kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Vulcan (Star Trek)

Vulcan är en planet i den fiktiva Star Trek-världen. En vulcan kan även vara en humanoid från denna planet, som kännetecknas främst av sin förståelse av logik och sitt känslolösa förhållningssätt. Planeten är främst täckt av öken och berg.

Folket
Vulcaner lever betydligt längre än människor och många vulcaner är pacifister. Vulcaner är vegetarianer och har avsagt sig alla känslor på grund av sitt romulanska arv vilket ledde till blodiga krig i deras historia. Enligt vulcansk tro var Surak den vulcan som ledde dem ur känslomässig dekadens till logisk renhet. Enligt sägen samlade Surak vulcanerna vid Mount Seleya på Vulcan och tillsammans genom meditation lade de sina känslor åt sidan.

Vulcanerna har förmågan att utföra en så kallad mind meld – där två personer kan dela sina livserfarenheter under loppet av några minuter. Ett annat känt trick som många vulcaner lär sig är det så kallade vulcan nerve pinch, vilket innebär att man med ett enkelt enhandsgrepp kring sin motståndares nacke/nyckelben kan få denne att svimma.

Vulcaner är långväga släkt med romulaner, vilka inte valde logikens och fredens väg. Både vulcaner och romulaner har kopparbaserat blod vilket gör det grönt. Romulanerna är lika starka som människor medan vulcaner däremot är uppskattningsvis dubbelt så starka.

Vulcaner genomgår vart sjunde år en parnings/mognadsfas som kallas Pon farr då de blir extremt sexuellt upphetsade och våldsamma. Det är under dessa faser som vulcanerna förökar sig. Pon Farr orsakas av en biokemisk obalans som är livshotande om personen som drabbats inte hittar en partner inom en viss tid. Intensiteten på utlösningen förmodas vara enorm.

Kända Vulcaner

Spock
Spelad av: Leonard Nimoy

Den mest kända karaktären av detta folk är halvvulcanen Spock från Star Trek: The Original Series. Han är son till den store ambassadören Sarek.

Sarek
Spelad av: Mark Lenard

Han är den mest respekterade personen av sitt folk, främst för sitt arbete som ambassadör för Federationen under större delen av sitt liv. Han är far till halvvulcanen Spock och dennes äldre halvbror Sybok.

Tuvok
Spelad av: Tim Russ

Precis som Spock är Tuvok en av många vulcaner som har tagit sig fram i Stjärnflottan och skapat sig en värdig karriär. Han är mest känd från TV-serien Star Trek: Voyager, där han tjänstgjorde som säkerhetsofficer under kapten Kathryn Janeway.

T'Pol
Spelad av: Jolene Blalock

T'Pol är en av de första vulcanerna som går med i det som kommer att bli Stjärnflottan under Federationen, vilket skildras i tv-serien Star Trek: Enterprise. Hon innehar Sub-commander-grad; där hennes befattning har högre rang än Kommendörkapten Tucker men lägre än Kommendör Archer.

Källor

Fotnoter

Externa länkar

Star Trek-arter
Fiktiva planeter
Lapplands landskapsvapen (Sverige)

Lapplands landskapsvapen är: I fält av silver en stående röd vildman med grön björklövskrans på huvudet och kring länderna, hållande i höger hand en på axeln vilande klubba av guld. Vapnet kröns i likhet med alla landskapsvapen av en hertiglig krona.

Enligt en inofficiell vapenrulla från 1580-talet representerades Sveriges Lappland vid Gustav Vasas liktåg 1560 av ett vapen innehållande "två gula skidor i vitt fält". Detta motiv återkom inte mer. Vildmannen uppträder tidigast på ett par mynt, utgivna vid tiden för Karl IX:s kröning 1607 och finns även med vid dennes begravning 1612. Vildmannens färg uppges då vara svart. Sedan kom en period då vildmannen uppträdde naturfärgad. Vid fastställandet 1949 fick vapnet den nuvarande beskrivningen och vildmannen blev röd. Vapnet ingår tillsammans med Västerbottens och Ångermanlands landskapsvapen i Västerbottens läns vapen, och med enbart Västerbottens i Norrbottens läns vapen. Vildmannen finns också som en stor staty utmed E45:an, mitt i Storuman. 

Vapnet är väldigt likt vapnet för Finlands historiska Lappland, nästan den enda skillnaden ligger i tinkturerna (färgerna). Medan Sveriges Lappland har en röd vildman i fält av silver, har Finlands Lappland en vildman av silver i rött fält. Vapnet för Finlands Lappland har också en krona. Före freden i Fredrikshamn (1809) var de båda Lappland ett och samma historiska landskap. Tinkturförändringarna beror från början förmodligen på att man i gamla tider ibland använde fel tinkturer när man framställde bilder av vapen. Eftersom Finland och Sverige numera är skilda länder, har man låtit tinkturskillnaden bestå för att på ett praktiskt sätt kunna skilja de båda Lappland åt heraldiskt även om de språkligt har samma namn.

 
Landskapsvapen i Sverige
Heraldiska vapen med vildmän
Härjedalens landskapsvapen

Härjedalens landskapsvapen är: I fält av silver ett, med ett rött ämnesjärn belagt, ovanifrån sett svart städ med hornet nedåt och åtföljt till höger av en svart smidestång och till vänster av två stolpvis ställda svarta smideshammare med röda skaft, den övre störtad. Vapnet kröns i likhet med alla landskapsvapen av en hertiglig krona.

Härjedalen övergick från norsk till svensk ägo genom freden i Brömsebro 1645, men då fanns inget vapen för landskapet, och kom inte heller att skapas till Karl X Gustavs begravning 1660. Från 1647 finns ett sigill belagt och dess bild omnämns som vapen vid slutet av 1700-talet. Där är redskapen (som syftar på landskapets myrjärnsproduktion) placerade helt annorlunda och dessutom ingår ett städ.

Först 1885 fastställdes en formell vapenbeskrivning av Kunglig Majestät (regeringen). Kompositionen liknar dagens vapen men är uppochnervänt. 1935 fastställdes en ny vapenbeskrivning: I fält av silver en framifrån sedd svart räckhammare med röd skaftända, åtföljd till höger av en svart smidestång och till vänster av två stolpvis ordnade och ställda svarta smideshammare med röda skaft, den övre störtad.  Denna gällde fram till 2013, då beskrivningen av historiska skäl ändrades till nuvarande variant.

Vapnet ingår tillsammans med Jämtlands landskapsvapen i vapnet för Jämtlands län.

Härjedalens kommuns bruk av vapnet
Landskapsvapnet har sedan 1974 även använts som kommunvapen för Härjedalens kommun. Eftersom det vapen som används av kommunen är identiskt med landskapsvapnet har det inte kunnat registreras för kommunen hos Patent- och registreringsverket och kommunens gränser sammanfaller inte heller med landskapets. Under 1980-talet funderade man därför på att anta ett särskilt vapen för kommunen, men bestämde sig den gången för att inte göra det.

Vapen för tidigare kommuner inom den nuvarande kommunen
När Härjedalens kommun bildades 1974, upphörde dittills gällande vapen för kommuner som kom att sammanläggas till den nya kommunen. De kommuner som hade vapen var Svegs köping och Tännäs kommun. Dessutom hade Linsell, som redan tidigare blivit inkorporerat i Sveg, haft ett vapen.

Källor

 
Landskapsvapen i Sverige
Heraldiska vapen med verktyg
Tryde kyrka

Tryde kyrka är en kyrkobyggnad i Tryde. Den tillhör Tomelillabygdens församling i Lunds stift.

Kyrkobyggnaden 
Förr fanns i Tryde en gammal medeltidskyrka uppförd år 1160, bara 15 år efter Lunds Domkyrka blev uppförd. Denna innehöll flera märkvärdiga skulpturala utsmyckningar, varav en del fortfarande finns bevarade. Denna kyrka revs dock till förmån för den nuvarande, uppförd 1868 enligt Edvard von Rothsteins ritningar. Den nya kyrkan är bekostad av dåvarande patronaten, ägaren till Kåseholm, handlaren Johan Petter Hintze i Kristianstad som personligen övervakade arbetet med bygget. Det tog 6 månader att uppföra kyrkan. Kyrkan blev invigd söndagen 29 november 1868 av biskop Flensburg. Kyrkan är 30 meter lång och nära 14,5 meter bred.

Inventarier 
Mest känd är kyrkan troligen för att dess dopfunt är huggen av Majestatis som därför även bär den alternativa benämningen Trydemästaren. Dopfunten är huggen i sandsten och dateras till 1160. Vid världsutställningen i Paris 1867 vann dopfunten en bronsmedalj. Kyrkans altaruppsats och predikstol är utförda under 1600-talet, predikstolen mer exakt daterad till 1618.

Orgel
1890 byggde Carl Elfström, Ljungby en orgel med 14 stämmor.
Den nuvarande orgeln byggdes 1977 av Olof Hammarberg, Göteborg och är en mekanisk orgel. Fasaden är från 1890 års orgel.

Dopfunten

Källor

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 
 Utdrag ur byggnadsregistret

Kyrkobyggnader i Lunds stift
Kyrkobyggnader i Tomelilla kommun
Kyrkobyggnader invigda 1869
1869 i Sverige
National Hockey Association

National Hockey Association, NHA, var en kanadensisk professionell ishockeyliga under 1910-talet. Ligan grundades 5 januari 1910 och upplöstes 22 november 1917. Efter säsongen 1916–17 upptogs Ottawa Senators, Montreal Canadiens, Montreal Wanderers och Toronto Blueshirts av den nya ligan NHL. Toronto Blueshirts bytte därefter namn till Toronto Arenas.

National Hockey Association bestod av lag från provinserna Ontario och Quebec på den kanadensiska östkusten. Från och med säsongen 1911–12 konkurrerade NHA med ligan Pacific Coast Hockey Association på den nordamerikanska västkusten, och det förekom ett stort utbyte av spelare mellan de båda ligorna. PCHA bestod av lag från den kanadensiska provinsen British Columbia samt från delstaterna Washington och Oregon i USA.

Berömda spelare som spelade i NHA var bland annat Joe Malone, Joe Hall, Tommy Smith, Newsy Lalonde, Didier Pitre, Cyclone Taylor, Frank Nighbor, Moose Johnson, Sprague Cleghorn, Art Ross, Bruce Stuart, Tommy Dunderdale samt bröderna Lester och Frank Patrick.

Lag
Cobalt Silver Kings, 1910
Haileybury Hockey Club, 1910
Montreal Wanderers, 1910–1917
Montreal Canadiens, 1910–1917
Montreal Shamrocks, 1910
Ottawa Senators, 1910–1917
Renfrew Creamery Kings, 1910–1911
Quebec Bulldogs, 1910–1917
Toronto Blueshirts, 1912–1917
Toronto Tecumsehs, 1912–13
Toronto Ontarios, 1913–1914
Toronto Shamrocks, 1915
Torontos 228:e bataljon, 1916–17

Säsonger och NHA-mästare
1910 – Montreal Wanderers
1910–11 – Ottawa Senators
1911–12 – Quebec Bulldogs
1912–13 – Quebec Bulldogs
1913–14 – Toronto Blueshirts
1914–15 – Ottawa Senators
1915–16 – Montreal Canadiens
1916–17 – Montreal Canadiens

Troféer och priser
Stanley Cup – NHA-mästare. Från och med säsongen 1914–15 spelade det segrande laget från NHA officiellt om Stanley Cup mot det segrande laget från PCHA. 
O'Brien Trophy – Bästa lag i grundserien

Se även
NHL
Montreal Wanderers

Montreal Wanderers var ett professionellt ishockeylag från Montréal, Québec, som spelade i FAHL, ECAHA, ECHA, NHA och NHL åren 1903–1918.

Historia
Montreal Wanderers spelade i NHL under ligans första säsong 1917–18. Laget spelade sex matcher och förlorade fem av dem innan deras arena brann upp och laget drog sig ur NHL. Innan NHL startade vann klubben fyra Stanley Cup åren 1906, 1907, 1908 och 1910.

Wanderers, vars klubbfärger var rött och vitt, grundades den 3 december 1903. Klubben spelade i Federal Amateur Hockey League, FAHL, från 1903 till 1905. Åren 1906–1909 spelade Wanderers i Eastern Canada Amateur Hockey Association och Eastern Canada Hockey Association. Under tidsperioden 1910–1917 var klubben en del av ligan National Hockey Association, NHA, som 1917 omvandlades till NHL.

Många berömda spelare representerade Wanderers, bland dem Art Ross, Lester Patrick, Ernie "Moose" Johnson, Harry Hyland, Ernie Russell, Sprague Cleghorn, Harry Cameron, Joe Hall, Jack Marshall samt bröderna Hod och Bruce Stuart.

Referenser
Montreal Wanderers sportslogos.net

Noter

 
Upplösta ishockeyklubbar i Kanada
Jämtlands landskapsvapen

Jämtlands landskapsvapen är enligt blasoneringen: "I blått fält en gående älg av silver med en lyftande falk på ryggen och i posten åtföljd av en vänstervänd upprest hund, båda av guld." Vapnet kröns i likhet med alla landskapsvapen av en hertiglig krona. Blasoneringen säger inget om beväring, men tradition gör att denna målas i rött.

Historik
Jämtland blev en del av Sverige vid freden i Brömsebro 1645, och vapnet skapades till processionen vid Karl X Gustavs begravning 1660. Ett medeltida sigill fanns men dess huvudmotiv, det norska riksvapnet, passade inte till ett svenskt landskapsvapen. Det fanns emellertid även ett mindre sigill, med en grupp om tre djur, skapat på order av den danske kungen Kristian IV i Köpenhamn 1635. På detta vapen syns en ren som angrips av två andra djur varav det ena är en stor fågel. Landskapets vapen beskrivs också i 1673 års förteckning gällande arméfanorna som: "en vit ren och en mot honom en springande ekorre". Fanförordningen år 1686 beskriver dock kompanifanorna vid Jämtlands dragonregemente på något annat sett: "Förer en vit ren uti blått fält, med en spännande örn på ryggen, och emot dess hals en springande varg". År 1884 fastställdes en blasonering som angav att det är fråga om en älg som angrips av örn och varg. Dryga 50 år senare, 1935, ändrade man tolkningen och angav nu att det var fråga om en jaktscen, där en älg angrips av hund och falk. Även om detta inte anges i blasoneringen försågs hunden i den av riksheraldikern framtagna tolkningen med halsband, och falken med en bjällra på foten. 

Vapnet ingår även tillsammans med Härjedalens landskapsvapen i vapnet för Jämtlands län.

Bildgalleri

Se även
 Landskap i Sverige - med alla landskapsvapen

Källor
 Jämtland i Norrländsk uppslagsbok, Band 2, 1994

Noter

Externa länkar
Jämtlands andra sigill (1575)

 
Landskapsvapen i Sverige
Heraldiska vapen med älgar
Heraldiska vapen med hundar
Heraldiska vapen med falkar
Medelpads landskapsvapen

Medelpads landskapsvapen är: Medelst vågskuror fyra gånger delat av blått, silver, rött, silver och blått. De silverfärgade vågskurorna representerar Indalsälven respektive Ljungan. Vapnet kröns i likhet med alla landskapsvapen av en hertiglig krona.

Medelpads äldsta vapen, från Gustav Vasas liktåg 1560, innehöll en gående svart bäver i fält av silver. Bävern var ett viktigt jaktbyte från landskapet. Man ansåg dock med tiden att bävern lätt kunde förväxlas med Värmlands äldre vapen som visade en järv, och bytte därför redan på 1570-talet till nuvarande vapen med "strömmar". Vapnet ingår tillsammans med Ångermanlands landskapsvapen i vapnet för Västernorrlands län.

Bildgalleri

 
Landskapsvapen i Sverige
Heraldiska vapen med delad sköld
Närkes landskapsvapen

Närkes landskapsvapen är: I rött fält två korslagda pilar av guld med spetsar av silver, i varje vinkel åtföljda av en ros av silver. Vapnet kröns i likhet med alla landskapsvapen av en hertiglig krona. Även om det inte framgår av blasoneringen, så skall pilarna i detta vapen av tradition framställas som skäktor.

Vapnet ingick vid processionen vid Gustav Vasas begravning 1560, och har sedan dess varit oförändrat. Vapnet ingår tillsammans med Värmlands och Västmanlands landskapsvapen i vapnet för Örebro län.

Bildgalleri

 
Landskapsvapen i Sverige
Heraldiska vapen med pilar
Heraldiska vapen med rosor
Grönköping

Grönköping är en ironisk-humoristisk spegel av den svenska småstaden, och i förlängningen det svenska samhället, använd första gången  vid en teckning av Albert Engström i Söndags-Nisse 30 juni 1895, möjligen på Hugo Valentins medverkan vad gäller namnet, från 1902 fiktiv utgivningsort för Söndags-Nisses bilaga Grönköpings Veckoblad, numer en fristående tidning. Orten syns även i filmen Grönköpings veckorevy.

”Grönköping” blev snart ett klandrande uttryck i svenskan, som är belagt i Dagens Nyheter från 1897, och i Svenska Dagbladet från 1898.

Orten är enligt uppgifter i veckobladet belägen mellan Hjo och Skövde. Orten sägs vara grundad av kung Erik läspe och halte, som står staty på torget
 och som även givit namn åt bland annat stadens enda skola: Läspeskolan. Liknande äldre namn på fiktiva småstäder är Kråkvinkel, Kälkestad (där invånarna kallas kälkborgare), Skråköping och Wadköping.

Av stadens innevånare har vissa gjort sig kända även utanför den direkta läskretsen, som t.ex. pekoralisten Alfred Vestlund samt bråkmakaren Emil Ruda ("gossen Ruda"). I tidningen publiceras även kända dikter översatta till transpiranto, ett blandspråk mellan bland annat svenska, engelska, tyska och franska.

Bibliografi

*

Noter

Grönköping
Albert Engström
Västmanlands landskapsvapen

Västmanlands landskapsvapen och Västmanlands läns vapen är: I fält av silver ett blått, uppskjutande treberg med tre röda lågor. Vapnet kröns i likhet med alla landskapsvapen av en hertiglig krona.

Västmanland symboliserades i processionen vid Gustav Vasas begravning 1560 av ett brinnande berg, som hänvisade på Sala silvergruva. Ganska snart omformades dock vapnet till tre brinnande toppar som tolkats på olika sätt, bland annat som de tre gruvorna Sala, Norberg och Skinnskatteberg. 1943 fastställdes vapnet i sin nuvarande form. Västmanlands län för ett identiskt vapen, men med kunglig krona i stället för hertiglig. Vapnet ingår också tillsammans med Närkes och Värmlands landskapsvapen i vapnet för Örebro län.

Bildgalleri

 
Landskapsvapen i Sverige
Heraldiska vapen med eld
Heraldiska vapen med treberg
Östergötlands landskapsvapen

Östergötlands landskapsvapen är det heraldiska vapnet för det svenska landskapet Östergötland. Vapnets blasonering fastställdes 1972 och lyder: I rött fält en gyllene grip med drakvinge och draksvans samt med blå draktunga och beväring, i vart av sköldens hörn åtföljd av en ros av silver. Vapnet kröns i likhet med alla svenska landskapsvapen av en hertigkrona.

Östergötland var i processionen vid Gustav Vasas begravning 1560 representerat av två vapen; ett för området väster om Stångån (Västanstång), och ett för området öster om denna (Östanstång). Västanstångs vapen var en gyllene drake i rött fält, och Östanstångs ett lejon delat i rött och guld. Att landskapet hade två vapen beror troligen på att den västra delen, med Vadstena, var huvuddel i sonen Magnus hertigdöme. Drakvapnet fick så småningom bitecken i form av rosor. 

1884 fastställdes vapnet med en grip med drakvingar och draksvans. Förnyat fastställande dröjde ända till 1972 och då infördes de blå inslagen som en parallell till övriga vapendjur. 

Östergötlands län för ett vapen identiskt med detta, men med kunglig krona istället för hertiglig.

Bildgalleri

Referenser

 
Landskapsvapen i Sverige
Heraldiska vapen med gripar
Heraldiska vapen med rosor
International Hockey League (1945–2001)

International Hockey League, IHL, var en nordamerikansk ishockeyliga mellan 1945/1946 och 2000/2001. När ligan lades ner flyttades sex av lagen över till AHL.

Lag

Troféer och priser 
 Turner Cup – IHL-mästare

Säsonger 
1945/1946 | 
1946/1947 | 
1947/1948 | 
1948/1949 | 
1949/1950 | 
1950/1951 | 
1951/1952 | 
1952/1953 | 
1953/1954 | 
1954/1955 | 
1955/1956 | 
1956/1957 | 
1957/1958 | 
1958/1959 | 
1959/1960 | 
1960/1961 | 
1961/1962 | 
1962/1963 | 
1963/1964 | 
1964/1965 | 
1965/1966 | 
1966/1967 | 
1967/1968 | 
1968/1969 | 
1969/1970 | 
1970/1971 | 
1971/1972 | 
1972/1973 | 
1973/1974 | 
1974/1975 | 
1975/1976 | 
1976/1977 | 
1977/1978 | 
1978/1979 | 
1979/1980 | 
1980/1981 | 
1981/1982 | 
1982/1983 | 
1983/1984 | 
1984/1985 | 
1985/1986 | 
1986/1987 | 
1987/1988 | 
1988/1989 | 
1989/1990 | 
1990/1991 | 
1991/1992 | 
1992/1993 | 
1993/1994 | 
1994/1995 | 
1995/1996 | 
1996/1997 | 
1997/1998 | 
1998/1999 | 
1999/2000 | 
2000/2001

Se även 
 NHL
Scott Bakula

Scott Stewart Bakula, född 9 oktober 1954 i Saint Louis i Missouri, är en amerikansk skådespelare, främst känd som Sam Beckett i Quantum Leap och som Jonathan Archer i Star Trek: Enterprise.

Bakula flyttade till New York 1976 för att pröva lyckan som musikalartist.

Filmografi i urval 
 (97 avsnitt)

 (13 avsnitt)

 (My Family)

 (13 avsnitt)
 (röst)

 (98 avsnitt)
 (TV-film)

 (22 avsnitt)
 (röst)
 (TV-serie, fem avsnitt)

 (TV-film)

 (åtta avsnitt)
 (71 avsnitt; pågående)

Externa länkar 

 

 

Födda 1954
Skådespelare från Missouri
Män
Levande personer
Amerikanska TV-skådespelare
Amerikanska scenskådespelare
Alumner från University of Kansas
Alumner från Kansas State University
Selinda och Leander

Selinda och Leander är en humoristisk kärleksdikt av Erik Axel Karlfeldt, ur samlingen Fridolins visor och andra dikter från 1898.  Selinda och Leander har tonsatts av Wilhelm Peterson-Berger.

Externa länkar

Svenska visor
Dikter av Erik Axel Karlfeldt
Skönlitteratur 1898
Kanske

"Kanske" är dikt av Erik Axel Karlfeldt ur samlingen Fridolins visor och andra dikter från 1898.

Det är även en dikt av Nils Ferlin, från diktsamlingen En döddansares visor.

Externa länkar

Dikter av Erik Axel Karlfeldt
Skönlitteratur 1898
Du ler med vita tänder

"Du ler med vita tänder" är en dikt av Erik Axel Karlfeldt, publicerad 1898 i diktsamlingen Fridolins visor och andra dikter. Trots författarens ungdom uttrycker dikten en silverbröllopsstämning.

Externa länkar

Dikter av Erik Axel Karlfeldt
Skönlitteratur 1898
Vårlåt

"Vårlåt" är en dikt av Erik Axel Karlfeldt ur samlingen Fridolins visor och andra dikter från 1898. Dikten är berömd för sina många så kallade inrim.

Dikten är tonsatt av bland andra Josef Eriksson och Ruben Liljefors.

Referenser

Externa länkar

Dikter av Erik Axel Karlfeldt
Skönlitteratur 1898
Dalmarsch

"Dalmarsch" är en dikt av Erik Axel Karlfeldt ur samlingen Fridolins visor och andra dikter från 1898. Den tonsattes av Wilhelm Peterson-Berger. Texten börjar: "Marschen går till Tuna".

Dikter av Erik Axel Karlfeldt
Skönlitteratur 1898
En envis dalkarls visa

En envis dalkarls visa, dikt av Erik Axel Karlfeldt ur samlingen Fridolins visor och andra dikter från 1898. Dikten är den femte och sista i gruppen ”Från Folkare-stigar.

Inspirationskälla

Karlfeldt var född i Karlbo i Avesta kommun. 8 km sydost om Avesta ligger byn  Brunnbäck, där en färja korsar Dalälven. År 1521 i april stod slaget vid Brunnbäcks färja mellan Gustaf Wasas upprorstrupper och danska trupper som marscherat från Västerås. Ledaren för upproret, Peder Svensson från Vibberbo tog sig över ett vadställe i älven och överraskade danska hären som stod under befäl av Henrik Slagheck. Detta blev början på Sveriges befrielsekrig.

Folkare stigar
En envis dalkarls visa trycktes första gången i Ny Illustrerad tidning 8/1 1898

Fördärves jag platt, om jag viker en tum
ifrån mitt rum,
om jag står där med heder och ära!
Kom an, all världens klaffarehär!
Mitt bröst är här;
dess hårdhet skall du lära:
skjut giftiga pilar, jag blir där jag är.

Jag tror väl knappt jag mig själv bedrar, 
om jag håller för visst, att min ättefar 
drog ut med Peder i Vibberboda; 
och känner jag rätt 
en dalamans sätt, 
så vill jag förmoda 
han höll sig, där skäktorna rägnade tätt.
 
Och själv vill jag gå - fast en stackare stor - 
jag är inför den som i höjden bor - 
med nacken rak under hatten. 
Och samma lynne du nog förnam, 
hvarhelst du gick fram 
vid de stora älvarnas vatten, 
från Långhedens mur till Salfjällets kam.

Och den som kan öppna med fromhet sin mund 
och bedja en bön av sitt hjärtas grund, 
han må väl önska: 
Giv alla dem som vid älvarna bo 
förnöjsam ro, 
låt landet grönska, 
men fyll det främst med mandom och tro!

Kommentarer

Referenser

Noter

Tryckta källor

Dikter av Erik Axel Karlfeldt
Skönlitteratur 1898
Jorum

"Jorum" är en dikt av Erik Axel Karlfeldt ur samlingen Fridolins visor och andra dikter från 1898. Jorum ett folkligt noaord för döden.

Externa länkar

Dikter av Erik Axel Karlfeldt
Skönlitteratur 1898