kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Victor Örnberg

Lars Magnus Victor Örnberg, född 17 september 1839 i Nyköping, död 6 juli 1908 i Vadstena, var en svensk arkivman och släktforskare.

Örnberg blev 1858 student vid Uppsala universitet och skrevs in efter avlagd examen 1860 i Kammarkollegium, där han 1864–1871 arbetade i Kammararkivet och 1872 befordrades till kammarskrivare, en tjänst som drogs in 1879. År 1878 blev han kanslist i Riksmarskalksämbetet och Hovexpeditionen, utnämndes 1884 till protokollssekreterare där och erhöll 1894 hovintendents titel. År 1898 avgick Örnberg såväl från protokollssekreterar- som hovintendentsbefattningarna. Från 1868 var han dessutom extra ordinarie amanuens i Riksarkivet, och han var 1899–1904 arkivarie och chef för det nyinrättade Landsarkivet i Vadstena, Sveriges första landsarkiv. Han var livligt verksam för bättre vård av de lokala arkiven, särskilt kyrkoböckerna. Örnberg var 1885-1890 sekreterare i Svenska autografsällskapet och redaktör för dess tidskrift.  

Han redigerade och utgav på eget förlag (anonymt) Svensk slägtkalender (4 årgångar; 1885–1888), som följdes av Svenska ättartal (10 årgångar; 1889–1908), "afsedda att utgöra tidskrift för svensk slägtkunskap och slägtforskning samt slägtbok och slägtkalender". Med dessa publikationer, i vilka omkring 1 400 ofrälse släkter behandlades, gjorde Örnberg sig i mycket hög grad förtjänt om den svenska släktforskningen, icke blott genom de utredningar han i dem lämnade över en mängd levande och utdöda furstliga, frälse och framför allt ofrälse släkter, utan även genom den lust för och det arbete i ämnet, som hans egen iver framkallade i stora kretsar. Örnberg utgav dessutom Samlingar till beskrifning om Nyköping (1862), Anteckningar om kammarkollegiet (1874) och Seraphimerriddarelängd 1748–1890 (1890) med flera. 

I handskrift av Örnberg förvaras i Kungliga biblioteket tre volymer med "Anteckningar och utdrag ur Stockholms kyrkoböcker" (Hov-, Riddarholms- och Storkyrkoförsamlingarna). Sveriges Släktforskarförbund instiftade till hans minne 1988 en Victor Örnbergs minnesfond och delar sedan 1990 årligen ut ett Victor Örnbergs hederspris till en person "som har gjort stora insatser för släktforskningen".

Victor Örnberg är begravd på Nyköpings västra kyrkogård.

Källor 
Nationalencyklopedin på internet (prenumerant). Sökord : Victor Örnberg

Noter

Externa länkar 
, 14 poster.

Svenska arkivarier
Svenska genealoger
Personhistoriker
Svenska ämbetsmän under 1800-talet
Svenska historiker under 1800-talet
Personer från Nyköping
Födda 1839
Avlidna 1908
Män
Ugglan
Tretow

Tretow är ett svenskt efternamn som burits av bland andra:

Annika Tretow
August Tretow
Ellen Tretow
Erik Tretow
Michael B. Tretow

Svenska efternamn
King's Cross station

King's Cross station, även Kings Cross, är en säckstation i Camden i centrala Londons norra del, öppnad 1852. Den är ändstation för fjärrtåg till och från norra och östra England och Skottland (omfattande York, Leeds, Hull, Darlington, Durham, Newcastle, Edinburgh och Glasgow), regionaltåg till och från Peterborough och Cambridge och dessutom på sena vardagskvällar och helger pendeltåg till och från Welwyn Garden City, Hertford North, Stevenage och Letchworth Garden City.

Stationen är ansluten till Londons tunnelbana via tunnelbanestationen King's Cross St. Pancras, som även betjänar grannstationen St Pancras. Tunnelbanestationen trafikeras av linjerna Circle, Hammersmith & City, Metropolitan, Piccadilly, Northern och Victoria.

 I Harry Potter-böckerna är King’s Cross perrong 9¾ ändstation för Hogwartsexpressen. Perrongen finns inte i verkligheten, men en skylt har satts upp i närheten av perrong 9 och 10. När böckerna filmatiserades spelades King’s Cross-scenerna in vid perrong 4 och 5.

Referenser

Externa länkar

Järnvägsstationer i London
Järnvägsstationer invigda 1852
1852 i Storbritannien
Dr. Oetker

Dr. Oetker (Dr. August Oetker Nahrungsmittel KG – Dr. Oetker GmbH) är en internationellt verksam tysk livsmedelskoncern med säte i Bielefeld. Företaget ingår i Dr. August Oetker KG (Oetker-Gruppe). Dr. Oetker grundades av Dr. August Oetker som i början av 1890-talet experimenterade med att vidareutveckla bakpulver vilket blev grunden till Oetker-industrin. Koncernen har sedan starten utvidgat sortimentet och har idag en rad olika produkter på livsmedelsmarknaden.

Historia 

Oetker-gruppen är skapad ur apoteket Aschoff'schen Apotheke som August Oetker tog över i Bielefeld 1891. Här vidareutvecklade August Oetker bakpulvret och kunde framgångsrikt marknadsföra det. Framgången låg i att Oetker portionerade bakpulvret i små påsar. Oetker utvecklade sedan bl.a. puddingpulver. Richard Kaselowsky kom in som ledare i företaget genom sitt giftermål med Ida Oetker. Under hans ledning växte företaget genom expansion i Tyskland och grannländerna. Kaselowsky var även styrelsemedlem i Hamburg Süd och Deutsche Bank. Kaselowsky blev medlem i nazistpartiet 1933. Efter att Kaselowsky omkommit under ett bombanfall mot Bielefeld 1944 togs ledningen av företaget över av Rudolf-August Oetker.

Rudolf-August Oetker, barnbarn till August Oetker breddade företaget och arbetade efter idén om diversifiering för att sprida riskerna. Detta innebar utvecklingen och skapandet av dagens Oetker-koncern. August Oetker har stått för en internationalisering av företaget med satsning på nya marknader i Europa under senare år. Företagets olika delar drivs fortfarande av medlemmar ur familjen Oetker.

Det svenska dotterbolaget, Dr. Oetker Sverige AB, etablerades 2003 med kontor i Göteborg.

Personligheter 
 August Oetker (1862–1918) 
 Richard Kaselowsky (1888–1944) 
 Rudolf-August Oetker (1916-2007) 
 August Oetker (född 1944)

Litteratur 
 Rüdiger Jungbluth: Die Oetkers, Campus Verlag (2004).

Referenser

Noter

Externa länkar 
 
  
  
 

Tyska livsmedelsföretag
Stavhopp för damer vid olympiska sommarspelen 2004

Stavhopp, damer vid  Olympiska sommarspelen 2004 genomfördes vid Atens olympiska stadion den 21 och 24 augusti.

Medaljörer

Resultat 
Alla resultat visas i meter.
Q automatiskt kvalificerad.
q kvalificerad genom ett av de därnäst bästa resultaten
DNS startade inte.
WR markerar världsrekord.
OR markerar olympiskt rekord.
NR markerar nationsrekord.
PB markerar personligt rekord.
SB markerar bästa resultat under säsongen.
NM markerar ej resultat
DSQ markerar diskvalificerad eller utesluten.

Kval 
Kvalgränsen var satt till 4,45 meter, vilket klarades av 3 deltagare, varför de nio resterande finalplatserna besattes av de tolv! med därnäst bästa resultaten.

Final

Rekord

Världsrekord 
Jelena Isinbajeva, Ryssland - 4,92 - 3 september 2004 - Bryssel, Belgien

Olympiskt rekord 
Jelena Isinbajeva, Ryssland - 4,91 - 24 augusti 2004 - Aten, Grekland

Tidigare vinnare

OS 

1896 1996: Inga tävlingar
2000 i Sydney: Stacy Dragila, USA – 4,60

VM 
1983 i Helsingfors: Ingen tävling
1987 i Rom: Ingen tävling
1991 i Tokyo: Ingen tävling
1993 i Stuttgart: Ingen tävling
1995 i Göteborg: Ingen tävling
1997 i Aten: Ingen tävling
1999 i Sevilla: Stacy Dragila, USA – 4,60
2001 i Edmonton: Stacy Dragila, USA – 4,75
2003 i Paris: Svetlana Feofanova, Ryssland – 4,75

Friidrott vid olympiska sommarspelen 2004
Superman – The Movie

Superman – The Movie () är en brittisk-amerikansk science fiction-actionfilm i regi av Richard Donner. I titelrollen ses Christopher Reeve och i övriga huvudroller Marlon Brando, Gene Hackman och Margot Kidder. Filmen hade biopremiär i USA den 15 december 1978.

Handling 
Utomjordingen Kal-El (Christopher Reeve) sänds till jorden som spädbarn. Han växer upp hos ett barnlöst par i USA där han får namnet Clark Kent. Han har krafter som gör honom till en superhjälte – Stålmannen. För att kunna vara anonym har han dubbla identiteter, dels som den glasögonförsedde journalisten Clark Kent och dels den trikåklädde superhjälten Stålmannen. Med honom till jorden följde dock några hämndlystna brottslingar som fadern, Jor-El (Marlon Brando), dömt.

Rollista i urval 

 Marlon Brando – Jor-El 
 Gene Hackman – Lex Luthor
 Christopher Reeve – Kal-El / Clark Kent / Stålmannen
 Ned Beatty – Otis
 Jackie Cooper – Perry White
 Glenn Ford – Jonathan Kent
 Trevor Howard – 1st Elder
 Margot Kidder – Lois Lane
 Jack O'Halloran - Non
 Valerie Perrine - Eve Teschmacher
 Maria Schell - Vond-Ah
 Terence Stamp – General Zod
 Phyllis Thaxter - Martha Kent
 Susannah York - Lara
 Marc McClure - Jimmy Olsen
 Sarah Douglas - Ursa
 Harry Andrews – 2nd Elder
 Larry Hagman – Major US Navy

Om filmen 
Filmen hade Sverigepremiär den 19 februari 1979 i 70 millimeters kopia på biografen Rigoletto i Stockholm. Filmen blev i Sverige tillåten från elva år efter att Statens biografbyrå gjort sex klipp om sammanlagt en minut och trettionio sekunder.

År 2000 släpptes en restaurerad version på 151 minuter.

Källor

Fotnoter

Externa länkar 
 
 

Amerikanska filmer 1978
Engelskspråkiga filmer
Amerikanska science fiction-actionfilmer
Brittiska science fiction-actionfilmer
Filmer i regi av Richard Donner
Filmmusik av John Williams
Stålmannen på film
Superhjälte-filmer
Filmer baserade på tecknade serier
Filmer bevarade i National Film Registry
Filmer från Warner Bros.
Bräcke Polar Bears

Bräcke Polar Bears (Bräcke IK) är en ishockeyklubb från Bräcke i Jämtland.

Säsongerna 2002/2003, 2003/2004 och 2004/2005 spelade A-laget i Division 1. När man åkte ur Division 1 beslutade man att lägga ner A-lagsverksamheten, men den återstartades 2006. Laget spelar säsongen 2019/2020 i Hockeytrean Jämtland.

Referenser

Externa länkar
Bräcke Polar Bears

Ishockeyklubbar i Sverige
Sport i Bräcke kommun
Lois Lane

Lois Lane är en av de uppdiktade huvudfigurerna i historierna om Stålmannen, där hon figurerar som huvudkaraktären Stålmannens främsta romantiska intresse. Lois Lane skapades av Jerry Siegel och Joe Shuster och förekommer för första gången i serietidningen Action Comics första nummer, samma nummer som Stålmannen. Hon är i historierna en reporter på Daily Planet, den stora tidningen i staden Metropolis.

Historia
1938 publicerades det första numret av Action Comics, den serietidning där Stålmannen först figurerar. I samma nummer medverkar också reportern Lois Lane. Efter att ha nobbat Clark Kent, hamnar Lane i fara, ur vilken Stålmannen räddar henne. Det skulle komma att bli ett återkommande tema i deras relation, och även om paret är känt för sin kärlekshistoria, där Lane försöker avslöja att Stålmannen är samma person som Clark Kent, har Lanes förmåga att hamna i farliga situationer och bli räddad av Stålmannen blivit omtalad. Andra menar dock att Lois Lane är en självständig rollfigur, med goda skäl.

Lane byggde på rollfiguren Torchy Blane, den tuffa reportern som det gjordes nio B-filmer om mellan 1937 och 1939. Serien byggde på en serie kiosklitteraturnoveller om den manlige reportern Kennedy av Frederick Nebel, och som kämpade för att få mer information från polisen MacBride. I filmversionerna fick Kennedy bli kvinna, medan MacBride blev hennes kärleksintresse. Reporter var ett av de få yrken under 1930-talet där kvinnor i USA kunde anses lika självständiga och intelligenta som män, och Blane, som spelades av Glenda Farrell i filmerna, förkroppsligade det välsmorda munlädret och den höga självkänslan förtjänstfullt, och fick möta de fördomar som fanns vid tiden, vilket gjorde att rollfiguren fick än vidare berömmelse.

En fråga som diskuteras mycket angående relationen mellan Stålmannen och Lois Lane är varför Lane inte ser igenom Stålmannens ganska tunna förklädnad. När Lane väl får reda på hans hemlighet och börjar tvivla på sin egen förmåga som reporter blir hon påmind om att det är en av berättelsens styrkor:

I övriga media
I filmerna Superman - The Movie (1978), Superman II – Äventyret fortsätter (1981), Stålmannen går på en krypto-nit (1983) och Stålmannen i kamp för freden (1987) spelades hon av Margot Kidder. I filmen Superman Returns, 2006 porträtteras hon av Kate Bosworth, i TV-serien Lois & Clark av Teri Hatcher, och i TV-serien Smallville spelas hon av Erica Durance. Hon spelas av Amy Adams i filmen Man of Steel (2013).

Referenser

Externa länkar

Lois Lane på DC Comics Database
Lois Lane wikisida på ComicVine.com

Lane, Lois
Seriefigurer introducerade 1938
Lane, Lois
Fiktiva journalister
Rosh hashana

Rosh hashana (hebreiska: ראש השנה; Roš ha-Šanah) är den judiska högtid då judarna firar sitt nyår. Rosh ha-Shanah firas på första och andra dagen av den sjunde judiska månaden tishri, det vill säga i september eller oktober. Den kallas även åminnelsedagen eller shofar. Rosh hashana betyder "årets huvud" på hebreiska. Högtiden Rosh hashana nämns inte i Toran utan beskrivs första gången i Mishna som skrevs cirka 200 år e.Kr. Det finns dock en vers i Tredje Moseboken som kan handla om Rosh hoshana:

Högtiden 
Enligt judisk tradition skapades jorden på denna dag och det är vid Rosh ha-Shanah Gud bedömer vad människorna har gjort under det gångna året och beslutar vad som skall hända dem under det kommande. Under de tio dagar som sedan följer, mellan Rosh ha-Shanah och Jom Kippur, finns tid för eftertanke och botgöring innan domen slutligen fastslås. Det är en tid för försoning. Botgörelseperioden kallas för Jamim Noraim.

Shofar 
Under Rosh ha-Shanah blåser man i ett vädurhorn, kallat shofar (såvida dagen inte infaller på en sabbat). Detta ska, enligt traditionen, väcka människorna till eftertanke.

Seder och traditioner 

Till sederna kring Rosh ha-Shanah hör även en festmåltid, då man bland annat brukar äta runda bröd med honung (eventuellt socker eller salt, beroende på lokal tradition), äpple med honung, söta bakelser, godis och alla möjliga söta frukter, till exempel granatäpplen. Dessa rätter ska symbolisera önskan om ett sött och gott nytt år. Under nyårsfirandet hälsar judar på varandra med den hebreiska frasen "l’shana tovah" eller "shana tovah" som kan översättas "för ett gott år".

Vissa judar kastar brödbitar i vattendrag samtidigt som de ber. Det kallas för taschlich och brödet är menat att representera alla synder under det tidigare året som sköljs bort. 

I den gregorianska kalendern kan högtiden börja tidigast 5 september (vilket den gjorde 2013) och senast 5 oktober.

Referenser

Externa länkar

Högtider inom judendom
September
Oktober
Nyår
Blåsa

Blåsa kan syfta på:

 Blåsa (hud) – vätskefylld ficka i huden 
 Urinblåsa – ett ihåligt ballongformat muskulärt organ
 Gallblåsa – en tillfällig lagringsplats för galla

Se även
 Alkoholmätare – en apparat för att uppskatta mängden alkohol i en persons blod
 Brännskada – ett trauma (en skada) på huden som oftast orsakats av värme
 Skavsår – nötning som huden är ovan vid
 Varböld – en lokal ansamling av var
 Blåsning – flera
Upphämta

Upphämta (eller opphämta) är en vävteknik som kan vävas med plockspröt eller i vävstol med dragrustning.

Upphämta är en vävteknik, ett vävsätt, där mönsterinslaget lägger sig ovanpå bottenbindningen, det fordrar att mönsterbilden ritas så att mönsterinslaget binds i botteninslaget (tuskaft) genom att byta plats från rätsida till avigsida. När samma mönster vävs i en satin-uppsättning uppkommer inte samma problem alls och mönstret kan därmed göras på ett sätt som skulle givit för stora flotteringar i en upphämtauppsättning.

Namnet kommer av att väven vävs med avigsidan uppåt och att mönstret åstadkoms av att man hämtar upp varptrådar från det nedre skiktet.

Den äldst bevarade upphämtaväven är daterad till 1500-talet, från Torpa slott i västergötland, men vävsättet anses ha förekommit under medeltiden.

Mönstren är vanligen symmetriska och fortlöpnade samt vanligen anordnade bård- eller randvis, men opphämta kan även vävas som ett stort, över hela väven löpande ytmönster. Opphämta kan förekomma såväl ensamt som blandat med andra tekniker, bland annat dukagång och krabbasnår. Opphämtatekniken hör främst hemma i södra Sverige. Även i andra länder förekommer liknande tekniker.

Se även 
 Smålandsväv

Referenser

Vävsätt
Hålkrus

Hålkrus är en fyrskaftad drällvävnad, där mönstereffekten utgörs av "hål", gropar i ytan,  benämns även gagnefskrus.

Hålkruset vävs vanligen med bomull i varpen och med två slags garn för inslaget, vilket "spolkastas"; ett finare bomullsgarn för "hålens" botten och grövre linnegarn för de markerade ränderna. Hålkruset anses ha uppkommit på 1870-talet ur äldre drällvävnadstekniker, och används för särskilt i dalarna till dräktdelar. Särskilt var det vanligt på kjolar, samt förekom även som mönsterbård bland annat på underkjolar.

Hålkruset togs upp av hemslöjdsrörelsen och blev i början av 1900-talet vanligt i färgade vävar till möbeltyger, överkast och dylikt.
Hålkrus förekommer sällan som löpare eller bordsdukar, men desto mer bland kuddvar och gardiner eftersom tyget inte blir direkt slätt.

Hålkrusstickning 

Hålkrus kan också vara ett stickmönster. Stickningen har inspirerats av vävmönstret. Hålkrusstickning finns dokumenterad från landskapet Medelpad vid tiden kring sekelskiftet 1800 –1900.

Noter

Externa länkar 
Hur man stickar hålkrusstickning
Vävsätt
Spjutkastning för damer i friidrott vid olympiska sommarspelen 2004

Spjutkastning, damer vid  Olympiska sommarspelen 2004 genomfördes vid Atens olympiska stadion den 25 och 27 augusti.

Medaljörer

Resultat
Alla resultat visas i meter.
Q automatiskt kvalificerad.
q kvalificerad genom ett av de därnäst bästa resultaten
DNS startade inte.
OR markerar olympiskt rekord.
NR markerar nationsrekord.
PB markerar personligt rekord.
SB markerar bästa resultat under säsongen.
NM markerar ej resultat
DSQ markerar diskvalificerad eller utesluten.

Kval
Kvalgränsen var satt till 61,00 meter, vilket klarades av 11deltagare, varför den resterande finalplatsen besattes av den med därnäst bästa resultatet.

Grupp A

Grupp B

Final

Rekord

Världsrekord
Osleidys Menéndez, Kuba - 71,54 - 1 juli 2001 - Rethimnon, Grekland

Olympiskt rekord
Osleidys Menéndez, Kuba - 71,53 - 27 augusti 2004 - Aten, Grekland

Tidigare vinnare

OS
1896 – 1928: Inga tävlingar
1932 i Los Angeles: Babe Didriksen, USA – 43,68
1936 i Berlin: Tilly Fleischer, Tyskland – 45,18
1948 i London: Herma Bauma, Österrike – 45,57
1952 i Helsingfors: Dana Zatopkova, Tjeckoslovakien – 50,47
1956 i Melbourne: Inese Jaunzeme, Sovjetunionen – 53,86
1960 i Rom: Elvira Ozolina, Sovjetunionen – 55,98
1964 i Tokyo: Mihaela Penes, Rumänien – 60,54
1968 i Mexico City: Angela Nemeth, Ungern – 60,36
1972 i München: Ruth Fuchs, DDR – 63,88
1976 i Montréal: Ruth Fuchs, DDR – 65,94
1980 i Moskva: Maria Ruenes, Kuba – 68,40
1984 i Los Angeles: Tessa Sanderson, Storbritannien – 69,56
1988 i Seoul: Petra Felke, DDR – 74,68
1992 i Barcelona: Silke Renk, Tyskland – 68,34
1996 i Atlanta: Heli Rantanen, Finland – 67,94
2000 i Sydney: Trine Hattestad, Norge – 68,91

VM
1983 i Helsingfors: Tiina Lillak, Finland – 70,82
1987 i Rom: Fathima Withbread, Storbritannien – 76,64
1991 i Tokyo: Demei Xu, Kina - 68,78
1993 i Stuttgart: Trine Hattestad, Norge – 69,18
1995 i Göteborg: Natalia Sjikolenko, Vitryssland – 67,56
1997 i Aten: Trine Hattestad, Norge – 68,78
1999 i Sevilla: Mirela Manjani, Grekland – 67,09
2001 i Edmonton: Mirela Manjani, Grekland – 66,70
2003 i Paris: Mirela Manjani, Grekland – 66,52

Friidrott vid olympiska sommarspelen 2004
Walter Jagbrant

Walter Jagbrant, född 1919 i Lista utanför Eskilstuna i Sverige, död 6 augusti 2004, var en svensk bandyspelare, bandyledare och major.

Jagbrant gjorde A-lagsdebut i bandy redan som 14-åring i Mariannelunds AIS. Han spelade sedan för Tranås AIF, IF Vesta och BK Derby.

Walter Jagbrant blev tränare och chefsinstruktör för Sveriges herrlandslag i bandy 1963 och var dess förbundskapten åren 1969-1973.

Han skrev en bok, Bandy instruktion - Instruktionsbok i bandy för ledare, instruktörer och spelare, Linköping:Svenska Bandyförbundet, 1963 och gjorde en bandyfilm ihop med Linköpingsfotografen Einar Jagerwall 1964. Var i Polen 1980 för bandyintroduktion. 

Födda 1919
Svenska bandyspelare
Svenska bandytränare
Män
Avlidna 2004
Personer från Lista socken
Bunden rosengång

Bunden rosengång är en oliksidig kypert, till skillnad från rosengång som är liksidig. Det är en vävteknik som också kallas gubbaväv eller gubbatäcke. Den kan vävas på fyra eller sex mönsterskaft. Varpen täcks helt av inslaget och tekniken ger en stadig väggbonad. Till skillnad från rosengång som mönsterteknik finns inget annat botteninslag mellan mönsterinslagen.

Vävsätt
Liam Miller

Liam Miller, född 13 februari 1981 i Cork, död 9 februari 2018, var en irländsk fotbollsspelare som spelade för Brisbane Roar. Han spelade sedan 2004 även för Irlands fotbollslandslag.

Miller spelade först i olika juniorlag i Ballincollig i närheten av Cork.

Han dog av cancer i bukspottkörteln.

Klubbar 
1997–2004: Celtic FC
2001: Aarhus (lån)
2004–2006: Manchester United FC
2005–2006: Leeds United AFC (lån)
2006–2009: Sunderland AFC
2009: Queens Park Rangers FC
2009–2011: Hibernian FC
2011–2013: Perth Glory FC
2013–2018: Brisbane Roar FC

Referenser 

Irländska fotbollsspelare
Spelare i Celtic FC
Spelare i AGF Fotboll
Spelare i Manchester United FC
Spelare i Leeds United FC
Spelare i Sunderland AFC
Spelare i Queens Park Rangers FC
Spelare i Hibernian FC
Spelare i Perth Glory FC
Spelare i Brisbane Roar FC
Personer från Cork
Män
Födda 1981
Avlidna 2018
Rot-Weiss Wernigerode

Rot-Weiss Wernigerode eller Red Devils Wernigerode är en innebandyklubb från staden Wernigerode i Tyskland. Klubben grundades 1998 som avdelningen "Unihockey" inom Wernigeröder Sportverein Rot-Weiß.

Källor

Externa länkar 
Red Devils

Innebandyklubbar i Tyskland
Sportklubbar bildade 1998
Sportklubbar i Sachsen-Anhalt
Stadsholmen

Stadsholmen är en ö i centrala Stockholm omfattande stadsdelen Gamla stan utom Helgeandsholmen och Strömsborg.

Ön är cirka 700 gånger 650 meter stor och omfattar cirka 33 hektar. Strandlinjen är 2 200 meter och nästan helt tillgänglig.

Stadsholmen är förbunden med fastlandet via flera broar:
Strömbron och Vasabron till Norrmalm
Norrbro och Stallbron till Helgeandsholmen
Slussen, Södra Järnvägsbron och Centralbron till Södermalm
Riddarholmsbron till Riddarholmen
Norra Järnvägsbron till Tegelbacken

Se även
Agnefit
Väsby

Källor
Nordisk familjebok

Gamla stan
Stockholms geografi
Öar i Stockholms kommun
Riddarfjärden

För fartyget, se M/S Riddarfjärden.

Riddarfjärden är den östligaste fjärden av Mälaren. Riddarfjärden ligger helt inom Stockholms innerstad, mellan stadsdelarna Marieberg, Kungsholmen, Norrmalm, Riddarholmen och Gamla stan i norr samt Södermalm och Långholmen i söder. Västerbron är den västliga gränsen medan Vasabron är östlig gräns. Landskapsgränsen mellan Uppland och Södermanland går igenom Västerbrons mittspann till Karl Johansslussen.

Riddarfjärden är 2 700 meter lång i öst–västlig riktning och som minst 400 meter bred. Medeldjupet är 15–20 meter, det största djupet är 23 meter, intill Centralbron. Strandlinjen är 6 400 meter. Riddarfjärden rinner ut i Norrström och Söderström mot Saltsjön och Östersjön. Öster om Kungsholmen ansluter Klara sjö, öster om Riddarholmen ligger Riddarholmskanalen och söder om Långholmen finns Pålsundet. 

Vattnet är så pass rent att man kan bada i det; på Långholmen finns Långholmsbadet och mittemot vid Smedsudden ligger Smedsuddsbadet. I början av 1900-talet startades Strömsimningen (en föregångare till dagens Riddarfjärdssimningen) som arrangerades fram till 1927 då tävlingen nedlades på grund av otjänligt vatten. Först 1976 återupptogs Riddarfjärdssimningen mellan Stadshuset och Smedsudden, tävlingen ställdes dock tillfälligt in 2002 på grund av den dåliga vattenkvalitén beroende på avloppsproblem i en pumpstation.

Denna numer rena fjärd var en gång i tiden en av Stockholms kloaker och soptippar och kallades då Lortfjärden och Guldfjärden. Hushållens exkrementer kördes ut på isen vintertid. Den låg sen flytande långa tider glänsande och flytande på vattenytan. Namnet förekommer redan i Karl XI:s almanacksanteckningar från 1689. Guldfjärden gav även namn till gatan Guldgränd och kvarteren Guldfjärden Större och Guldfjärden Mindre på Södermalm.

Historiska bilder

Nutida bilder
Riddarfjärden genom årstiderna

Se även
 Riddarfjärdslinjen

Referenser

Externa länkar

 Stockholmskällan har media angående Riddarfjärden
 Miljötillstånd och åtgärdsarbete för Riddarfjärden – Stockholms Miljöbarometer

Gamla stan
Fjärdar i Mälaren
Stockholms geografi
Norrmalm
Kungsholmen
Marieberg
Södermalm
Långholmen