kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
The Gods

The Gods var en brittisk progressiv rockgrupp bildad 1965 av Ken Hensley. 

I den ursprungliga gruppen ingick förutom Hensley (sång, gitarr, keyboard) Mick Taylor (gitarr), John Glascock (bas, sång) och Brian Glascook (trummor). Taylor lämnade gruppen 1967 för att gå vidare till John Mayall's Bluesbreakers och senare till The Rolling Stones. Hensley träffade basisten Paul Newton, vars far var musikdirektör, och ombildade gruppen med Newton, John Konas (bas) och Lee Kerslake (trummor). Newton lämnade gruppen och ersattes av basisten Greg Lake, som även han lämnade gruppen 1968 för att bilda King Crimson, just när man skulle spela in sitt första album. John Glascook återvände till gruppen och man spelade in albumet Genesis. När det andra albumet To Samuel a Son gavs ut 1969 hade gruppen redan upplösts och övergått till Toe Fat. John Glascock spelade senare i Jethro Tull och Newton, Kerslake och Hensley i Uriah Heep.

Diskografi
Studioalbum

Samlingsalbum
1976 - The Gods Featuring Ken Hensley
1989 - The Very Best Of The Gods Featuring Ken Hensley
Singlar
1968 - Baby's Rich / Somewhere In The Street
1969 - Hey Bulldog / Real Love Guaranteed
1969 - Maria / Long Time, Sad Time, Bad Time

Externa länkar 
 The Gods biografi
 The Gods på allmusic.com
 Diskografi på Discogs

Gods, The
Gods, The
Musikgrupper bildade 1965
Drag

Drag kan syfta på:

 Drag, Kalmar kommun – en tätort i Kalmar kommun
 Drag, Nordland – en tätort i Hamarøy kommun i Nordland fylke i Norge
 Drag (schack) – en spelare flyttar en pjäs i schack
 Drag – en musikgenre, se witch house
 Drag - kortform för draganordning till fordon
 Dragränna – en ränna som brukats för att dra båtar eller mindre skepp, till exempel vikingaskepp
 Dragshow – en form av underhållning där personer uppträder utklädda till motsatt kön eller spelar på motsättningarna i den västerländska kulturens uppdelning i två kön
 Dragking – en kvinna som ikläder sig de manliga attributen
 Dragqueen – en man som ikläder sig typiska kvinnliga attribut
 Fiskedrag – ett bete som används av amatörfiskare
 Självdrag - ventilation utan fläkt
 -drag – ett ortnamnsefterled

Se även
 Luftmotstånd
Toe Fat

Toe Fat var en brittisk rockgrupp som bildades 1969 av Ken Hensley (gitarr), John Konas (basgitarr) och Lee Kerslake (trummor) från The Gods samt Cliff Bennet från Rebel Rouser på sång.

Kort efter gruppens självbetitlade debutalbum lämnade Hensley och Kerslake gruppen, Hensley för att gå med i Uriah Heep och Kerslake för att gå med i The National Head Band innan han också gick med i Uriah Heep. Mellan sessionerna i Toe Fat och Uriah Heep medverkade Hensley dessutom under pseudonym på Head Machines album Orgasm. En trolig förklaring till att de båda lämnade gruppen är att de var missnöjda med Bennett, som stod som upphovsman till låtar som Hensley skrivit. På låten "The Wherefors and the Whys" hör man till och med tydligt att det är Hensley som både har skrivit låten och sjunger, utan att det anges på skivan.

Konas hade vid det laget redan ersatts av John Glascock, vars bror Brian Glascook ersatte Kerslake. Hensley ersattes av gitarristen Alan Kendall. Den nya uppsättningen spelade in skivan Toe Fat Two, men efter en turné 1970 sade skivbolaget upp kontraktet med gruppen eftersom den inte ansågs lönsam.

Bennett gick vidare till gruppen Rebellion. John Glascook gick med i Carmen 1976 och Brian Glascook arbetade med Kendall i Bee Gees innan han var med om att starta gruppen The Motels.

Gruppen spelade tung progressiv rock som påminner om den svenska gruppen November med inslag av Uriah Heep. Tiden var kanske inte mogen för sådan musik och gruppens skivor är mest kuriosa för samlare, men sett med dagens ögon är det många som har uppvärderat dem.

Medlemmar
Cliff Bennett – sång (1969–1971)
Lee Kerslake – trummor, bakgrundssång (1969–1970)
Ken Hensley – gitarr, bakgrundssång, keyboard (1969–1970)
John Konas – basgitarr, bakgrundssång (1969)
John Glascock – basgitarr (1969–1971)
Alan Kendall – gitarr (1970–1971)
Brian Glascock – trummor (1970–1971)

Diskografi
Studioalbum
Toe Fat (1970)
Toe Fat Two (1970)

Singlar
"Bad Side Of The Moon" / Bad Side Of The Moon" (1970)
"Bad Side Of The Moon" / "Just Like Me" (1970)
"Brand New Band" / "Can't Live Without You" (1972)

Samlingsalbum
Toe Fat I & II (1995)

Externa länkar
Toe Fat på Wecitation.org
Diskografi på Discogs

Brittiska musikgrupper
Missionskyrkan

Missionskyrkan kan avse:

Missionskyrkan i Finland – en svenskspråkig frikyrka i Finland
Svenska Missionskyrkan – svenskt nyevangeliskt, protestantiskt trossamfund åren 1878-2012
Missionskyrkan, Helsingfors – en kyrkobyggnad i Helsingfors
Missionskyrkan, Hjo – en kyrkobyggnad i Hjo
 Missionskyrkan, Söderköping – en kyrkobyggnad i Söderköping
 Missionskyrkan, Åtorp – kyrka i Degerfors kommun

Se även
 Missionsförsamling
 Equmeniakyrkan

Vanliga namn på kyrkor och kapell inom väckelserörelsen
Paul Newton

Paul Newton, född 21 februari 1945 i Andover, Hampshire, är en brittisk basist. Newton var med i uruppsättningen av rockgruppen Uriah Heep. Han hade tidigare spelat tillsammans med Ken Hensley och Lee Kerslake i The Gods. Newtons far var skivbolagsdirektör och hamnade i konflikt med Uriah Heeps manager Gerry Bron. På grund av konflikten lämnade Newton gruppen efter deras tre första album.

Födda 1945
Brittiska rockmusiker
Brittiska basister
Män
Levande personer
Mick Box

Michael Frederick "Mick" Box, född 8 juni 1947 i Walthamstow, Essex (numera en stadsdel i London), är en brittisk gitarrist. Han var med om att bilda rockgruppen Uriah Heep 1969 och är den enda av de ursprungliga medlemmarna som är kvar än idag. 

Födda 1947
Brittiska gitarrister
Brittiska rockmusiker
Män
Levande personer
David Byron

David Byron, egentligen David Garrick, född 29 januari 1947 i Epping, Essex, död 28 februari 1985 i Reading, Berkshire, var en brittisk rocksångare. Han var med om att bilda Uriah Heep 1969.

Byron lämnade gruppen 1976 efter grava alkoholproblem och ersattes av John Lawton.

Efter karriären i Uriah Heep släppte David Byron två solo-LP, Take No Prisoners (1975) och Baby Faced Killer (1978). Han grundade däremellan bandet Rough Diamond, vars enda självbetitlade LP, Rough Diamond, gavs ut 1977. Med Byron Band försökte han återuppta sin karriär, men detta resulterade endast i en LP, On the Rocks (1981).

Han dog 1985 som ett resultat av många års missbruk av alkohol.

Diskografi
Soloalbum
1975 – Take No Prisoners
1978 – Baby Faced Killer
2008 – That Was Only Yesterday - The Last EP (inspelad 1984)

Med The Byron Band
1981 – On the Rocks
2003 – Lost and Found (inspelad 1980–1982)

Med Uriah Heep
1970 – Very 'Eavy... Very 'Umble
1971 – Salisbury
1971 – Look at Yourself
1972 – Demons and Wizards
1972 – The Magician's Birthday
1973 – Uriah Heep Live
1973 – Sweet Freedom
1974 – Wonderworld
1975 – Return to Fantasy
1976 – High and Mighty
1986 – Live at Shepperton '74 (inspelad 1974)
1993 – The Lansdowne Tapes (inspelad 1969–1971)

Med Rough Diamond
1977 – Rough Diamond

Externa länkar
Uriah Heeps officiella webbplats
David Byron på AllMusic

Brittiska rocksångare
Män
Födda 1947
Avlidna 1985
Personer från Essex
Progressiv rock-sångare
Lee Kerslake

Lee Kerslake, född 16 april 1947 i Bournemouth, död 19 september 2020, var en brittisk batterist. 

Kerslake spelade i slutet av 1960-talet tillsammans med Ken Hensley i The Gods och Toe Fat, innan han gick med i National Head Band och slutligen Uriah Heep 1971. Han spelade många år i Uriah Heep innan han lämnade gruppen 1979 och medverkade på Ozzy Osbournes debutalbum Blizzard of Ozz. 1981 återvände han till Uriah Heep och spelade där fram till i början av 2007, då han åter lämnade gruppen, denna gång av hälsoskäl.

Referenser

Födda 1947
Brittiska trummisar
Män
Avlidna 2020
Personer från Bournemouth
Brittiska musiker under 1900-talet
Brittiska musiker under 2000-talet
Oremus

Oremus (latin ”låt oss bedja”) är Stockholms katolska stifts bönbok. Den utkom med sin första upplaga 1909 och den åttonde upplagan utkom 2021.

Källor

Romersk-katolska kyrkan i Sverige
Litteratur 1909
Kristen litteratur
Latinskspråkig litteratur
Gary Moore

Robert William Gary Moore, född 4 april 1952 i Belfast, död 6 februari 2011 i Estepona, var en brittisk (nordirländsk) sångare och gitarrist.

Karriär 
Moore spelade i ett flertal genrer, som blues, rock och hårdrock. Han spelade i grupper som Thin Lizzy, Colosseum II samt Skid Row. Den första riktiga hiten som soloartist och i The Gary Moore Band var den lugna, melankoliska låten Empty Rooms från albumet Victims of the Future, 1984. Från samma album kommer låten Murder in the Skies som är ett inlägg i kalla kriget-debatten och handlar om Korean Air Lines Flight 007 som 1 september 1983 sköts ned av Sovjetunionen på sin väg från New York till Seoul med resultatet att samtliga 269 ombordvarande omkom. Med låten Over the Hills and Far Away från plattan Wild Frontier från 1987 kombinerade Moore irländsk folkmusik med klassisk hårdrock. Därefter influerades åter hans spel alltmer av den klassiska blues han en gång startat med på 1970-talet och han fick en stor hit med blueslåten Still Got the Blues 1990. Låten Johnny Boy från hans största hårdrocksskiva Wild Frontier är tillägnad hans livslånge vän och gamla bandmedlem Phil Lynott som avlidit året före.

År 1986 var Gary Moore förartist åt rockbandet Queen på Råsundastadion. 

Moore var kusin till sångerskan Linda Martin som vann Eurovision Song Contest 1992.

Död 
Moore avled i sömnen då han fått en hjärtattack den 6 februari 2011 under en förlovningssemester i Estepona i Spanien med sin fästmö på Kempinski Hotel. Gary Moore hade på kvällen friat till henne. Personalen uppvaktade paret med sina gratulationer, varefter paret drog sig undan till sin svit.

Diskografi

Källor

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Brittiska bluesmusiker
Brittiska rockmusiker
Brittiska gitarrister
Nordirländska musiker
Musiker från Belfast
Män
Födda 1952
Avlidna 2011
John Barrymore

John Barrymore, ursprungligen John Sidney Blythe, född 15 februari 1882 i Philadelphia i Pennsylvania, död 29 maj 1942 i Los Angeles i Kalifornien, var en amerikansk skådespelare. Han var medlem i teaterfamiljen Barrymore och spelade med fadern Maurice på scenen år 1900, samt med systern Ethel följande år. Till en början gjorde han sig främst känd för sin medverkan i lätta komedier, sedan alltmer i dramer, med Hamlet 1922 som kronan på verket, vilken blev en enorm succé. Efter framgångarna med Hamlet lämnade Barrymore scenen under 14 år och fokuserade istället helt på filmen. Under stumfilmseran, hade han framgångar med filmer som Dr. Jekyll and Mr. Hyde (1920), Sherlock Holmes (1922) och Lidelser (1926). Hans scenvana röst visade sig vara en tillgång när ljudfilmen sedan introducerades och tre av hans filmer, Grand Hotel (1932), Primadonna (1934) samt Midnatt (1939) har valts ut av National Film Registry.

Biografi 
John Barrymore var son till Maurice Blythe (med artistnamnet Maurice Barrymore) och Georgie Drew samt bror till Lionel Barrymore och Ethel Barrymore. Han är far till John Drew Barrymore och Diana Barrymore samt farfar till Drew Barrymore.

Barrymores familj verkade vid teatern. Från början var han själv inte intresserad av teatern utan utbildade sig vid bland annat King's College (Pennsylvania) och New York Art Students League och jobbade som tecknare. Men han gav upp den banan och från 1905 följde han med på turné landet runt. Han fick sitt genombrott i pjäsen The Fortune Hunter 1909 som han spelade på Broadway.

John Barrymore fick stort erkännande för sina tolkningar av Hamlet, som han spelade i både New York och London. Det dröjde inte länge förrän han även medverkade i filmer, hans första film tros ha varit An American Citizen (1914). Han hade störst framgång som romantisk älskare, men själv föredrog han bisarra, groteska roller, såsom Dr. Jekyll and Mr. Hyde (1920), där han förvandlade sig från den ena personen till den andra utan hjälp av makeup.

Vid ljudfilmens intåg fortsatte Barrymores framgång - hans vackra profil (han kallades för "The Great Profile") kombinerat med hans röst gjorde honom till stor stjärna.

Privatlivet var inte lika framgångsrikt. Ända sedan tonåren hade Barrymore druckit kopiöst och med åren fick hans ansikte spår av alkoholmissbruket. När han var strax över 50 år gammal började han drabbas av svåra minnesluckor. Barrymore var gift fyra gånger och inblandad i ett otal romantiska skandaler.

John Barrymore avled, 60 år gammal, av lunginflammation och skrumplever.

Barrymore porträtterades av Errol Flynn i filmen Spel i blindo (Too Much, Too Soon, 1958), baserad på dottern Dianas självbiografi.

Filmografi i urval

Referenser 

 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Externa länkar 

 

Födda 1882
Avlidna 1942
Skådespelare från Philadelphia
Amerikanska scenskådespelare
Män
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Familjen är värre

Familjen är värre (Meet the Fockers) är en amerikansk komedifilm från 2004, regisserad av Jay Roach och med bland annat Robert De Niro, Ben Stiller och Dustin Hoffman i huvudrollerna. Filmen hade Sverigepremiär den 4 februari 2005.

Handling 
Efter att Greg Focker i första filmen fått möta flickvännen Pam Byrnes föräldrar och nu väl kommit överens med hennes misstänksamme far Jack är det nu dags för familjen Byrnes att träffa Gregs föräldrar. Läget blir inte lättare när det visar sig att föräldrarna är varandras motsatser och nu är det upp till Greg att mäkla freden.

Rollista (i urval) 
 Robert De Niro - Jack Byrnes
 Ben Stiller - Greg Focker
 Dustin Hoffman - Bernie Focker
 Barbra Streisand - Roz Focker
 Blythe Danner - Dina Byrnes
 Teri Polo - Pam Byrnes
 Alanna Ubach - Isabel
 Ray Santiago - Jorge Villalobos
 Tim Blake Nelson - Officer LeFlore
 Shelley Berman - Domare Ira
 Owen Wilson - Kevin Rawley

Externa länkar 
 
 
  
 Officiell webbplats

Filmer 2004
Amerikanska komedifilmer
Filmer om bröllop
Chicago på film
Miami på film
Filmer i regi av Jay Roach
Filmmusik av Randy Newman
Filmer från Dreamworks
Filmer från Universal Studios
Ikosaeder

Ikosaedern är en polyeder vars yta utgörs av 20 liksidiga trianglar. Ikosaedern är en platonsk kropp och en deltaeder.

En regelbunden ikosaeder har Schläfli-symbolen .

Många virus har en kapsel formad som en ikosaeder. 

Ikosaeder används för T20-tärningar (även kända som d20-tärningar med engelsk notation) det vill säga tärningar med tjugo sidor. T20:an är en tärning som används vid många rollspel, bland annat Dungeons and Dragons och Drakar och Demoner.

Referenser

Noter

Externa länkar 

Polyedrar
Dodekaeder

Dodekaeder (av grekiskans dodeka, tolv, och hedra, säte, grundyta) är en polyeder vars sidor utgörs av tolv liksidiga pentagoner. Dodekaedern är den fjärde av de fem platonska kropparna.

Den har 20 tretaliga hörn och 30 kanter (att ett hörn är tretaligt betyder att det utgår tre kantlinjer från det).

En regelbunden dodekaeder har Schläfli-symbolen .

Den dihedrala vinkeln (vinkeln mellan två plan) är π − arctan(2), cirka 116,56°.

Icke reguljär dodekaeder 

Pentagondodekaeder är en kristallform som ibland uppträder hos kubiska mineral. Den har 12 ytor, 20 hörn och 30 kanter men alla kanterna är inte lika långa och i idealfallet är 6 kanter längre än övriga 24. Ytorna är femhörningar men vinklarna mellan ytorna är inte lika stora utan avviker från den reguljära dodekaedern. Denna icke reguljära yttre form (habitus) är vanlig hos mineralet pyrit och uppstår när mineralets form begränsas av ytorna (210). Beteckningen (210) betyder att ytan skär kristallaxlarna a, b och c på cellavståndet 1/2, 1/1 respektive 1/0 (eftersom ett avstånd 1/0 är oändligt stort betyder det att axeln aldrig skärs, det vill säga att ytan är parallell med c-axeln).

Rombdodekaeder är en kristallform som ibland uppträder hos kubiska mineral. Den har 12 ytor, 14 hörn och 24 kanter. Ytorna är romber som uppstår när kristallens yttre form begränsas av ytorna (110). Formen är vanlig bland annat hos granaten andradit.

Romerska dodekaedrar 

På några ställen i Europa har man hittat romerska dodekaedrar av sten och metall. Deras betydelse är okänd.

Externa länkar 

Polyedrar
Filmnet

Filmnet, i kommersiellt bruk även skrivet FilmNet, var namnet på TV4-Gruppens, C More och Bonniers onlinetjänst som erbjöd filmer och TV-serier via video on demand till en fast månadskostnad från september 2012 till och med juni 2015. Filmnet kan även syfta på en kabel-TV-kanal som var verksam 1984–1997 och ägdes av Multichoice/TV4-gruppen (2008–).

Historik

TV-kanalen 

Filmnet är ursprungligen en filmkanal som startade sina kabel-TV-sändningar den 5 december 1984, och i Sverige 5 mars 1985. Kanalen ägdes i huvudsak av svenska Esselte och holländska ATN. Men senare även (via distributionsbolaget UIP) av de stora Hollywoodbolagen Paramount Pictures, Universal Pictures och Metro-Goldwyn-Mayer/United Artists. Kanalen var unik för sin tid. Amerikanska storfilmer blandat med europeiska visades dygnet runt med svensk text, vilket inte var särskilt vanligt på den tiden. Dygnet runt-sändningarna började år 1987. När tablåerna visades i kanalen, användes under en tid Alan Silvestris Arthur's Theme från filmen American Anthem (1986) som bakgrundsmusik. Vid lanseringen kostade tjänsten 445 kronor i startavgift och därefter 125 kronor i månaden.

År 1993 sålde Esselte kanalen till ett sydafrikanskt företag vilket medförde stor debatt om huruvida kanalen borde bojkottas av kabel-TV-leverantören Televerket Kabel-TV, detta på grund av den dåvarande sydafrikanska apartheidregimen, något som dock inte skedde. Kanalen bytte samma år namn till Filmnet+, och började även sända sport, musik och barnprogram (KTV). Vidare togs ett beslut av den dåvarande sydafrikanska ägarfamiljen att kanalen skulle sluta sända tv-programmet Night Club Special, vilket sände porrfilmer under onsdags- och lördagsnätterna. Dock möttes beslutet med att kanalen tappade mängder av abonnenter, vilket fick ledningen att låta tv-programmet Night Club Special återta sin plats i tablån.

Mellan 1994 och 1997 uppgav ungefär två procent av tv-tittarna att de dagligen tittade på Filmnet.

År 1996 såldes Filmnet vidare till franska Canal+, varpå Filmnet-namnet upphörde att existera på den svenska marknaden. Varumärket Filmnet levde dock vidare i Grekland 1994, men bytte namn till Nova Cinema den 1 juni 2008.

Filmtjänsten 

I september 2012 återupplivade TV4-Gruppen, C More och Bonnier varumärket Filmnet som en online-gren av C More. Till en början erbjöds tjänsten endast via webben, men fick stöd för Ipad, Iphone- och Android-telefoner samt Android-läsplattor.

År 2013 lanserades Filmnet även i Norge och Finland.

I september 2014 lade Filmnet till stöd för Chromecast i sina appar på Google Play och Itunes Store.

Den 30 juni 2015 stängdes Filmnet och kunderna hänvisades till C Mores streamingtjänst med bland annat samma utbud av film och TV-serier.

Referenser

Externa länkar 
Filmnet på TVARK 

Nedlagda TV-kanaler i Sverige
TV-kanaler i Grekland
TV-kanaler och TV-stationer startade 1984
TV-kanaler och TV-stationer nedlagda 1997
Internet-TV i Sverige
Bron över Seine

Bron över Seine () är en fransk långfilm från 1999 i regi av Frédéric Auburtin och Gérard Depardieu, med Carole Bouquet, Gérard Depardieu, Charles Berling och Stanislas Forlani i rollerna. Manuset är skrivet av François Dupeyron baserat på en roman av Alain Leblanc.

Handling
Filmen utspelar sig i Normandie under 1960-talet och handlar om det inte alltför lyckliga äktenskapet mellan Mina och Georges.

Rollista (i urval)
Carole Bouquet - Mina
Gérard Depardieu - Georges
Charles Berling - Matthias
Stanislas Crevillén - Tommy
Dominique Reymond - Claire

Externa länkar
 

Filmer 1999
Franska dramafilmer
Franska filmer baserade på romaner
Franskspråkiga filmer
Wolford

Wolford är ett företag som tillverkar damstrumpor och strumpbyxor men även herrstrumpor sedan några år. Herrstrumporna säljs bara i deras egna butiker.

Wolford grundades av industrimannen Reinhold Wolff och detaljhandelsentreprenören Walter Palmers och registrerades som varumärke 1950. Detta var tiden då perlonet uppfanns. Det unga företaget lanserade 1954 de första perlonstrumporna utan söm och blev kända som pionjärer för tillverkning av damstrumpor. 

Strumpor utan söm följdes av oräkneliga uppfinningar, såsom strumpor med justerbart strumpeband (1968), de första strumpbyxorna med låg midjeskärning som kunde bäras med lågt skurna byxor och korta toppar (så kallade hipsters, 1970), de första springsäkra tightsen ("Luxor", 1975) och de första snygga stödtightsen ("Miss Wolford", 1977).

Wolford hade redan utökat sitt sortiment av trikåvaror under 1970- och 1980-talen, då man även började tillverka aerobicskläder. På 1990-talet lanserade företaget sina berömda "bodies" utan sömmar och helt sömlösa tights som skapade sensation.

Externa länkar
 Wolford AG

Damstrumpor
Damunderklädesföretag
Place Vendôme (film)

Place Vendôme är en fransk film från 1998.

Handling
Efter hennes makes självmord bestämmer sig den alkoholiserade Marianne för att konfrontera svårigheterna i att finansiera och hålla igång mannens juvelaffär.

Om filmen
Place Vendôme är regisserad av Nicole Garcia.

Rollista
Catherine Deneuve - Marianne
Jean-Pierre Bacri - Jean-Pierre
Emmanuelle Seigner - Nathalie
Jacques Dutronc - Battistelli
Bernard Fresson - Vincent Malivert
François Berléand - Eric Malivert
Dragan Nikolic - Janos
Otto Tausig - Samy

Externa länkar

Filmer 1998
Franska dramafilmer
Franskspråkiga filmer
Place Vendôme

Place Vendôme är ett torg i 1:a arrondissemanget i Paris. 

Torget är ritat av Jules Hardouin-Mansart för att omgärdas av akademier och ambassader. Byggnationen inleddes 1698; sedan dess har flera av Paris stora juvelerarfirmor som till exempel Cartier och Van Cleef & Arpels samt det berömda hotellet Ritz flyttat hit. Frédéric Chopin bodde här i hus nummer 12 och avled där 1849.

Vendômekolonnen 
Vendômekolonnen (franska: Colonne Vendôme) är ett monument mitt på torget bestående av en drygt 44 meter hög kolonn (med Trajanuskolonnen i Rom som förebild) med en staty av Napoleon på toppen. Monumentet restes 1806 på order av Napoleon för att fira segern vid Austerlitz. Kolonnen revs i samband med Pariskommunen 1871 men återställdes 1874 med en kopia av originalstatyn i dess ställe.

Källor

Externa länkar 

Vendôme
Paris första arrondissement
Quartier de la Place-Vendôme
Hakon

Mansnamnet Hakon är en äldre form av Håkan. Troligen är det bildat av ord som betyder 'hög' och 'ättling'.

Hakon har aldrig varit ett vanligt namn i Sverige i modern tid.

31 december 2014 fanns det totalt 185 personer i Sverige med namnet, varav 36 med det som tilltalsnamn.

Namnsdag: 14 juni.

Personer med namnet Hakon
 Hakon Ahlberg, arkitekt
 Hakon Långström, domprost
 Hakon Swenson, entreprenör
 Hakon galen, norsk jarl

Referenser

Mansnamn
Fornnordiska mansnamn

de:Haakon
en:Haakon (given name)
nl:Haakon
no:Håkon
nn:Håkon
Halvar

Mansnamnet Halvar är, liksom formen Halvard ett gammalt nordiskt namn som är sammansatt av ord som betyder 'häll' och 'väktare'. Möjligtvis kan det tolkas om 'herresätets väktare'. En variant som används i Norge är Halvor.

Namnet är tidigast belagt år 1417 i Malung vid ting den 8 december. Det har aldrig varit särskilt vanligt.
31 december 2014 fanns det totalt 622 personer i Sverige med namnet, varav 76 med det som tilltalsnamn.
År 2003 fick 4 pojkar namnet, men ingen fick det som tilltalsnamn.

Namnsdag: 14 maj, (1993–2000: 1 april).

Personer med namnet Halvar/Halvor
 Halvar Björk, skådespelare
 Halvar Sundberg, professor i statsrätt, finansborgarråd
 Halvor Floden, norsk barnboksförfattare

Noter 

Mansnamn
Svenska mansnamn
Fornnordiska mansnamn

no:Hallvard
nn:Halvor