kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Gordianus III

Gordianus III (Marcus Antonius Gordianus Pius), född 20 januari 225 i Rom, död 11 februari 244 i Ktesifon, var romersk kejsare från den 29 juli 238 till sin död.

Gordianus III utsågs vid 13 års ålder av senaten till romersk kejsare. Anledningen var att den ville lugna folket i Rom, som gjort uppror mot de impopulära kejsarna Pupienus och Balbinus, vilka också hade utsetts av senaten. Gordianus var sonson till den tidigare kejsaren Gordianus I. 

Den unge Gordianus omgav sig med dugliga medhjälpare, bland andra den man som skulle komma att bli näste kejsare, Filip Araben. Gordianus III dog dock vid 19 års ålder i vad som nu är Irak, dit han farit med sin armé för att ta sig an perserna. Han dog antingen i striden eller så blev han avrättad på anstiftan av Filip Araben.

Källor

Externa länkar

Romerska kejsare
Födda 225
Avlidna 244
Män
Personer i Romerska riket under 200-talet
Personer från Rom
Balbinus

Balbinus (Decius Caelius Calvinus Balbinus), född cirka 178, död 29 juli 238 i Rom, var romersk kejsare från den 22 april 238 till sin död.

Balbinus utsågs till romersk kejsare tillsammans med Pupienus i april år 238 av den romerska senaten sedan denna försökt avsätta Maximinus Thrax. Maximinus var på väg mot Rom, men avrättades på vägen av sina egna soldater.

Under tiden pågick uppror i Rom. Soldater ur praetoriangardet letade upp de båda kejsarna och mördade dem besinningslöst. De fick vara kejsare i 99 dagar.

Bilder

Källor

Externa länkar

Födda 178
Avlidna 238
Romerska kejsare
Romerska kejsare som blivit mördade av praetoriangardet
Män
Personer i Romerska riket under 200-talet
Pupienus

Pupienus (Marcus Clodius Pupienus Maximus), född cirka 164, död 29 juli 238 i Rom, var romersk kejsare från 22 april 238 till sin död.

Pupienus utsågs till romersk kejsare tillsammans med Balbinus i april 238 av den romerska senaten i dennas försök att avsätta Maximinus Thrax. Maximinus planerade att tåga mot Rom, men avrättades innan dess av sina egna soldater. Under tiden pågick uppror i Rom. Soldater ur praetoriangardet letade upp de båda kejsarna och mördade dem besinningslöst. De fick vara kejsare i 99 dagar.

Bilder

Källor

Externa länkar

Födda 164
Avlidna 238
Romerska kejsare
Romerska kejsare som blivit mördade av praetoriangardet
Män
Personer i Romerska riket under 200-talet
Romerska praetorer
Gratianus

Gratianus (Flavius Gratianus), född 18 april 359 i Sirmium, Pannonien, död 25 augusti 383 vid Lugdunum, var romersk kejsare från den 4 augusti 367 till den 25 augusti 383. Han uppfostrades av skalden Ausonius från Burdigala (Bordeaux).

Gratianus utsågs som åttaåring till romersk kejsare av sin far kejsaren Valentinianus I år 367. Gratianus var då medkejsare med sin far och farbror Valens, som härskade över den östliga delen av imperiet.

När Valentinianus I dog år 375 blev Gratianus härskare över rikets västliga hälft. Han överlät Italien till brodern Valentinianus II och övertog själv de romerska områdena på andra sidan Alperna med residens i Trier i södra Gallien. Han fick kämpa mot flera folk, bland annat alemannerna över vilka han vann en stor seger 378. Samma år försökte han hjälpa sin farbror Valens som dog i slaget vid Adrianopel mot goterna, men kom för sent. Han blev då ensam härskare över romarriket men överlät östriket till Theodosius. 

När usurpatorn Magnus Maximus gjorde uppror och sände en här till Gallien, måste Gratianus fly och blev år 383 mördad i Lugdunum.

Såsom kejsare visade han sig vara en ivrig kristen och athanasian samt leddes i mycket av biskop Ambrosius av Milano, som uppmuntrande förföljelser av hedningar.

Se även
Gratianus, Valentinianus och Theodosius triumfbåge

Källor 

Meyers Konversationslexikon

Externa länkar

 
Kungligheter som blivit mördade
Personer i Romerska riket under 300-talet
Födda 359
Avlidna 383
Män
Ugglan
Meyers
Illyrer
Romerska kejsare
Jovianus

Jovianus (Flavius Claudius Varronianus Jovianus), född 331 i Singidunum, död 17 februari 364 i Dadastana) var romersk kejsare från 27 juni 363 till 17 februari 364.

Jovianus var en militär som utsågs till kejsare av armén efter att den förre kejsaren, Julianus Apostata, avlidit den 26 juni 363 under ett fälttåg mot perserna.

Jovianus upphävde Julianus kristendomsfientliga edikt, drog sig snabbt tillbaka från det persiska fälttåget genom att sluta fred med persernas härskare Shahpour II, men dog på hemvägen den 17 februari 364 i Dadastana.

Noter 

Personer i Bysantinska riket
Romerska kejsare
Födda 331
Avlidna 364
Män
Personer i Romerska riket under 300-talet
Illyrer
Gravsatta i Apostlakyrkan
Lucius Verus

Lucius Verus, egentligen Lucius Ceonius Commodus, adopterad som Lucius Aelius Aurelius Commodus, blev kejsare som Imperator Caesar Lucius Aurelius Verus Augustus, född 15 december 130 i Rom, död 23 januari 169 i slaganfall i Altinum, var romersk kejsare från den 8 mars 161 fram till sin död. Lucius Verus var medregent med sin äldre adoptivbror Marcus Aurelius. Han gifte sig med Marcus Aurelius dotter Lucilla.

Vägen till makten 
Lucius Verus var son till senatorn Lucius Ceionius Commodus som Hadrianus adopterat som sin efterträdare. Efter faderns död blev Lucius Verus och Marcus Aurelius adopterade av Antoninus Pius på order av Hadrianus. Det är tydligt att Marcus Aurelius favoriserades av kejsaren Antoninus Pius. Marcus blev konsul när han var 18; Lucius fick vänta tills han var 24. Antoninus lät dessutom slå upp förlovningen mellan Marcus och Lucius syster; något som ledde till ett ansträngt förhållande adoptivbröderna emellan. När Antoninus dog rådde det ingen tvekan om vem han ville skulle bli kejsare men Marcus Aurelius övertalade senaten att ge Lucius kejsartitlarna Caesar och Augustus och lät praetorianerna utropa båda till imperator.

Som kejsare 
År 161 ledde konflikten med Partien om Armeniens status till att parterna invaderade den romerska lyd- och buffertstaten. De båda kejsarna beslutade att Lucius skulle åka dit själv och leda trupperna. Han anlände till Syria år 162. Följande år återtogs den armeniska huvudstaden. År 165 erövrade den romerske generalen Avidius Cassius den partiska huvudstaden och lade kungapalatset i ruiner. Kriget var en stor framgång, men mest på grund av de skickliga romerska generalerna. Lucius återvände till Rom 166 för att hyllas, på eget initiativ tillsammans med sin bror.

Glädjen blev dock kortvarig. Med sig hem hade soldaterna tagit pesten, vilket ledde till en förödande epidemi 167 och nya utbrott under de kommande tio åren. År 166 inleddes en serie av germanska angrepp längs Donaufronten. Kejsarna åkte tillsammans för att försvara riket. När de kom fram till fronten, var dock stridigheterna över. Expeditionen skulle bli Lucius Verus sista resa. Han dog i början av år 169 i Altium i sviterna av ett slaganfall.

Lucius Verus gudaförklarades som Divus Verus.

Källor

Noter

Tryckta källor

Externa länkar

Romerska kejsare
Födda 130
Avlidna 169
Män
Personer från Rom
Personer i Romerska riket under 100-talet
Macrinus

Marcus Opellius Macrinus, född 164 i hamnstaden Caesarea i Mauretania, död 8 juni 218 i Archelais i Cappadocia, blev den 11 april 217 romersk kejsare som Imperator Marcus Opellius Severus Macrinus Pius Felix Augustus. Han var gift med Nonia Celsa och far till Marcus Opellius Diadomenianus.

Vägen till makten 
Macrinus hade moriska rötter och var den förste icke-senatorn som blev kejsare. Hans föräldrar tillhörde equites och kan räknas till den romerska medelklassen. Macrinus tänkte först bli advokat, men ändrade sina planer när han fick en tjänst inom praetoriangardet, vilket då anfördes av Plautianus, och senare under Caracalla blev utsedd till praetorianprefekt, en post han innehade tills han blev kejsare. Macrinus var anstiftare till mordet på kejsar Caracalla den 8 april 217 men väntade till den 11 april innan han sökte truppernas stöd för att bli kejsare. Det är troligt att det inte fanns någon klar arvtagare efter Caracalla.

Kejsartiden 
Macrinus inledde sitt styre med några nödvändiga avrättningar och utbyten av provinsguvernörer. Partien hade varit oförberett på Caracallas anfall år 216, men nu hade kungadömet uppbådat en stark armé och ryckte fram på romarnas bekostnad. Romare och parther stötte samman i Nisibis i norra Mesopotamien, men efter hårda strider fick parterna övertaget. Macrinus gick då med på att köpa en fred för den enorma summan av tvåhundra miljoner sestertii. Detta, kombinerat med att han börjat avskaffa de privilegier som Caracalla givit trupperna, ledde till att hans anseende blev allt lägre bland militärerna.

Då dök "den falske Antoninus" upp. Den blivande Heliogabalus smugglades natten till den 15 maj 218 in i tredje legionens läger, där han utropades till kejsare och inledde ett uppror. Ett skäl för soldaterna att stödja den då 14-årige blivande kejsaren var ryktet att han skulle vara den bland soldaterna så populäre Caracallas son. Macrinus gav som svar sin då nioårige son Diadumenianus titeln Augustus, vilket gav honom ett tillfälle att muta trupperna, men situationen blev ohållbar och Macrinus flydde till Antiokia. Utanför Antiokia förlorade han ett slag mot Heliogabalus rebeller och fick fly vidare mot Rom. När han skulle korsa Bosporen blev han förrådd, varefter han fördes till Archelais i Kappadokien och avrättades.

Bilder

Källor

Noter

Tryckta källor

Externa länkar

Födda 165
Avlidna 218
Romerska kejsare
Män
Personer i Romerska riket under 200-talet
Romerska kejsare som blivit avrättade
Protokoll

Protokoll kommer från grekiska prōtokollon kommer från det blad som limmades först på en rulle av papyrus med uppgift om rullens innehåll; från grekiska prōto (= först) och kollan (= limma ihop), från kolla (= lim) och kan syfta på:

 Protokoll (internationell rätt) – inom internationell rätt är ett rättsligt instrument som kompletterar, ändrar eller modifierar huvudfördraget
 Diplomatiskt protokoll – regelverk och etikett som anger formerna för högtidliga ceremonier och officiella framträdanden i diplomatiska sammanhang. 
 Utrikesdepartementets Protokollenhet – avdelning av det svenska Utrikesdepartementet som ansvarar för det diplomatiska protokollet
 Domstolsprotokoll – anteckningar från domstolsförhandlingen
 Hovprotokoll – protokoll som förs över den svenske monarkens beslut i ärenden som rör Kungliga Hovstaterna
 Kommunikationsprotokoll – uppsättning regler om hur två eller fler nätverksnoder eller datorprogram kommunicerar med varandra.
 Mötesprotokoll – dokument som beskriver ett genomfört sammanträde
 Schackprotokoll – nedtecknad beskrivning av ett schackparti.
 Protokoll (roman) – roman av Allan Edwall från 1954.
Västra Finlands län

Västra Finlands län (finska: Länsi-Suomen lääni) var ett län i Finland. Länet bildades 1997 och upphörde med utgången av år 2009, då Finlands indelning i län avskaffades. 

Länet gränsade till Uleåborgs län, Östra Finlands län och Södra Finlands län. Det angränsade även via Bottniska viken mot Åland.

Historia 
För historia, geografi och kultur, se Egentliga Finland, Satakunda och Österbotten.

Vid länsreformen i Finland som genomfördes den 1 september 1997 reducerades antalet län i Finland från 12 till 6. Västra Finlands län skapades från de tidigare Mellersta Finlands län, Åbo och Björneborgs län, Vasa län samt de norra delarna av Tavastehus län.

Administration 
En länsstyrelse var en gemensam administrativ myndighet som leddes av sju olika ministerier. Länsstyrelsen för Västra Finlands län hade kontor på fem orter; huvudkontoret låg i Åbo, regionala tjänstekontor fanns i Jyväskylä, Tammerfors och Vasa, och slutligen fanns det ett kontor i Björneborg. Landshövdingen ledde länsstyrelsen. Omkring 350 personer arbetade på de olika kontoren. Kontoret var själv indelat i åtta olika avdelningar.

Landskap 

Västra Finlands län var indelat i sju olika landskap:
 Södra Österbotten (Etelä-Pohjanmaa)
 Österbotten (Pohjanmaa)
 Birkaland (Pirkanmaa)
 Satakunta (Satakunta)
 Mellersta Österbotten (Keski-Pohjanmaa)
 Mellersta Finland (Keski-Suomi) 
 Egentliga Finland (Varsinais-Suomi)

Landskapen i Västra Finlands län var indelade i 142 kommuner.

Heraldik 
Länsvapnet skapades genom att man kombinerade vapnen för de historiska landskapen Egentliga Finland, Satakunda och Österbotten.

Kommuner 2009

Tidigare kommuner

Landshövdingar

Heikki Koski 1997–2003
Rauno Saari 2003–2009

Externa länkar 
 Länsstyrelsen i Västra Finlands län (officiell webbplats)
Östra Finlands län

Östra Finlands län (finska: Itä-Suomen lääni) var ett län i Finland. Länet bildades 1997 och upphörde med utgången av år 2009, då Finlands indelning i län avskaffades. 

Det gränsade till Uleåborgs län, Västra Finlands län och Södra Finlands län. Länet hade gräns även mot Ryssland.

Historia 
För historia, geografi och kultur, se Savolax och Karelen.

Vid länsreformen i Finland som genomfördes den 1 september 1997 reducerades antalet län i Finland från 12 till 6. Östra Finlands län skapades från de tidigare S:t Michels län, Kuopio län och Norra Karelens län.

Administration 
En länsstyrelse var en gemensam administrativ myndighet som leddes av sju olika ministerier. Länsstyrelsen för Östra Finlands län hade kontor på tre orter; huvudkontoret låg i S:t Michel, regionala tjänstekontor fanns i Joensuu och Kuopio. Länshövdingen ledde länsstyrelsen.

Landskap 

Östra Finlands län var indelat i tre olika landskap:
 Norra Karelen (Pohjois-Karjala)
 Norra Savolax (Pohjois-Savo)
 Södra Savolax (Etelä-Savo)

Landskapen i Östra Finlands län var indelade i 54 kommuner.

Heraldik 
Länsvapnet skapades genom att kombinera vapnen för de historiska landskapen Savolax och Karelen.

Kommuner 2009

Tidigare kommuner

Landshövdingar

Pirjo Ala-Kapee 1997–2009

Externa länkar 
 Östra Finlands läns länsstyrelse - Officiell sida
Elektrod

En elektrod  är en elektronledare som används för att skapa elektrisk kontakt med icke-metalliska material såsom halvledare, elektrolyt, joniserad gas eller vakuum. Kontakten är till för att antingen leda ström eller mäta en elektrisk potential.

Begreppet introducerades av Michael Faraday år 1834. Elektrod kommer från det grekiska ordet elektron, bärnsten och hodos, väg.

Svetselektroder
Vid svetsning kan den energi som behövs för att smälta metall erhållas med en elektrisk ljusbåge mellan en elektrod och svetsgodset. I en del metoder för bågsvetsning har elektroden så hög smältpunkt (TIG) att den inte smälter utan tillsatsmaterial måste tillföras svetsområdet. I andra metoder smälter elektroden och utgör således tillsatsmaterialet,

Elektronikkomponenter
För strömförande elektroder i vakuumrör eller halvledare är den positiva elektroden anod och den negativa katod. 

För dioder är konventionen att beteckningen anod och katod behåller sin plats (platsen i framriktningen) även när dioden leder i backriktningen. Detta är ett undantag från den generella regeln att strömriktningen bestämmer vad som är anod och katod.

Elektrokemiska celler
En strömförande elektrod i elektrokemiska celler kallas antingen anod eller katod.  Eftersom anod definieras som den elektrod där strömmen går in medför det att en oxidation äger rum.  Katoden  är den elektrod där reduktion äger rum. 
En elektrokemisk cell som tillförs ström kallas elektrolytisk cell och där är den positiva elektroden anod och den negativa elektroden katod. I de fall cellen kan alstra elektrisk ström kallas den för galvanisk cell och då är den positiva elektroden katod och den negativa elektroden anod. Om de elektrokemiska reaktionerna i den galvaniska cellen är icke-reversibla det vill säga, inte omvändbara, så är det en primärcell. Ett engångsbatteri är en primärcell. I sekundärceller är reaktionerna reversibla vilket är fallet med laddbara batterier eller ackumulatorer. Det gör att elektroderna kan växla mellan att vara anod eller katod, beroende på vilken reaktion som äger rum i cellen. När cellen laddas fungerar den positiva elektroden (+) som anod och den negativa elektroden (-) som katod. När cellen laddas ur växlas elektrodernas paritet, det vill säga den positiva elektroden blir katod och den negativa blir anod.

Medicin
Elektroder används även i medicinskt syfte för att fånga upp kroppens elektriska impulser, eller ge den elektriska impulser. Se mer på följande artiklar:
 Elektroencefalografi, förkortat EEG.
 Elektrokardiografi, förkortat EKG.
 ECT

Andra elektrodbaserade metoder
Jonselektiv elektrod
pH-glasmembranelektrod

Se även
Elektrodpotential
Redox
Väte-elektrod

Referenser

Noter

Externa länkar 

Elektroder
Elektrokromism

Elektrokrom cell är en elektrolytisk cell som ändrar utseende (till exempel egenskap att absorbera en viss färg) när en kemisk reaktion äger rum på grund av att en yttre potential har applicerats.

Se även 
Elektrokemisk cell

Elektrokemi
Elektrokemisk cell

En elektrokemisk cell är en konstruktion där två material tillsammans med elektrolyt sätts ihop och skapar en elektromotorisk kraft av de kemiska reaktioner som uppstår. Elektrisk ström orsakar reaktioner, där elektroner både frigörs och upptas i elektroderna. Det finns två typer av elektrokemiska celler: galvanisk cell och elektrolytisk cell.

En halvcell bygger på antingen en oxidation- eller en reduktionsreaktion. I en hel elektrokemisk cell frigörs elektroner i ena elektroden (oxidation), medan den andra elektroden upptar elektroner (reduktion) vid strömgenomgång. Elektronerna vandrar i den yttre ledaren medan olika joner upprätthåller strömmen i elektrolyten. Katjoner vandrar i strömmens riktning och anjoner i motsatt riktning. Om atomerna/jonerna som är del av reaktionen är metaller, används samma metall i varje elektrod vid metallraffinering men inte nödvändigtvis vid metallplätering. Järn och stål förses ofta med ett tunt lager koppar innan nästa metall pläteras. Om atomerna/jonerna i reaktionen i varje halvcell inte är metaller konstrueras elektroden med en icke-reaktiv metall exempelvis platina.

Se även 
 Korrosionspotential

Externa länkar 

Elektrokemi
Batterier
Galvanisk cell

En galvanisk cell är en elektrokemisk cell som själv genererar elektrisk spänning mellan elektroderna. Cellen består av två olika elektroder och mellan dem en gemensam elektrolyt, alternativt två elektrolyter av olika sammansättning förbundna via en saltbrygga eller porös skiva. Saltbryggan eller den porösa skivan fungerar som strömledare mellan de två elektrolyterna (jonvandring) men förhindrar eller begränsar att de två olika elektrolyterna blandas med varandra. När cellen belastas (strömuttag) sker elektrokemiska reaktioner vid elektroderna som upprätthåller spänningen. Batterier är galvaniska celler. 
Ett återladdningsbart batteri (ackumulator) är också en galvanisk cell men verkar vid uppladdningen som en elektrolytisk cell. Även bränsleceller, där exempelvis vätgas H2 eller annat bränsle tillförs anoden, den negativa polen, och syrgas O2 eller luft tillförs katoden, den positiva polen, för att generera elektrisk energi, är galvaniska celler.

Ett exempel på galvanisk cell med olika elektrolyter visas i figuren bredvid. Elektrolyterna är lösningar av ZnSO4 respektive CuSO4. I lösningarna finns var sin metallremsa, zink och koppar. Mellan de två lösningarna finns en saltbrygga eller en porös skiva som förbinder de två lösningarna och tillåter joner såsom SO42−-joner att passera från kopparlösningen till zink-lösningen, ett anjonflöde. En yttre elektronledare (det vill säga vanligtvis en en metall) och en lampa sluter den elektriska kretsen. Den elektriska strömmens riktning är motsatt elektronernas och sulfatjonernas riktning. Cellspänningen kan beräknas ur normalpotentialerna för zink respektive koppar om övriga standarbetingelser uppfylles, bland annat att zink- och kopparkoncentrationerna motsvarar aktivitetsvärdena 1. 
Cu2+ + 2e- ⇌ Cu: E0 = +0,337 V
Zn2+ + 2e- ⇌ Zn: E0 = −0,763 V
Elektromotorisk spänning är således +0,34 - (-0,76) = 1,10 V för den övergripande reaktionen
Cu2+ + Zn ⇌ Cu + Zn2+

Se även 
 Elektrokemisk cell
 Elektrolytisk cell
 Luigi Galvani
 Voltas stapel

Referenser

Noter

Externa länkar 

Elektrokemi
Batterier
Elektrokrom skärm

Elektrokroma skärmar är bildskärmar baserade på elektrolytiska celler och egenskapen elektrokromism istället för kristallina celler.

Se även 
Elektrokemisk cell

Elektrokemi
Capgras syndrom

Capgras syndrom är ett tillstånd där en person är övertygad om att en familjemedlem eller nära vän är ersatt med en exakt kopia eller en bedragare. Personen som lider av Capgras syndrom är helt övertygad om att han eller hon har rätt, men kan inte närmare förklara det.

Tillståndet kan uppträda vid schizofreni eller en organisk hjärnskada. Andra möjliga orsaker till Capgras syndrom är Alzheimers sjukdom och demens. Bägge dessa sjukdomstillstånd har en inverkan på minnet och kan förändra den drabbades känsla för vad som är verklighet och ej. Exakt vad som framkallar syndromet är dock oklart. Vissa forskare tror att det orsakas av ett problem inuti hjärnan, medan andra istället tror att det uppstår till följd av en kombination av såväl fysiska som kognitiva förändringar. En annan teori är att Capgras syndrom orsakas av en svårighet att processa information eller ett fel i individens uppfattningsförmåga, vilket sammanfaller med saknade eller skadade minnen.

Tillståndet beskrevs vetenskapligt första gången av Joseph Capgras och Jean Reboul-Lachaux år 1923, men tidigare beskrivningar lär finnas.

På social nivå finns konspirationsteorier som liknar Capgras syndrom. Ett känt exempel: På hösten 1969 cirkulerade ett rykte att Paul McCartney i The Beatles omkommit 1966 och ersatts med en dubbelgångare. Detaljer på skivomslag, versrader i texter och låtar spelade baklänges sades ge dolda tecken om detta.

Referenser 

Schizofreni
Organiska psykiska störningar
Karbonkopia

Karbonkopia är en kopia framställd samtidigt som ett original med hjälp av karbonpapper, och i överförd bemärkelse bara "exakt likadant exemplar".

En karbonkopia framställs genom att ett karbonpapper läggs mellan det papper originalet skall skrivas på och ett underliggande papper. När man sedan skriver eller tecknar på originalet skapas en kopia på det andra papperet med hjälp av karbonpapperet som färgar av sig.

På skrivmaskinernas tid begagnades karbonkopiering framför allt av sekreterare för att få flera exemplar av dokument.

Med karbonpapper kan man få uppemot 10 exemplar, men med viss ansträngning kan man hamra fram 14 kopior på skrivmaskinen. Då måste man använda tunna papper, helst 30 g, varvat med lager med karbonpapper, samt utveckla en anslagsteknik som är mycket kraftfullare än den som brukas på datorers tangentbord.

Rubrikraden CC: i e-postmeddelanden har sitt namn från karbonkopian (eng. carbon copy): den avser dem som skall få en kopia av meddelandet, i motsats till dem som skall ha brevet i original. Användandet sträcker sig tillbaka till skrivmaskinister, som kopierade dokumentet med karbonpapper.

En alternativ etymologi till förkortningen "cc" är att den är äldre än karbonkopiorna och kommer från att man i Latin använder dubbla bokstäver för plural, vilket lever kvar bland annat i engelska "pp" för "pages" sidor. Därmed borde även "cc" betyda kopia i plural.

Se även
Blåkopia
Faksimil
Stencil

Referenser

Kontorsvaror