kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Svenska kyrktuppsfrämjandet

Svenska kyrktuppsfrämjandet är en förening som ägnar sig åt inspektion och vård av kyrktuppar i Sverige. Man utnämner även "Årets kyrktupp" i samarbete med tidningen Land. Den första kyrktuppen utsågs 1979. Vinnare då blev kyrktuppen på Årsunda kyrka i Gästrikland. Kyrktuppsfrämjandet trycker också upp brevmärken om kyrktuppar.

Årets kyrktupp

1979 - Årsunda kyrka, Gästrikland
1980 - "Lottbo kyrka", flyttblock i Säters kommun, Dalarna
1981 - Staffans kyrka i Gävle, Gästrikland
1982 - Tillinge kyrka i Uppland
1983 - Hedvig Eleonora kyrka i Stockholm
1984 - Hälsingtuna kyrka, Hälsingland
1985 - Sankta Birgitta Kyrka i Kalmar, Småland
1986 - Masthuggskyrkan i Göteborg, Västergötland
1987 - Vikenkyrkan i Viken, Värmland
1988 - Sankt Nikolai kyrka i Örebro, Närke
1989 - Danmarks kyrka, Uppland
1990 - Bygdeå kyrka, Västerbotten
1991 - Strängnäs domkyrka i Strängnäs, Södermanland
1992 - Stuguns kyrka, Jämtland
1993 - Björkhällakyrkan, Östergötland
1994 - Västra Vingåkers kyrka, Södermanland
1995 - Högalids kyrka i Stockholm
1996 - Svennevads kyrka, Närke och Sollerö kyrka, Dalarna
1997 - Vantörs kyrka i Högdalen, Stockholm
1998 - Vallentuna kyrka, Uppland
1999 - Vitaby kyrka, Skåne
2000 - Karlstorps kyrka, Småland
2001 - Nora kyrka i Tärnsjö, Uppland
2002 - Ingen "Årets kyrktupp" utsågs - däremot "Alla tiders kyrktupp" bland tidigare vinnare, vilken blev Karlstorps kyrka (vinnare 2000).
2003 - Arboga stadskyrka, Västmanland
2004 - Sankta Maria domkyrka i Visby, Gotland
2005 - Envikens nya kyrka, Dalarna
2006 - Klara kyrka i Stockholm
2007 - Kågedalens kyrka i Kusmark, Västerbotten
2008 - Alnö gamla kyrka i Alnö, Medelpad
2009 - Soldatkyrkan i Gävle, Gästrikland
2010 - Ceciliakapellet i Oskarshamn, Småland
2011 - Lillhärdals kyrka, Härjedalen
2012 - Toleredskyrkan i Göteborg, Västergötland 
2013 - Vårdinge kyrka, Södermanland
2014 - Flymens kyrka, Blekinge
2015 - Gottsunda kyrka, Uppland
2016 - Sankta Birgitta kyrka i Kalmar, Småland
2017 - Klövsjö kyrka, Jämtland
2018 - Älmhults kyrka, Småland

Referenser

Noter

Externa länkar
Kyrkans tidning webbplats med vinnare fram till och med år 2000
Kyrktuppen - Saga för små barn av Zacharias Topelius

Föreningar i Sverige
Kristen kultur i Sverige
Kyrklig exteriör
Empusa

Empusa eller Empousa är i grekisk mytologi ett hemskt spöke, utsänt av gudinnan Hekate för att skrämma människorna och kan uppträda under en mängd olika skepnader. Empusa har ett ben från en åsna, medan det andra benet är av brons och är ibland omsvept av en blodig blåsa. Om man skymfar och förolämpar en empusa försvinner den med ett vinande ljud. Ofta förvandlar de sig till vackra kvinnor så att de kan locka till sig män och suga deras blod som vampyrer.

Källor 
Ausführliches Lexikon der griechischen und römischen Mythologie/Embusa, sp.1243

Varelser i grekisk mytologi
Echidna

Echidna, "moder till alla monster", var inom den grekiska mytologin till hälften en vacker kvinna och till hälften en orm. Hon var dotter till antingen Chrysaor och Kallirhoe eller Tartaros och Gaia. Tillsammans med sin bror och make Tyfon fick Echidna många barn. Bland dem fanns hydran, Kerberos, Orthos, Chimaira, nemeiska lejonet, sfinxen och den örn som åt Prometheus lever. Trots att hon aldrig åldrades var hon inte odödlig. Hon mötte döden i form av Argos Panoptes, en jätte med hundra ögon som tjänade Hera.

Källor 
Vollmer: Wörterbuch der Mythologie

Varelser i grekisk mytologi
Krios

Krios var son till Uranos, himlen, och Gaia, jorden.  Hans syskon var många, men titanerna Koios, Theia, Hyperion, Tethys, Iapetos, Mnemosyne, Phoebe, Kronos, Rhea, Themis och Okeanos var några av dem. Krios var gift med Eurybia, som var dotter till Pontos och Gaia; alltså var hon en halvsyster till honom. De fick sonen Pallas tillsammans. Pallas blev senare make till Styx, en gudinna som representerade floden med samma namn. Krios och Eurybia fick även sönerna Perses och Astraios tillsammans. Krios blev dömd till att leva i Tartaros tillsammans med sina syskon.

Släktskap

Referenser

Personer i grekisk mytologi
Nemeiska lejonet

Det nemeiska lejonet var inom den grekiska mytologin en avkomma till monstret Tyfon och Echidna, "moder till alla monster". Lejonet levde i en grotta nära Nemea, därav namnet. Som unge sändes lejonet till månen och togs om hand av mångudinnan Selene som älskade att kela med det. När lejonet blev äldre blev det bara till besvär varför hon kastade ner det till jorden till Nemea där det började terrorisera den omgivande trakten. Det enda sättet man skulle kunna ta död på odjuret skulle vara ansikte mot ansikte utan några som helst vapen att skydda sig med. Herakles kramade ihjäl det nemeiska lejonet, vilket blev hans första stordåd. Lejonets skinn var som ett pansar, och eftersom inga vapen eller verktyg kunde rå på det flådde Herakles djuret med hjälp av dess egna klor. Hjälten använde sedan lejonets skinn som en mantel vilket gjorde honom osårbar.

Noter

Varelser i grekisk mytologi
Foibe (titan)

Foibe (latin: Phoebe) eller Febe var en grekisk kvinnlig titan, dotter till Uranos (himlen) och Gaia (jorden). Hennes syskon var många och titanerna Okeanos, Krios, Theia, Hyperion, Iapetos, Rhea, Mnemosyne, Koios, Kronos, Themis och Tethys var några av dessa. Foibe gifte sig med sin bror Koios, och fick döttrarna Leto och Asteria med honom. Foibe blev mormor till Apollon, Artemis och Hekate, de barn som hennes döttrar födde. 

Hon överlät oraklet i Delfi till barnbarnet Apollon, som därefter kallades Foibos.

Foibe är titanernas ”mångudinna” och identifierades med månen. Hon bestämdes att ansvara för månens kraft tillsammans med titanen Atlas. Hennes namn betyder ”ljus” eller "den strålande, lysande".

Släktträd

Referenser

 https://www.theoi.com/Titan/Titanides.html
 https://www.theoi.com/Titan/TitanisPhoibe.html

Mångudar
Gudinnor i grekisk mytologi
Hyaderna

Hyaderna var i grekisk mytologi döttrar till Atlas och Pleione enligt en version, och också då systrar till plejaderna och Hyas som blev dödad av ett vilt djur. Pleione födde Atlas tolv döttrar, plejaderna, men vad som hände med fem av döttrarna är inte helt säkert. De dog antingen av sorg över sin broder Hyas död, eller så var de mer kända som hyaderna.

Enligt en annan version var hyaderna döttrar till Atlas och en annan okeanid, Aethra, vilket skulle göra hyaderna och plejaderna till halvsystrar. Den sista versionen säger att hyaderna var döttrar till Oceanus och Tethys.

Hyaderna har olika namn beroende på vems version man väljer att tro på. Den första uppsättningen namn är Phaesyla, Ambrosia, Coronis, Eudora och Polyxo. Den andra uppsättningen namn är Phaesyle, Coronis, Cleeia, Phaeo och Eudora.

Om hyaderna inte var Atlas och Pleiones barn, skulle fem av de tolv plejaderna ha dött och sedan blivit odödliga tack vare gudarna som tyckte synd om dem, och placerade dem på natthimlen som stjärnor, kallade hyader. Stjärnhopen Hyaderna är inte långt ifrån stjärnhopen Plejaderna som också är placerade på natthimlen efter deras flykt från Orion.

Källor

Nymfer i grekisk mytologi
Ladon

Ladon var en drake i den grekiska mytologin som hade hundra huvuden och som aldrig sov. Den vaktade hesperidernas gyllene äpplen. Han var avkomma till antingen Tyfon och Echidna, eller Keto och Phorkys. 

Under ett av sina stordåd träffade Herakles denna drake, då hjälten hade fått i uppdrag att hämta äpplen från trädgården till Eurystheus. Det finns olika versioner som berättar hur Herakles fick sina äpplen. En version berättar att Herakles lurade titanen Atlas att hämta äpplena i utbyte emot att hjälten skulle bära himlen på sina axlar. En annan version säger att Herakles dödade Ladon och tog äpplena själv. En tredje version berättar att hesperiderna sövde Ladon för att sedan själva plocka de gyllene äpplena till Herakles som sorglöst satt i trädgården i väntan på deras gåva.

Källor 

Varelser i grekisk mytologi
Drakar i mytologi
Mory Kanté

Mory Kanté, född 29 mars 1950 i Albadaria i Kissidougou, Guinea, död 22 maj 2020 i Conakry, Guinea, var en guineansk sångare och musiker som spelade bland annat instrument som kora och balafon.

Kanté växte upp i en familj där det var tradition att ägna sig åt poesi och musik. Som ung influerades han av många olika musikstilar - rumba, salsa, pop och rock. 1971 blev Kanté upptäckt av saxofonisten Tidiane Koné och blev medlem i hans band, Rail Band of Bamako där Salif Keita var sångare. Keïta lämnade bandet 1973, och Kanté tog över som sångare. Gruppen turnerade i hela Västafrika. Kanté fick en utmärkelse i Nigeria och bodde ett tag i Elfenbenskusten. Här började Kanté blanda mera västerländska instrument och rytmer i sin musik.

1981 spelade Kanté in skivan Courougnegre i Los Angeles. Han etablerade en trupp av musiker, kör och dansare som tillsammans utgjorde 75 man. 1984 flyttade han till Paris där han spelade in skivan Mory Kanté in Paris. Slutet på 1980-talet blev Kantés framgångsrikaste period med skivan Akwaba Beach, inspelad i samarbete med den engelska producenten Nick Patrick. För denna skiva fick Kanté både en guldskiva och den franska motsvarigheten till en Grammy. 

1988 toppade han flera försäljningslistor i Europa med hitten "Yéké Yéké", från skivan Akwaba Beach. 

Under 1990-talet rörde han sig mellan Europa och Afrika.

Referenser

Externa länkar 
 
 

Födda 1950
Guineanska musiker
Afrikansk folkmusik
Koraspelare
Avlidna 2020
Män
Personer i Guineas historia
Gyllene skinnet

Det gyllene skinnet är ett värdefullt föremål i den grekiska mytologin. Skinnet ingår i en omfattande sagocykel där hjälten Jason med sitt skepp Argo reser till Kolchis för att hämta det. Anledningen till resan var att kung Pelias i staden Iolchos ville avstå sin tron till Jason om denne hämtade skinnet.

Det gyllene skinnet kom ifrån en gyllene bagge som skulle vara en avkomma till Poseidon och Theophane, dotter till kung Bisaltes av Thrakien. På grund av sin skönhet hade Theophane många friare, men hon var älskad av ingen mindre än Poseidon. Guden förde bort henne från hennes friare till ön Crumissa. Men hennes efterhängsna friare följde efter henne till ön. Poseidon försökte då gömma henne genom att förvandla henne till en tacka och resten av invånarna på Crumissa till får. Men då visade det sig att friarna började döda fåren för att få mat. Guden förvandlade då alla friarna till vargar. Sedan förvandlade Poseidon sig till en bagge (eller en vädur) och parade sig med Theophane som fortfarande var i formen av en tacka. Theophane födde då en bagge med gyllene skinn. Baggen kunde flyga och prata människospråk. 

Den gyllene baggen var den som skickades av Helios, solguden, för att rädda Athamas barn från att offras. Frixos och hans syster Helle hoppade upp på baggen och flög iväg över havet. Helle ramlade av och drunknade i vågorna. Vattnet fick därefter namnet Hellesponten. Frixos landade lyckligen i Kolchis och gifte sig med kungens dotter. Kungen, Aietes, som fick baggen som gåva av sin svärson offrade djuret åt gudarna och i en lund spikade han upp det gyllene skinnet på ett träd. En drake som aldrig sov vaktade lunden. 

Jason lyckades ta skinnet från Kolchis med hjälp av kung Aietes dotter Medea som lyckades söva draken och när de efter många äventyr kom tillbaka till Iolchos var kung Pelias tvungen att överlämna sin tron till Jason.

Enligt en hypotes skulle myten om det gyllene skinnet vara sammankopplad med takin, men den är inte sannolik eftersom detta djur knappast var känt av de gamla grekerna. En annan, möjligen mer plausibel, hypotes har kopplat samman myten med påstådd användning av djurhudar för att hjälpa till att fånga upp guldet vid guldvaskning. Mer troligt är att bakterien Cupriavidus metallidurans omvandlat guld i jonform i vattnet till metalliskt guld på håren.

Historien om det gyllene skinnet filmatiserades 1963 under titeln Det gyllene skinnet (engelska: Jason and the Argonauts).

Se även 
 Gyllene Skinnets orden

Noter 

Föremål i grekisk mytologi
Walter Shewhart

Walter Shewhart, född 18 mars 1891 i Pike County i Illinois, död 11 mars 1967, var en amerikansk fysiker och förgrundsgestalt inom kvalitetstekniken. Han avlade 1918 doktorsexamen i fysik och arbetade sedan bland annat vid Bell Laboratories och Western Electric där han utarbetade mycket av teorin för kvalitetsteknik, som är applicerbar också idag. I ett internt PM introducerade han 1924 styrdiagrammet, ett av kvalitetsteknikens viktigaste verktyg.

Shewhart var inte bara intresserad av de statistiska aspekterna av ämnet, även om det var här som han kom att lämna sina mest bestående avtryck. Hans syn på kundbehov och kunskapsteori uppvisar en helhetssyn av tämligen modernt slag.

För en sammanfattning av Shewharts filosofi och de metoder han utarbetade, se W. Shewhart (1931), Economic Control of Quality of Manufactured Product. Van Nostrand.

Amerikanska fysiker under 1900-talet
Personer från Pike County, Illinois
Födda 1891
Avlidna 1967
Män
Forskare från Illinois
Giuseppe Zimbalo

Giuseppe Zimbalo, född omkr. 1617 i Lecce, död 1710, var en italiensk arkitekt. Zimbalo var bland annat verksam i Lecce i Apulien.

Italienska arkitekter under 1600-talet
Män
Födda 1617
Avlidna 1710
Personer från Lecce
Hieronymus Duquesnoy

Hieronymus Duquesnoy, född omkring 1570 i Le Quesnoy, död 1641 i Bryssel, var en flamländsk skulptör.

Hieronymus Duquesnoy utförde bland annat 1619 skulpturen Manneken Pis i Bryssel. Han var far till François Duquesnoy och Hieronymus Duquesnoy den yngre. Han var hovskulptör hos Albrekt VII av Österrike.

Källor

Noter

Flamländska barockskulptörer
Män
Födda 1500-talet
Avlidna 1600-talet
Kuplett

Kuplett (av franskans 'couplet') är en typ av humoristisk eller satirisk sång, som ingår i revyer och spex, och har ofta dagsaktuella anspelningar.

Namnet
Franskans couplet är en diminutivform av ordet couple 'par', som kommer från latinets copula, 'band', egentligen ett genom rim förenat verspar.

Historia
Kupletten förekom först i vaudeviller och operetter, och fick dagsaktuella inslag när revyn senare föddes vid mitten av 1800-talet.

Sverige
I Sverige var Karl Gerhard en framgångsrik kuplettmakare, som även framförde många av dem själv. En modern kuplettmakare är t.ex. Henrik Dorsin, som författat många humoristiska och satiriska sångnummer.

Kupletter
Den ökända hästen från Troja
Ada
Jazzgossen
Mamsell

Referenser

Källor

Noter

Sång
Typer av musikstycken
Revy
Recitativ

Recitativ, "talsång", är en främst i opera, oratorium och andra större vokala verk förekommande art av solosång, i vilken textens rytm och språkmelodi bestämmer den musikaliska utformningen. Melodiken i ett recitativ äger därför ofta inte någon fastare motiv- eller formstruktur, och sångaren kan i allmänhet lägga mindre vikt vid dess eventuella taktindelning.

I andra typer av musiksammanhang kan recitativ även syfta på talad eller halvsjungen text.

Huvudformer

Secco-recitativ
"Torrt" recitativ, ett recitativ som beledsagas enkom av stödjande ackord oftast utförda av ett ackordinstrument och en basstämma.

Accompagnato-recitativ
Ett recitativ som beledsagas av orkester, vanligen med korta karaktäristiska motiv. Orkestern kan falla in i små mellanspel mellan sångens olika avsnitt, men den kan också hela tiden åtfölja sången.

Moderna former
Speciella modernare former av recitativ möter man till exempel i Wagners dramatiska talsång och i Debussys opera Pelléas och Mélisande, där gränsen mellan recitativ och aria är flytande på gränsen till utsuddad.

Referenser

Tryckta källor
 Bonniers musiklexikon, Stockholm 1983

Kristen musik
Opera
Vokal musik
Treklang

Treklang är ett ackord som består av tre toner: en grundton, en ters och en kvint. Det finns fyra sorters treklanger: 

 durtreklang: stor ters och ren kvint
 molltreklang: liten ters och ren kvint
 förminskad treklang: liten ters och förminskad kvint. Detta ingår i ett dimackord och annat.
 förstorad treklang: stor ters och förstorad (överstigande) kvint. 

En treklang kan spelas på tre sätt. Detta kallas för omvändning eller läge och talar om vilken ordning intervallen i en treklang spelas.

De tre omvändningarna är:

 Grundläget
Durtreklang: 1, 3, 5

 Tersläget – första omvändningen
Durtreklang: 3, 5, 1

 Kvintläget – andra omvändningen
Durtreklang: 5, 1, 3

Harmonik
Allokution

Allokution betyder i allmän bemärkelse ett högtidligt tal till folket (till exempel en fältherres tal till sina soldater). Inom liturgin syftar allokution på ett liturgiskt tilltal, en förmanande och förklarande tilltal till den närvarande församlingen som tydning av den kyrkliga handling som just äger rum, till exempel i inledningen till ett dopritual ("Gud vill att alla människor skola varda frälsta och komma till sanningens kunskap ... Därför har han sänt sin Son...") eller ett vigselritual ("Äktenskapet är av Gud stiftat till samhällets bestånd ..."). Allokution används också om tilltal till Gud i en bön.

Referenser

Noter
 

Liturgi
Altarljus

Altarljus är ljus som placeras på eller invid altare och har använts sedan 800-talet. De skall vara två, fyra eller högst sex stycken.

Där antalet altarljus varieras sker detta i anslutning till söndagarnas karaktär. Enligt gammal sed skall inga altarljus brinna på Långfredagen, eftersom ljuslågorna symboliserar den levande Kristi närvaro i sin kyrka.

Liturgi
Amictus

Amictus kan syfta på:

 Amictus – ett tillbehör till den liturgiska klädnaden alba, se halslin
 Amictus (djur) – ett insektssläkte
George E.P. Box

George E.P. Box, född 18 oktober 1919 i Gravesend, Kent, död 28 mars 2013 i Madison, Wisconsin, var en brittisk statistiker. Box är ett av de största namnen inom 1900-talets matematiska statistik, tillika en av förgrundsgestalterna inom kvalitetstekniken.

Box, ursprungligen kemiingenjör, blev intresserad av statistiska metoder då han under andra världskriget arbetade i den brittiska armén och där kom i kontakt med statistiska problem. Han arbetade senare bland annat inom kemikoncernen ICI, innan han helt övergick till akademisk forskning, undervisning och författande. Han har främst verkat som professor i statistik vid University of Wisconsin i Madison. 

Box främsta insatser ligger inom området statistisk försöksplanering; Statistics for Experimenters, som han skrev tillsammans med W.G. och J.S. Hunter, är en av de centrala källskrifterna inom detta område. Han har dock även studerat bland annat teorin för tidsserieanalys och statistisk slutledning i allmänhet.

Under de senaste decennierna har Box breddat sitt intresse till att omfatta kvalitetsutveckling på ett mer allmänt plan, bland annat som forskningsdirektör vid Center of Quality and Productivity vid University of Wisconsin-Madison.

Box är upphovsman till nedanstående tänkvärda ord, som är viktiga att beakta vid alla typer av statistisk modellering:

"All models are wrong. Some are useful."

Källor
G.E.P. Box, W.G. Hunter & J.S. Hunter (1978), Statistics for Experimenters. John Wiley & Sons.
G.E.P. Box, W.G. Hunter & J.S. Hunter (2005), Statistics for Experimenters second edition. John Wiley & Sons.
G.E.P. Box, W.G. Hunter & J.S. Hunter (2012), Praktisk statistik och försöksplanering. Studentlitteratur. Översättning Jan Åkerström.

Noter

Engelska matematiker
Brittiska statistiker
Födda 1919
Män
Avlidna 2013
Personer från Gravesend
Ledamöter av Royal Society
Gunnar Fant (borgmästare)

Gunnar Michael Fredriksson Fant, född 12 augusti 1879 i Stockholm, död 15 juni 1967 i Stockholm, var en svensk jurist och borgmästare.

Biografi 
Gunnar Fant blev student i Uppsala 1896 och juris kandidat där i maj 1902. Han var biträde åt domhavande i Marks, Vedens och Bollebygds häraders domsaga 1902–1905, rådman och notarius publicus i Nyköping 1906, extra ordinarie tjänsteman vid riksbankens kontor i Nyköping 15 april 1907 och blev den 28 december samma år tillförordnad ombudsman där. Han var sekreterare hos stadsfullmäktige, drätselkammaren och hamndirektionen i Nyköping. Han var borgmästare där 1917–1931 och i Stockholm 1931–1949. Fant var ledamot i styrelsen för Södermanlands stadshypoteksförening, ledamot och föredragande i Svenska stadsförbundets finansråd och sekreterare i Södermanslands läns landsting. 

Tillsammans med Evert Taube och skeppsredare Sven Salén var Fant med och grundade samfundet Visans vänner och var dess förste preses.

Familj
Gunnar Fant var son till direktör Fredrik Fant (1852–1921) och Gully Fant, född Wettergren 1851, samt far till direktör Fred Fant, professor Gunnar Fant, köpman Michael Fant och Marianne Fant (gift Abelin). Han gifte sig första gången 10 januari 1907 med Märta Norström, dotter till major Carl Anders Norström och Fanny Maria, född Carlsson. Äktenskapet upplöstes 6 juli 1925. Han gifte sig andra gången i Stockholm 18 augusti 1925 med skådespelerskan Anna Theresia Hultberg, dotter till kopparslagarmästaren Olof Alfred Lindqvist och Anna Lovisa, född Nilsson.

Utmärkelser

Källor
Vem är det : Svensk biografisk handbok 1925, red. fil dr Göran Lindblad, P A Norstedt & Söners Förlag, Stockholm 1924 s. 210
Sveriges dödbok 1947-2003, (CD-ROM version 3.0), utgiven av Sveriges Släktforskarförbund 2005
, s. 7ff

Noter

Vidare läsning

Externa länkar

Fant i Libris
Porträtt av Fant

Nyköpings borgmästare
Stockholms borgmästare
Svenska jurister
Riddare av Vasaorden
Födda 1879
Avlidna 1967
Män
Jurister från Stockholm
Karin Bergström

Karin Bergström, född 22 juni 1949, är en svensk skådespelare från Norrköping.

Bergström inledde sin bana som delfintränare i Kolmårdens Djurpark. Hon studerade teatervetenskap vid Stockholms universitet och var operettprimadonna på Arbisteatern i Norrköping, innan hon 1976 fick sitt första professionella engagemang hos Nils Poppe på Fredriksdalsteatern i Helsingborg. På Fredriksdal har hon medverkat i många uppsättningar både under Nils Poppes och Eva Rydbergs ledning. Hon spelade i Hagges revy på Lisebergsteatern i Göteborg 1980 och spelade fars på Vasan i Stockholm under några år på 1980-talet, bland annat långköraren Spanska flugan med Carl-Gustaf Lindstedt. 

I sex år var Bergström anställd vid Östgötateatern i Norrköping-Linköping. I sin hemstad Norrköping spelade hon även revy tillsammans med Tjadden Hällström på Skandiateatern. Hon har turnerat med Riksteatern, arbetat på Scalateatern i Stockholm och även varit verksam som regiassistent. Hon var gift med regissören Hans Bergström.

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser

Externa länkar
Karin Bergström på Öppet arkiv

Svenska skådespelare under 1900-talet
Födda 1949
Kvinnor
Levande personer
Skådespelare från Norrköping
Doxologi

Doxologi är det grekiska ordet för en lovprisning, vilket i kristenheten är en liturgisk term som avser lovprisning av Guds ära. Ordet är bildat av grekiskans doxa (δόξα) som betyder ära, berömmelse.

Doxologin indelas i den större och den mindre. Den större doxologin, Gloria in excelsis Deo, Ära vare Gud i höjden ... är en del av mässoratoriet i katolska kyrkan. Den mindre doxologin, Gloria Patri, Ära vare Fadern och Sonen och den Helige Ande... är ett obligatoriskt inskott mellan vers och antifon i det katolska introitus. Gloria Patri avslutar alla psalmer inom katolska kyrkan. Den stora och den lilla doxologin är främst förknippade med den romerska liturgin.

Herrens bön avslutas med en doxologi: Ditt är riket, din är makten och äran, i evighet, eller i den äldre versionen: Ty riket är ditt, och makten och härligheten i evighet, som inte finns i Matteus 6:9-13 varifrån bönens huvuddel är hämtad. Nattvardsbönen avslutas också med en doxologi.

Se även 
 Bön
 Gud
 Gudstjänst
 Hymn
 Mässa
 Tidegärd
 Prefation

Källor 
Brodin, Gereon, Musikordboken, Stockholm 1975
Nordisk familjebok, band 3, Stockholm 1880, s, 1417

Liturgi
Katolsk liturgi
Niedorp

Niedorp (västfrisiska: Nierup) var en kommun i provinsen Noord-Holland i Nederländerna. Kommunens totala area var 62,99 km² (där 1,41 km² var vatten) och invånarantalet var på 11 617 invånare (2004). 

Sedan 2012 ingår Niedorp i kommunen Hollands Kroon.

Historiska kommuner i Noord-Holland
Hollands Kroon
Olivia de Berardinis

Olivia de Berardinis född 1948, amerikansk illustratör och pinupkonstnär.

Referenser

Externa länkar
 The Pin Up Files - Olivia de Berardinis
 Pin Up Art - Olivia de Berardinis

Amerikanska illustratörer
Födda 1948
Kvinnor
Levande personer
Erotiska konstnärer