kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Desomorfin

Desomorfin, även känt som krokodil, summaformel C17H21NO2, är ett smärtstillande opiatpreparat härlett ur morfin. Desomorfin syntetiserades första gången i USA 1932. Ämnet har en molmassa på 271,354 g/mol och IUPAC-namnet 4,5-α-epoxi-17-metylmorfinan-3-ol. Drogen har sedativa och analgetiska egenskaper och är omkring åtta gånger starkare än morfin. I Schweiz användes substansen under namnet permonid och sades verka snabbt och under ett kort förlopp med ganska lite illamående eller hypoventilation jämfört med motsvarande mängder morfin.

Substansen är narkotikaklassad och ingår i förteckningarna N I och N IV i 1961 års allmänna narkotikakonvention, samt i förteckning II i Sverige.

Drogen väckte uppmärksamhet i Ryssland 2010 på grund av en våg av hemlig produktion, förmodligen på grund av dess enkla syntes från kodein. Det vardagliga namnet på drogen i Ryssland är krokodil och den används som ett billigare alternativ till heroin, då kodeintabletter finns tillgängliga utan recept. Att använda hemmagjort desomorfin rapporterades först från östra Sibirien 2002, men har sedan dess spridits över hela Ryssland och närliggande före detta Sovjet-republiker. Drogen görs lätt från kodein, jod och röd fosfor i en process som liknar tillverkandet av metamfetamin från pseudoefedrin, men desomorfin som görs på detta sätt är väldigt oren och förorenad med olika giftiga och frätande biprodukter. Då blandningen rutinmässigt injiceras omedelbart med lite eller ingen rening, har krokodil blivit ökänt för att orsaka svåra vävnadsskador och kallbrand, vilket ibland kräver amputering, hos långtidsanvändare.

Källor 

Opioider
Morfinaner
Fenoler
Narkotikaklassade läkemedel
Dexamfetamin

Dexamfetamin eller dextroamfetamin, IUPAC-namn (S)-1-fenylpropan-2-amin, summaformel C9H13N, är ett centralstimulerande medel; Amfetamins d-enantiomer.

Substansen är narkotikaklassad och ingår i förteckning P II i 1971 års psykotropkonvention, samt i förteckning II i Sverige.

Dexamfetamin som läkemedel
Preparatet påverkar både noradrenalin och dopamin hos patienten. Preparatet ger en dramatisk ökning av mängden transmittorsubstans i noradrenerga och dopaminerga synapser i centrala nervsystemet, vilket beror på en aktiv utpumpning av transmittorsubstans i synapsklyftan från den presynaptiska nerven. Den ökade mängden transmittorsubstans i synapsklyftan leder till en kraftigt ökad aktivitet i noradrenerga och dopaminerga receptorer i centrala nervsystemet, främst i cortex cerebri och det retikulära aktiveringssystemet

Dexamfetamin som läkemedel används för behandling av  ADHD hos barn och unga vuxna när behandling med metylfenidat på grund av olika skäl inte kan användas eller ger önskvärt resultat på patienten. Dexamfetamin är inte godkänd för behandling av vuxna i Sverige.

Dexamfetamin brukar beskrivas som mildare och mindre ångestframkallande än metylfenidat, och ska sakna de kroppsliga biverkningar som vanligtvis tillkommer, exempelvis skakningar, ledvärk, spänningshuvudvärk, muskelkramper, högt blodtryck, snabb puls och illamående.. 

Andra användningsområden har bland annat varit mot narkolepsi.

Läkemedel med dexamfetamin
I Sverige säljs dexamfetamin under namnet Attentin (5, 10 eller 20 mg).

Det finns även Elvanse (och Elvanse Vuxen), innehållande lisdexamfetamindimesylat, i Sverige, känt i USA och Kanada som Vyvanse. 30mg lisdexamfetamindimesylat motsvarar cirka 8.9mg dexamfetamin. Den har en mer långverkande effekt än Attentin, som måste tas flera gånger om dagen. Elvanse finns i styrkorna 20, 30, 40, 50, 60 eller 70 mg.

Det vanligaste läkemedlet som finns i USA saluföras under namnet Adderall som innehåller 75% av dexamfetamin, resterande består av 25% levoamfetamin.

Källor

Amfetaminer
Psykoanaleptika
Narkotika
Diampromid

Diampromid (systematiskt namn N-(1-metyl-2-piperidin-1-yletyl)-N-pyridin-2-ylpropanamid, summaformel C21H28N2O) är ett smärtstillande preparat som tillhör gruppen opioider, och besläktat med bland annat propiram. Det patenterades 1959 och kan kemiskt beskrivas som en ringöppnad analog till fentanyl.

Substansen är narkotikaklassad och ingår i förteckningarna N I i 1961 års allmänna narkotikakonvention, samt i förteckning II i Sverige.

Källor

Opioider
Propanamider
Aromatiska aminer
Narkotikaklassade läkemedel
Dietyltiambuten

Dietyltiambuten, summaformel C16H21NS2, är ett smärtstillande preparat som tillhör gruppen opioider. Ämnet används inom veterinärmedicinen men finns inte registrerat som läkemedel i Sverige.

Substansen är narkotikaklassad och ingår i förteckningen N I i 1961 års allmänna narkotikakonvention, samt i förteckning II i Sverige.

Se även
Dimetyltiambuten
Etylmetyltiambuten

Källor 

Opioider
Tiofener
Aminer
Narkotikaklassade läkemedel
Dihydromorfin

Dihydromorfin, (3,6-dihydroxi-17-metyl-4,5-epoximorfinan), summaformel C17H21NO3, är en halvsyntetisk opioid strukturellt relaterad till och härledd från morfin. 7,8-dubbelbindningen i morfin reduceras till en enkelbindning för att få dihydromorfin.

Dihydromorfin är ett måttligt starkt smärtstillande medel och används kliniskt vid behandling av smärta och är också en aktiv metabolit av det smärtstillande opioidläkemedlet dihydrokodein. Dihydromorfin förekommer ibland i spårmängder i analyser av opium, liksom dihydrokodein, dihydrotebain, tetrahydrotebain etc. Processen för tillverkning av dihydromorfin från morfin för farmaceutiskt bruk utvecklades i Tyskland i slutet av 1800-talet, med syntesen publicerad 1900 och läkemedlet introducerades kliniskt som Paramorfan kort därefter. En högavkastningssyntes från tetrahydrotebain utvecklades senare.

Medicinsk användning
Dihydromorfin används för hantering av måttlig till svår smärta som den som förekommer vid cancer. Det är dock mindre effektivt vid behandling av neuropatisk smärta och anses i allmänhet vara olämpligt och ineffektivt för psykologisk smärta.

Dihydromorfin, ofta märkt med isotopentritium i form av [3H] -dihydromorfin, används i vetenskaplig forskning för att studera bindning av opioidreceptorerna i nervsystemet.

Dihydromorfin är något starkare än morfin som smärtstillande medel med liknande biverkningsprofil. Den relativa styrkan hos dihydromorfin är cirka 1,2 gånger morfin. Som jämförelse är den relativa styrkan av dihydrokodein cirka 1,2 till 1,75 gånger den för kodein.

Farmakologi
Dihydromorfin fungerar som en agonist vid μ-opioid (mu) med ett ki-värde på 2,5 nM jämfört med 4,9 nM morfin,δ-opioid(delta) med ett ki-värde på 137 nM jämfört med 273 nM morfin och κ-opioid(kappa) med ett ki-värde på 223 nM jämfört med 227 nM morfin. Dihydromorfin är därför något mer Mu-selektivt än morfin. Agonist för μ-opioid- och δ-opioidreceptorerna är till stor del orsak till de kliniska effekterna av opioider som dihydromorfin med den μ agonismen som ger mer analgesi än δ.

Säkerhet
Substansen är narkotikaklassad och ingår i förteckningen N I i 1961 års allmänna narkotikakonvention, samt i förteckning II i Sverige.

Se även
Morfin
Nikodikodein
Nikokodein
Acetyldihydrokodein

Referenser

Noter

Externa länkar

 Various information about dihydromorphine at the DrugBank

Opioider
Morfinaner
Fenoler
Alkoholer
Narkotikaklassade läkemedel
Dilaudid-atropin

Dilaudid-atropin är ett bedövande och kramplösande kombinationspreparat av morfinderivatet hydromorfon och atropin. Blandningen är narkotikaklassad. Det finns i ampuller och används vid svåra smärttillstånd med eller utan kramp i musklerna.

Läkemedel
Dimenoxadol

Dimenoxadol, summaformel C20H25NO3, är ett smärtstillande preparat som tillhör gruppen opioider. Preparatet används inte som läkemedel i Sverige.

Substansen är narkotikaklassad och ingår i förteckningen N I i 1961 års allmänna narkotikakonvention, samt i förteckning II i Sverige.

Källor

Opioider
Etrar
Karboxylestrar
Narkotikaklassade läkemedel
Metadol

Metadol, summaformel C21H29NO, smärtstillande preparat som tillhör gruppen opioider, patenterat 1951 av Merck. Preparatet används inte som läkemedel i Sverige.

Metadol förekommer i två isomera former, alfametadol (α-metadol) och betametadol (β-metadol). Preparat baserade på metadol förekommer dels som de två isomererna separat, dels som en blandning av de två, ett racemat, som kallas racemetadol eller dimepheptanol. Därför förekommer substansen ofta som tre separata uppslag i många nationella och internationella listor över illegala droger.

Var och en av dessa två isomerer är i själva verket också en blandning av två optiska isomerer så i själva verket finns det totalt fyra isomerer av metadol; levo-alfametadol, dextro-alfametadol, levo-betametadol och dextro-betametadol.

Både alfametadol och betametadol är narkotikaklassade och ingår i förteckning N I i 1961 års allmänna narkotikakonvention, samt i förteckning II i Sverige.

Källor

Referenser 

Opioider
Alkoholer
Narkotikaklassade läkemedel
Dimetyltiambuten

Dimetyltiambuten, summaformel C14H17NS2, är ett smärtstillande preparat som tillhör gruppen opioider. Preparatet används inte som läkemedel i Sverige.

Substansen är narkotikaklassad och ingår i förteckningen N I i 1961 års allmänna narkotikakonvention, samt i förteckning II i Sverige.

Se även 
 Dietyltiambuten
 Etylmetyltiambuten

Källor

Opioider
Tiofener
Aminer
Narkotikaklassade läkemedel
Dioxafetylbutyrat

Dioxafetylbutyrat, summaformel C22H27NO3, är ett smärtstillande och kramplösande preparat som tillhör gruppen opioider. Preparatet används inte som läkemedel i Sverige.

Substansen är narkotikaklassad och ingår i förteckningen N I i 1961 års allmänna narkotikakonvention, samt i förteckning II i Sverige.

Källor

Opioider
Morfoliner
Etylestrar
Narkotikaklassade läkemedel
Dipipanon

Dipipanon, summaformel C24H31NO, systematiskt namn 4,4-difenyl-6-(1-piperidinyl)-heptan-3-on, är ett smärtstillande preparat som tillhör gruppen opioider.

Framställning
Dipipanon liknar metadon, den enda strukturella skillnaden är att N,N-dimetyldelen av metadon ersätts med en piperidinring. Andra besläktade föreningar med ekvivalent aktivitet där piperidinringen har ersatts av andra grupper inkluderar morfolinderivatet fenadoxon, liksom motsvarande pyrrolidinderivat dipyanon. Syntesen är densamma som för fenadoxon, med undantag för att piperidin används i stället för morfolin. Besläktade föreningar med en isokinuklidinring som nufenoxol är också kända.

Användning
Dipipanon är nu inte tillgängligt i de flesta länder i världen, antingen genom lagar som förbjuder dess medicinska användning som i USA eller genom att ha fallit ur produktionen eftersom modernare smärtstillande medel tog sin marknadsandel. Storbritannien, Nordirland och Sydafrika är kända för att fortsätta använda ämnet men det ordineras sällan. Preparatet används inte som läkemedel i Sverige.

Förskrivning av dipipanon avråds med undantag för exceptionella omständigheter, på grund av den upplevda risken för missbruk -BNF markerar ämnet som "mindre lämpligt för förskrivning" tillsammans med andra äldre föreningar som petidin och pentazocin med ovanliga missbruksmönster. Kombinationen med cyklin leder till en mycket stark "rush" om läkemedlet injiceras, men tabletterna innehåller olösliga bindemedel som ledde till många lemamputationer och vissa dödsfall (som med temazepam). Under slutet av 1970-talet till början av 1980-talet skylldes i Storbritannien många dödsfall på missbruk av detta preparat. När leveranser blev otillgängliga började opiatanvändare blanda krossade metadontabletter eller ampuller med krossade cyklizintabletter, i ett försök att replikera effekten av Diconal. När det tas oralt som avsett för smärtlindring, liknar risken för missbruk och euforisk potential den för morfin.

Säkerhet
Substansen är narkotikaklassad och ingår i förteckningen N I i 1961 års allmänna narkotikakonvention, samt i förteckning II i Sverige.

Dipipanon är ett schema I-kontrollerat ämne i USA. Det har tilldelats ACSCN av 9622 och hade sedan 2013 en årlig tillverkningskvot på 5 gram.

Referenser

Noter

Externa länkar

Opioider
Piperidiner
Ketoner
Narkotikaklassade läkemedel
Lars Werner

Lars Helge Werner, född 25 juli 1935 i Sofia församling i Stockholm, död 11 januari 2013 i Tyresö församling, var en svensk politiker som var partiledare för dåvarande Vänsterpartiet kommunisterna 1975–1993, som bytte namn till Vänsterpartiet mot slutet av hans partiledartid. Han var riksdagsledamot 1965–1994.

Biografi

Bakgrund 
Lars Werner avlade realexamen 1951, gick på yrkesskola 1951–1953 för att bli murare och därefter på teknisk aftonskola (husbyggnadsteknisk linje) 1954–1956. Han fullgjorde värnplikten 1956–1957 som sjukvårdskorpral vid Vaxholms kustartilleriregemente (KA1) och arbetade därefter som byggnadsarbetare och mätningsman till 1968. Därefter blev han ombudsman för Svenska Byggnadsarbetareförbundets första avdelning.

Politisk karriär 
Från 1951 till 1968 var Werner styrelseledamot för Unga Örnar i Stockholm. Han var ordförande för Murarnas kommunistiska klubb i Stockholm 1957–1965, styrelseledamot i Stockholms kommunistiska arbetarekommun 1958–1964 och ordförande i VPK, Stockholm 1971–73.

Han satt i kommunfullmäktige i Tyresö 1962–1973 och blev riksdagsledamot i första kammaren för Stockholms stad 26 maj 1965 och fram till 1970. Werner var suppleant i civilutskottet 1971–1976, i finansutskottet 1974–1976 och i utrikesutskottet från 1982. Han var ledamot av riksdagens valberedning 1971–1975, av talmanskonferensen 1974–1975 och av riksdagens krigsdelegation från 1982 samt ordförande i riksdagsgruppen från 1975.

Werner blev partiordförande för dåvarande Vänsterpartiet kommunisterna (VPK) 1975, men hade från 1967 varit bland annat vice ordförande i partiet. Han var en drivande kraft bakom reformerna i Vänsterpartiet (eurokommunismen) och även namnbytet (från Sveriges kommunistiska parti). Werner framstod som folklig och var relativt populär, vilket var en tillgång för partiet. År 1983 besökte Lars Werner och Bo Hammar Nordkorea, ett land som VPK hade vänskapliga förbindelser med. År 1987 skickade Werner och VPK gratulationer till Kim Il-sung på dennes 75-årsdag.

Werner efterträddes av Gudrun Schyman, som ställde upp som motkandidat mot Werner i valet av partiordförande på partikongressen i januari 1993. Werner hade alkoholproblem vilket skapade stridigheter om partiledarskapet i slutet av hans tid som partiledare. Han framträdde vid några tillfällen berusad. Han bad dock tydligt om ursäkt för detta.

Familj 
Lars Werner var son till ombudsmannen Hjalmar Werner och kokerskan Signe, född Olsson, och var gift från 1960 med Berit Margareth Werner (född 1936).

Lars Werner är gravsatt i minneslunden på Skogskyrkogården i Stockholm.

Referenser

Noter

Källor
 Fakta om folkvalda: Riksdagen 1985–1988, utgiven av Riksdagens förvaltningskontor, Stockholm 1986 ISSN 0283-4251 s. 286
 Sveriges befolkning 1970, (CD-ROM version 1.04) Sveriges Släktforskarförbund 2003
 Lars Werner död på Vänsterpartiets webbplats

Externa länkar 

 

Födda 1935
Avlidna 2013
Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare för Vänsterpartiet kommunisterna
Ledamöter av Sveriges riksdag för Vänsterpartiet
Vänsterpartiets partiledare
Svenska kommunister
Män
Politiker från Stockholm
Gravsatta på Skogskyrkogården i Stockholm
P2

P2, P 2  eller P-2 kan syfta på:

 Sveriges Radio P2 – en svensk radiokanal
 NRK P2 – en norsk radiokanal
 Propaganda Due – italiensk frimurarloge
 P 2 Hässleholm – ett pansarförband inom svenska armén 1942–2000, se Skånska dragonregementet (pansar)
 P2 (lagringsmedia) – ett lagringsformat för video.
 P2 (film) – en thriller från 2007.
 Persona 2 – en datorspelsduologi
 P-2 Neptune – ett amerikanskt havsövervaknings- och ubåtsjaktflygplan.
Stardust (radioprogram)

Stardust var ett radioprogram med musikinnehåll i Sveriges Radio som förekommit i två olika perioder med något olika inriktning.

Det ursprungliga Stardust startades i september 1983 och sändes på lördagar under flera år. I programmet spelades jazz och musik ur musicals varvat med intervjuer med kända artister från bägge sidor Atlanten. Programledare var Jan Olsson.

Ett program med samma namn under ledning av Frans Sjöström sändes med start 2002 från Malmö som uppföljning till Smoke Rings.

Referenser

Nostalgiska musikprogram i Sveriges Radio
Curtis T. McMullen

Curtis T. McMullen, född 21 maj 1958 i Berkeley, Kalifornien, USA, är en amerikansk matematiker och mottagare av Fieldspriset 1998. Han är professor i matematik vid Harvard universitet, där han även doktorerade 1985. Han har vunnit internationellt erkännande genom sina arbeten om komplex dynamik, hyperbolisk geometri och Teichmüllerteori.

Biografi
McMullen tog kandidatexamen som valedictorian 1980 vid Williams College och tog sin doktorsexamen 1985 vid Harvard University under handledning av Dennis Sullivan. Han innehade postdoktorala befattningar vid Massachusetts Institute of Technology, Mathematical Sciences Research Institute och Institute for Advanced Study, varefter han arbetade på fakulteten vid Princeton University (1987–1990) och University of California, Berkeley (1990–1997), innan han började på Harvard 1997. McMullen var föreståndare för Harvard Mathematics Department från 2017 till 2020. Han var doktorandrådgivare till Maryam Mirzakhani som vann Fieldsmedaljen som den första kvinnan i historien.

Bibliografi i urval
 McMullen, C. T.  Families of rational maps and iterative root-finding algorithms. Annals of Math. 125 (1987), 467-493.
 McMullen, C. T.  Amenability, Poincaré series and quasiconformal maps. Invent. math. 97 (1989), 95-127.
 McMullen, C. T.  Iteration on Teichmüller space. Invent. math. 99 (1990), 207-216.
 McMullen, C. T. Cusps are dense.  Annals of Math. 133(1991), 217-247.
 McMullen, C. T. From dynamics on surfaces to rational points on curves.  Bull. Amer. Math. Soc. 37 (2000), 119--140.
 McMullen, C. T. Billiards and Teichmüller curves on Hilbert modular surfaces. J. Amer. Math. Soc. 16 (2003), no. 4, 857–885.
 McMullen, C. T. Minkowski's conjecture, well-rounded lattices and topological dimension, J. Amer. Math. Soc. 18(2005), 711-734.
 McMullen, C. T. Automorphisms of projective K3 surfaces with minimum entropy. Invent. math. 203(2016), 179--215.
 McMullen, C. T., Mohammadi, A. and Oh, H. Geodesic planes in hyperbolic 3-manifolds.  Invent. math. 209 (2017), 425-461.
 McMullen, C. T., Mukamel, R. and Wright, A. Cubic curves and totally geodesic subvarieties of moduli space. Annals of Math. 185 (2017), 957--990.

Utmärkelser och hedersbetygelser

Referenser

Noter

Externa länkar 

 Curtis T McMullen at Harvard.

Amerikanska matematiker under 1900-talet
Amerikanska matematiker under 2000-talet
Alumner från Harvard University
Fieldsmedaljörer
Födda 1958
Män
Levande personer
Alumner från Williams College
Personer verksamma vid Institute for Advanced Study
Lascauxgrottan

Lascauxgrottan i Vézèredalen i Dordogne i sydvästra Frankrike innehåller en betydande paleolitisk bosättning och ett av världens äldsta kända konstverk. Grottan är smyckad med över 1000 målningar och ristningar från magdalénienkulturen, omkring 17 000–12 000 före Kristus. Dåtidens jaktfauna utgör motiv, bland annat uroxe, vildhäst, ren, hjort och stäppbison. Även mer symboliska figurer och geometriska mönster förekommer. De naturalistiska grottmålningarna påträffades 1940 och är utförda i polykrom teknik (svart, röd och gul färg). 

Lascauxgrottan ingår i världsarvet de målade grottorna i Vézèredalen.

Fynd 
Grottan upptäcktes 1940 av en grupp ungdomar och gjordes offentlig åtta år senare, 1948.

Se även 
 Förhistorisk konst
 Altamira

Referenser
 

Fornminnen i Frankrike
Grottor i Frankrike
Vézèredalen
Konst från senpaleolitikum
Grottmålningar
Klippkonst i Frankrike
Dordogne
Dordogne

Dordogne är ett departement i regionen Nouvelle-Aquitaine i sydvästra Frankrike, namngiven efter floden Dordogne. I den tidigare regionindelningen som gällde fram till 2015 tillhörde Dordogne regionen Aquitaine. Departementet har drygt 400 000 invånare (2007). Största stad och huvudort (prefektur, franska: préfecture) är Périgueux.

Dordogne är i historien känt under namnet Périgord.

Geografi 
Departementet ligger i östra delen av Nouvelle-Aquitaine. I söder och sydväst gränsar Dordogne till departementen Lot-et-Garonne och Gironde, i nordväst till departementen Charente-Maritime och Charente, i nordost till departementen Haute-Vienne och Corrèze, i sydost till regionen Occitanien med departementet Lot. Departementets två viktigaste floder är Dordogne och Isle. Dordogne flyter genom departementets södra delar från öst till väst, bland annat genom den näst största staden, Bergerac. Från nordost kommer floden Isle genom huvudstaden Perigueux och vidare mot väster. 

I norra delen av departementet befinner sig en del av naturparken Périgord-Limousin (Parc naturel régional Périgord-Limousin).

Historik
Departementet bildades under franska revolutionen den 4 mars 1790 av den dåvarande historiska provinsen Périgord. Departementet var 1791 indelat i nio distrikt och 72 kantoner och hade 433 343 invånare. Den 17 februari 1800 ombildades de nio distrikten Bergerac, Belvès, Excideuil, Montignac, Mussidan, Nontron, Périgueux, Ribérac och Sarlat till fem arrondissement: Bergerac, Nontron, Périgueux, Ribérac och Sarlat. År 1926 upplöstes arrondisementet Ribérac och uppgick i Périgueux. Den 1 mars 1965 bytte arrondisementet Sarlat namn till Sarlat-la-Canéda.

Kommuner 
Departementet Dordogne är numera indelat i fyra arrondisement, 50 kantoner och 557 kommuner. De tre största städerna är Périgueux, Bergerac och Sarlat-la-Canéda.

Sevärdheter 
I Dordogne finns ett stort antal platser där arkeologiska fynd har gjorts. Här finns många grottor, delvis med hällristningar och hällmålningar från stenåldern. Bland annat ligger Lascauxgrottorna och Tourtoiracgrottorna i Dordogne. I departementet finns vidare ett stort antal borgar, slott och kloster.

Galleri

Se även 
 Lista över kommuner i departementet Dordogne

Källor 

Frankrikes departement
57 f.Kr.



Händelser

Efter plats

Rom 
 Publius Cornelius Lentulus Spinther och Quintus Caecilius Metellus Nepos blir konsuler i Rom.
 Maj – Julius Caesar besegrar belgiska styrkor under kung Galba i slaget vid Axona.
 Juli – Caesar besegrar nervierna i slaget vid Sabis.
 September – Caesar belägrar och erövrar Aduatuca (nuvarande Tongeren).

Partien 
 Mithridates III blir kung av Partien.

Indien 
 Staden Ajodhya återställs av kung Vikramaditya.

Korea 
 Bak Hyeokgeose blir den förste kungen av det koreanska kungariket Silla (traditionellt datum).

Födda

Avlidna 
 Fraates III, kung av Partien
 Kleopatra VI, drottning av Egypten

Externa länkar
Janata Dal (Secular)

Det indiska politiska partiet Janata Dal bröt sig en gång ut ur dåtidens regeringsparti "Janatapartiet". Efter flera partisprängningar återstår nu bara spillror av det ursprungliga Janata Dal.

Efter diverse korruptionsskandaler i slutet av 1980-talet kom Janata Dal i regeringsställning 1989. Janata Dal var då centrum i den National Front-regering som bildades, och partiets V. P. Singh blev premiärminister. Regeringen föll redan 1990, och i den nya regeringen deltog en fraktion ur Janata Dal. En andra period i maktställning blev det för Janata Dal 1996, när United Front-koalitionen bildade regering. H. D. Deve Gowda, Janata Dals partiledare blev premiärminister. Efter ett år föll regeringen, men en ny regering under ledning av Janata Dals Inder Kumar Gujral blev nu premiärminister, men nu höll bara regeringen några månader, innan BJP-regeringen tog över.

Av de många partisöndringarna återstår numera "Rashtriya Janata Dal", "Janata Dal (United)", "Samajwadi Party" och slutligen Janata Dal (Secular), på tamil ஜனதா தளம் (மதச்சார்பற்ற), som fick 0,9 % av rösterna i valet 1999, vilket gav ett mandat i Lok Sabha. Partiet ökade i valen 2004, där man fick 1,5 % av rösterna och 4 mandat.

Politiska partier i Indien
Politiska partier bildade 1999