kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Quincunx

Quincunx är ett geometriskt mönster som består av fem punkter som bildar ett kors, där fyra av punkterna bildar en kvadrat eller rektangel och den femte står i figurens centrum.

Från början användes ordet Quincunx för att beteckna ett romerskt mynt med värdet 5/12 as.

Termen används även om kristna, vanligtvis bysantinska, kyrkor med en grundplan i form av ett grekiskt kors med en mittkupol, fyra rektangulära travéer täckta av tunnvalv och fyra mindre kupoltäckta travéer i korsets hörnor.

Quincunx var också ett redan av romarna brukat sätt att ordna planteringen av träd, vinrankor och dylikt. Marken delas upp i kvadrater, och plantorna sätts i hörnen och i mitten av varje kvadrat. Plantorna kommer därigenom att stå i räta rader från vilket håll de än betraktas.

Qvinkuncialställning kallades den romerska legionens vanliga uppställning, då de olika maniplarna eller kohorterna stod rutvis bakom varandra i tre linjer.

Quincunx är också ett namn för Galtons pinnblock, se binomialfördelning.

Det representeras i Unicode med U+2059 ⁙ eller  U+2684 ⚄.

Källor

Geometri
Landskapsarkitektur
Femtal
Piedestal

Piedestal (franska piédestal) avser i klassisk arkitektur sockeln som bär upp en enda kolonn eller en kolonnad. Termen kan även beteckna sockeln eller fotstället för en staty, byst, vas, armatur för belysning eller annan överbyggnad, liksom inomhusmöbeln med samma namn.

I överförd bemärkelse används ordet i uttrycket att sätta någon på en piedestal, vilket innebär att man – med rätta eller, oftare, på ett överdrivet vis – visar mycket stor aktning för någon. Ursprungligen kommer uttrycket från företeelsen pelarhelgon, men har fått en glidande betydelse.

Se även
 Postament
 Pelarhelgon

Källor

Externa länkar

Begrepp inom skulpturen
Byggnadsdetaljer
Polyptyk

Polyptyk är ett bildkonstverk, en målning eller relief, på fler än tre pannåer. Vanliga exempel på polyptyk är altarskåp.

Se även
 Diptyk
 Triptyk

Konsttermer
Kyrklig interiör

ja:多翼祭壇画
Baskarp

Baskarp är en småort i Gustav Adolfs socken i  Habo kommun i Jönköpings län, Sverige belåget på västra stranden av Vättern, ungefär en mil norr om huvudorten Habo, och fyra mil söder om Hjo.  

Huvudindustrin i Baskarp är utvinning av sand av Baskarpsand.

Källor

Noter

Orter i Habo kommun
Småorter i Sverige
Papier collé

Papier collé kallas ett collage som är sammansatt av olikfärgade pappersbitar klistrade på ett underlag.

Se även 
 Collage

Konstens tekniker
Pantokrator

För berget på Korfu, se Pantokrator (berg). För metalbandet Pantokrator, se Pantokrator (musikgrupp).

Pantokrator (grekiska: ’den allsmäktige’) kallas en bysantinsk bröstbildsframställning av Kristus som allsmäktig härskare, vanligen i en kyrkas kupol eller absid. Jesus framställs med stora ögon, liten mun, smal näsa och med långa fingrar. Jesus brukar avbildas med höger hand lyft för att välsigna, hållande en smyckad eller uppslagen bok i vänster hand. Han har skägg och huvudet omges av en gloria.

Bilder

Referenser

Jesus
Kristen konst
Palett

Palett kan syfta på

 Palett (måleri) – redskap för måleri
 Palett (kosmetik) –  formegyptisk artefakt för tillredning av kosmetika
 Palettkniv – redskap som används för att blanda eller anstryka färg vid måleri

Se även 

 Paletten – Sveriges äldsta aktiva konsttidskrift
Rödån

Rödån är sedan 2015 en tätort i Habo kommun, Jönköpings län. Den omfattar bebyggelse i byarna Rödån, Björnhult, Grönestad och Hästebäcken samt från 2015 Nätebäcken belägna i Brandstorps socken. Före 2015 var den klassad som en småort och namnsatt till Björnhult, Grönestad och Hästebäcken. Före 2000 klassades orten Rödån som en separat småort med namnet Rödån.

Befolkningsutveckling

Källor 

Orter i Habo kommun
Tätorter i Sverige
Brandstorp

Brandstorp är en småort i Brandstorps socken i Habo kommun i Jönköpings län. Brandstorp ligger vid Vätterns västra strand mellan Habo och Hjo.

Historik
Brandstorp var ursprungligen namnet på en gård i Daretorps socken. Enligt de gamla jordeböckerna och skattelängderna från 1500- och 1600-talen bestod området till en början av gårdar som låg som ett pärlband cirka en kilometer ovanför Vätterns strand med marken uppodlad ner mot Vättern. I skrifter så gamla som 1300-talet omnämnes Hälde kvarn och gårdarna kring denna. Dagens Häldeholm är ett större gods en kilometer söder om orten. En kilometer norr om orten ligger herrgården Skämningsfors som brukats sedan åtminstone 1600-talet under namnet Skämning. Dagens huvudbyggnad uppfördes i början av 1800-talet. 

Brandstorps träkyrka uppfördes 1694-1698. Kyrkan ligger i den så kallade Kyrkbyn cirka en kilometer väster om dagens ort.
     
Det framkommer i hembygdsföreningens skrifter att en kooperativ handelsbod startades 1915 i närheten av kyrkbyn. Denna stängdes år 1933, då Konsum uppförde en butik där dagens lanthandel ligger mitt i orten vid landsvägen där vägen från Tidaholm möter Jönköpingsvägen. Det kan ha varit vid denna tid som dagens Brandstorp växte fram och blev den ort det är idag. Flertalet av de byggnader i Brandstorp, som ligger längs länsvägen, uppfördes under 1930- och 1940-talen.

Källor

Noter

Orter i Habo kommun
Småorter i Sverige
Socialrealism

Ej att förväxla med realsocialism eller socialistisk realism

Socialrealism är en löst definierad riktning inom litteratur, konst och film. Socialrealismen kritiserar samhällsstrukturen genom att skildra misären i samhället. Sverige har haft en viktig grupp arbetarförfattare som skapat betydande litteratur.

Inom konsten används termen socialrealism för att beskriva målningar med motiv från arbetarklassens liv och miljöer, och kan sägas leda sitt ursprung från de franska 1800-talsmålarna Gustave Courbet och Honoré Daumier. Begreppet började dock inte användas förrän under 1900-talet. Socialistisk realism uppstod i Sovjetunionen på 1930-talet och innebar att konstnären skulle skildra och delta i bygget av det socialistiska samhället. Denna företeelse spreds sedan till de länder som betecknade sig som socialistiska.

Författare
 Maksim Gorkij
 Martin Andersen Nexø
 Martha Christensen
 Sven Wernström
 Klas Östergren

Konstnärer
 Leon Bibel
 Albin Amelin
 Torsten Billman
 Noel Counihan
 José Clemente Orozco
 Diego Rivera
 Ben Shahn

Fotografer
 Jacob Riis
 Dorothea Lange 
 Manuel Rivera-Ortiz

Filmer
 Ken Loach
 Metropia

Se även
Arbetarlitteratur
Diskbänksrealism

Källor

Noter  

Konst
Bränninge, Habo kommun

Bränninge är en ort i Habo socken i Habo kommun. Före 2005 avgränsade och namnsatte SCB för en del av orten en småort med namnet Bränninge (östra delen). 

I Bränninge finns en skola för årskurs f till 6 och en förskola.

Källor

Orter i Habo kommun
Tidigare småorter i Sverige
Nätebäcken

Nätebäcken är en bebyggelse i Brandstorps socken i  Habo kommun, Jönköpings län, belägen vid Vätterns strand längs länsväg 195. Fram till 2015 räknades den av SCB som en egen småort, för att efter 2015 klassas som del av tätorten Rödån.

Noter

Orter i Habo kommun
Tidigare småorter i Sverige
Fiskebäck, Habo kommun

Fiskebäck är en bebyggelse i Habo socken i Habo kommun. Fiskebäck ligger vid Vätterns västra strand strax söder om centralorten Habo och norr om tätorten Bankeryd i Jönköpings kommun. SCB klassade orten som en småort mellan år 2000 och 2010 för att från 2015 räkna den som en del av tätorten Habo.

I Fiskebäck finns ett motell och Statoil, samt kapell och hamn. 

Före 1780 låg här ett kapell, Fiskebäcks kapell, som 1780 flyttades till Gustav Adolfs socken samtidigt som Fiskebäcks socken uppgick i Habo socken och Gustav Adolfs socken utbröts. Kapellet namnändrade samtidigt till  Gustav Adolfs kyrka. 

Ett nytt Fiskebäcks kapell byggdes 1939. Runt om kapellet finns flera gravar.

Domsand
Domsand är en småbåtshamn som ligger strax söder om Fiskebäck. Halva hamnområdet ingår i Jönköpings kommun. Hamnen har ett hamnkontor och vid Domsand finns även en sandstrand där man kan bada i Vättern.

Noter

Orter i Habo kommun
Tidigare småorter i Sverige
Västerkärr

Västerkärr är en småort i Habo socken i Habo kommun i Jönköpings län.
Västerkärr ligger utmed Stråken. Västerkärr ligger 5 kilometer syd om Mullsjö där många arbetar och handlar eftersom det inte finns några butiker eller arbetsplatser i Västerkärr.

Noter

Orter i Habo kommun
Småorter i Sverige
Corchorus

Corchorus är inom botaniken ett växtsläkte av familjen malvaväxter (Malvaceae). Tidigare hörde släktet till familjen lindväxter (Tiliaceae).

Arterna förekommer i varmare länder över hela jorden. De är örter eller halvbuskar med små, gula blommor. Bastet av Corchorus capsularis, inhemsk i Indien, men odlad överallt i tropikerna, lämnar ett spinnämne av stor vikt, kallat jute. Corchorus olitorius, som även är inhemsk i Indien, odlas för samma ändamål samt för de unga skottens och bladens skull, vilka utgör omtyckta grönsaker.

Se även
 Beklädnadsväxter

Källor
 

Malvaväxter
Ugglan
Enneaden

Enneaden i Heliopolis är i egyptisk mytologi de nio mest betydelsefulla gudarna och gudinnorna. De bestod av fyra generationer gudar, eftersom de bestod av en urgudom, Atum; Atums son och dotter; barnbarn och barnbarnsbarn. 

De nio gudarna i Enneaden var: 

 Atum; urvarelsen; 
 Shu, Atums son, luftens gud, 
 Tefnut, Atums dotter, fuktens gudinna, 
 Geb, Shus och Tefnuts son, jordens gud, 
 Nut, Shus och Tefnuts dotter, himmelsens gudinna
 Neftys, Gebs och Nuts dotter, Sets maka, 
 Osiris, Gebs och Nuts son, Isis make,
 Isis, Gebs och Nuts dotter, Osiris maka,
 Set, Gebs och Nuts son, Neftys make.

Galleri

Se även
 Hermopolitanska ogdoaden

Källor

Egyptisk mytologi

ca:Llista de personatges de la mitologia egípcia#E
Kebechet

Kebechet (även Qébéhout, Kabechet, Kebehut eller Kebhut) var i egyptisk mytologi renandets gudinna.  Hon var dotter till Anubis. Kebechet porträtterades som en kvinna med ett ormhuvud eller med en kropp av stjärnor. Hennes roll var rening genom vatten.

Referenser 

Gudinnor i egyptisk mytologi

ca:Llista de personatges de la mitologia egípcia#K
Borassus

Borassus L. är i botaniken ett växtsläkte av familjen palmer (Arecaceae). Arterna i släktet är höga palmer.

Palmer
Arecaceae
Träd
Bo Växtindex
Fthiotis

Fthiotis (grekiska: Φθιώτιδα) är en grekisk regiondel (perifereiakí enótita), till 2010 prefekturen Nomós Fthiótidos. Fthiotis ligger i regionen Grekiska fastlandet och huvudorten heter Lamia.

Administrativ indelning 
Regiondelen är indelad i sju kommuner. Den tidigare prefekturen var indelad i 23 kommuner och 2 samhällen.
 
 Dimos Amfikleia-Elateia 
 Dimos Domokos 
 Dimos Lamia 
 Dimos Lokroi 
 Dimos Makrakomi 
 Dimos Molos-Agios Konstantinos 
 Dimos Stylida

Externa länkar 

Greklands prefekturer
Greklands regiondelar
Sago

Sagogryn eller Sago är en traditionell livsmedelsingrediens. Grynen består av stärkelse från palmmärg, potatis eller maniok, och används bland annat till redning av soppor.

Sagopalmen 

Namnet har ingenting med saga att göra utan kommer från malajiskans sag, som är namnet på en palm, Metroxylon sagu, ur vars märg man utvinner stärkelse i form av mjöl eller gryn. En palm ger cirka 200 kg sago.

Palmen förekommer på Indonesiens öar och Malackahalvön. Före blomningen och fruktsättningen består den omkring 10 m höga stammen av en hård, endast 5–6 cm tjock ved, som omsluter en relativt tjock, på stärkelse rik märg, varav sago bereds. Under fruktsättningen förbrukas den i märgen avsatta upplagsnäringen alldeles, så att stammen, då frukterna mognat, är endast ett tomt rör och bortdör. En sådan palm lever icke över 15 år.

Sago tillverkas också av märgen från kottepalmen Cycas revoluta (Thunberg). Denna märg kan dock vara giftig och därför måste sago från C. revoluta beredas ungefär som maniok.

I Malaysia och i andra delar av Sydostasien kan man äta en efterrätt på sagogrynspudding som serveras med kokosmjölk och en typ av sockerlag.

Produktion förr 
I handeln förekom förr olika slag av sagoberedningar. Sagomjöl bereddes mest på Moluckerna på det sätt, att stammen huggs i stycken, som klyvs, varefter märgen uttas och söndermals till ett grovt pulver, snarlikt sågspån, vilket utröres med vatten och silas. Ur den silade vätskan avsätter sig sagostärkelsen. Denna renas sedan genom upprepad uppslamning i nytt vatten och ny silning samt torkas slutligen. Det sålunda renade sagomjölet är ett fint, vitt eller något rödlätt pulver, bestående av stärkelsekorn. Sagogryn tillverkas därigenom, att man blandar sagomjöl med vatten till en deg, som antingen torkas och sedan grovt males till gryn eller också, vilket är vanligare, pressas genom ett durkslag över en panna av järnplåt, varunder lindrig eld underhålles. Därigenom att pannan ständigt hålls i skakande rörelse, omformas de genompressade strålarna av sagodegen till rundade gryn, som får ett halvgenomskinande utseende, emedan stärkelsen blivit delvis förklistrad. 

De bruna eller rödaktiga sagogrynen är färgade. Den ostindiska sagon, som ofta kallas pärlsago, framställs till största delen i Singapore.

Import och ersättning 
Sagogrynen infördes tidigt till Sverige. Under perioden 1769–1806 låg införseln på nästan 1,7 ton sagogryn per år. Grynen fraktades i regel i tunnor men användes även som packning i porslinskistor.

Successivt kom dock importen av palmstärkelse helt att ersattas av gryn gjorda av stärkelse från potatis eller maniok (tapioka). Den mesta hos oss förbrukade sagon tillverkas i Europa i flera sorter (vita och rödaktiga) av potatisstärkelse och kallas därför även potatisgryn. Reppe Glykos var den sista svenska tillverkaren av sagogryn.

Svensk användning 
Enligt Svenska Akademiens ordbok är det första belägget på ordet hämtat från Cajsa Wargs kokbok 1755.

I hushållen används grynen bland annat till soppor (särskilt där grynen kokas ihop med kanel, saft, russin och annan torkad frukt), fruktkräm och geléer.

Referenser 

Gryn, flingor och mjöl
Stapelföda
Boiotien

Boiotien (grekiska Βοιωτία, latin Boeotia), ibland Beotien, är en regiondel (perifereiakí enótita) i Grekland, till 2010 prefekturen Nomós Voiotías. Boiotien ligger i regionen Grekiska fastlandet och har huvudorten Livadeia. I sydost angränsas det av Attika, i norr av Fthiotis och i väster av Fokis. I nordost ligger Euboia-sundet och i söder Korintiska viken.

Geografi
Större delen av Boiotien utgörs av en av höga berg omgiven dalslätt, i vars djupaste del tidigare den stora sjön Kopais låg. Sjön är torrlagd sedan 1800-talet, men området där den låg kallas ännu Kopaida. Genom Kopaida rinner floden Kefissos. I syd och sydväst är det bergigt, bland annat tillhör berget Helikon och delar av bergskedjan Parnitha Boiotien.

Administrativ indelning
Regiondel är indelad i sju kommuner. Den tidigare perfekturen var indelad i 20 kommuner.
 
 Dimos Aliartos 
 Distomo-Arachova-Antikyra 
 Dimos Livadeia 
 Dimos Orchomenos 
 Dimos Tanagra 
 Dimos Thebes

Antiken

Boiotien var känt redan i forntiden. Dess invånare var, särskilt bland atenarna, beryktade såsom råa i sina seder och utan intresse för andlig odling. I den grekiska mytologin låg sånggudinnornas hemvist i det i landets södra del belägna berget Helikon, och källorna Aganippe och Hippokrene, som rann upp på dess sidor, lär ha haft förmågan att förläna skaldegåva. Som Boiotiens urinvånare nämns aoner, pelasger, minyer, kadmeer och andra stammar som redan under förhistorisk tid blivit undanträngda eller kuvade av de från Thessalien invandrade boioterna. Landet var fördelat mellan ett antal sinsemellan självständiga städer, bland vilka Thebe, Orchomenos, Koroneia, Lebadeia, Haliartos, Thespiai, Tanagra och Plataiai var de förnämsta. Tillsammans bildade dessa städer det beotiska förbundet. I spetsen för detta stod så kallade boiotarker, som var mellan sju och tretton till antalet och valdes ut av varje stat. Thebe, som var den mäktigaste bland städerna och innehade ungefär en tredjedel av Boiotien, strävade dock ständigt, och tidtals med framgång, att bringa de övriga under sitt herravälde och att härska över Boiotien såsom helstat. Då Thebes härskaranspråk var tillbakaträngda genom de övriga städernas motstånd eller genom andra makters ingripande, tycks förbundets sammanhållning ha varit ganska lös. Förbundet fortlevde, om även med förändrad organisation, under romersk tid.

Berömda personer från Boiotien
Skalderna Hesiodos och Pindaros
Fältherrarna Epameinondas och Pelopidas
Historieskrivaren Plutarchos

Referenser

Externa länkar 

Greklands prefekturer
Greklands regiondelar
Ma'at

Ma'at var en gudinna i egyptisk mytologi som personifierade begreppen sanning, rättvisa och ordning.  Sanningens fjäder vägdes mot de avlidnas själar och de som tyngdes av synd slukades av vidundret Ammit medan de andra gavs tillträde till dödsguden Osiris paradis. 

Ma'at var ett begrepp eller en princip som tänktes styra all etik, politik och kosmisk utveckling. 

Hon porträtterades som en bevingad kvinna med fjäderprytt huvud. I mytologin uppges hon vara dotter till solguden Ra, men hon är en äldre gudinna. Hon var hustru till Thot. Eftersom hon stod för stabiliteten i samhället vördades hon av faraonerna, och som dotter till de högsta gudarna respekterades hon av hela det egyptiska Pantheon.

Mayet gestaltades med en strutsfjäder på huvudet, och ibland representerades hon med bara denna symbol. Hon avbildades ofta som uppstigen från urvattnet till Ras solbåt eller som sittande i denna båt.

Se även 
 Mytologi: Lagen

Referenser 

  , läst 28 juni 2010
  , läst 28 juni 2010

Gudinnor i egyptisk mytologi
Rättvisa
Geijersholm

Geijersholm är en tätort (småort 2015) och före detta järnbruk nordost om Hagfors i Gustav Adolfs socken i Hagfors kommun.

Befolkningsutveckling

Se även 
Gustav Adolfs socken

Noter 

Svenska järnbruk
Orter i Hagfors kommun
Tätorter i Sverige
Tidigare småorter i Sverige
Ammit

Ammit (även Ammut eller Ahemait) var i egyptisk mytologi en kvinnlig demon som slukade de syndiga själarna som inte var värdiga att komma till himmelriket, Aaru. Den var en del lejon, en del flodhäst och en del krokodil. Den tänktes hålla till under själsvågen i underjordiska Duat.

Källor

Externa länkar
Ancient Egypt Online: Ammit

Egyptisk mytologi
Demoner
Mjönäs, Hagfors kommun

Mjönäs är en småort (före 2020 tätort) i Hagfors kommun. Orten ligger vid Klarälven, omkring fem kilometer norr om Munkfors och 25 kilometer sydväst om Hagfors.

Befolkningsutveckling

Samhället
Samhället rymmer i dag en modern veterinärstation och sedan 2011 en handelsträdgård enligt danska och engelska traditioner.

Se även 
Norra Råda socken

Referenser

Orter i Hagfors kommun
Tidigare tätorter i Sverige
Småorter i Sverige
Råda, Hagfors kommun

Råda är en tätort i Hagfors kommun och kyrkbyn i Norra Råda socken, tidigare tingsplats i Älvdals härad.

Norra Råda kyrka ligger här.

Befolkningsutveckling

Noter 

Orter i Hagfors kommun
Tätorter i Sverige
Sunnemo

Sunnemo är en tätort i Hagfors kommun och kyrkbyn i Sunnemo socken. Orten är belägen mellan Lidsjön och Grässjön, vid utloppet av Hyttälven.

Historia
Tidigare fanns det ett järnbruk i Sunnemo, vilket var beläget i nuvarande Hyttdalen. Det var borgmästaren i Karlstad, Johan Börjesson, som år 1640 lät uppföra en hytta, Sunnemohyttan. 

Ett uppsving för bygden kom med bruket, och 1653 uppfördes Sunnemo kyrka. Senare tillkom även ett gjuteri där det kom att tillverkas bland annat grytor, pannor, mortlar, kugghjul och järnkakelugnar. Driften vid gjuteriet upphörde på 1860-talet. Sunnemohyttan var länge en av de större i Värmland, men utkonkurrerades till sist av de större industriella järnverken. Sunnemo låg alltför avsides, och saknade tillgång till järnväg. Den 13 maj 1887 blåstes hyttan ned för sista gången.

1865 grundades Nore Bryggeri.

Befolkningsutveckling

Samhället
Sunnemo har bland annat en grundskola upp till årskurs 6, barnomsorg, fritidshem, äldreboende, matvaruaffär, frisör, inredningsbutik, caféer och idrottsplats. Orten är speciellt känd för sin kyrka. Från Sunnemo finns en bro över vattnet som förbinder orten med länsväg 240 vid Sund.

Se även 
Sunnemo socken

Noter

Externa länkar 
Ortens webbplats

Orter i Hagfors kommun
Svenska järnbruk
Tätorter i Sverige
Miniatyrmåleri

Miniatyrmåleri kallas måleri där konturerna tecknas med minium (mönja), en röd färg som under medeltiden användes för att måla anfanger och illuminationer i handskrifter på pergament. Ett exempel på detta är Book of Kells. Det franska ordet för mönja, migne, ledde till beteckningen mignature. I vidare bemärkelse har emellertid alla mycket små eller mycket detaljrika målningar, ofta porträtt, kommit att kallas för miniatyrer.

Historik

Under renässansen utvecklades smyckesminiatyrer, ofta i form av just porträtt, vid sidan av rent dekorativa så kallade kabinettsminiatyrer för väggar och bord. På 1600-talet kunde kungamakten förära personer smyckesminiatyrer som tecken på uppskattning, men även nära vänner och älskande började utväxla miniatyrer. På 1700-talet var det vanligt att snusdosor pryddes med miniatyrer. Elfenben och emalj blev eftertraktade material att arbeta med. Under 1800-talet ökade efterfrågan på miniatyrer genom borgerskapets framväxt, men den konstnärliga kvaliteten sjönk och ett ökat användande av kartong och papper som grundmaterial innebar också en kvalitetsänkning. Under 1840-talet minskade miniatyrernas betydelse samtidigt som den nya fotoprocessen daguerrotypi utvecklades.

Färgsättning
Till miniatyrmåleriet användes gouachefärg med en fin pensel. Det pigment som hade utvunnits ur växter och mineraler blandades med gummi arabicum, lite socker och hett vatten. De rena och klara färgerna kunde läggas i såväl tunna lager, transparent, som tjockt, impasto.

Berömda miniatyrmålare (urval)

Referenser

Vidare läsning

Målarkonst
Näsby kyrka, Skåne

Näsby kyrka var en kyrkobyggnad i stadsdelen Näsby i Kristianstad. Den tillhörde Heliga Trefaldighets församling i Lunds stift. Kyrkan avsakraliserades 2011, och kallades en tid Näsby Ceremonihall. Lokalen är numera en restaurang.

Kyrkobyggnaden
Kyrkan uppfördes efter ritningar av slottsarkitekt Knut Nordenskjöld och invigdes av biskop Edvard Magnus Rodhe den 25 september 1937. Kyrkan byggdes med medel som tillkommit genom insamling hos ortsbefolkningen, men skänktes 1958 till Heliga Trefaldighets församling.

Byggnaden har byggts om i etapper efter invigningen, bland annat har kyrkorummet fått ett halvrunt kor och kyrkan i övrigt har utrustats med samlingslokaler och några arbetsplatser.

Den 20 maj 2000 återinvigdes kyrkan av biskop Christina Odenberg.

Den 3 februari 2011 hölls den sista gudstjänsten i Näsby kyrka när kyrkorummet avsakraliserades. Kyrkonämndens ordförande Ulla Malmgren invigde då istället den nya Ceremonihallen, där även icke troende och troende från andra religioner kunde ha begravningsceremonier. Lokalen är numera en restaurang.

Inventarier
Dopfunten av kalkad ek var formgiven av arkitekt Einar Johanson. Den invigdes 24 oktober 1965. Dopskålen var av antikglas.

Orgel
1963 byggde Marcussen & Søn, Aabenraa, Danmark och är en mekanisk orgel. Alla stämmor är delade.

 Den nuvarande orgeln var byggd av Allen Organ Company, USA, 2000 och hade 29 stämmor, två manualer och pedal.

Källor
 Kristianstads kyrkliga samfällighet
 Turistbyrån Kristianstads kommun

Externa länkar

Kyrkobyggnader i Lunds stift
Byggnader och anläggningar i Kristianstad
Kyrkobyggnader i Kristianstads kommun
Kyrkobyggnader invigda 1937
Tidigare kyrkobyggnader i Sverige
1937 i Sverige
Minbar

Minbar (arabiska منبر), även mimbar, är den höga predikstol eller det podium i en moské som är placerad till höger om nischen i väggen som vetter mot Mecka (mihrab). Härifrån hålls predikan (khutba)  av moskéns  böneledare (imam)  vid den gemensamma fredagsbönen.

Källor 

Islamisk arkitektur
Islamiska termer