kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Antimon

Antimon är ett halvmetalliskt grundämne. Antimon används bland annat i mascara och batterier, samt som legeringsämne i typmetall, där det ökar hårdheten.

Historia 
Spetsglans (även kallat antimonglans), en form av antimonsulfid, användes som ögonsmink redan under antiken och kallades av romarna för stibium (därav kemiskt tecken Sb). Ordet antimon användes senare och härstammar från det franska ordet för "Munkdödare" eftersom munkar använde det för att studera alkemi, ovetande om hur giftigt det var för människor. Rent antimon framställdes tidigt, men ända in på medeltiden ansågs det vara bly.

Egenskaper 
Antimon är en utomordentligt spröd metall som i rent tillstånd lätt kristalliserar i stora romboedrar. Som halvmetall har antimon fyra allotroper.

I kemiskt avseende liknar antimon metalloiderna inom kvävegruppen, men räknas normalt på grund av sina mekaniska egenskaper till metallerna. Vid normal temperatur påverkas antimon ej av luften, men vid glödgning oxideras den snabbt till oxid, som bildar en tjock, vit rök.

Förekomst och framställning 
Antimon förekommer knappast gediget i naturen utan i förening med svavel som antimonglans (antimonit eller stibnit), vilket är den viktigaste malmen med en halt av antimon av 71,7 % i rent tillstånd. De främsta förekomsterna finns i Kina, Mexiko, Bolivia, Algeriet, Frankrike och Italien.

Antimon framställs huvudsakligen ur spetsglans genom rostning av denna vid omkring 350 °C varvid antimonoxid uppstår och avdestilleras. Oxiderna smälts reducerande under tillsättning av soda eller koksalt för att erhålla en lättsmält slagg. Rikare malmer reduceras direkt i en degelugn tillsammans med järnskrot varvid det till antimon bundna svavlet förenar sig med järnet. Råantimonet raffineras från föroreningar genom olika smältmetoder så att den marknadsmässigt rena antimonmetallen med en renhetsgrad på 99,7 % erhålles.

Användning 
Antimon används som tillsats i bly-, koppar-, tenn- och zinklegeringar för att öka hårdheten. Antimonoxiderna används som färgämnen inom glas- och keramikindustrin, och antimon(III)sulfid används inom pyrotekniken.

Se även 
 Periodiska systemet

Källor 

 
Grundämnen
Tellur

Tellur är ett halvmetalliskt grundämne som tillhör kalkogenerna. Tellur har kemiskt tecken Te och atomnummer 52.

Historia 
Tellur upptäcktes i Transsylvanien (i dag en del av Rumänien) 1782 av Franz-Joseph Müller von Reichenstein i ett mineral som innehöll både guld och tellur. Ren tellur framställdes först av Martin Heinrich Klaproth som namngav det nya ämnet 1798 efter det latinska ordet för "jord", tellus.

Egenskaper 
Tellur är en glänsande, silvervit och spröd kristallin halvmetall. Den är olöslig i vatten och organiska lösningsmedel som bensen och koldisulfid. Tellurföreningar är i allmänhet giftiga och saknar naturlig biologisk roll. Hanteras utan hudkontakt, då det skapar en otrevlig lukt av vitlök i några veckor. 

Kemiskt påminner tellur mycket om svavel och selen men har mera utpräglad metallkaraktär.

Förekomst och framställning 
Naturligt förekommer tellur i jordskorpan med ca 0,002 g/ton, i såväl gedigen form som i tellurider i guldmineral.
  
Metallen framställs främst ur anodslam, en biprodukt vid raffinering av koppar. Tellur kan också framställas genom att lösa tellurdioxid i natriumhydroxidlösning följt av elektrolys.
Världens årliga tellurproduktion uppskattas till 215 ton (2015).

Produktion i Sverige 
Sveriges tellurproduktion år 2016 var  33 ton. Metallen bryts tillsammans med guld i Kankbergsgruvan i Skellefteå kommun.

Användning 
År 2016 gick 40 % av världens tellurkonsumtion till produktion av solceller bestående av halvledaren kadmiumtellurid (CdTe). Tellur används även som legeringstillsats till stål, koppar och bly. Ämnet ingår i lagringslagret i CD-RW- och DVD-RW-skivor. Det kan även användas vid färgning av porslin och som vulkaniseringsmedel för gummi.

Marknad 
Från år 2012 till 2016 sjönk priset från 150 till 34 dollar/kilogram.

Källor 

Grundämnen
Kalkogener
Norra Ljunga socken

Norra Ljunga socken i Småland ingick i Västra härad, ombildades 1947 till Sävsjö stad och området är sedan 1971 en del av Sävsjö kommun, från 2016 inom Sävsjö distrikt i Jönköpings län.

Socknens areal är 45,77 kvadratkilometer land 62,25. År 1930 fanns här 1 159 invånare. En del av tätorten Sävsjö och sockenkyrkan Norra Ljunga kyrka belägen strax väster om Sävsjö ligger i socknen.

Administrativ historik
Norra Ljunga socken har medeltida ursprung. Före den 1 januari 1886 (ändring enligt beslut den 17 april 1885) var namnet Ljunga socken.

Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till Norra Ljunga församling och för de borgerliga frågorna till Norra Ljunga landskommun. Landskommunen slogs 1947 samman med Vallsjö landskommun och bildade Sävsjö stad som 1971 blev en del av Sävsjö kommun. Församlingen slogs samtidigt (1947) ihop med Vallsjö församling och bildade Sävsjö församling.

1 januari 2016 inrättades distriktet Sävsjö, med samma omfattning som Sävsjö församling hade 1999/2000 och fick 1947, och vari detta sockenområde ingår.

Socknen har tillhört samma fögderier och domsagor som Västra härad. De indelta soldaterna tillhörde Jönköpings regemente, Västra härads kompani och Smålands grenadjärkår, Livkompaniet.

Geografi
Norra Ljunga socken ligger väster om Sävsjö och är en mossrik skogsbygd.

Fornlämningar

En hällkista från stenåldern, några gravrösen från bronsåldern och flera järnåldersgravfält finns här, liksom två runristningar.

Namnet
Namnet (1292 Linogum (liongum)) är plural för ljung.

Före 1 januari 1886 var namnet Ljunga socken.

Se även
Norra Ljunga församling
Lista över fornlämningar i Norra Ljunga socken

Personer från socknen
 Riksdagsmannen Carl Mejenqvist kom från Norra Ljunga.
 Sjökaptenen och utvandraren Jonas Jonson Brunk som enligt historien gav namn åt stadsdelen Bronx i New York.

Referenser

Fotnoter

Vidare läsning 
Sveriges bebyggelse : statistisk-topografisk beskrivning över Sveriges städer och landsbygd.Landsbygden. Jönköpings län, del 2 Hermes 1955 libris

Externa länkar

Sävsjö hembygdsförening

Indelningar i Sävsjö kommun
Socknar i Västra härad
BMA

BMA kan syfta på:

 BMA – sjukvårdspersonal som utför diagnostiska kemiska analyser av olika kroppsvätskor, se Biomedicinsk analytiker
 BMA – en brittisk fackförening, se British Medical Association
 BMA – ICAO-kod för ett brittiskt flygbolag 1938-2012, se British Midland International
 BMA – IATA:s kod för Stockholm-Bromma flygplats
Althins målarskola

Althins målarskola var en privat konstskola i Stockholm, grundad 1896 av konstnären och konstläraren Caleb Althin. Målarskolan var en av de största i Skandinavien.

Althins målarskola låg på Grevgatan 26, på Östermalm. Den privata konstskolan spelade under flera årtionden en viktig roll då det gällde att förbereda unga konstnärer för inträde vid Konstakademin i Stockholm.

Caleb Althin

Caleb Althin bedrev själv omfattande lärarverksamhet, både på sin egen skola och vid andra skolor i Stockholm. Han var även verksam som grafiker och illustratör.

Vid målarskolan var Caleb Althin överlärare i frihandsteckning och från och med 1897 var han även extralärare vid Tekniska högskolan i Stockholm, där han undervisade i teckning. Från 1912 var han även lärare i figurteckning vid Konstindustriella skolan, nuvarande Konstfack i Stockholm.

Vid Högre Konstindustriella skolan i Stockholm var Caleb Althin underlärare i frihandsteckning 1893–1896 samt tillförordnad överlärare 1896–1897 och överlärare från och med 1897 i frihandsteckning vid Tekniska skolan för kvinnliga elever i Stockholm. Under åren 1896–1898 var han underlärare i figurteckning och i teckning efter levande modell 1898–1912 samt överlärare i frihandsteckning med flera ämnen från och med 1896 och i figurteckning från och med 1912.

Källor

Noter

Konstskolor i Sverige
Ej längre existerande skolor i Stockholm
Utbildningsinstitutioner bildade 1896
Caleb Althin

Caleb Althin, född 20 februari 1866 i Karlskrona, död 29 januari 1919 i Stockholm, var en svensk målare, grafiker och teckningslärare.

Biografi 
Caleb Althin studerade vid Konstakademien 1885–1894 med några års uppehåll för studier utomlands i dekorativt måleri. Han är kanske mest känd som grundaren av Althins målarskola 1896, där han var överlärare i frihandsteckning. Under flera årtionden spelade skolan en viktig roll, inte minst genom att förbereda unga konstnärer för inträde vid Konstakademien i Stockholm. Från 1912 var han även lärare i figurteckning vid Konstindustriella skolan (nuvarande Konstfack) i Stockholm.

Han har bland annat utfört dekorativa arbeten i Sofia kyrka i Stockholm, Uppsala domkyrka, altartavlan i Sollefteå kyrka samt i Örebro, Härnösand och Sundsvalls kyrkor.  Han är dessutom känd för att ha gjort ett flertal affischer, bland annat för Salvator öl från Stora Bryggeriet i Stockholm. Väggmålningarna i Sankt Nikolai kyrka i Örebro är utförda av Caleb Althin och Edward Bergh. En målningarna i Nikolaikyrkan är utförd av Caleb Althin: "Olaus och Laurentius Petri, åtnjutande undervisning i Örebro karmeliterklosters trädgård". Han var verksam som illustratör.

Caleb Althin finns representerad på Nationalmuseum i Stockholm och Uppsala universitetsbibliotek.

Caleb Althins brorson Torsten Althin ledde 1924 uppbyggnaden av Tekniska museet i Stockholm.

Galleri

Se även
Althins målarskola

Källor 
Svensk uppslagsbok, Lund 1929

Noter

Externa länkar

Vidare läsning 
 

Svenska målare under 1800-talet
Svenska målare under 1900-talet
Svenska grafiker under 1900-talet
Svenska illustratörer under 1900-talet
Svenska serieskapare
Män
Födda 1866
Avlidna 1919
Konstnärer från Karlskrona
Representerade vid Nationalmuseum
Representerade vid Uppsala universitetsbibliotek
Svenska tecknare under 1900-talet
Svenska konstpedagoger
Svenska tecknare under 1800-talet
Svenska grafiker under 1800-talet
Svenska affischkonstnärer
Torsten Althin

Torsten Karl Wilhelm Althin, född 11 juli 1897 i Johannes församling, Stockholm, död 23 januari 1982, var en svensk museiman och teknikhistoriker.

Biografi
Althin var son till kyrkoherde Ernst Althin och Amelie Schultz samt halvbror till Carl-Axel Althin. Han var intresserad av att bli ingenjör, men kom istället att utbilda sig till officer, sannolikt under intryck av det då pågående första världskriget. Althin blev fänrik i artilleriet 1917. Hans teknikhistoriska verksamhet inleddes vid Jubileumsutställningen i Göteborg 1923, efter att han sett en annons i maj 1919 där man sökte "en ung kulturellt intresserad officer för organisatoriskt arbete med framtidsutsikter". Arbetet gällde insamling av teknikhistoriskt och industrihistoriskt intressanta föremål, i huvudsak från Västsverige. Föremålen bildade därefter kärnan i det ej längre existerande Industrimuseet i Göteborg.

Althin fick 1924 tjänsten som intendent för det nybildade Tekniska Museet i Stockholm med uppgift att bygga upp museet från grunden. Arbetsgivare var Ingenjörsvetenskapsakademien (IVA). Från 1931 gav museet ut tidskriften Dædalus och 1936 stod museets byggnad på Norra Djurgården färdig, lagom till Svenska Teknologföreningens 75-årsjubileum. Althin stannade som museets chef till sin pensionering 1962, och efterträddes av Sigvard Strandh. Därefter var han föreläsare i teknikhistoria vid Kungliga Tekniska högskolan (KTH), vilket tidigare inte hade funnits som ämne där. Han skrev genom åren en lång rad monografier över svenska industriföretag.

Althin invaldes 1953 i Ingenjörvetenskapakademien. Han tilldelades 1954 KTHs stora pris, mottog 1963 IVA:s stora guldmedalj "såsom skapare av Tekniska Museet i Stockholm och för hans insatser inom detta" och utsågs 1974 till teknologie hedersdoktor vid KTH. Han var även filosofie hedersdoktor.

Torsten Althin var brorson till konstnären Caleb Althin, som bl.a. grundade Althins målarskola.

Bibliografi

 - Tillsammans med Miles Söderberg.

 - Tillsammans med Dagmar Odqvist.

Källor
Vem är det? 1969
Vem är det? 1981
När Var Hur 1983 (1982)
Militär och museiman. Torsten Althin och skapandet av Tekniska museet. Daedalus 1998.

Noter

Externa länkar 
 

Svenskt museifolk
Svenska militärer under 1900-talet
Svenska officerare
Personer verksamma vid Kungliga Tekniska högskolan
Hedersdoktorer vid Kungliga Tekniska högskolan
Ledamöter av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien
Män
Födda 1897
Avlidna 1982
Mottagare av Illis Quorum
Militärer från Stockholm
Anställda vid Tekniska museet
Bromma kyrkskola

Bromma Kyrkskola byggdes 1864 och är Stockholms minsta och äldsta skola. Skolan är belägen i stadsdelen Bromma Kyrka strax bredvid Bromma kyrka. I skolans närhet finns också Prästgården, Tiondeladan, Klockargården, Klockstapeln och Sockenstugan.

När folkskolestadgan från 1842 antogs blev det lilla rum i Gamla Klockargården som hittills använts till skolsal alltmer otillräckligt. Vid sockenstämman 1862 togs ett beslut om att bygga en ny skola. Den blev färdig 1864.

Byggnaden omfattade två lärosalar, två kapprum och två bostäder. Där undervisade vid 1890-talets mitt en folkskollärare, som även var klockare, organist och vaccinatör samt en småskollärarinna. Redan 1885-1886 var den för trång och man utökade skolan åt söder med ytterligare en skolsal och dessutom två lägenheter för skolans lärare. 

Ända fram till 1906 var förhållandena ganska likartade från äldre tider i kyrkskoleområdet. Då kom samhället Bromma Villastad till och då exploaterades Enebymarken till bostadstomter. Barnantalet i skolåldern ökade och man ansåg det önskvärt att dela antalet folkskolebarn i två avdelningar. En extra ordinarie folkskollärarinna anställdes. Efter tillkomsten av Bromma Trädgårdar blev det ändå större fart på bebyggelse och folkökning. På 1920-talet blev skolan återigen för trång och 1930 kunde man ta den nya skolan i Norra Ängby i bruk. Först när tidsenliga lokaler kom till stånd 1930 i skolbyggnaden i Norra Ängby vid Vultejusvägen löstes problemet med de otillräckliga lokalerna. Fram till 1934 användes skolan för sitt ändamål. Därefter och fram till 1964 var lokalerna uthyrda till Bromma ungdomsråd. Sedan  skoldirektionen rustat upp skolan togs den åter i bruk 1964.

Kyrkskolan används fortfarande för undervisning av två klassavdelningar, årskurs 1 och 2. Organisatoriskt tillhör skolan sedan 2019 Nya Elementars skola, dessförinnan Norra Ängby skola, och Bromma stadsdelsområde. Skolan renoverades pietetsfullt i början av 1990-talet, bland annat finns de gamla kaminerna, som värmde upp skolan, kvar. Skolan har många gamla väl bevarade traditioner. Exempelvis kan nämnas skolans luciafirande som äger rum i Bromma kyrka och skolavslutningen i juni. Dessa är mycket välbesökta.

På nationaldagen den 6 juni 2000 mottog Bromma kyrkskola en fana av kung Carl XVI Gustaf vid nationaldagsfirandet på Skansen. I närheten av Bromma kyrkskola finns Bromma kyrka från 1100-talet, Kyrkbyn med olika byggnader, klockstapeln på Kråsberget, fornminnen och Kyrksjölötens naturreservat.

Bilder

Noter

Källa
 Stockholms stad, Norra Ängby skolor, Skolans historia, Bromma kyrkskola.

Externa länkar

Officiell webbplats

Bromma Kyrka (stadsdel)
Grundskolor i Västerort
Spiltaligan

Spiltaligan var ett kriminellt ungdomsgäng från Östermalm i Stockholm som på 1950-talet gjorde sig skyldigt till våldsbrott och lätt kriminalitet. De hotade bland annat folk med stiletter.

Spiltaligan självdog allt eftersom medlemmarna blev lite äldre. En del av medlemmarna dog också och några hamnade i fängelse.

Historik 
Barnavårdsnämnden ville sända dessa missanpassade pojkar på så kallat skogsläger, men ungdomsvårdsplatserna räckte inte till. 1958 erbjöd sig boxningsklubben Narva BK, med sina erfarenheter från Hökarängsligan, att ta sig an ungdomarna om staden kunde ordna lokal. Man fick ett gott stöd av polisen på Östermalm. 

Namnet Spiltaligan antogs från Spiltan som var en lekplats på Styrmansgatan, vilken var ligans samlingspunkt. Även de andra hörnorna på korsningen Styrmansgatan/Linnégatan utgjorde samlingsplatser. En av dessa var ett fik som kallades "Skitiga knuten". På vintrarna var det mest hörnan vid Elverket som gällde, där det fanns ett galler som släppte ut varmluft, så det hörnet kallades "värmen". För övrigt drog de runt på fik på Östermalm och blev till slut portade överallt. Ett av de sista samlingsställena som fanns var biografen Artist på Grev Turegatan, där det även fanns ett fik. 

Man kan nog säga att Spiltaligan självdog allt eftersom medlemmarna blev lite äldre. En del av medlemmarna dog också och några hamnade i fängelse.  

2011 sökte Östermalmsnytt upp några av de tidigare medlemmarna, som berättade om sina minnen från tiden i Spiltaligan

Källor
Spiltanligan av Klas Jaederfeldt
Spiltaligan – 50-talets värsta gäng på Östermalm

Noter

Tryckta källor

Se även 

Lidingöligan

Östermalm
Stockholm under 1900-talet
Sveriges kriminalhistoria
BSD-licens

BSD-licenser är ett antal licenser för öppen källkod, som man kan välja att publicera sina datorprogram under. Licenserna säger att man får kopiera och sälja programmet i modifierad eller omodifierad form. 

Man är inte tvungen att skicka med källkoden, som man är med General Public License. Därmed finns det inget hinder för att göra fria program under en BSD-licens ofria, vilket också ibland har skett. Till exempel används BSD-nätverkskod i Microsoft-produkter, och flera FreeBSD-komponenter används i Mac OSX. De versioner som är publicerade under en BSD-licens förblir dock fria, och vem som helst får bygga vidare på dem till nya fria versioner. Även det har skett. Använder man sig av en BSD-licens så är det fullt tillåtet att dela ut sin programvara tillsammans med en annan licens.

BSD-licenserna 
Den ursprungliga BSD-licensen hade ett krav på att all marknadsföring av programmet, skulle innehålla ett meddelande som talade om vem som hade skapat programmet.  Detta krav togs bort från BSD den 22 juni 1999. .
 
En annan, liknande licens är FreeBSD-licensen.

Referenser

Se även 

 BSD
 X11-licensen

Externa länkar 
 Ursprungliga BSD-licensen
 Reviderade BSD-licensen
 FreeBSD-licensen

BSD
Fria programvarulicenser
RMS

RMS kan syfta på:

 Root Mean Square,  effektivvärde eller kvadratiskt medelvärde
 Richard M. Stallman, grundaren av Free Software Foundation 
 Rate-monotonic scheduling, en algoritm för schemaläggning av processortid
 Root mean square error, ett begrepp inom matematisk statistik
 Royal Mail Ship (eller Royal Mail Steamer)
 Race Management System, ett system för tidtagning på bilbanor
 Rail Motor Society, ett järnvägsmuseum i Australien
Stadion

Stadion (grekiska) eller stadium (latin) kan avse:

Stadion
 Stadion (musikgrupp) – ett rockband från Stockholm
 Stadion (mått och arena) –  ett antikt längdmått av grekiskt ursprung och grekiska och romerska arenor
 Stadion (Olympia) – en plats i Olympia i Antikens Grekland
 Stadion (skivbolag) – en svensk skivetikett
 Stadion (tunnelbanestation) – en station i Stockholms tunnelbana vid Stockholms stadion
 Stadion, Malmö – en fotbollsstadion i Malmö.
 Stadionområdet, Malmö – ett område i Malmö
 Stockholms stadion – en arena för idrottsevenemang och konserter på Norra Djurgården i Stockholm

Personer
 Johann Philipp von Stadion (1763–1824), en österrikisk statsman

Stadium
 Stadium – en romersk idrottsarena och längdmått, se stadion (mått och arena)
 Stadium (detaljhandelskedja) – en svensk detaljhandelskedja som säljer sportutrustning

Se även
 Arena – ett avgränsat område med läktare för konserter, idrott och liknande arrangemang
 Olympiastadion – ett namn som brukar användas om huvudstadion under Olympiska sommarspelen
Ingrid Ylva

Ingrid Ylva, född på 1100-talet (födelseår okänt), död omkring 1251, var en medeltida svensk högättad kvinna, mor till regenten Birger jarl och gift med Magnus Minnesköld.

Biografi 
Olaus Petri hävdade att Sune Sik, son till Sverker den äldre var Ingrid Ylvas far, en uppgift som varken motsägs eller bekräftas av tillgängliga källor. Uppgiften saknas hos Johannes Bureus avskrift av samma källa som Olaus Petri utnyttjade. Bland andra Nils Ahnlund och Markus Lindberg har dock satt tilltro till uppgiften. Modern är helt okänd.

Åke Ohlmarks har på lösa grunder antagit att namnet "Ylva" indikerar en härstamning från den gamla östgötska stormannaätten Ylvingarna. Det namnet är en kvinnlig form av Ulv (Ulf) och betyder vargtik, och i källorna får Ingrid även det latinska tillnamnet Lupa. Även formen Ingrid Ulva förekommer.

Ingrid Ylva gifte sig första gången med Magnus Minnesköld till Bjälbo. Med honom hade hon sonen Birger jarl, biskoparna i Linköping Karl (stupad 1220 efter ett krigståg i Estland) och Bengt (dog 1237), som efterträdde varandra som biskopar. Magnus son Eskil, en äldre halvbror till Birger, Karl och Bengt och gift med Kristina – Erik den Heliges dotterdotter – blev lagman i Västergötland och dog omkring 1227, när Birger var i 17-årsåldern. Eftersom en Elof uppträder i brev som bror till Birger jarl, men hans ättlingar förde ett vapen med en vingad pil istället för folkungalejonet, har man antagit att hon fick honom i ett andra gifte med en okänd man.

Uppförde Bjälbo kyrkas torn
Mycket talar för att det var Ingrid Ylva som lät bygga det på strax efter år 1220 färdigställda tornet till Bjälbo kyrka.

Sonen Birger jarl regent och sonsonen Valdemar kung 
År 1234 blev hennes son Birger svåger till kungen Erik Eriksson, och 1250 blev Ylvas sonson Valdemar kung och hennes son Birger blev regent. Hon dog enligt Gråbrödradiariet år 1251 och begravdes år 1252.

Sägner om Ingrid Ylva
Ingrid Ylva var känd för sina påstådda magiska förmågor; hon ansågs vara en så kallad "vit" magiker, som använde trolldom för det godas skull, och det finns många historier om dessa bedrifter. Hon ansågs också vara synsk. Enligt en sentida sägen förutspådde hon, att hennes familj skulle ha makten över tronen så länge hennes huvud hölls högt, och sonen Birger lät då begrava henne upprättstående i en stenpelare i Bjälbo kyrka. Hennes gravplats eller kvarlevor har dock aldrig återfunnits.

Se även 
Bjälboätten

Externa länkar

Källor 

 Jan Guillou, Häxornas försvarare, Piratförlaget 2002 ()
 Åke Ohlmarks: Alla Sveriges prinsessor (Stockholm 1979)

Personer i Sverige under 1200-talet
Bjälboätten
Kvinnor
Födda 1100-talet
Avlidna 1251
Bjälbo

Bjälbo är en småort i Mjölby kommun och kyrkby i Bjälbo socken som ligger väster om Skänninge i Östergötland.

Historia
Bjälbo växte fram där vägarna från Skänninge, Väderstad, Hogstad, Vadstena och Hov sammanstrålade.
Bjälbo var under medeltiden stamsäte för Bjälboätten (ibland kallad Folkungaätten), vilken kom att regera Sverige under perioden 1250–1374. 

Kung Kol stupade enligt en 1400-talshandskrift baserad på en kungalängd från 1300-talet i slaget i Bjälbo, något som i sådana fall bör ha inträffat någon gång före 1173.

Bjälbo gård
Bjälbo är den av Bjälboättens gårdar som är äldst känd (stamgods). Den förste kände ägaren är Magnus Minnesköld. Västgötalagens lagmanskrönika anger att Bjälbo utgjorde Magnus Minneskölds huvudgård och att Magnus var lagman i Östergötland. Enligt en teori tillhörde Bjälbo ursprungligen Sverkersätten varvid den sverkerättade Ingrid Ylva kan ha fört med sig gården till sin make Magnus Minnesköld. Enligt Erikskrönikan föddes Birger jarl i Bjälbo. Det bör ha skett omkring 1210.
 
Den sista världsliga ägaren till Bjälbo var Magnus Eriksson (kung av Sverige och Norge 1319–1364), som 1353 skänkte patronatsrätten över Bjälbo kyrka till Skänninge nunnekloster, varefter Magnus mor Ingeborg Håkansdotter 1358 skänkte hela sin del av Bjälbo till klostret. År 1399 bekräftade häradsrätten att Bjälbo gods tillhörde Skänninge nunnekloster. Av det medeltida godset Bjälbo kvarstår idag bara det mäktiga kyrktornet från 1220-talet.  

Ägarlängd i urval
Magnus Minnesköld
Ingrid Ylva
Birger jarl
Magnus Birgersson
Ingeborg Håkansdotter
Magnus Eriksson
Skänninge nunnekloster

Bjälbo by
Byn var länge en av de större på östgötaslätten. Vid laga skiftet 1870 bestod den av 16 gårdar. Idag finns fyra gårdar kvar i bykärnan: Bjälbo fogdegård, Bjälbo Trädgård, Bjälbo Norrgård och Bjälbo Östergård med mangårdsbyggnader typiska för 1800-talets andra hälft.

Se även 
Bjälbo kyrka

Referenser

Externa länkar
Rapport 2009:78 (arkeologisk förundersökning)

Orter i Mjölby kommun
Småorter i Sverige