kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Kom, helge Ande, Herre Gud

Kom, helge Ande, Herre Gud, (Komm, heiliger Geist, Herre Gott) är en böne- och pingstpsalm i tre verser av Martin Luther från 1524, med inspiration av en latinsk antifon från 11:e århundradet (Veni, Sancte Spiritus, / reple tuorum corda fidelium). Psalmen översattes till svenska 1567 och bearbetades år 1816 av Johan Olof Wallin. Den bearbetades återigen 1983 av Britt G. Hallqvist till 1986 års psalmbok. Texten finns också översatt till engelska Come, Holey Ghost, God and Lord, av Catherine Winkworth.

Psalmen är en bön till den helige Anden, som i strof 2 tilltalas "Du helga ljus, all sannings port" och i strof 3 "Du helga eld, all världens tröst".

Psalmen inleds 1695 med orden:
Kom Helge Ande Herre Gudh
Upfyll medh tine nåde godh
The Christtrognas hierta hugh och siil;

Melodin finns i en handskrift från 1400-talet, och uppges vara en medeltida processionssång nedtecknad i Erfurt 1524 i Erfurter Enchiridion, men är i sin svenska form betydligt utjämnad.

Koralbearbetningar

Orgel
Komm, heiliger Geist, Herre Gott av Franz Tunder.
Dieterich Buxtehude komponerade 2 koralpreludier: BuxWV 199 — Komm, Heiliger Geist, Herre Gott (F-dur) och BuxWV 200 — Komm, heiliger Geist, Herre Gott (F-dur).

Publicerad i
1572 års psalmbok med titeln KOm helghe Ande HERRE Gudh under rubriken "Om then helgha Anda". 
Göteborgspsalmboken under rubriken "Om then helge Anda".
1695 års psalmbok, som nr 181 under rubriken "Pingesdaga Högtijd - Om then Helga Anda".
1819 års psalmbok, aom nr 134 under rubriken "Den Helige Andes nåd (pingstpsalmer)".
Sionstoner 1935, som nr 230 under rubriken "Pingst".
1937 års psalmbok, som nr 134 under rubriken "Pingst".
Psalmer för bruk vid krigsmakten 1961 som nr 134 med verserna 1-3.
Cecilia 1986, Den svenska psalmboken 1986, Frälsningsarméns sångbok 1990, Psalmer och Sånger 1987, Segertoner 1988 som nr 51 under rubriken "Anden, vår hjälpare och tröst".
Finlandssvenska psalmboken 1986 som nr 108 under rubriken "Pingst".
Lova Herren 1988 som nr 71 under rubriken "Andens närvaro, upplysning och ledning".
Lova Herren 2020 som nr 55 under rubriken "Gud den heliga Ande och helgelsen".

Se även

O du helge Ande, kom som är en svensk översättning, i en enda strof, av den latinska antifonen.

Referenser

Externa länkar
Hos Cyber hymnal kan en engelsk översättning av Catherine Winkworth samt en (ursprungligare) form av melodin läsas och avlyssnas: "Come, Holey Ghost, God and Lord".
Hos Sibelius-Akademin återfinns noterna enligt 1695 års melodi till Kom Helge Ande Herre Gudh, där framgår att förebilden är: "Komm heiliger Geist, Herre Gott".

Tyska psalmer
Pingstpsalmer
Verk av Martin Luther
Herre, se vi väntar alla

Herre, se vi väntar alla är en bönesång av Eric Bergquist år 1904 (v. 1-2) och Elias Hane (v. 3 samt 4 i Segertoner 1930) översatt år 1910 efter John Newtons engelska text från 1779. Texten är en bön om den helige Andes utgjutande.

Melodin (F-dur, 3/4) är troligen tysk, känd från Paderborn år 1765, vilket är samma som till Det finns djup i Herrens godhet.

Publicerad i
Fridstoner 1926 nr 18 under rubriken "Böne- och lovsånger"
Segertoner 1930 som nr 46 med fyra verser
Segertoner 1960 som nr 46
Den svenska psalmboken 1986 som nr 52 under rubriken "Anden, vår hjälpare och tröst".

Bönepsalmer
Pingstpsalmer
Svenska psalmer
Teratologi

Teratologi (av grekiska τέρας, teras, "odjur", "missfoster", och λόγος, logos, "ord", "förklaring") avser läran om missbildningar.

Missbildningar är förändringar i kroppens normala struktur som uppstår under den embryonala utvecklingen och som överskrider gränserna för variationer inom arten. Dessa förändringar kan röra ett eller flera organ, eller hela kroppen, och kan vara mer eller mindre uttalade. Mindre förändringar kallas anomalier, medan mer omfattande missgestaltningar av kroppen benämns missfoster. 

Alla missbildningar har gemensamma egenskaper, nämligen att de uppstår under fosterutvecklingen och är en följd av en störning i det normala förloppet. Denna störning är inte slumpmässig, utan följer sina egna bestämda lagar. För att förstå orsakerna till missbildningar är det viktigt att ha en grundläggande kunskap om den normalt förlöpande utvecklingen under graviditeten. 

Det finns två olika orsaker till att det kan inträffa en rubbning i den fetala utvecklingen som kan leda till en missbildning. Antingen är det genetiska materialet i den befruktade cellen av felaktig beskaffenhet, eller så är det genetiska materialet fullt normalt. Om det genetiska materialet är felaktigt kan detta bero på genetiska defekter som orsakar en abnorm utveckling. Dessa genetiska defekter kan finnas antingen hos äggcellen, spermien eller båda, vilket resulterar i en primär felaktig beskaffenhet. Genom att undersöka orsakerna till en eventuell rubbning i den fetala utvecklingen kan man förstå och i förlängningen eventuellt förebygga missbildningar.

Det genetiska materialet i en individ kan vara normalt vid befruktningen, men det finns olika faktorer som kan påverka den normala utvecklingen av individen. Dessa faktorer kan inkludera skadliga ämnen eller påverkan från omgivningen, som kan inverka på den vidare utvecklingen av individen och leda till rubbningar i det normala förloppet. Dessa rubbningar kan resultera i utvecklingen av missbildningar hos individen. Det är viktigt att beakta dessa faktorer och försöka minimera deras påverkan på individens utveckling för att förebygga missbildningar.

Vidare läsning

Se även 
Nikanor Teratologen

Embryologi
Teratogener
Rolling stone (kortspel)

Rolling stone, även kallat enflé eller med ett försvenskat namn rullande stenar, är ett engelskt kortspel för 4-6 spelare. 
Varje spelare ska ha 8 kort från början, och hela leken ska användas. 
För att åstadkomma detta används en avkortad kortlek:
 4 spelare: tag bort alla tvåor till och med sexor så att 32 kort återstår. 
 5 spelare: tag bort alla tvåor till och med fyror så att 40 kort återstår. 
 6 spelare: tag bort alla tvåor så att 48 kort återstår. 
Man kan också spela med annat antal spelare eller annat antal kort från start, om man anpassar lekens storlek på lämpligt sätt. 

Förhand börjar med att spela ut valfritt kort. 
I tur och ordning måste övriga spelare lägga ett valfritt kort i samma färg. 
Två saker kan hända: 
1. Antingen kan alla lägga i rätt färg, varvet runt. Då innehåller sticket lika många kort som antalet spelare. 
2. Eller så kommer turen till en spelare som inte kan följa färg. Då avbryts sticket direkt. 

I det första fallet ovan, läggs korten i sticket åt sidan och används inte mer. 
Den som spelade den högsta valören i färgen spelar ut första kortet till nästa stick. 
I det andra fallet ovan ska den som inte kunde följa färg ta upp korten som hittills spelats i sticket till sin hand, och därefter själv spela ut första kortet i nästa stick. 

Den som först blir av med alla sina kort vinner.

Referenser

Kortspel
Bassadewitz

Bassadewitz är ett tyskt kortspel för 4 deltagare. En lek med 32 kort (utan 2:or t.o.m. 6:or) används. Man spelar om stick, och hemtagna kort straffas med minuspoäng enligt en särskild värdeskala. Före varje giv satsar den spelare, som är i tur att ge, marker i en pott. Efter färdigspelad giv delas potten upp mellan de tre bästa spelarna. Ett parti avslutas när alla spelarna gett lika många gånger.

Referenser

Kortspel
Euchre

Euchre (uttal: ), även kallat markör, är ett kortspel av fransk-tyskt ursprung och är i första hand avsett för fyra deltagare, som spelar parvis mot varandra. En lek med 32 kort (utan tvåor t.o.m. sexor) används. 

Spelarna får i given fem kort var, varefter nästa kort vänds upp och bestämmer trumffärg. Spelet går ut på att ta hem minst tre av de fem sticken. Det föregås av en budgivning för att utse en spelförare som åtar sig att tillsammans med sin partner eller ensam vinna fler stick än motspelarna. I trumffärgen räknas knekten som högsta kort, och spelets näst högsta kort är knekten i samma kulör som trumfknekten.

Varianter
Euchre kan med anpassade regler spelas också med 2, 3, 5 eller 6 deltagare.

Varianten railroad euchre spelas med 33 kort. Det kort som tillkommit är en joker, som räknas som högsta trumf.

Jokerkortets uppkomst
Det extra kortet i railroad euchre utgjordes ursprungligen (spelet uppkom under 1850-talet) av det reservkort eller reklamkort som medföljde kortleken, och kortet betraktades då som en extra trumfknekt. Idén med detta extrakort spred sig sedan vidare till andra spel som poker och rummy, och kortet fick namnet joker, som är en förvrängning av ordet euchre. Benämningen joker, som på engelska betyder ”skämtare”, har sedan lett till att kortet kommit att avbilda en narrfigur.

Referenser

kortspel
Zwicken

Zwicken är ett holländskt kortspel som spelas med en avkortad kortlek, bestående av ess, kung, dam, knekt och tia i varje färg.

Inför varje giv lägger spelarna en insats i en pott. Tre kort delas ut till varje spelare, och nästa kort vänds upp och bestämmer trumffärgen. Genom budgivning utses en spelförare. För att vinna potten måste spelföraren spela hem stick som innehåller minst hälften av de poäng som är i spel, räknat på de olika kortens poängvärden. Lyckas inte detta, ska spelföraren betala lika mycket till potten som den innehåller. En spelare som kan visa upp en zwik på hand, det vill säga tre kort av samma valör, vinner potten direkt.

Referenser

kortspel
Färg (kortspel)

Färg eller svit är en kortspelsterm.

Färg (eng. suit) är en av de två egenskaper som tillsammans entydigt bestämmer ett korts identitet i en vanlig fransk-engelsk kortlek. Den andra egenskapen är valör. 

De fyra färgerna i denna kortlek, med respektive svitmärke inom parentes, är: spader (), hjärter (), ruter () och klöver (). Denna uppräkning är också färgernas rangordning vid bland annat budgivningen i bridge, från högsta till lägsta. Andra sätt att rangordna färgerna förekommer. I de allra flesta kortspel är dock färgerna likvärdiga. Parallellfärgen till en färg är den andra färgen av samma kulör. Normalt är kulörerna rött (hjärter, ruter) och svart (spader, klöver), men det finns även fyrfärgskortlekar, i vilka varje färg har en egen kulör.

En uppdelning på skilda färger eller sviter kännetecknade med specifika svitmärken förekommer också i flera andra slags kortlekar, till exempel i den tyska kortleken och i tarotkortleken.

Färg (eng. flush) är även namnet på en pokerhand i vilken alla fem korten är av samma färg.

Se även 
 Spelkort

Referenser

Kortspel
Arkebuseringen av menige Slovik

Arkebuseringen av menige Slovik (originaltitel: The Execution of Private Slovik) är en amerikansk TV-film från 1974 baserad på William Bradford Huies bok med samma namn. Den hade världspremiär i USA den 13 mars 1974 och svensk premiär den 30 november samma år. Åldersgränsen var då 15 år.

Handling 
Berättelsen om Eddie Slovik som avrättades av armén 1945, den ende amerikanske soldat som avrättats för desertering sedan amerikanska inbördeskriget.

Om filmen 
Filmen är inspelad i Montréal.

Rollista (urval) 
 Martin Sheen - Eddie Slovik 
 Mariclare Costello - Antoinette Slovik 
 Ned Beatty - Fader Stafford 
 Gary Busey - Jimmy Feedek 
 Matt Clark - Dunn
Paul Shenar - Crawford
 Charlie Sheen - barn på bröllopet (ej krediterad)

Musik i filmen 
 "Drum Boogie", framförd av The Andrews Sisters
 "Tangerine", framförd av Jimmy Dorsey
 "Paper Doll", framförd av The Mills Brothers
 "Is You Is Or Is You Ain't My Baby", framförd av Louis Jordan

Utmärkelser 
 1974 - Emmy Award - Bästa bearbetning för TV-underhållningsprogram, Frank Morriss
 1974 - Emmy Award - Bästa klippning, Frank Morriss
 1975 - Eddie - Bästa TV-produktion, Frank Morriss

Källor 

 

Amerikanska dramafilmer
TV-filmer 1974
Amerikanska filmer baserade på böcker
Amerikanska filmer baserade på verklighet
Amerikanska TV-filmer
1945 på film
Domstolsfilmer
Finsk mytologi

Finsk mytologi har överlevt som en muntlig tradition en god bit in på 1700-talet.

Med utgångspunkt i animistiska trosföreställningar har finländarna hållit liv i en av de få primitiva, religiösa traditionerna i Västeuropa, om än i sekulariserad form. Riterna kring jakten (Peijainen), skörden och sådden kan uppfattas som blott sociala tilldragelser men de andliga aspekterna har aldrig helt försvunnit.

Den finske himmelsguden var ursprungligen en naturande bland flera andra , men inflytandet från andra kulturer gjorde att han fick allt större betydelse och den finska kom till slut att uppvisa henoteistiska drag. Bland de många heliga djuren i den finska mytologin hade björnen särskilt stor betydelse i kulten - hans andliga namn yppades dock aldrig av finländarna.

De finska gudarnas aktiva tillbedjare i modern tid är begränsat till mindre och sinsemellan motsägelsefulla nyhedniska grupper och vanligen isolerade upprätthållare av den långa och obrutna traditionen. Det finns emellertid många ögonblick i finländarnas liv då de, mer eller mindre medvetet, frambesvärjer de traditionella andeväsendena eller följer de gamla sederna för att inte stöta sig med dem.

Det finska trossystemet omnämns första gången av biskop Michael Agricola i hans introduktion till den finska översättningen av Nya Testamentet 1551. Hans beskrivningar av tavasternas och karelernas gudar och andeväsen var i princip de enda som gjordes innan Elias Lönnrot skrev Kalevala i mitten av 1800-talet.

Lista över gestalter och platser i finsk mytologi

Se även 
 Lista över mytologiska gestalter
 Nordisk mytologi

Källor 
 "Finsk mytologi" av Nils G. Holm. Uppslagsverket Finland. Läst 2014-11-22.

Noter
Det hårda straffet

Det hårda straffet (originaltitel: The Last Detail) är en amerikansk dramakomedifilm från 1973 i regi av Hal Ashby.

Handling 
På ytan om en transport till ett militärfängelse, men på djupet snarare om president Richard Nixon och livet i det militära. Två härdade sjömän ur amerikanska flottan, Buddusky (Nicholson) och Mulhall (Young), åtar sig uppdraget av forsla en annan sjöman, Meadows (Quaid), till fängelset. Meadows har dömts till åtta år för att ha stulit en obetydlig summa pengar. Under resans gång försöker de båda äldre flottisterna förströ sin unge fånge på olika vis medelst krogrundor, bordellbesök, med mera. Filmen slutar med att Meadows försöker rymma och blir ganska illa slagen av Buddusky och Mulhall som därefter lämpar av honom vid fängelset och efteråt försöker ruska av sig den obehagliga upplevelsen.

Rollista (i urval) 
 Jack Nicholson - Billy "Bad Ass" Buddusky
 Otis Young - 'Mule' Mulhall
 Randy Quaid - Larry Meadows
 Clifton James - M.A.A.
 Carol Kane - Young Whore
 Michael Moriarty - Marine O.D.
 Luana Anders - Donna
 Kathleen Miller - Annette

Om filmen 
Gerald Ayres på Columbia erbjöd 1972 Hal Ashby att göra filmen, efter en roman av Danny Ponicgan och omarbetad till filmmanus av Robert Towne. Då Columbia senare noterade det råa språk som Towne använt sig av i manuset (ordet "fuck" sägs 342 gånger under de sju första minuterna) började man få kalla fötter, men Ashby och Towne vägrade ge med sig angående innehållet i filmen.

Från början var det tänkt att skådespelaren Rupert Crosse skulle spela Mulhall, men han hade drabbats av cancer precis innan inspelningen skulle börja. Ashby väntade en tid för att se om Crosse skulle tillfriskna men fick slutligen ersätta honom med Young.

Inspelningen, genomförd under hösten 1972, gick ganska fort men klippningsprocessen (utförd av Ashby själv) drog ut på tiden. Columbia försökte upprepade gånger ta ifrån Ashby filmen för att göra den till något som ansågs mer gångbart.

1973 stod Columbia emellertid inför en stor kris och fick plötsligt andra saker att tänka på. En mer modern företagsledning installerades för att vända den nedåtgående trenden. Trots att gamla krafter på Columbia fortsatte motarbeta Ashby fick filmen, i oförändrat skick, premiär i december 1973. Filmen blev en betydande framgång och Ashbys stjärna steg medan Columbia fick krypa till korset.

Jack Nicholson vann en Oscar för sin roll och filmen vann allt som allt tre utmärkelser av detta slag.

Externa länkar 
 

Filmer 1973
Amerikanska dramakomedifilmer
Amerikanska filmer baserade på romaner
Massachusetts på film
Engelskspråkiga filmer
Filmer i regi av Hal Ashby
Chinatown (olika betydelser)

Chinatown kan syfta på flera olika saker:

 Chinatown –  en kinesisk stadsdel i en icke-kinesisk stad och en lista av stadsdelar
 Chinatown (film) – en amerikansk neo-noir-thrillerfilm från 1974 i regi av Roman Polański
 Chinatown (musikalbum av Thin Lizzy) – ett musikalbum av den irländska rockgruppen Thin Lizzy
 Chinatown (musikalbum av Vonda Shepard) – ett musikalbum av Vonda Shepard
De fyra musketörerna

De fyra musketörerna (eng: The Four Musketeers) är en brittisk-amerikansk äventyrsfilm från 1974 i regi av Richard Lester. I huvudrollerna ses Michael York, Oliver Reed, Frank Finlay, Richard Chamberlain och Raquel Welch. Filmen är en uppföljare till De tre musketörerna från 1973. Den utspelar sig i 1600-talets Frankrike. Båda filmerna spelades in samtidigt.

Handling 
D'Artagnan (Michael York) har blivit en av musketörerna. Under ett krig mellan Frankrike och La Rochelles rebeller beordrar Kardinal Richelieu (Charlton Heston) att Constance de Bonancieux (Raquel Welch) ska kidnappas.

Rollista i urval

Externa länkar 
 

Filmatiseringar av De tre musketörerna
Filmer 1974
Amerikanska actionfilmer
Amerikanska äventyrsfilmer
Brittiska actionfilmer
Brittiska äventyrsfilmer
Fyrtal
Swashbucklerfilmer
Engelskspråkiga filmer
Death Wish – våldets fiende nr 1

Death Wish – våldets fiende nr 1 (originaltitel: Death Wish) är en amerikansk långfilm från 1974 i regi av Michael Winner.

Handling
Bronsons rollfigur tar lagen i egna händer och rensar upp i den undre världen, sedan hans hustru mördats och dotter våldtagits och polisen inte förmått uppspåra förövarna.

Om filmen
Filmen bygger på Brian Garfields bok med samma namn (på svenska Vän av ordning, 1975). Filmen väckte starka känslor både i USA och Sverige. Den har blivit hyllad som en film som är både realistisk och som tar upp en kamp emot gängvåld och gruppvåldtäkter i en tid då det diskuterades mycket om detta i samhället. Men den kallades även både för rasistisk och fascistisk av andra då det sågs som om den glorifierade våldsamma handlingar när huvudpersonen blir både domare och bödel och uppmanade folk att ta lagen i egna händer, samt det faktum att majoriteten av personer som avrättas i filmen är kriminella svarta och mexikaner.

Filmen fick fyra uppföljare, alla med Bronson i huvudrollen, och en nyinspelning kom 2018.

Rollista (i urval)
Charles Bronson - Paul Kersey 
Hope Lange - Joanna Kersey 
Vincent Gardenia - Frank Ochoa 
Steven Keats - Jack Toby 
William Redfield - Sam Kreutzer 
Stuart Margolin - Ames Jainchill 
Stephen Elliott - Polis
Jeff Goldblum - Freak

Referenser

Externa länkar

Filmer 1974
Amerikanska actionfilmer
Amerikanska filmer baserade på böcker
New York på film
Den siste Fleksnes

Den siste Fleksnes är en norsk film från 1974 baserad på TV-serien Fleksnes fataliteter. Regisserad av Bo Hermansson.

Handling
Fleksnes har det ganska bra förutom att hans sociala behov inte täcks. Han saknar framför allt kvinnan i sitt liv. Hans mor som inte vill att han ska bli den siste Fleksnes kommer med flera förslag, men resultatet uteblir. Hon lurar då in honom på en charmskola, vilket får oönskade följder.

Om filmen
Filmen är inspelad i Oslo och Trondheim. Den hade premiär i Norge den 16 september 1974 och i Sverige den 4 november samma år.

Rollista
Rolv Wesenlund – Marve Fleksnes
Aud Schønemann – modern
Finn Mehlum – fadern
Per Christensen – Per
Britt Langlie – Britt Andersen
Kjersti Døvigen – Unni
Marit Kolbræk – Karin
Ella Hval – fröken Gustavsen
Knut M. Hansson – äktenskapsförmedlare 
Julie Ege – sig själv
Roy Bjørnstad – lärare på charmskolan 
Leif Jacobsen – man på rummet 
Bjørn Jenseg – herr Rosenlund
Per Lekang – kursledare 
Sverre Anker Ousdal – brevbärare 
Jan Pande-Rolfsen – lärare på charmskolan 
Helge Reiss – flygpassagerare 
Rolf Sand – museivakt 
Kari Simonsen – Elsa Eng
Rolf Søder – receptionist 
Aloysius Valente – lärare 
Kari Winge – fröken Onstad

Referenser

Fotnoter

Webbkällor 

Norska filmer 1974
Norska komedifilmer
Norska romantikfilmer
Filmer från Norsk Film
Norskspråkiga filmer
Norska 1970-talsfilmer
Grafiskt användargränssnitt

Ett grafiskt användargränssnitt (engelska: graphical user interface, GUI) är en metod för att underlätta interaktion mellan människa och dator. Detta typiskt genom bilder och grafiska element som utgör metaforer eller analogier till objekt i verkligheten.

Historia 
Det grafiska användargränssnittet har sina rötter i radarn. Datar-projektet, som startades 1949 vid den kanadensiska marinen, skulle möjliggöra att data från radar och sonar delades mellan många fartyg. För att mata in information om olika projekt behövdes en markör och ett sätt att styra markören. Svaret blev en styrkula, men de stora utmaningarna var att koppla numeriskt data från styrkulan till den analoga elektroniken, utan integrerade kretsar eller ens transistorer. Konceptet fungerade och imponerade på dem det visades för, men projektet i sin helhet krävde mer pengar än vad som kunde uppbådas.

Det moderna grafiska användargränssnittet utvecklades vid Xerox forskningscenter i Palo Alto (Xerox PARC). Centret utvecklade en mängd revolutionerande koncept men företaget lyckades sällan omvandla dem till kommersiella produkter. Också det grafiska användargränssnittet spreds genom andra aktörer, i form av  X Window System och Apple Computers Macintosh.

Apple Computer introducerade 1984 Macintosh, den första kommersiellt gångbara persondatorn med ett grafiskt gränssnitt. Utvecklingen av Macintosh påbörjades av Jef Raskin (som dock redan 1981 tvingades avgå efter en dispyt med Steve Jobs). Macintosh använde många tekniker som utvecklats utanför Apple, exempelvis av Xerox PARC, men vidareutvecklade dessa till ett så kallat Human Interface för konsumentbruk; menyer, "drag & drop", dubbelklick och papperskorgen revolutionerade persondatorn.

X Window System, grunden för det grafiska användargränssnittet på bl.a. Unix, skapades också 1984. X skiljer sig radikalt från gränssnittet på Macintosh, dels genom att det är operativsystem- och hårdvaruoberoende och avsett att kunna användas över datanät, dels genom att det endast erbjuder byggstenarna för användargränssnittet. Användargränssnittets funktioner erbjuds genom programbibliotek och fönsterhanterare, som utvecklas separat.

Microsofts Windows introducerades 1985, men det var först med Windows 3.0 år 1990 som PC-användare allmänt övergick till att använda grafiska användargränssnitt. Användargränssnittet ändrades radikalt med Windows 95 och kom då i högre grad att likna det på Macintosh.

I 2008 påbörjades Wayland som ersättning för X för Unix-liknande system. Det är ett protokoll ett C-bibliotek som implementerar protokollet. Wayland är säkrare eftersom det inte tillåter program att se annat än sitt eget förnster och enklare i sin uppbyggnad.

Källor

Se även 
 Kommandotolk (CLI)
 PIGUI
 Ikon
 Gränssnittsmetafor
 Skrivbordsmiljö
 Människa-datorinteraktion

Användargränssnitt
Grafisk formgivning
Den store Gatsby (film, 1974)

Den store Gatsby () är en amerikansk film från 1974, i regi av Jack Clayton. Filmens manus är skrivet av Francis Ford Coppola, baserat på F. Scott Fitzgeralds roman med samma namn från 1925. I huvudrollerna ses Robert Redford och Mia Farrow. Filmen vann Oscar för bästa kostym och bästa musik.

Handlingen utspelar sig i det blomstrande 1920-talets USA.

Rollista i urval

Referenser

Externa länkar 
 
 
 
 

Filmer 1974
Amerikanska dramafilmer
Amerikanska romantikfilmer
New York på film
Amerikanska filmer baserade på böcker
Engelskspråkiga filmer