kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
William Denison

Sir William Thomas Denison, född 1804 i London, död 1871, var en brittisk ämbetsman, guvernör i New South Wales 1855-1861, guvernör i Madras 1861-1866 och under en period tillförordnad vicekung av Indien.

Referenser
 ''Dictionary of Australian Biography, "DENISON, SIR WILLIAM THOMAS (1804-1871)"

Noter
 

Födda 1804
Avlidna 1871
Brittiska guvernörer
Vicekungar av Indien
Män
Ledamöter av Royal Society
Personer från London
Victor Bulwer-Lytton, 2:e earl av Lytton

Victor Alexander George Robert Bulwer-Lytton, andre Earl av Lytton, även känd som Lord Lytton, född i Simla (nuvarande Shimla), Brittiska Indien, den 9 augusti 1876, död 1947, var en brittisk ämbetsman, under 1925-26 tillförordnad vicekung av Indien.

I februari 1932 ledde han på uppdrag av Nationernas förbund en kommission för att undersöka förhållandena i den japanska lydstaten Manchukuo. I sin rapport till NF rekommenderade Lytton-kommissionen att Japan återlämnade Manchuriet till Republiken Kina, vilket ledde till att Japan utträdde ur NF den 24 februari 1933. Riddare av Strumpebandsorden 1933.

Källa

Noter 

Brittiska politiker
Vicekungar av Indien
Riddare av Strumpebandsorden
Män
Födda 1876
Avlidna 1947
WP:Projekt Kina
WP:Projekt Japan
Alumner från Trinity College, Cambridge
John MacPherson

John MacPherson, född omkring 1745, död 12 januari 1821, var en brittisk ämbetsman, från Sleat, Skye, Skottland.

Under perioden 1 februari 1785 – 12 september 1786 var han tillförordnad generalguvernör i Indien.

Noter

Skottar
Alumner från Edinburghs universitet
Män
Födda 1745
Avlidna 1821
Alumner från University of Aberdeen
Alured Clarke (militär)

Sir Alured Clarke, född den 24 november 1744, död den 16 september 1832, var en brittisk ämbetsman och militär. 

Clarke var lieutenant governor i brittiska Quebec och i Nedre Kanada, guvernör på Jamaica och under en period tillförordnad generalguvernör i Indien samt även befälhavare för Ostindiska Kompaniets armé i Indien. Han utnämndes till fältmarskalk 1830.

Källor

Webbkällor 
Dictionary of Canadian Biography Online

Noter 

Brittiska fältmarskalkar
Indiens generalguvernörer
Brittiska militärer under 1700-talet
Brittiska militärer under 1800-talet
Alumner från New College, Oxford
Födda 1744
Avlidna 1832
Män
William Butterworth Bayley

William Butterworth Bayley, född 1782, död 1860, var en brittisk ämbetsman. Han var mellan mars och juli 1828 tillförordnad generalguvernör i Indien. Han var även ordförande för Brittiska Ostindiska Kompaniet

Källor

Indiens generalguvernörer
Födda 1782
Avlidna 1860
Män
John Adam (ämbetsman)

John Adam, född 1779, död 1825, brittisk ämbetsman, under en period tillförordnad generalguvernör i Indien.

Se även
John Adams, amerikansk president.

Källor 

Födda 1779
Avlidna 1825
Män
Indiens generalguvernörer
William Wilberforce Bird

William Wilberforce Bird, född 2 juli 1758, död 19 april 1836, var en brittisk ämbetsman, som under en period på sommaren 1844 var tillförordnad generalguvernör i Indien.

Indiens generalguvernörer
Män
Födda 1758
Avlidna 1836
Buchananmedaljen

Buchananmedaljen är en medalj instiftad 1897 av det brittiska Royal Society. Den ges till personer utan hänsyn till nationalitet eller kön som åstadkommit något storslaget inom de medicinska vetenskaperna.

Från början delades medaljen ut vart femte år, men sedan 1994 delas den ut vartannat år. Den är uppkallad efter läkaren George Buchanan.

Pristagare 
1897 - John Simon
1902 - Sydney Monckton Copeman
1907 - William Power
1912 - William Crawford Gorgas
1917 - Almroth Wright
1922 - David Bruce
1927 - Major Greenwood
1932 - Thorvald Madsen
1937 - Frederick Fuller Russell
1942 - Wilson Jameson
1947 - Edward Mellanby
1952 - Rickard Christophers
1957 - Neil Hamilton Fairley
1962 - Landsborough Thomson
1967 - Graham Wilson
1972 - Richard Doll
1977 - David Evans
1982 - Frederick Warner
1987 - Gyorgy Karoly Radda
1990 - Denis Burkitt
1994 - David Weatherall
1996 - Norman Ashton
1998 - Barry Marshall
2000 - William Stanley Peart
2002 - Michael Waterfield
2004 - David P. Lane
2006 - Iain MacIntyre
2008 - Christopher Marshall
2010 - Peter Cresswell
2011 - Stephen Jackson
2013 - Douglas Higgs

Brittiska vetenskapsmedaljer
Priser och utmärkelser instiftade 1897
Royal Society
Hughesmedaljen

Hughesmedaljen är en medalj instiftad 1902 av Royal Society. Den delas ut årligen för upptäckter inom fysiken, särskilt gällande elektricitet och magnetism eller deras tillämpningar. Medaljen består av förgyllt silver.

Pristagare 

1902 - Joseph John Thomson
1903 - Johann Wilhelm Hittorf
1904 - Joseph Swan
1905 - Augusto Righi
1906 - Hertha Ayrton
1907 - Ernest Howard Griffiths
1908 - Eugen Goldstein
1909 - Richard Glazebrook
1910 - John Ambrose Fleming
1911 - Charles Wilson
1912 - William Duddell
1913 - Alexander Graham Bell
1914 - John Sealy Townsend
1915 - Paul Langevin
1916 - Elihu Thomson
1917 - Charles Glover Barkla
1918 - Irving Langmuir
1919 - Charles Chree
1920 - Owen Willans Richardson 
1921 - Niels Bohr
1922 - Francis Aston
1923 - Robert Millikan
1924 - Inte utdelad
1925 - Frank Smith
1926 - Henry Jackson
1927 - William Coolidge
1928 - Maurice de Broglie
1929 - Hans Geiger
1930 - C. V. Raman
1931 - William Lawrence Bragg
1932 - James Chadwick
1933 - Edward Appleton
1934 - Manne Siegbahn
1935 - Clinton Davisson
1936 - Walter Schottky
1937 - Ernest Lawrence
1938 - John Cockcroft och Ernest Walton
1939 - George Paget Thomson
1940 - Arthur Compton
1941 - Nevill Mott
1942 - Enrico Fermi
1943 - Marcus Oliphant
1944 - George Finch
1945 - Basil Schonland
1946 - John Randall
1947 - Frédéric Joliot-Curie
1948 - Robert Watson-Watt
1949 - Cecil Powell
1950 - Max Born
1951 - Hendrik Kramers
1952 - Philip Dee
1953 - Edward Bullard
1954 - Martin Ryle
1955 - Harrie Massey
1956 - Frederick Lindemann
1957 - Joseph Proudman
1958 - Edward da Costa Andrade
1959 - Alfred Pippard
1960 - Joseph Pawsey
1961 - Alan Cottrell
1962 - Brebis Bleaney
1963 - Frederic Williams
1964 - Abdus Salam
1965 - Denys Wilkinson
1966 - Nicholas Kemmer
1967 - Kurt Mendelssohn
1968 - Freeman Dyson
1969 - Nicholas Kurti
1970 - David Bates
1971 - Robert Hanbury Brown
1972 - Brian Josephson
1973 - Peter Hirsch
1974 - Peter Fowler
1975 - Richard Dalitz
1976 - Stephen Hawking
1977 - Anthony Hewish
1978 - William Cochran
1979 - Robert Williams
1980 - Francis Farley
1981 - Peter Higgs och Thomas Walter Bannerman Kibble
1982 - Drummond Matthews och Frederick Vine
1983 - John Clive Ward
1984 - Roy Kerr
1985 - Tony Skyrme
1986 - M.M. Woolfson
1987 - Michael Pepper
1988 - A. Howie och M.J. Whelan
1989 - John Bell
1990 - Thomas Cowling
1991 - Philip Moon
1992 - Michael Seaton
1993 - George Isaak
1994 - Robert Chambers
1995 - David Shoenberg
1996 - Amyand Buckingham
1997 - Andrew Lang
1998 - Raymond Hide
1999 - Alexander Boksenberg
2000 - Chintamani Rao
2001 - John Pethica
2002 - Alexander Dalgarno
2003 - Peter Edwards
2004 - John Clarke
2005 - Keith Moffatt
2006 - Michael Kelly
2007 - Artur Ekert
2008 - Michele Dougherty
2010 - Andre Geim
2011 - Matthew Rosseinsky
2013 - Henning Sirringhaus
2015 - George Efstathiou
2017 - Peter Bruce
2018 - James Durrant
2019 - Andrew Cooper

Externa länkar
 Royal Society: Hughes Medal

Brittiska vetenskapsmedaljer
Priser och utmärkelser instiftade 1902
Fysikpriser
Royal Society
Gabormedaljen

Gabormedaljen är en medalj som delas ut av Royal Society varje udda år sedan 1989. År 2010 delades den ut en extra gång för att högtidlighålla sällskapets 350-årsjubileum. Medaljen delas ut för enastående arbete inom någon av de medicinska vetenskaperna, särskilt för insatser inom områdena genetisk ingenjörskonst eller molekylärbiologi. Men i enlighet med donatorns, professor Dennis Gabor, önskan så kan medaljen då och då delas ut till någon som är verksam inom de vetenskapsgrenar där han själv var verksam. Medaljen består av förgyllt silver.

Pristagare
1989 - Noreen Murray
1991 - Alan Fersht
1993 - Charles Weissmann
1995 - David Hopwood
1997 - Kenneth Holmes
1999 - Adrian Bird
2001 - Azim Surani 
2003 - Jean Beggs
2005 - Lionel Crawford
2007 - Richard J. Roberts
2009 - Gregory Challis
2010 - Gideon Davies
2011 - Angela McLean
2013 - Christofer Toumazou

Externa länkar 
 Royal Society: Gabor Medal

Brittiska vetenskapsmedaljer
Priser och utmärkelser instiftade 1989
Royal Society
Frederic Thesiger, 1:e viscount Chelmsford

Frederic John Napier Thesiger, 1:e viscount Chelmsford, född 12 augusti 1868, död 1 april 1933, var en brittisk ämbetsman, vicekung av Indien 1916 - 1921. Han var son till Frederic Thesiger, 2:e baron Chelmsford.

Chelmsford ägnade sig åt advokatårket, och gjorde politisk karriär i Londons skolstyrelse och grevskapsråd. 1905-08 var han guvernör i Queensland, 1909-13 guvernör i New South Wales, innan han 1916-21 blev vicekung i Indien. 1924 var han marinminister i Ramsay MacDonalds regering. I slutet på 1920-talet hade han i uppdrag att tillvara New South Wales intressen i London.

Chelmsfords tid som vicekung i Indien blev besvärlig, dels på grund av första världskriget, dels på grund av de Indiska självsändighetsrörelsen. Tillsammans med ministern för Indien Edwin Samuel Montagu utarbetade han ett omfattande förslag till indisk självstyrelse, som franlades 1918, och 1919 ledde till "The government of India act".

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1930.

Engelsk adel
Brittiska guvernörer
Vicekungar av Indien
Storbritanniens sjöministrar
Födda 1868
Avlidna 1933
Män
Alumner från Magdalen College, Oxford
Leverhulmemedaljen

Leverhulmemedaljen, medalj som delas ut av Royal Society var tredje år sedan 1960. Medaljen tillkom på initiativ av Leverhulme Trust Fund och delas ut för enastående bidrag inom teoretisk kemi, tillämpad kemi eller ingenjörsvetenskap.

Pristagare 
1960 - Cyril Hinshelwood
1963 - Archer Martin
1966 - Alec Issigonis
1969 - Hans Kronberger
1972 - John Adams
1975 - Francis Rose
1978 - Frederick Warner
1981 - Stanley Hooker
1984 - John Davidson
1987 - George William Gray
1990 - Raymond Freeman
1993 - John Rowlinson
1996 - Man Sharma
1999 - Jack Baldwin
2002 - Nicholas Handy
2005 - John Knott
2008 - Anthony Cheetham
2010 - Martyn Poliakoff
2013 - Konstantin Novoselov

Externa länkar 
 Royal Society: Leverhulme Medal

Brittiska vetenskapsmedaljer
Priser och utmärkelser instiftade 1960
Royal Society
Rufus Isaacs, 1:e markis av Reading

Rufus Daniel Isaacs, 1:e markis av Reading, född 10 oktober 1860, död 30 december 1935, var en brittisk politiker, jurist och ämbetsman, vicekung av Indien.

Externa länkar

Engelsk adel
Vicekungar av Indien
Personer inom judendomen i Storbritannien
Födda 1860
Avlidna 1935
Män
Edward Wood, 1:e earl av Halifax

Lord Halifax omdirigerar hit. Se även Earl av Halifax

Edward Frederick Lindley Wood, 1:e earl av Halifax, känd som lord Irwin 1925–1934 och som viscount Halifax 1934–1944, född 16 april 1881 på Powderham Castle i Devon, död 23 december 1959 på Garrowby Hall i Yorkshire, var en brittisk militär och politiker, utrikesminister 1938–1940 i Neville Chamberlains regering och under några månader 1940 även i Winston Churchills regering.

Biografi
Han var son till Charles Lindley Wood, 2:e viscount Halifax. 

Edward Wood var först officer och avancerade till major vid ett dragonregemente, var 1910–1925 (konservativ) ledamot av underhuset, 1921–1922 understatssekreterare för kolonierna i Lloyd Georges ministär, oktober 1922–januari 1924 undervisningsminister (under Bonar Law och Stanley Baldwin) samt november 1924–oktober 1925 jordbruksminister i Baldwins andra ministär. 

Wood utsågs till vicekung över Indien 31 oktober 1925, adlades kort därefter som baron Irwin och tillträdde sitt nya ämbete den 1 april 1926. Som minister gav han prov på administrativ duglighet och ansågs särskilt förfaren i jordbruksfrågor. Han var en man av djupt religiös läggning och skrev en biografi över John Keble (i serien "Leaders of the church").

Under Halifax tid som vicekung i Indien genomförde Simonkommissionen sitt arbete. Han hade då i uppdrag att söka förbereda marken för en framtida status av dominion för Indien, men han misslyckades med att få indiska politiska organisationer att samarbeta med kommissionen. Försöken att stävja Mahatma Gandhis kampanjer i civil olydnad misslyckades och Halifax tvingades förhandla med den fängslade Gandhi, vilket ledde fram till pakten Gandhi-Irwin.

Under 1930-talet hade Halifax flera ministerposter i den brittiska regeringen och var utrikesminister 1938–1940. Halifax sågs som en tänkbar premiärministerkandidat efter Neville Chamberlain – vars appeasementpolitik han stött – i maj 1940, men Winston Churchill utsågs. Att Halifax inte hade säte i underhuset betraktades som ett problem. Halifax fortsatte som utrikesminister under Churchill, men sändes senare under året som ambassadör till Washington, en post han upprätthöll till 1946.

Referenser 

 John Lukacs, Churchills ödesstund – Fem dagar i London maj 1940, Bokförlaget Prisma 1999.
Nationalencyklopedin: Edward Wood Halifax

Noter

Externa länkar 

Storbritanniens utrikesministrar
Storbritanniens utbildningsministrar
Storbritanniens jordbruksministrar
Vicekungar av Indien
Brittiska parlamentsledamöter
Storbritanniens ambassadörer i USA
Brittiska diplomater under 1900-talet
Brittiska politiker under 1900-talet
Alumner från Christ Church, Oxford
Storbritanniens lordpresidenter
Födda 1881
Avlidna 1959
Män
Ugglan
Henry Fairfield Osborn

Henry Fairfield Osborn, född 8 augusti 1857 i Fairfield, Connecticut, död 6 november 1935, var en amerikansk paleontolog och geolog.

Biografi 
Osborn studerade vid Princeton University och gjorde 1877 sin första fossilletarexpedition till 
Colorado och Wyoming. Under åren 1883 till 1890 var han professor i jämförande anatomi vid Princeton University. År 1891 blev han professor i biologi vid Columbia University, och 1896 även professor i zoologi.

Han var 1891-1910 kurator för avdelningen för fossila ryggradsdjur vid American Museum of Natural History och 1900-1924 chef för avdelningen vertebratpaleontologi vid USA:s geologiska undersökning. Osborha hade i Heidelberg studerat för Carl Gegenbaur, och som dennes lärjunge kom han att ägna sig åt arbeten i komparativ morfologi. De fossila ryggradsdjuren bland annat noshörningar, hästar, titanoterier och dinosaurier blev föremål för hans intresse, och han utförde många betydelsefulla undersökningar och beskrev ett stort antal nya former.

Under åren 1908-1935 var han föreståndare för American Museum of Natural History; under denna tid samlade han ihop världens finaste fossilsamling. Han beskrev och namngav Tyrannosaurus rex 1905 samt författade den inflytelserika läroboken The Age of Mammals (1910).

Bland hans övriga verk märks The paleontological evidence of transmission of acquired characters (1889), From the Greeks to Darwin (1894), Origin and evolution of life (1918) samt Fifty years of reserch (1930).

Osborn invaldes som ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien 1909.

Noter 

Amerikanska geologer
Amerikanska professorer i zoologi
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Födda 1857
Avlidna 1935
Män
Personer från Fairfield, Connecticut
George Goschen, 1:e viscount Goschen

George Joachim Goschen, 1:e viscount Goschen, född 10 augusti 1831 i London, död 7 februari 1907, var en brittisk politiker, ämbetsman och företagsledare, guvernör i Hudson bay-kompaniet, sonson till Georg Joachim Göschen, far till George Goschen, 2:e viscount Goschen, samt bror till Edward Goschen.

Goschen var son till en invandrad tysk köpman i London och sonson till den kände bokförläggaren Georg Joachim Göschen i Leipzig. Han ägnade sig åt affärsverksamhet och var bankdirektör, då han utgav The Theory of the Foreign Exchanges (1863, svensk översättning 1892), ett försvar för frihandeln, som väckte stor uppmärksamhet och 1863 förskaffade Goschen en plats i underhuset. 1865 kom han med i Russels regering, där han bland annat var kansler för hertigdömet Lancaster. 

I Gladstones första regering visade han sig som en duktig administrator av fattigvården 1868–1871, och 1871–1874 var han marinminister. Goschen sändes till Egypten som långivarnas representant hos kediven Ismail Pascha, och deltog 1878 i den internationella myntkonferensen i Paris , där han uttalade sig för guldmyntfoten. 1880 sändes han till Konstantinopel en extraordinär beskickning, där han bidrog till att utverka Thessaliens på Berlinkongressen 1878 beslutade avträdande till Grekland. 1883 utgav Goschen en manchesterliberal skrift, Laisez faire and Government interference. 

Goschen, som fjärmat sig politiskt från Gladstone redan i slutet av 1870-talet, var 1887–1892 finansminister i Lord Salisburys regering och gjorde som sådan enorma besparingar genom konvertering av statsskulden. 1895–1900 var han Salisburys marinminister.

År 1900 adlades han som viscount Goschen och övergick därmed till överhuset.

Källor 
 Svensk uppslagsbok, Malmö 1932

Noter 

Storbritanniens finansministrar
Storbritanniens sjöministrar
Engelsk adel
Brittiska parlamentsledamöter
Ledamöter av Royal Society
Alumner från Oriel College, Oxford
Personer från London
Födda 1831
Avlidna 1907
Män
Svensk uppslagsbok
Freeman Freeman-Thomas, 1:e markis av Willingdon

George Freeman Freeman-Thomas, 1:e markis av Willingdon, född 12 september 1866, död 12 augusti 1941, var en brittisk ämbetsman, generalguvernör i Kanada 1926-1931, vicekung av Indien 1931-1936.

Källor

Noter

Engelsk adel
Vicekungar av Indien
Kanadas generalguvernörer
Alumner från Trinity College, Cambridge
Födda 1866
Avlidna 1941
Män
Giovanni Bosco

Giovanni Melchiorre Bosco (Don Bosco), född 16 augusti 1815 i byn Becchi i närheten av Turin, Piemonte, död 31 januari 1888 i Turin, var en italiensk romersk-katolsk präst, ordensgrundare och filantrop. Han vördas som helgon inom Romersk-katolska kyrkan. Hans minnesdag firas den 31 januari.

Biografi 
Giovanni Bosco var son till Francesco Bosco och Margherita Occhiena. Modern är sedan 2006 venerabilis.

Vid 26 års ålder blev Giovanni Bosco prästvigd. I industristaden Turin kunde han inte undvika att lägga märke till de många övergivna ungdomar, som drev runt på gatorna, bildade gäng och ägnade sig åt stölder och andra brott. När han räddat en av dem från ett hårt straff, vann han deras förtroende. Inom fem år samlade han över 400 gatpojkar i sitt "oratorium", en gammal skofabrik han införskaffat och låtit bygga om. Don Boscos pedagogiska metod var "preventiv" (se brottsprevention), det vill säga istället för att straffa efter brottet förebyggde han det genom meningsfull sysselsättning.

1859 grundade Don Bosco Den helige Frans av Sales präster, kallad Salesianorden, som hade som syfte att ta hand om övergivna eller fattiga barn och uppfostra dem till lant- eller industriarbetare. Vid sin död efterlämnade Don Bosco i blomstrande skick 150 sådana anstalter, där nära 130 000 barn varit omhändertagna. I Sverige finns salesianerna i Södertälje.

Domenico Savio var en av många unga som uppfostrades av Don Bosco.

Don Giovanni Bosco har i sin hemort Becchi, utanför Castelnuovo Don Bosco, en basilika tillägnad sig.

Källor 
 Farmer, David Hugh, The Oxford Dictionary of Saints. 3rd ed. Oxford: Oxford University Press 1992. 
 The Book of Saints: A Dictionary of Servants of God. 6th ed. London: Cassell 1994.

Noter

Externa länkar 

Födda 1815
Avlidna 1888
Män
Italienska helgon
Grundare av katolska ordnar, sällskap och institut
Salesianer
Personer helgonförklarade av påve Pius XI
Victor Hope, 2:e markis av Linlithgow

Victor Alexander John Hope, andre markis av Linlithgow, född 24 september 1887 på Hopetoun House nära South Queensferry i Linlithgowshire (i nuvarande West Lothian), död 5 januari 1952 i South Queensferry i Linlithgowshire, var en brittisk ämbetsman. Han var son till John Hope, 1:e markis av Linlithgow.

Linlithgow var bland annat vicekung av Indien 1936-1943.

Skotsk adel
Vicekungar av Indien
Riddare av Strumpebandsorden
Födda 1887
Avlidna 1952
Män
Archibald Wavell, 1:e earl Wavell

Archibald Percival Wavell, 1:e earl Wavell, född 5 maj 1883 i Colchester, Essex, död 24 maj 1950 i London, var en brittisk ämbetsman, den näst siste vicekungen av Indien (1943–1947) och dessutom överbefälhavare för den Brittisk-indiska armén.

Biografi
Under första världskriget tjänstgjorde Wavell vid västfronten, där han vid andra slaget om Ypres förlorade sitt ena öga.  Vid krigsslutet förflyttades han till Palestina och deltog i kriget mot Turkiet som Allenbys stabschef.

Under mellankrigstiden var Wavell en ivrig förespråkare för flyg och pansar. Han var överbefälhavare i Mellersta östern 1939–41 i kriget mot Italien och Tyskland och allierad överbefälhavare i Sydöstasien 1942–43 mot Japan. Åren 1943–47 var han vicekung i Indien.

Källor

Födda 1883
Avlidna 1950
Brittiska fältmarskalkar
Vicekungar av Indien
Män
Personer från Colchester
Kommendörer av Hederslegionen
Mottagare av Nilorden
Ärkediakon

Ärkediakon (latin: archidiaconus, "den förnämste diakonen"), även svenska (historiskt): ärkedjäkne, innehade det främsta kanonikatet såsom den förste vid katedralkyrka anställde dekanen, alltså den, som var chef för dekanerna och övervakade dem med disciplinär makt. Han blev därför jämfört med biskopen en betydande ämbetsman, som ursprungligen framför allt skötte de yttre anordningarna för gudstjänsten, förestod fattigvården och åtog sig därigenom en del av biskopens förvaltnings- och regeringsmakt. Ämbetet uppstod på 300-talet och under 1100- och 1200-talen blev det fullt utvecklat och omfattade då även befogenhet att döma och utöva straffmakt genom exkommunikation, interdikt och suspension. Under den senare medeltiden avtog alltmer ämbetet i betydelse och var vid början på 1900-talet obetydligt. 

I Sverige tillkom ärkedjäkne senare än domprosten och fick långt mindre betydelse än denne. Vid samtliga svenska domkapitel fanns arkidiakonat, men deras förvaltning och omfång är föga kända. Efter reformationen upphörde ärkedjäkneämbetet, men dekanens överlevde.

I anglikanska kyrkor, inklusive Engelska kyrkan, överlevde titeln ärkediakon (engelska: archdeacon) och utgör en nivå mellan dekan och biskop. Medan präster omnämns som Reverend säger man i stället The Venerable om anglikanska ärkediakoner, vilket kan översättas ungefärligt med ärevördig eller högärevördig.

Se även 
 Djäkne

Källor 
 Nordisk familjebok (1922), band 33, s. 1266 (länk)

Kyrkliga titlar
Ugglan
Johann Gottfried Galle

Johann Gottfried Galle, född 9 juni 1812 i Pabsthaus nära Wittenberg, död 10 juli 1910 i Potsdam, var en tysk astronom.

Han blev 1835 observator vid observatoriet i Berlin och var 1851–1897 direktor för observatoriet i Breslau. Den 23 september 1846 upptäckte han den av Urbain Jean Joseph Leverrier förut beräknade planeten Neptunus. Hans utgivna arbeten behandlar dels astronomiska, dels meteorologiska ämnen. Särskilt lämnade han (1875) ett värdefullt bidrag till bestämningen av solparallaxen. Vidare upptäckte han flera nya kometer. Galles upptäckter föranledde två gånger Franska vetenskapsakademien att tilldela honom Lalandeska priset (1839 och 1846). Bland hans många skrifter märks Verzeichniss der Elemente der bisher berechneten Cometenbahnen nebst Anmerkungen und Literaturnachweisen (1894).

Se även 
2097 Galle

Källor

Noter

Tryckta källor 
 

Tyska astronomer
Alumner från Humboldt-Universität zu Berlin
Personer verksamma vid universitetet i Wrocław
Astronomer under 1800-talet
Tyska forskare under 1800-talet
Riddare av Hederslegionen
Mottagare av Lalandepriset
Mottagare av Röda örns orden
Födda 1812
Avlidna 1910
Män
Ugglan