kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Tysklands rikspresident

Tysklands rikspresident (tyska: Reichspräsident) var titeln på landets statschef under Weimarrepubliken 1919–1933 samt under några veckor i maj 1945. Rikspresidentämbetet inrättades efter kejsardömets fall vid första världskrigets slut och skulle endast komma att innehas av inalles fyra personer. 

Se Tysklands förbundspresident för statschefsämbetet i Västtyskland och i det återförenade Tyskland.

Historik 
Den förste rikspresidenten var den radikale socialdemokraten Friedrich Ebert (1919–1925) som efterträddes av den djupt konservative och högerinriktade militären Paul von Hindenburg, som hade varit överbefälhavare under första världskriget. Vid von Hindenburgs död 1934 avskaffade dock Adolf Hitler presidentämbetet och ersatte det med titeln Führer, av den anledning att rikspresidenten enligt författningen var folkvald, vilket inte Führern behövde vara.

Enligt Hitlers politiska testamente, daterat den 29 april 1945, återinrättades dock presidentämbetet, och storamiral Karl Dönitz utsågs till rikspresident dagen efter Hitlers död. Dönitz tillträdde posten den 1 maj och innehade ämbetet fram till den 23 maj då han avsattes av de allierade. 

Den förste rikspresidenten valdes av den provisoriska nationalförsamlingen i Weimar 1919, innan Weimarförfattningen hade färdigställts. I författningen, som man införde senare samma år, bestämdes att alla senare val skulle vara direkta folkval; rikspresidenten skulle enligt författningen vara folkvald i allmänna direktval som hölls fristående från riksdagsvalen. Den ende som valdes på det viset var dock von Hindenburg 1925 och 1932. Karl Dönitz utsågs direkt av Hitler.

Den tyske rikspresidenten hade inte lika stora politiska befogenheter som exempelvis USA:s president eller den franske presidenten under den femte republiken, men han hade trots det betydande politisk makt. Rikspresidentens uppgifter innefattade bland annat att tillsätta och entlediga ministrar, sköta utrikespolitiken, föra befäl över de väpnade styrkorna med mera. Rikspresidenten hade större politisk makt än dagens förbundspresident.

När Förbundsrepubliken Tyskland (Västtyskland) upprättades 1949 fick statschefen titeln förbundspresident (Bundespräsident), en titel som har fortsatt att användas i efter att Tyska demokratiska republiken (Östtyskland) uppgått i förbundsrepubliken.

Rikspresidenter

Standar

Se även 
 Presidentvalet i Tyskland 1932 	
 Tysklands rikskansler

Bildanden 1919
 
Ej längre existerande statschefsämbeten
Masuriska sjöarna

Masuriska sjöarna är de cirka 3 000 sjöar belägna i Masurien i nordöstra Polen, 130–240 kilometer nordöst om Warszawa.

Sjöarna blev historiskt kända under första världskriget då tyska trupper under befäl av fältmarskalken Paul von Hindenburg vid två slag i slutet av 1914 och början av 1915 besegrade ryska arméförband och tvingade dem att utrymma Ostpreussen.

Referenser

Insjöar i Polen
Ostpreussen
Johan I

Johan I är namnet på flera regenter:

 Ivan Asen I, tsar av Bulgarien 1189–1196
 Kalojan, även känd som Ivan I, tsar av Bulgarien 1197–1207
 Johan utan land, herre över Irland 1177–1216 och kung av England 1199–1216
 Johan Sverkersson, kung av Sverige 1216–1222
 Johan I, hertig av Brabant 1267–1294
 Johan I, greve av Holland 1296–1299
 Johan den postume, kung av Frankrike i fem dagar från sin födsel till sin död 15–20 november 1316
 Ivan I, storfurste av Moskva 1325–1340
 Johan I, kung av Portugal 1385–1433
 Johan I Albrekt, kung av Polen 1492–1501
 Johan I av Brandenburg, markgreve av Brandenburg 1220-1266.

Regentnamn

de:Liste der Herrscher namens Johann#Johann I.
eo:Johano (regantoj)
Durban

Durban (zulu: eThekwini) är en hamnstad i provinsen KwaZulu-Natal i Sydafrika, och är belägen vid Natalbukten på landets sydöstra kust mot Indiska oceanen, cirka 50 mil sydöst om Johannesburg. Storstadskommunen, eThekwini Metropolitan Municipality, hade nästan 3,5 miljoner invånare vid folkräkningen 2011, vilket gör Durban till landets tredje folkrikaste storstadsområde efter Johannesburg och Kapstaden. Själva centralorten hade cirka 600 000 invånare vid samma tidpunkt. Durban har östra Afrikas mest trafikerade hamn.

Historia 
Staden grundades 1824 som Port Natal, men fick senare sitt nuvarande namn efter Kapkolonins guvernör Benjamin d'Urban. Utbyggnaden av hamnen började 1855, och järnvägen till Johannesburg stod färdig 1890. Storstadsområdet heter sedan 2000 eThekwini.

Klimat 
Klimatet i Durban är subtropiskt. Under vintermånaderna juni–augusti är dygnets genomsnittliga maxtemperatur enligt Danmarks Meteorologiske Institut ca 23 °C och minimumtemperaturen ca 11-13 °C. Under de varmaste månaderna - december-mars - är dygnets genomsnittliga maxtemperatur ca 28 °C, och minimumtemperaturen ca 20-21 °C, enligt samma källa. Men temperaturer över 40 °C förekommer varje sommar och luften är oftast fuktig, till och med fuktigare än vad den är i Sydostasien.

Befolkning 
Provinsen KwaZulu-Natal domineras av zulustammen, men i Durbanområdet bor det även flera hundra tusen indier och vita.

Näringsliv 
Durban är ändstation för järnvägen från Johannesburg och Witwatersrand-området, och skeppar ut järn, mangan, krom, socker och majs. Staden är landets viktigaste importhamn för olja, och har stora oljeraffinaderier. Industrin är mycket mångsidig, och omfattar bland annat järnvägsverkstader, sockerraffinaderier, skeppsvarv samt bilfabriker, bryggerier, maskin-, pappers-, textil- och tvålfabriker.

Durbans subtropiska klimat utgör grunden för en omfattande turism, och staden är landets mest besökta badplats.

Kultur 
Durbanområdet har ett rikt kulturliv. Staden är säte för University of Natal (grundat 1910) och en teknisk högskola. Här finns även konstgalleri, botanisk trädgård och akvarium. Stadens stora moské Jumah Mushid räknas som södra halvklotets största moské. Durban ligger vackert, är regelbundet planerad och har många parker och praktfulla offentliga byggnader.

Sport 
Under världsmästerskapet i fotboll 2010, som anordnades i Sydafrika, spelades några matcher i Durban. Inför A1 Grand Prix-loppen som skulle gå i Durban byggdes en helt ny stadsbana här.

Källor

Noter

Externa länkar
Islands riksvapen

Islands riksvapen (på isländska: Skjaldarmerkið) visar ett med ett rött, smalt kors belagt silverkors i blå sköld. Skölden hålls av fyra från Snorre Sturlasons Heimskringla bekanta landvättar: en fågel (örn), en drake, en tjur och en bergsjätte. De står på basalthäll.

Från 1903 till 1919 var Islands riksvapen en åt heraldiskt höger vänd vit jaktfalk i blått fält. Detta ersattes 1919 med det nuvarande vapnet, krönt av en med blått fodrad gyllene kungakrona, vars byglar var besatta med runda blå pärlor. Kungakronan togs bort när Island blev republik 1944.

Historia 
Island har haft ett flertal olika vapen:
 Det första tros ha utgjorts av en sköld med sex blå ränder och sex silverränder, möjligen symboliserande Islands tolv ting.
 Det andra förmodas vara det som jarlen Gissur Þorvaldsson erhöll av Norges kung, Håkon Håkonsson, 1258. Det fanns avbildat i kungens eget vapen, där skölden bytt färg med lejonet och de blå och silverne ränderna från det tidigare vapnet lagts till.
 Omkring eller efter år 1500 blev Islands vapen ett krönt stycke torrfisk på röd sköld.
 Den 3 oktober 1903 ändrades Islands vapen till en jaktfalk på blå sköld. Det användes tills den första versionen av vapnet med landvättarna blev officiellt vapen för Konungariket Island den 12 februari 1919. Jaktfalken kvarstod i det kungliga vapnet under Kristian X:s hela regering ehuru Island blev republik år 1944. Vid Fredrik IX:s trontillträde i april 1947 antogs det nuvarande statsvapnet.

Källor 

Islands nationalsymboler
Riksvapen i Europa
Heraldiska vapen med örnar
Heraldiska vapen med drakar
Heraldiska vapen med människor
Heraldiska vapen med tjurar
Heraldiska vapen med kors
Elektroniska musikinstrument

Elektroniska musikinstrument är samlingsnamn för de musikinstrument där tonerna skapas med elektriska tongeneratorer, digital (ljudskapande) teknik eller analoga band. Ett urval av elektroniska instrument är synthesizer, Mellotron, sampler och trummaskin. Elektroniska instrument är en underkategori till elektriska instrument.

Se även 
 Elektriska instrument
 Lista över musikinstrument
 Lista över musikgenrer

Elektroniska musikinstrument

pt:Instrumento electrónico
Bastrombon

Bastrombon är ett musikinstrument. Blåsinstrumentet är en utveckling av den vanliga trombonen, även kallad tenortrombon. Bastrombonen har grövre mensur och större klockstycke. Vanligast är bastromboner med två ventiler, då oftast stämd i Bb/F/D, men även enventiliga förekommer. Behovet av större tromboner uppstod då orkestrarna växte i och med tonsättare som Richard Wagner, Hector Berlioz etc. Bastrombonen kan i princip spelas av alla trombonister men i professionella sammanhang är bastrombonisterna nästan alltid specialiserade på instrumentet. I modern storbandsmusik har instrumentet utvecklats ytterligare som en specialiserad stämma, skild från resterande sektionen och instrumentets extremare omfång utnyttjas allt mer.

En variant i G har också förekommit, framför allt i engelsk blåskorkestermusik. G-bastrombonen har mindre mensur än Bess-varianten.

En större kusin till bastrombonen är kontrabastrombonen, oftast stämd i F men finns även i Bb (en hel oktav under bastrombonen).
Kontrabastrombonen förekommer företrädesvis i operasammanhang och spelas av bastrombonister eller i undantagsfall av tubaister.

I italiensk operamusik ersätts kontrabastrombonen av Cimbasso, en kontrabasventiltrombon även den oftast stämd i F.

Se även
 Trombon
 Bleckblåsinstrument
 Lista över musikinstrument
 Lista över musikgenrer

Bleckblåsinstrument
Digitalpiano

Ett digitalpiano är ett helelektroniskt musikinstrument (keyboard, klaverinstrument), som inträdde på marknaden på 1980-talet. Ett digitalpiano kan efterlikna ett akustiskt piano så väl att det kan vara svårt att höra skillnad. Genom samplingssyntes, det vill säga digitalt inspelade vågformer vid olika anslag och tonhöjd, emulerar instrumentets olika pianoklanger, men kan även återge andra samplade instrument.

Instrumentet har fullstort pianotangentbord, det vill säga minst 88 tangenter. Tangenterna är anslagskänsliga och blyvägda, vilket ger dem en tröghet som liknar mekaniken i ett akustiskt piano, och möjliggör liknande spelteknik.   

Digitalpianon ska inte sammanblandas med elpianon, som är äldre elektromekaniska instrument med klang som har likheter med elgitarr och vibrafon snarare än akustiskt piano. Emellertid kan digitalpianon återge samplade elpianoklanger. Digitalpianon ska inte heller sammanblandas med synthesizers som möjliggör att musiker kan skapa nya konstgjorda elpianoliknande klanger. Ett berömt exempel på sådana elpianoklanger skapades i den digitala DX7-synthen av Yamaha vid mitten av 1980-talet, med hjälp av FM-syntes. Dess elpianoljud hade ofta en klockliknande karaktär. Dagens digitalpianon kan återge samplingar av sådana syntetiskt framställda elpianoliknande klanger.

Förutom akustiskt piano, elpiano och syntetiska elpianoljud brukar digitalpianon kunna återge elorgel, kyrkorgel, stråkmaskin, cembalo, akustisk gitarr, elbas, vibrafon, med flera instrument. Det är inte helt ovanligt att man kan kombinera två ljuduppsättningar för att skapa ljudet av exempelvis piano och stråkar samtidigt, från samma tangent, eller av en klang (till exempel elbas) från tangenter nedanför en splitpunkt och en annan klang (till exempel elpiano) ovanför en splitpunkt. 

Vissa digitalpianon är utformade som en möbel, medan andra är portabla och avsedda att användas på en scen på ett keyboardstativ. Vanligen har digitalpianon inbyggda högtalare som klarar att fylla en mindre lokal. En ingång på baksidan möjliggör att ljud från andra ljudkällor kan återges i högtalaren. 

Idag har digitalpianon vanligen liknande funktioner som ett hemmakeyboard, exempelvis trummaskin och sequenser för att spela in melodislingor och lagra dessa i minnesbanker för att sedan vid återuppspelning få möjlighet att spela till ett eget ackompanjemang. Pitchbender och modulationshjul, som normalt återfinnes på andra keyboards, finns inte alltid på digitalpianon.

Exempel på företag som tillverkar digitalpianon
Roland
Yamaha
Clavia

Se även
Elektroniska instrument
Lista över musikinstrument
Lista över musikgenrer

Elektroniska musikinstrument
930

930 (CMXXX) var ett normalår som började en fredag i den Julianska kalendern.

Händelser

Okänt datum 

Alltinget upprättas på Island och den isländska fristaten uppstår därmed.

Födda 
Govinda IV, kejsare av Rashtrakutadynastin.
Didda, regerande drottning av Kashmir.

Avlidna 
Razi, persisk filosof.

Externa länkar
Jacob Kremberg

Jacob Kremberg, död 1641, var en dansk/skånsk träsnidare, verksam i Skåne och har förknippas med arbeten i bland andra Löderups kyrka (predikstol, 1604), Anderslövs kyrka (predikstol, 1630), Burlövs gamla kyrka och Höörs kyrka.

Biografi
Jacob Kremberg arbetade troligen redan på 1590-talet i Lund och har sannolikt snidat altaruppsatsen i Burlövs gamla kyrka 1598. I Åkirkeby på Bornholm utförde han en altaruppsats 1600 och blev använd för liknande utsmyckning av en mängd kyrkor i Skåne. 1601 utförde ett orgelverk till Lunds domkyrka en ängel numera förvarad i Domkyrkomuseet har troligen tillhört detta orgelverk. Bland hans andra arbeten för Lunds domkyrka märks de i trä skurna vingarna till 1577 års altare av kalksten och alabaster. Främst bland dessa märks Gårdstånga kyrka, där Kremberg 1609-1628 ledde utförandet av altarverk, predikstol, dopfunt, kapellskrank med mera 1609-1622. För Burlövs kyrka utförde han altartavlan, brudstolen och en läktarbröstning i Burlövs kyrka, predikstolen i Höörs kyrka, predikstolen i Hammarlunda kyrka, predikstolen i Kävlinge ödekyrka, predikstolen i Västra Sallerups kyrka. Här visar sig redan vissa barockdrag i formgivningen, liksom i det stora altarverket för Sankt Petri kyrka, Malmö, utfört 1610-1611, vilket han utförde tillsammans med Statius Otto från Lüneburg. Under sina senare år har Kremberg av allt att döma drivit en större verkstad. Efter skånskt mönster brukade han smycka sina predikstolar med figurrika reliefer. Altarfigurerna är ofta strama och högtidliga. Hans renässanspräglade stil ändrade sig under senare år i barock riktning. Kremberg räknas som den Skånska renässanskonstens främste representant, trots reformationen är mycket av hans arbeten snidade kring en medeltida madonnabild.

Källor

Noter

Litteratur
Göransson Anna Maria, Jacob Kremberg och Lundaskolan - En undersökning av den manieristiska träskärarkonsten i Skånekyrkorna, Hässleholm, 1977.
Svenskt konstnärslexikon del III sid 404, Allhems Förlag, Malmö. LIBRIS-ID:8390296
Svenska konstnärer, Biografisk handbok, Väbo förlag, 1987, sid 275, 

Svenska träsnidare
Män
Födda 1500-talet
Avlidna 1641
Heraldisk höger och vänster

Heraldisk höger och vänster, lat. dexter och sinister, är närmare bestämningar av begreppen höger och vänster när man vill betona att de används med den betydelse de har inom heraldiken.

Eftersom skölden i ett vapen tänks vara en riktig sköld, buren av vapnets ägare, och detsamma gäller delar som hjälm och hjälmtäcke där de finns, är vapnets högra sida den som är till vänster för betraktaren, precis som en människas högra hand syns till vänster när man står framför henne. För att undvika missförstånd kan man då skriva "till vänster som vapenbilden ses", "till vänster för betraktaren" eller dylikt, och komplettera med angivelsen "heraldisk höger". Stundom används också, som ett arv från renässansens och barockens latinskrivande lärde, de latinska orden dexter (höger) och sinister (vänster) i specialbetydelserna heraldisk höger respektive vänster. Jämför detta med de anatomiska motsvarande begreppen, där man utgår från den människa/kropp som beskrives. Se mer om detta på Anatomiska termer för läge.

Ursprung 
En riddare bar i regel sitt svärd eller sin lans i höger hand och skölden på vänstra armen. Detta innebar att en figur som visades i profil på skölden borde vara vänd åt höger för att vara på väg "framåt" i riddarens färdriktning när han red. På grund av detta, är bilder som visas från sidan (i profil) i regel vända åt höger i vapen. Endast i undantagsfall är till exempel ett djur vänt åt vänster, eftersom det vänstervända djuret alltså kunde se ut att vara på väg åt fel håll när riddaren bar sin sköld. Vapendjur som är vänstervända har rent av ibland tolkats som flyende och därmed fega, eftersom de vänder sig bort från fienden på slagfältet.

På samma sätt vänds vapenbilder än idag. På moderna fordon skall vapenbilden, om den avbildas på fordonets båda sidor, spegelvändas på fordonets högra sida så att den vänds mot fordonets front även på den sidan.

Vänstervända djur och andra allmänna bilder finns trots allt i vissa vapen. I många fall har man antagit att vapnet någon gång har blivit felvänt, exempelvis för att man kanske har avbildat vapnet med förebild i en sigillstamp i stället för sigillet där stampen skall avge bilden rättvänt i sitt avtryck, eller att redan sigillgravören har gjort fel och glömt att spegelvända bilden i stampen. Sedan har man behållit det av tradition i just det vapnet.

Exempel på vapen med vänstervänd allmän bild 

Heraldik
Ocicat

Ocicat är en kattras från USA. Den har fått sitt namn för sin utseendemässiga likhet med ozelot.

Historia 
Den första ocicaten föddes i USA 1964-talet. Den är ursprungligen en korsning mellan siames, abessinier och amerikanskt korthår.

Mrs Dalai, en siamesuppfödare, korsade en siames med en abessinier och fick en kull som alla tyvärr innehöll abessinierliknande ungar och ingen blev en abytecknad siames, vilket var det hon var ute efter. En hona ur den gruppen parades sedan med en siames och hon fick den kull hon ville. En av ungarna, Tonga, var dock en överraskning, den hade ljusa guldfärgade fläckar mot en elfenbensvit bakgrund. Tonga kastrerades dock och såldes. Den nya ägaren ställde ut katten och han fick stor uppmärksamhet i USA, en genetiker ville se en tamkatt som liknade några av de utrotningshotade vilda katterna. Uppfödaren startade då ett avelsprogram för rasen och flera uppfödare följde efter. För att få en större storlek på rasen användes även amerikanska korthår i det tidiga avelsarbetet, vilket också förde med sig silvervarianterna.
Uppfödarens dotter döpte rasen till oci-cat för deras likhet till ozeloten.

Utseende 
Kännetecknande för ocicaten är bland annat den är spotted, det vill säga fläckigt mönster som ska ge ett vilt intryck. Den har en smidig, muskulös och proportionerligt byggd kropp. Huvudet är mjukt triangelformat med mandelformade ögon som sitter något brett isär samt öron som sitter i 45 graders vinkel. Käkpartiet är välutvecklat. Pälsen är slät, glansig och ligger tätt mot kroppen. Rasen är godkänd i 12 olika färgvarianter: svart, choklad, kanel, blå, lila och fawn (en beige nyans), samt dessa färger med silver. Inom SVERAK är endast den spottade varianten godkänd, men det förekommer också tabbymönstrade och solida (omönstrade) katter.

Temperament 
Ocicaten brukar beskrivas som en trofast och intelligent katt som vill vara nära sin ägare. Rasen är i allmänhet livlig, påhittig och lekfull till sin natur. Ocicaten är också en social kattras som brukar trivas tillsammans med andra katter. Dess intelligens och livlighet gör att de gärna hittar på hyss i hemmet, men också att de ofta tycker om att tränas och lära sig saker.

Kattraser från USA
Klassisk fysik

Klassisk fysik är samlingsnamnet för de fysikaliska teorierna som inte påverkas av modern fysik, det vill säga 1900-talets kvantmekanik. Ofta räknas även relativitetsteori till den moderna fysiken, men den kan också ses som klassisk fysik. 

Utvecklingen av kvantfysiken under 1900-talet utgjorde en så stor revolution inom fysiken att man här började skilja på den klassiska och den moderna fysiken.

Exempel på områden inom klassisk fysik är Newtons mekanik, klassisk termodynamik och Maxwells elektromagnetism (den första teorin som var relativistisk). Einsteins relativitetsteorier räknas ibland som klassisk fysik. Eftersom Einstein vägrade att acceptera det intrinsiskt slumpmässiga i kvantfysiken har han ibland kallats den siste klassiske fysikern.

Fysikens historia
Retronymer

ht:Dezyèm lwa Newton
Fredrika

Fredrika kan avse:

 Fredrika (namn) – ett kvinnonamn
 Fredrika av Baden – en svensk drottning
 Fredrika socken – socken ligger i Lappland i Åsele kommun
 Fredrika landskommun – en tidigare kommun i Västerbottens län 1874–1973
 Fredrika församling – en församling i Luleå stift i Åsele kommun
 Fredrika kyrka – en kyrkobyggnad i Fredrika
 Fredrika, Åsele kommun – en tätort i Åsele kommun
 Fredrika distrikt – ett distrikt i Åsele kommun 2016–
RKU

RKU är en förkortning som kan betyda:

Revolutionär Kommunistisk Ungdom
Revolusjonær Kommunistisk Ungdom i Norge
Riksförbundet Kyrkans Ungdom, se Kyrkans Ungdom (Sverige)

Se även
 Röda Korsets ungdomsförbund (RKUF)
Therese Lundin

Linn Therese "Ludde" Lundin, född 3 mars 1979 i Karlskrona, är en svensk före detta elitfotbollsspelare. Hon spelade i bland annat LdB FC Malmö (idag FC Rosengård) och i det svenska landslaget.

Karriär 
Therese Lundin är från Karlskrona, där hon började sin fotbollskarriär i Rödeby AIF 1994–1995. Under tre års tid, från 1995 till 1998, verkade hon i Östers IF, medan hon därefter gick över till Malmö FF:s damlag. Hon fortsatte i den klubben fram till 2009, och under de åren bytte laget namn till LdB Football Club (nuvarande FC Rosengård).

Lundin höll upp från fotbollsspelandet på grund av knäproblem under delar av 2008. Året efter gjorde hon dock en sista elitsatsning, då hon en tid spelade i USA-klubben Chicago Red Eleven (på amatörnivå, i W-leagues central conference).

Therese Lundin har spelat på landslagsnivå, både under junior- och seniortiden. Hon blev uttagen till Sveriges U17-landslag vid 11 tillfällen, till U19-landslaget 9 gånger och till U23-landslaget 23 gånger. Mellan åren 1999 och 2008 spelade hon 57 gånger för Sveriges A-landslag, och debutåret i landslaget fick hon delta i det årets VM. Hon deltog i det landslag som 2001 tog silver i EM.

Klubbar
 Rödeby AIF (moderklubb; 1994–1995)
 Östers IF (1995–1998)
 Malmö FF/LdB FC Malmö (1999–2008)
 Chicago Red Eleven (2009)

Meriter 
 57 A-landskamper
 11 landslagsmål
 EM-silver 2001
 VM 1999
 OS 2000
 6 SM-silver, 1 brons
 Semifinal i Uefa Women's Cup 2003/2004
 Vinnare av skytteligan i Damallsvenskan 2005
 218 matcher i Malmö FF (t o m juni 2006)
 135 mål i Malmö FF (t o m juni 2006)

Referenser

Externa länkar 
 Therese Lundin
 Therese Lundin

Svenska fotbollsspelare
Spelare i FC Rosengård (damfotboll)
Spelare i Damallsvenskan
Spelare i dam-VM i fotboll 1999
Spelare i dam-VM i fotboll 2007
Födda 1979
Levande personer
Kvinnor
Svenska idrottare under 1900-talet
Svenska idrottare under 2000-talet
Lösa förbindelser

Lösa förbindelser är en TV-serie som hade premiär den 25 mars 1985. Den har kallats Sveriges första TV-såpa och handlar om Stockholms konst- och reklambyråvärld. I centrum står konstnären Karl-Henrik som klarar sig hyfsat trots att han inte är någon favorit hos konstkritikerna. Hans fru Clair jobbar med konst och siktar på att bli chef för Moderna museet med hjälp av intriger och kontakter.

Medverkande 
Evabritt Strandberg – Clair
Marika Lindström – Kerstin
Suzanne Ernrup – Hillevi
Börje Ahlstedt – Karl-Henrik
Lars Lind – John
Ulf Brunnberg – Tom
Jonna Arb – Lollo
Pierre Wilkner – Paul
Sissela Kyle – Katarina
Lis Nilheim – Stina
Nils Eklund – Elias
Barbro Hiort af Ornäs – Bella
Linda Krüger – Eva
Irene Lindh – Margaretha
Ingrid Boström – Ann-Christin Nord
Sif Ruud – Elsa

Mindre roller:
Jonas Bergström – Arne Fagerberg
Jörgen Düberg – Hasse
Bernt Lundquist – langaren
Pierre Fränckel – Tore Tenglund
Thomas Oredsson – Trygve Sörensen
Leif Ahrle – Christiansson
Micha Gabay – Adam Schmitt
Peder Falk – Magnus Ek
Gustav Kling – Axell
Olof Widgren – Josef Steinmann
Carl-Olof Alm – Buddha
Hans Lindgren – statssekreterare

DVD-utgåva 
Säsong 1 (avsnitt 1–14) släpptes på DVD den 9 juni 2010.
Säsong 2 (avsnitt 15–30) släpptes på DVD den 8 september 2010.

Källor

Externa länkar 

Svenska dramaserier
Stockholm i fiktion
TV-seriestarter 1985
TV-serieavslutningar 1985
TV-program i SVT
Svenskspråkiga TV-serier
Svenska TV-serier från 1980-talet
Svenska såpoperor