kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Flerovium

Flerovium (tidigare ununquadium) är ett grundämne i det periodiska systemet som har det kemiska tecknet Fl (tidigare Uuq) och atomnumret 114. Flerovium förekommer inte naturligt, är radioaktivt med alfa-sönderfall och den mest stabila kända isotopen har en halveringstid på 66 sekunder.

Historik 
Bara tre atomer av flerovium tros ha skapats. Den först producerade atomen skapades genom en kärnreaktion där bland annat en kalciumatom fusionerades med en plutoniumatom. 

Man har aldrig lyckats få fram så stor mängd av flerovium att ämnet kunnat studeras på makronivå.

Flerovium är uppkallat efter kärnreaktionslaboratoriet vid Joint Institute for Nuclear Research i  Dubna som i sin tur är uppkallat efter den ryska kärnfysikern Georgi Flerov.

Upptäckt 
Flerovium framställdes första gången genom syntes i december 1998 av ett antal forskare vid Joint Institute for Nuclear Research. Vid syntetiseringen av flerovium bombarderades plutonium-244 med accelererade atomkärnor av kalcium-48.

Se även 
 Periodiska systemet

Källor

Externa länkar 
 WebElements.com - Flerovium

Grundämnen
Syntetiska grundämnen
Passiv matrisadressering

Passiv matrisadressering är ett adresseringsschema som praktiseras i bildskärmar, åtminstone i framtida skärmar. Antalet kontakter i en n×m matris uppgår till (n + m) stycken. Detta är mycket färre än vad som krävs i direkt adressering. Signalerna särskiljs i en rad- eller selektspänning samt en kolumnspänning eller videosignal. 
Adresseringen sker etappvis rad-för-rad. Samtliga m pixlar i varje kolum adresseras samtidigt, och selektsignalen bestämmer aktuell rad som adresseras. När en rad väljs, drivs den med en spänning Vsel, medan övriga rader drivs med Vunsel. Varje individuell kolumn påläggs en spänning för varje m pixel. En tänd pixel påläggs spänningen Von, medan en släckt påläggs Voff.

Potentialen över en vald pixel på rad i och kolumn j ges av

samt

för de ovalda raderna. Figuren nedanför illustrerar en 3×3-displaymatris.
sketch figure finished

Medan aktiv matrisadressering kan utföras med hjälp av s.k. tunnfilmstransistor (TFT) krävs en form av bistabilitet för att enheterna i den passiva matrisen ska kunna ha bestående tillstånd. Sådan bistabilitet härrör företrädesvis från materialets ferroelektriska eller ferromagnetiska egenskaper.

Datorgrafik
Aktiv matrisadressering

Aktiv matrisadressering är ett adresseringsschema som används i bildskärmar. För en n×m-matris så kommer antalet erforderliga kontakter att vara (n+m) stycken. Detta är mindre än vad som krävs i exempelvis direkt adressering.

Beståndsdelarna i den aktiva matrisen (en tredjedels pixel) måste täckas med ett tunt lager av transistorer, så kallad tunnfilmstransistorer (TFT), för att inte störningar från närliggande beståndsdelar ska bli för stor.

Datorgrafik
Elektroniskt papper

Elektroniskt papper, eller e-papper, är ett samlingsnamn för teknik som genererar bilder genom att reflektera ljus, till skillnad från vanliga bildskärmar som sänder ut ljus. Det krävs alltså ljus i omgivningen för att man ska kunna se bilden. Fördelarna är att man ser bilder bättre desto ljusare det är. I starkt solsken är det t.ex. väldigt svårt att se vad en vanlig bildskärm visar, men elektroniskt papper ser desto bättre ut. Dessutom är strömförbrukningen mycket lägre och många föredrar att inte läsa text och se bilder på skärmar som sänder ut ljus.

Många elektroniska papper tillåter böjliga, flexibla och mycket tunna bildskärmar. "Papperet" innehåller ofta organisk elektronik i någon form. Det vanligaste elektroniska pappret baseras på så kallade elektroforetiska skärmar eller "elektriskt bläck" och använder sig av små partiklar där ena hemisfären är svart och den andra vit. Kulornas orientering är beroende på sfärens elektriska laddning och flera kulor placeras i enskilda pixlar. Detta är principen bakom exempelvis den elektroniska läsplattan Kindle.

Även andra tekniker utforskas som exempelvis modifierade flytande kristallskärmar, elektrokroma celler. Det önskvärda är att komponenterna som utgör pixeln har någon sorts bistabilitet så att den kan vara på eller av utan att förbruka ström, dvs strömförbrukningen sker bara när man ändrar läget till på eller av.

Att åstadkomma elektroniskt papper i färg har visar sig betydligt svårare än svartvitt och gråskala. Det finns preliminära resultat som tyder på att ultratunna flexibla metalliska nanostrukturer kan användas för att generera färger samt att dessa kan slås på och av med ledande polymerer.

Referenser

Externa länkar 
 
 

Elektronik
Tenness

Tenness (uttal: [tɛ'nɛs]), tidigare även Ununseptium, är ett grundämne med det kemiska tecknet Ts och atomnumret 117. Tenness upptäcktes 2009–2010 och är placerat i grupp 17 i det periodiska systemet – rakt under halogenerna.

IUPAC föreslog i juni 2016 det permanenta namnet tenness för grundämnet (på engelska tennessine). Det är uppkallat efter den amerikanska delstaten Tennessee, därför att Oak Ridge National Laboratory finns där. Namnet blev formellt accepterat 28 november 2016.

Isotoper 
Två isotoper av tenness har upptäckts; 293Ts respektive 294Ts. Deras halveringstider är cirka 20 ms respektive 50 ms.

Kemiska egenskaper 
Vissa kemiska egenskaper, såsom bindningslängder, förutsägs att skilja sig från vad man skulle förvänta sig baserat på periodiska trender från de lättare halogenerna (på grund av relativistiska effekter). Ämnet kan ha vissa metalloidegenskaper, likt astat.

Namn 
Det engelska namnet på grundämnet har ändelsen -ine, i likhet med halogenerna fluorine, chlorine, bromine, iodine och astatine). I likhet med dessa har Svenska Kemisamfundet/IUPAC valt att låta det svenska namnet tappa denna ändelse (svenska: fluor, klor, brom, jod och astat). Även det närliggande oganesson följer en konsekvent namngivning efter sin grupp, enligt sin placering rakt under ädelgaserna i grupp 18 (där alla utom helium slutar på -on).

Referenser

Noter

Externa länkar 
 WebElements.com - Tennessine

Grundämnen
Syntetiska grundämnen
Piezoelektricitet

Piezoelektricitet (från piezo "trycka, pressa" och elektricitet) är en egenskap hos vissa kristaller att när de deformeras omvandlas det mekaniska arbetet till elektricitet och även det omvända; elektricitet omvandlas till mekaniskt arbete. Ungefär 20 naturligt förekommande mineral har piezoelektriska egenskaper.

Speciellt formade piezoelektriska kristaller hamnar i självsvängning när de utsätts för en växelspänning med mycket exakt frekvens. Detta utnyttjas i all elektronik där regelbundna elektriska pulser behövs, exempelvis i klockor, radiomottagare och datorer. Den mest vardagliga användningen är kanske för "tändningen" i en del cigarettändare. Principen utnyttjas också i piezoelektriska givare för ultraljud som används i ekolod och sonografi, medicinsk ultraljudsdiagnostik. Den omvända piezoelektriciteten används vanligen då mycket små rörelser önskas, till exempel vid svepprobsmikroskopi eller vid finjustering av optik.

Mekanism 

Piezoelektricitet uppkommer i kristaller som saknar symmetricentrum.

I en piezoelektrisk kristall är de positiva och negativa laddningarna separerade men symmetriskt distribuerade så att kristallen är elektriskt neutral. När man pressar mot materialet förstörs denna symmetri, och laddningsasymmetrin genererar en spänning.

Piezoelektriska material uppvisar även de omvända egenskaperna att när en spänning påläggs deformeras kristallen, s.k. omvänd piezoelektricitet.

Historia 
Piezoelektriciteten upptäcktes av Pierre Curie och hans äldre bror, Jacques, under deras arbete med kristallografi vid Sorbonneuniversitetet i Paris, 1880.

Material 
Många material uppvisar effekten exempelvis kristaller av kaliumnatriumtartrat(seignettsalt), ammoniumdivätefosfat och litiumsulfat, samt kvarts-snarlika kristaller som berlinit (AlPO4) och galliumfosfat (GaPO4), keramik med perovskit- eller volframbrons-struktur
(BaTiO3, KNbO3, 
LiNbO3, LiTaO3, 
BiFeO3, NaxWO3, 
Ba2NaNb5O5, Pb2KNb5O15).
Polymermaterial som gummi, ull, hår, träfiber, och silke uppvisar piezoelektricitet i någon utsträckning. Polymeren polyvinyliden-fluorid, (-CH2-CF2-)n, uppvisar flera gånger starkare piezoelektricitet än kvarts.

Se även
Piezoresistivitet
Piezoelektrisk motor

Referenser

Externa länkar 

Fasta tillståndets fysik
Elektriska fenomen
Teide

Teide är en vulkan på Teneriffa, Kanarieöarna. Den är med sina  3 718 meter Spaniens högsta berg, och den tredje största vulkanen på jorden. Vulkanen betraktas som vilande - ”sovande”. Det är möjligt att den kan få nya utbrott i framtiden.

Vulkanen omgärdas av en nationalpark som heter Parque Nacional de las Cañadas del Teide. Storleken på nationalparken är 13 571 hektar och förklarades som naturskyddsområde 1954. Den är Spaniens mest besökta nationalpark med cirka 3 miljoner besökare årligen. Teide med omgivning är ett världsarv sedan 2007.

Historia 
Det har alltid funnits en vulkan på Teneriffa, eftersom ön är uppbyggd av vulkaniskt material. Ursprungligen har vulkanen antagligen bildats från en het-zon under Kanarieöarna. Själva Teide bildades när den gamla vulkanen där Teide nu ligger hade ett kraftigt utbrott. Allteftersom vulkanen har haft utbrott har en vulkankon bildats på centrala Teneriffa, och det är den som är känd som Teide.

Det finns också många andra små kratrar runt om den stora som har haft utbrott senare än huvudkratern Teide, som hade sitt senaste utbrott 1909. Teide hade även ett utbrott 1492 som uppmärksammades av Christofer Columbus i samband med hans första seglats till Amerika, och nedtecknades i hans loggbok. Däremellan var det också ett mindre utbrott 1798.

Vulkanen Teide var en helig plats för Teneriffas urbefolkning, guancherna. De trodde att det var ingången till helvetet, och att djävulen Guayota bodde där nere. På guanche, urbefolkningens språk, hette vulkanen från början Echeide ("helvetet"), vilket senare blev Teide. Bergets fullständiga namn på spanska är Pico de Teide, och det har fått ge namn åt berget Mons Pico på Månen.

Natur 
I nationalparken finns det flera unika djur- och växtarter, som anpassat sig till det speciella klimatet vid Teide. Bland blommor kan nämnas Teide-ginsten, som har vitrosa blommor, och Teide-violen, som är en botanisk raritet vilken har acklimatiserat sig för Teides torra pimpstenssluttningar och växer på ända upp till 3 200 meters höjd. Teneriffablåfinken med sina blå fjädrar är helt unik för Teneriffa.

Transport 

Till Teide leder fyra bilvägar (en i varje väderstreck) slingrande upp på över 2 000 meters höjd. Vid sidan av vägen finns tät skog av kanarietall hela vägen upp till nationalparken. Den norra vägen utgår vid Los Rodeos flygplats och är den kortaste. Den västra genom La Orotava-dalen är slingrig och mer krävande. De övriga ger utsikt över pinjeskogen som omger vulkanen upp till den plattformslika calderan. Vulkantoppen kan nås med en 2 482 meter lång kabinbana, med toppstation på 3 555 meter över havet – 163 höjdmeter från toppen. För att nå högsta toppen krävs särskilt tillstånd, som kan sökas på parkens huvudkontor i Santa Cruz eller från nationalparkens webbadress.

Källor

Externa länkar 
Teides Nationalpark

Berg 3000 meter över havet eller högre
Berg i Spanien
Vulkaner i Spanien
Världsarv i Spanien
Stratovulkaner
Teneriffa
Världsarv inskrivna 2007
Berg i Spanien 3000 meter över havet eller högre
Dekadvulkaner
Pyroelektricitet

Pyroelektricitet (från gr. pyr-, "eld" och elektricitet), elektrisk spänning som uppkommer i vissa kristaller då materialet uppvärms. Förändringen i temperaturen gör att positiva och negativa laddningar rör sig åt motsatta sidor genom s.k. migration och därmed etableras ett elektriskt fält.

Numera används syntetiskt framställda föreningar, men fenomenet upptäcktes i kvarts, turmalin och andra jonkristaller. Den tidigaste upptäckten dateras till 314 f.Kr. då Theofrastos upptäckte att turmalin blir elektriskt laddad då det uppvärms. Pyroelektriska effekter finns även i ben och senor.

Uppstår endast i kristaller som saknar symmetricentrum. De pyroelektriska laddningarna sprider sig på motsatta sidor i den asymmetriska kristallen. Riktningen som laddningarna utbreder sig i är ofta konstant i pyroelektriska material, men kan modifieras genom ett pålagt elektriskt fält. Materialen sägs uppvisa ferroelektricitet. Samtliga pyroelektriska material är även piezoelektriska, eftersom egenskaperna är nära besläktade.

Framsteg har gjorts i att utveckla artificiella pyroelektriska material, vanligtvis i formen tunna filmer. Dessa framställs från föreningarna galliumnitrid (GaN), cesiumnitrat (CsNO3), polyvinylfluorider, derivat av fenylpyrazin, och koboltftalocyanin.

Fasta tillståndets fysik
Elektriska fenomen
Dharmsala

Dharmsala (alternativt Dharamsala, Dharamśālā, äldre namn Bhagsu) är en stad i västra delen av den nordvästliga indiska delstaten Himachal Pradesh, och säte för den tibetanska exilregeringen. Staden är huvudort för distriktet Kangra och hade 22 579 invånare vid folkräkningen 2011, med förorter 30 764 invånare.

Terrängen är höglänt eftersom detta är Pir Panjalregionen i utkanten av Himalaya. Området består av en dalgång på 1 250 meter över havet och en högplatå på 1 800 meter över havet. Invånarna i dalgången är indier, medan de som bor på högplatån är tibetanska flyktingar. Det kulturella centret i Dharmsala är det buddhistiska Namgyalklostret, grundat redan under det sena 1500-talet av den tredje Dalai Lama.

Staden var inte mer än en sömnig småstad, om än med urgamla anor, när Dalai Lama gjorde den till sin provisoriska huvudstad 1960. Numera bor 8 000 exiltibetaner i Dharmsala. Staden var ett centrum för buddhistisk väckelse under 600-talet; erövrades av britterna 1848. Tibetanska exilregeringen har sina lokaliteter halvvägs mellan dalgången och höplatån, i ett område som nu kallas Gangchen Kyishong (tib. "lycklig snödal"). Exilparlamentet med 46 ledamöter finns också här.

Bildgalleri

Källor

Orter i Himachal Pradesh
WP:Projekt Kina
Exilregering

En exilregering är en regering i exil, som i strid med folkrätten eller i klar strid med den allmänna opinionen i det internationella samfundet tvingats lämna sin reguljära huvudstad och etablera sig på annat ställe i landet, eller vanligare: utomlands. Ett exempel på en exilregering är då Norge var ockuperat av Tyskland åren 1940-1945. Norge styrdes då av Vidkun Quisling, medan Norges kungahus och folkvalda regering befann sig i exil i Storbritannien och förberedde sig att återta makten då man väntade att de tyska styrkorna skulle köras ut ur Norge av de allierade.

Ett annat exempel på exilregering är det andra Tjetjenienkriget som bröt ut år 1999 och den tjetjenska regeringen tvingades styra från ett annat land. Umar Chanbiev är hälsominister och huvudrepresentant för Aslan Maschadov, som är den förre tjetjenske presidenten.
Umar Chanbiev har varit på besök i Sverige och då var han med i seminariet som hette ”Tjetjenien – vägar till fred”. Då sade han att Maschadov är redo för fredsförhandlingar när Rysslands dåvarande president Vladimir Putin också är redo för det. Chanbiev tycker också att det krävs en medverkan som är internationell. Han säger att de (Tjetjenien) skulle vara nöjda med EU, men det hade varit ännu bättre om FN, OSSE och EU medverkade.

Ännu ett exempel på exilregering är Dalai Lama. 1959 spreds ett rykte i Lhasa om att kineserna tänkte kidnappa honom. För att skydda Dalai Lama ockuperade tibetanerna under flera dagar Norbulingka, som är Dalai Lamas sommarplats och ligger lite utanför Lhasas centrum. Natten mellan den 10 och 11 mars 1959 flydde Dalai Lama till Indien.  Han stannade i Dharamsala och förlade där Centrala tibetanska administrationen för att påverka Tibets politik därifrån.

Se även
Unrepresented Nations and Peoples Organisation

Referenser

Regeringar
Pir Panjal

Pir Panjal är en bergsregion i den östra delen av Himalaya, belägen bland annat i den indiska delstaten Himachal Pradesh.

Himalaya
Berg och högplatåer i Indien
WP:Projekt Kina
Namgyal

Namgyal är ett tibetanskt buddhistiskt kloster. Det är det personliga klostret till Tenzin Gyatso, den 14:e Dalai Lama. Det ligger numera i Dharamsala, Indien.

Referenser

Kultur i Indien
Tibetansk buddhism
WP:Projekt Kina
Gangchen Kyishong

Gangchen Kyishong (tibetanska: གངས་ཅན་སྐྱིད་གཤོངས) (även Gangkyi) är den plats utanför den indiska staden Dharamsala i indiska delstaten Himachal Pradesh, där den tibetanska exilregeringen har sitt säte. Namnet betyder på tibetanska "lycklig snödal".

Politik i Indien
Tibet
WP:Projekt Kina
Orter i Himachal Pradesh
Nordiska rådets litteraturpris

Nordiska rådets litteraturpris ges för ett skönlitterärt verk som skrivits på ett av de nordiska ländernas språk. Verket kan vara en roman, ett drama, en dikt-, en novell- eller essäsamling eller annat verk. Verket ska uppfylla höga litterära och konstnärliga krav. Priset inrättades 1962 och utdelas årligen av Nordiska rådet och är på 350.000 danska kronor.

Från och med 2013 finns också det separata Nordiska rådets pris för barn- och ungdomslitteratur.

Pristagare

Se även
Nomineringar till Nordiska rådets litteraturpris från Danmark
Nomineringar till Nordiska rådets litteraturpris från Finland
Nomineringar till Nordiska rådets litteraturpris från Färöarna
Nomineringar till Nordiska rådets litteraturpris från Grönland
Nomineringar till Nordiska rådets litteraturpris från Island
Nomineringar till Nordiska rådets litteraturpris från Norge
Nomineringar till Nordiska rådets litteraturpris från det samiska språkområdet
Nomineringar till Nordiska rådets litteraturpris från Sverige
Nomineringar till Nordiska rådets litteraturpris från Åland

Källor

Externa länkar
 Nordiska rådets litteraturpris webbplats

Litteraturpriser

Priser och utmärkelser instiftade 1962
Otto II (tysk-romersk kejsare)

Otto II, född 955, död 7 december 983 i Rom, var son till Otto I och Adelheid. Han blev tysk kung år 961 och tysk-romersk kejsare år 967.

Biografi 
Otto kröntes redan under faderns livstid till tysk kung 961 och av påve Johannes XIII till romersk kejsare 25 december 967 och övertog vid faderns död 973 utan motstånd regeringen. Otto sökte liksom fadern sitt stöd i kyrkan och fullföljde även i övrigt hans politik. Den partikularism som denne bekämpat, var ännu ganska fast rotad i Bayern, vars hertig Henrik visserligen var Ottos kusin (son till Otto I:s bror Henrik), men genom sin moder befryndad med landets gamla hertigätt. Henrik bildade en sammansvärjning med biskopen av Freising samt hertigarna Boleslav II av Böhmen och Mieszko I av Polen. 

975 lät Otto en herredag förklara Henrik förlustig sitt hertigdöme, som denne trots upprepade försök inte lyckades återvinna under Ottos livstid. Medan Otto var upptagen av dessa och andra svårigheter inom Tyskland, begagnade Danmarks kung Harald Blåtand tillfället att härjande rycka över gränsen (974), men Otto lät en stor här rycka in i Jylland. Kung Lothar av Frankrike gjorde 978 ett försök att återvinna Lothringen, men även detta angrepp avvisades; Otto trängde med en tysk här ända till Paris, och vid freden (980) förblev Lothringen i Ottos händer. 

980 begav sig Otto till Italien, över Rom drog han till södra Italien i avsikt att utvidga sitt herravälde över hela halvön, en avsikt som till gemensamt försvar förenade Östrom och araberna. Otto var nära att 15 juli 982 besegra saracenerna nära Cotrone i Kalabrien, men segern vändes i ett förkrossande nederlag och Otto själv måste fly på ett grekiskt skepp. Budskapet om nederlaget hade i norden svåra följder. Kung Sven Tveskägg av Danmark härjade vid Elbe, slaverna reste sig allmänt, och Hamburg plundrades. Genom detta uppror omintetgjordes de väsentliga frukterna av det missions- och kolonisationsarbete, som Otto I inlett. Otto uppgav emellertid ej sina syditalienska planer, men mitt under förberedelserna till ett nytt fälttåg avled han plötsligt. 

Otto har fått sitt sista vilorum i Grotte Vaticane under Peterskyrkan i Rom.

Familj 
Otto var gift med Theofano av Bysans död cirka 991, dotter till Romanos II av Bysans. De fick barnen:
 Sophia, 975–1039
  Adelheid, 977–1045
 Mathilde, 978–1025
 Otto III, 980–1002

Referenser
 
 
 Personendatenbank des höheren Adels in Europa; Friedrich-Alexander-Universität Erlangen-Nürnberg - hämtad 2009-04-27

Externa länkar 

Födda 955
Avlidna 983
Tysk-romerska kejsare
Män
Gravsatta i Peterskyrkan
Personer i Tyskland under 900-talet
Mora (olika betydelser)

Mora kan syfta på:
 Mora (fartyg) - Wilhelm Erövrarens fartyg vid invasionen av England 1066
 Mora (handelsterm) - dröjsmål vid köp av lös egendom
 Mora (släkte) – ett släkte i familjen djuphavstorskar
 Mora (språkvetenskap) – en tidsenhet som inom fonologin
 Mora (växter) – ett släkte av ärtväxter
 Mora IK – en ishockeyklubb i Mora
 Mora stenar – Sveriges forna valplats för valkungar
 Mora Träsk - en svensk musikgrupp
 Moratorsk – en djuphavsfisk i familjen djuphavstorskar

Personer 
 Víctor Mora (serieskapare) (1931–2016), en spansk serieskapare
 Víctor Mora (1944–), colombiansk långdistanslöpare under 1970- och 80-talen

Geografi

Cypern 

 Móra (ort), Eparchía Lefkosías,

Indien 

 Bilimora, ort, Gujarat, Navsari,

Kamerun 

 Mora (ort i Kamerun), Nordligaste regionen,

Mexiko 

 La Mora (ort i Mexiko, Sonora, Banámichi),

Spanien 

 Mora (kommun i Spanien, Kastilien-La Mancha, Province of Toledo, lat 39,69, long -3,74), 
 Mora (kommunhuvudort), Kastilien-La Mancha, Province of Toledo,

Sverige 

 Mora kommun – en kommun i Dalarnas län 1971–
 Mora – en tätort och centralort i Mora kommun, Dalarnas län
 Mora socken – en socken i Dalarna
 Mora landskommun –  en tidigare kommun i Kopparbergs län 1863–1958
 Mora köping –  en tidigare köping i Kopparbergs län 1959–1970
 Mora församling – en församling i Norra Dalarnas kontrakt i Västerås stift
 Mora kyrka – en kyrkobyggnad i Mora
 Mora distrikt – ett distrikt i Mora kommun och Dalarnas län 2016–
 Mora, Säters kommun – en tätort i Säters kommun, Dalarnas län
 Mora, Eskilstuna kommun – en småort i nordöstra delen av Eskilstuna kommun, Södermanlands län
 Mora stenar– en plats i Lagga socken söder om Uppsala

USA 

 Mora, Minnesota, countyhuvudort, Kanabec County, 
 Mora, New Mexico, countyhuvudort, Mora County,
Stormogul

Stormogul (officiell benämning dock badshah), eller Stora Mogul, var den titel som härskaren över större delen av Indien var känd under från 1526 till 1858.

Lista över indiska stormoguler 

Detta är en lista över indiska stormoguler. Stormogulerna var härskare över Mogulriket, som upprättades 1526 och annekterades av Storbritannien som Brittiska Indien 1858.

Referenser inom populärkultur
Titeln används också i serierna om Kalle Anka för Gröngölingskårens officerare.

Se även
Mogulriket

Referenser 

Härskartitlar
Indiens historia
Listor över statschefer i icke längre existerande länder
Stormoguler
Islams historia
Stormoguler

uk:Великий Могол (титул)