kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
David Gill (astronom)

Sir David Gill, född 12 juni 1843 i Aberdeen, död 24 januari 1914 i Kensington, London, var en skotsk astronom.

Gill började 1862 arbeta i sin fars affär, men sysselsatte sig också med astronomiska undersökningar, var 1873–1876 knuten till det av lord Lindsay upprättade observatoriet i Dun Echt och 1879–1906 direktor för det stora observatoriet i Kapstaden. Gill bedrev en omfattande och betydelsefull verksamhet inom olika grenar av den praktiska astronomin och geodesin. År 1874 gjorde han på Mauritius observationer av Venuspassagen för bestämning av solparallaxen. För samma ändamål utförde han på Ascension observationer av planeten Mars vid dess opposition 1877. Förutom arbetet med en noggrann bestämning av solparallaxen, organiserade han en samverkan mellan flera observatorier för heliometerobservationer av småplaneter. Tillsammans med William Lewis Elkin och andra utförde han noggranna bestämningar av stjärnparallaxer genom heliometermätningar. Tillsammans med Jacobus Kapteyn utförde han 1885–1890 det stora arbetet Cape Photographic Durchmusterung for the Equinox 1875 (tre band, 1896–1900), innefattande på fotografisk väg åstadkomna bestämningar av orterna för nära en halv miljon stjärnor till och med storleksklassen 9,5 från 18° sydlig deklination till södra himmelspolen. Han deltog även i det stora internationella fotografiska kartläggningsarbetet över stjärnhimlen med mera. År 1875 utförde Gill en basmätning i Egypten; han organiserade och ledde den geodetiska uppmätningen av Sydafrika, verkställde en stor mängd geografiska längdbestämningar med mera. 

Bland Gills många arbeten märks, utom de ovan nämnda, särskilt A Determination of the Solar Parallax and Mass of the Moon from Heliometer Observations of the Minor Planets Iris, Victoria and Sappho, Made in the Years 1888 and 1889 (två band, 1896, 1897), Researches on Stellar Parallax Made with the Cape Heliometer (1900), Results of Meridian Observations of Stars Made at the Royal Observatory, Cape of Good Hope (sju band, 1891–1906), stjärnkataloger för ekvinokterna 1885,0, 1890,0 och 1900,0, grundade på ovan nämnda meridianobservationer, Report on the Geodetic Survey of South-Africa (1896–1901). Han utgav från Kapobservatoriet "Annals of the Royal Observatory, Cape of Good Hope" med flera publikationer. Han erhöll blev  Fellow of the Royal Society 1883, adlades 1900, tilldelades Valzpriset 1881, Royal Astronomical Societys guldmedalj 1882 och 1908, James Craig Watson-medaljen 1899, Bruce-medaljen 1900 och Royal Medal 1903 samt blev ledamot av svenska Vetenskapsakademien 1910. 

Asteroiden 11761 Davidgill är uppkallad efter honom.

Källor

Tryckta källor

Noter 

Skotska astronomer
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Ledamöter av Royal Society
Mottagare av Royal Astronomical Societys guldmedalj
Mottagare av Valzpriset
Mottagare av James Craig Watson-medaljen
Mottagare av Brucemedaljen
Mottagare av Royal Medal
Astronomer under 1800-talet
Astronomer under 1900-talet
Brittiska forskare under 1800-talet
Brittiska forskare under 1900-talet
Alumner från University of Aberdeen
Personer från Aberdeen
Födda 1843
Avlidna 1914
Män
Ugglan
William John Gill

William John Gill, född 10 september 1843 i Indien, död 11 augusti 1881, engelsk upptäcktsresande. Han tjänade 1864–73 som ingenjörofficer i Indien, besökte 1873 (med Baker Pascha) norra Persien och ryska gränsområdet samt reste 1877–78 genom södra Kina i riktning från Shanghai till Bhamo i övre Burma. Vid utbrottet av det anglo-egyptiska kriget fick han uppdrag att skydda Suezkanalen mot beduinerna och blev under detta uppdrag överfallen och mördad.

Källor
 

Födda 1843
Avlidna 1881
Brittiska militärer
Brittiska upptäcktsresande
Män
Ugglan
Johann Eissenhardt

Johann Eissenhardt, född 1824 i Frankfurt am Main, död där 1896, tysk grafiker och målare. 

Eissenhardt reproducerade i kopparstick, etsningar eller blandtekniker målningar av Eduard Jakob von Steinle, Johannes Veit och Moritz von Schwind samt äldre konstnärer som Carlo Crivelli och Sandro Botticelli. 1863-69 var Eissenhardt verksom i Ryssland där han gjorde förlagor till de ryska sedlarna. Han utnämndes till professor 1889. Hans verk omfattar över 200 stycken kopparstick efter gamla och moderna mästare. Eissenhardt var även målare.

Noter

Källor
 

Tyska grafiker
Tyska målare
Födda 1824
Avlidna 1896
Män
Personer från Frankfurt am Main
Ugglan
Blocktryck på textilier

Blocktryck, manuellt förfarande för överföring av mönster till tyg. Mönstret skärs ut i relief på ett absolut plant, sprickfritt block av ett tätvuxet träslag som inte flisar sig (till exempel päron- eller körsbärsträ). Vid tryckning med flera färger begagnas ett block för varje färg.

Tryckteknik
Laplaces kosmogoni

Laplaces kosmogoni, Laplace antog att solen innan planeterna bildades var omgiven av en utbredd, ytterligt tunn gasmassa som sträckte sig långt utanför solsystemets gränser. Genom avkylning drog sig gashöljet samman, varvid rotationshastigheten ökades. Så småningom uppkom ett tillstånd, då vid ekvatorn centrifugalkraften övervann attraktionen. Enligt Laplace skulle då en ring frigöras längs ekvatorn. Denna ring kommer inte längre att delta i kontraktionen av nebulosan. Sedan den första ringen avskiljts upprepas processen på nytt och undan för undan kommer nya ringar bildas och avskiljas. Ringarna blir dock ej bestående utan kommer på grund av sin heterogenitet att koncentrera sig och bilda planeter.

Senare undersökningar har dock visat att den av Laplace föreslagna ringavsöndringsprocessen inte är teoretiskt möjlig, varför teorin numera bara har ett historiskt intresse.

Kosmologi
Lexells komet

Lexells komet (D/1770 L1) är en komet som upptäcktes den 14 juni 1770 av Charles Messier. 

Kometen blev synlig för blotta ögat redan den 20 juni. Rapporter om observationer gjordes från såväl Europa, Nordamerika som Kina.
Den första juli var kometen som närmast jorden med 2,2 miljoner kilometer. Detta är den närmaste passagen med en komet man känner till. 
Den försvann ur sikte på grund av solljuset fram till 3 augusti då den återfanns. Den sista observationen gjordes den 3 oktober.

Anders Johan Lexell beräknade dess bana och fann en omloppstid på 5,5 år samt att kometens bana ändrats av Jupiter till en kortperiodbana 1767. 1779 skulle kometen ha återkommit men upptäcktes inte. Lexell visade då att Jupiter ännu en gång hade ändrat dess bana så att perioden ökades till 16 år eller mer.

Kometen har aldrig återfunnits och den har sannolikt upplösts.

Referenser

Externa länkar

Kometer i Jupiterfamiljen
Astronomiska upptäckter av C Messier
Astronomiska upptäckter 1770
Affärsvärlden

Affärsvärlden är ett svenskt ekonomiskt veckomagasin som grundades 1901. Magasinet är känd för sin börsbevakning och grävande journalistik. Affärsvärlden har prisats för sin journalistik vid många tillfällen, och bland annat valdes den till Årets tidskrift 2022. 

Sedan 1984 delar Affärsvärlden ut utmärkelsen Årets ledare.

Chefredaktör och ansvarig utgivare sedan mars 2020 är Peter Benson. Namnkunniga chefredaktörer genom åren inkluderar Jon Åsberg, Ronald Fagerfjäll och Ebba Lindsö.

Magasinet ges ut av AFV Media AB på licens från Stiftelsen Affärsvärlden.

Affärsvärlden har varit i fokus i forskningssammanhang flera gånger. Bland annat för att studera hur entreprenörer som är män porträtteras samt hur kvinnor och män i ledande position porträtteras.

Dagstidning 
En årgång, 1908, har klassats som dagstidning av Kungliga Biblioteket. Ansvarig utgivare 1903–1908 var filosofie licentiaten Erik Eriksson Etzel, som satt på redaktionen i Göteborg. Elanders boktryckeri i Göteborg tryckte tidningen bara i svart med antikva som typsnitt. 1908 användes stora satsytor 59–63 cm × 39–46 cm men tidningen hade bara två sidor, dvs den bestod av bara ett blad. Tidningen kom ut torsdagar och en årsprenumeration kostade 10 kr.

Källor

Vidare läsning 

Affärsvärlden : ekonomisk veckorevy : 1901 4/1 1926 : Första kvartsseklets festskrift (1925)
Ronald Fagerfjäll, Affärsvärldens hundra år : En bok om politik, finansmarknader, företag och entreprenörer under det tjugonde århundradet (2001), 

Svenska tidningar
Affärstidningar
Svenskspråkiga tidningar
Tidningar startade 1901
Observatorium

Observatorium är en institution eller anläggning där vetenskapliga observationer och forskningsarbete utförs. Vanligen åsyftas astronomiska observatorier, men det finns också meteorologiska, magnetiska, geodetiska och andra observatorier. 

Man kan också skilja på de observatorier som vänder sig till allmänheten med visningsverksamhet, vanligen belägna i städer, och de som används för forskningsändamål, oftast numera belägna på hög höjd i ödemarker för att undvika ljusföroreningar och andra störningar.

Observatorier i Sverige

Astronomi

Professionella observatorier:
 Uppsala observatorium - Uppsala universitet
 Stockholms observatorium - Stockholms universitet
 Lunds observatorium - Lunds universitet
 Onsala rymdobservatorium - Chalmers tekniska högskola

Amatörobservatorier och nedlagda proffsobservatorier:
 Stockholms gamla observatorium (museum) - Kungliga Vetenskapsakademien
 Saltsjöbadens observatorium (idag gymnasieskola och amatörobservatorium)
 Observatorieparken, Uppsala (idag lokaler för den Juridiska institutionen vid Uppsala universitet. Teleskopen disponeras av Uppsala Amatörastronomer)
 Kvistabergs observatorium (museum, f.d. filial till Uppsala observatorium) utanför Bro, Upplands-Bro kommun
 Lunds gamla observatorium
 Jävan, f.d. filial till Lunds observatorium (teleskopen disponeras av Tycho Brahe-observatoriet)
 Slottsskogsobservatoriet i Göteborg
  Bengt Hultqvist-observatoriet, samägt av Rymdgymnasiet och Institutionen för rymdvetenskap i Kiruna
 Åkesta observatorium i Västerås
 Tycho Brahe-observatoriet i Malmö
 Djursholms samskolas observatorium i Djursholm
 Frostvikens observatorium i Gäddede
 Umevatoriet i Umeå
 Bifrostobservatoriet utanför Mariestad
 Nolaskolans observatorium i Örnsköldsvik

Geodesi
 Mårtsboobservatoriet - Lantmäteriet
 Geodetiska observatoriet - Uppsala universitet (1962–2001)

Geomagnetism och jonosfären
 Geomagnetiskt observatorium
 Uppsala jonosfärobservatorium (1952–1997)

Historiska astronomiska observatorier i kronologiskt urval 

 Goseck, Tyskland
 Stonehenge, Storbritannien
 Abu Simbel, Egypten
 Kokino, Nordmakedonien
 Cheomseongdae, Gyeongju i Sydkorea
 Angkor Wat, Kambodja
 Chichén Itzá, Yucatán i Mexiko
 Ulug Beks observatorium i Samarkand
 Pekings antika observatorium
 Jantar Mantar, Indien
 Observatorium Tusculanum, Danmark

Kända markbaserade observatorier 
 Arecibo-observatoriet, radioteleskop, Puerto Rico.
 Europeiska sydobservatoriet
 La Silla, ESO, Chile
 Paranalobservatoriet, ESO, Chile.
 FAST, världens största radioteleskop, Kina.
 Kitt Peak-observatoriet
 Lickobservatoriet
 Mount Wilson-observatoriet
 Palomarobservatoriet
 Pulkovo-observatoriet, Sankt Petersburg.
 Yerkesobservatoriet

Externa länkar
Rimini

Rimini (it. uttal: [ˈriːmini]; latin: Ariminum) är en italiensk stad, kommun och huvudort i provinsen Rimini i regionen Emilia-Romagna. Kommunen hade  invånare (2018). Staden grundades 269 f.Kr. Det är ett biskopssäte.

Staden ligger i nordöstra Italien vid Adriatiska havet, vid floden Marecchia, och är en populär badort med en ca 20 km lång sandstrand. Rimini hade 146 856 invånare år 2013.

Augustusbågen, Arco d'Augusto, är en 14 meter hög triumfbåge, som restes år 27 f.Kr. med anledning av  restaureringen av Via Flaminia. Bron över Marecchia (Tiberiusbron), 72 meter lång, 4,5 meter bred, har fem valv av vita  marmorblock.

De förnämsta medeltidsbyggnaderna är katedralen Tempio Malatestiano, i italiensk gotik, 1446-55, men ofullbordad, Castel Sismondo, Palazzo del comune, framför vilket står en staty av påven Paulus V. Biblioteket Gambalunga upprättades 1677. I staden finns ett arkeologiskt museum.

Historia 
Rimini var ursprungligen en umbrisk stad och blev 269 f.Kr. en romersk koloni. Dess hamn var en av de bästa vid Adriatiska havet, och staden erhöll stor betydelse under romarna. Därifrån utgick 
Via Flaminia till Rom och två vägar med namnet Via Aemilia, den ena över Pisa och Luna till Ligurien, den andra till Aquileja.

Efter romerska rikets fall tillhörde Rimini efter vartannat bysantiner, goter, langobarder och franker; de sistnämnda lämnade det under kung Pippin den lille till påven ("Pippinska donationen"). Under det bysantinska styret ingick Rimini i Pentapolis och tillhörde det så kallade Exarkatet. År 359 hölls konciliet i Rimini, genom vilket arianismen förbjöds.

År 1157 gav kejsar Fredrik I staden självstyrelse, och den var under de följande århundradena underkastad än kejsarens, än påvens makt. I början av 1200-talet vann medlemmar av den mäktiga familjen Malatesta medborgarrätt i staden och skaffade sig sedan en ärftlig envåldsmakt där såsom podestà, feodalherrar. Pandolfo Malatesta, angripen av påven, sålde 1503 staden till venezianerna, vilka efter några år (1528) förlorade den till Kyrkostaten, till vars legation den hörde till 1860, med avbrott under Napoleon I, då den ingick i Cisalpinska republiken. 1860 införlivades Rimini med kungadömet Italien.

Under första världskriget 1915 besköt österrikiska örlogsfartyg Rimini, och även under andra världskriget blev staden bombarderad, men återuppbyggdes sedan.

Kommunikationer 
Rimini är station på järnvägslinjerna Bologna - Ancona och Ferrara - Rimini.
Bussförbindelser finns med San Marino.
Flygplatsen ligger i stadsdelen (frazione) Miramare och heter Aeroporto di Rimini-Miramare (IATA-kod RMI), eller med kommersiellt namn Aeroporto Internazionale Federico Fellini.

Externa länkar

Källor 

 

Kommuner i provinsen Rimini
Gallicism

Gallicism är ett språkligt uttryck som påverkats av franskan. Uttrycket kommer från latinets gallicus, som betyder ”gallisk”, ”från Gallien”. 

Som exempel på en gallicism kan nämnas det svenska uttrycket pö om pö, lite i sänder, som kommer från franskans peu à peu.

En pseudogallicism är ett ord eller uttryck som uppfattas som ett lån från franskan, men som egentligen har ett inhemskt ursprung. En pseudogallicism i svenskan är glace au four, som i Frankrike kallas för omelette Norvegienne ("norsk omelett").

Se även
Lista över franska uttryck

Noter

 
Språkliga uttryck
Lexikologi
Automatisk frekvenskontroll

Automatisk frekvenskontroll (AFK, engelska: automatic frequency control, AFC) är en anordning i radiomottagare som återför frekvensen till rätt värde när avvikelsen blivit för stor

Automatisk frekvensreglering är tekniken för när den automatiska turbinregleringen till en elgenerator återför frekvensen i elsystemet till rätt värde, det vill säga 50Hz i det nordiska elsystemet.

Se även
Elkraftsystem

Radioteknik
Elkraftteknik
Frekvens
Allra heligaste

Det allra heligaste, även allraheligaste, var det innersta rummet i judendomens tempel i Jerusalem. Innan dess var det benämningen på motsvarande rum i det tabernakel som man använde under ökenvandringen. Det allra heligaste var en motsvarighet till liknande tempelrum i andra religioner i Främre orienten, där man ofta placerade gudabilden. Numera används uttrycket oftast i överförd bemärkelse om någonting exklusivt eller särskilt känsligt som inte alla har tillgång till.

I Jerusalems tempel var det allra heligaste utformat som en kub med tio alnar (ca fem meter) långa sidor, och den skildes från den stora salen i templet genom ett förhänge. Där inne förvarades, i förbundsarken, de två lagtavlorna, Arons stav och en skål med manna, och över dessa bredde två keruber i hamrat guld ut sina vingar. Endast översteprästen hade tillträde till det allra heligaste och det endast en gång om året. Det avskiljande förhänget var av mycket tjockt tyg (i äldre bibelöversättningar kallat förlåten), vilket enligt kristen tro brast i två delar när Jesus dog.

Källhänvisningar

Judendom
Judisk mystik
Kristen mystik
Frei Otto

Frei Paul Otto, född 31 maj 1925 i Siegmar (idag en stadsdel i Chemnitz) i Sachsen, död 9 mars 2015 i Leonberg i Baden-Württemberg, var en tysk arkitekt som bland annat var med och skapade Olympiastadion i München.

Källor 
 "Star architect dies day after winning top prize". The Local.

Tyska arkitekter under 1900-talet
Mottagare av Wolfpriset i konst
Mottagare av Praemium Imperiale
Personer från Chemnitz
Födda 1925
Avlidna 2015
Män
Mottagare av Pritzkerpriset
Officerare av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Hardeberga kyrka

Hardeberga kyrka är en kyrkobyggnad i byn Hardeberga, som tillhör Södra Sandby församling i Lunds stift.

Kyrkobyggnad
Kyrkan byggdes på slutet av 1100-talet. Senare under medeltiden byggdes en förlängning österut, kyrkan välvdes samt tornet och vapenhuset byggdes. Kyrkan är uppförd av lokal hardebergasandsten, murad med mindre stenar i den äldre delen, och i större stenar under senmedeltid.

Åren 1909–10 genomfördes en omfattande restaurering, varvid tornet tillbyggdes. Bakom denna ombyggnad stod Theodor Wåhlin.

Kyrkogården inhägnas av en häck och en kallmur.

Inventarier
I kyrkan finns en altaruppsats från början av 1600-talet och en dopfunt från medeltiden. De medeltida väggfasta sittbänkarna i vapenhuset finns kvar. Takmålningarna är gjorda 1909 av dekorationsmålare Gottfrid Pettersson. På den medeltida kyrkklockan, omgjuten 1846, fanns det en medeltida runinskrift på latin med signum DR 299 M, som i översättning lydde "Genom detta korstecken skall allt ont fly långt härifrån". 2003 upptäcktes en medeltida runinskrift på den norra kyrkväggen som i översättning lyder "Jag Niklis Tues av Hardeberga och Knut Has. Jag betraktar allt".

Orgel
Den nuvarande orgeln byggdes 1978 av K Anderssons Orgelservice, Sjöbo och är en mekanisk orgel. 1982 gjorde J. Künkels Orgelverkstad AB, Lund något med orgeln.

Se även
Danmarks runeindskrifter 299 M
Runinskriften i Hardeberga

Fotogalleri

Källor

Noter

Externa länkar 
 Södra Sandby församlings webbplats

Kyrkobyggnader i Lunds stift
Kyrkobyggnader i Lunds kommun
Byggnader i sandsten
East India House

East India House (India House), byggnad, vars historia går tillbaka till 1726, på södra sidan av Leadenhall Street i brittiska huvudstaden London. Framför byggnaden står en staty av Britannia, mot öst från denna staty ännu en staty, föreställande Asien, mot väst slutligen en staty föreställande Europa.

Under det ursprungliga namnet East India House var byggnaden från sitt uppförande huvudkontor för Brittiska Ostindiska Kompaniet, och innehöll fram till 1880 även stora museisamlingar, "India Museum". När Ostindiska Kompaniet efter sepoyupproret förlorade sina indiska besittningar 1858 bytte byggnaden namn till India House, och blev då residens för den brittiske ministern för Indien, the secretary of state for India. Den brittiskbaserade delen av den indiska statsförvaltningen flyttade då till nya lokaler i Westminster.

East India Houses bibliotek i London fanns i East India House, och torde ha följt med till India Museum i London 1880.

Ej längre existerande byggnader i London
Eurasier

För hundrasen eurasier, se Eurasier (hundras)

Eurasier var ursprungligen en i Brittiska Indien förekommande benämning för ett barn av en indisk kvinna och en europeisk man. Begreppet används ibland även i andra asiatiska länder med annan innebörd. Exempelvis kan det vara en person av blandad härkomst från Asien och Europa överlag.

Se även
Eurasien
Angloindier
Mestiser
Mulatt
Sambo (etnicitet)

Källor

Indiens etnologi
Etniska grupper
Floda församling

Floda församling kan syfta på:

Floda församling, Strängnäs stift – en församling i Strängnäs stift
Floda församling, Västerås stift – en församling i Västerås stift

Se även 
 Skallsjö församling
Pontus

Pontus är ett förnamn som har härletts till det grekiska ordet póntos, 'hav', eller setts som en kortform av påvenamnet Pontianus. Namnet kom till Sverige under 1500-talets senare hälft genom riksrådet Pontus De la Gardie; han hette egentligen Ponce, som är den franska formen av det latinska Pontius, men när han flyttade till Sverige latiniserade han felaktigt namnet som "Pontus". Det förblev länge ett relativt ovanligt förnamn. Numera tycks namnet endast förekomma i Sverige och flest bärare finns idag bland dem som är födda under 1980- och 1990-talet. 

Den 31 december 2019 fanns det totalt 16 318 män i Sverige med namnet, varav 13 261 hade det som tilltalsnamn. Namnet har de senaste tio åren visat en vikande popularitet, år 2014 fick 67 pojkar namnet Pontus.

Namnsdag: 20 november

Personer med förnamnet Pontus

 Pontus Assarsson, musiker
 Pontus Blomberg
 Pontus Djanaieff, komiker och kläddesigner
 Pontus Enhörning, radioman och komiker
 Pontus Fahlbeck, statsvetare och politiker
 Pontus Farnerud, fotbollsspelare
 Pontus Fürstenberg, konstsamlare, mecenat
 Pontus de la Gardie, riksråd
 Pontus Gustafsson, skådespelare
 Pontus Gårdinger, programledare
 Pontus Henriques, ingenjör och läroboksförfattare
 Pontus Hjorthén-Nilsson, barnskådespelare
 Pontus Holmgren, musiker (Pontus & Amerikanerna)
 Pontus Hultén, professor och chef för Moderna museet
 Pontus Jansson, fotbollsspelare
 Pontus Kåmark, fotbollsspelare
 Pontus Ljungberg, konstnär och arkitekt
 Pontus Lundkvist, serietecknare, fanzinist, filmare, musiker
 Pontus Möller, genealog
 Pontus Nordling, finländsk radiojournalist
 Pontius Pilatus, romersk prokurator och ståthållare i Judeen
 Pontus Platin, artist
 Pontus Wikner, filosof
 Pontus Wernbloom, fotbollsspelare
 Pontus Tegström, alpin skidåkare och businessman

 Pontus Bergdahl, bandyspelare i Bandyallsvenskan

Fiktiva personer med förnamnet Pontus
 Pontus Anderson, kompis till Rasmus i Astrid Lindgrens bok Rasmus, Pontus och Toker.
 Pontus Brunander, postmästare i Nils Hasselskogs fiktiva Grönköping.
 Pontus Kask, en tecknad figur i Rune Andréassons serier om Bamse
 Pontus von Pluring, en tecknad disneyfigur i Kalle Ankas universum

Referenser 

Förnamn
Svenska förnamn
Svenska mansnamn
Simon Fuller

Simon Fuller, född 17 maj 1960 i Dhekelia, Cypern, är en brittisk tv-producent, artistmanager och skapare av Idol-formatet som bland många länder köpts av svenska TV4. 

Fuller skapade TV-programmet Pop Idol för ITV i Storbritannien. Formatet exporterades senare till USA som American Idol, som blev landets populäraste TV-program. Fuller gav TV-personligheten Simon Cowell sitt första TV-uppdrag i Pop Idol och senare American Idol.

Inom dansgenren är Fuller upphovsman till TV-formatet So You Think You Can Dance för TV-bolaget Fox. Serien gjordes även i en skandinavisk version med flera deltagare från Sverige. Inom musikbranschen kan Simon Fuller tillskrivas meriter som manager för Spice Girls, skapare av gruppen S Club 7 två år senare och 2001 även "spin-offen" S Club 8. 2002 upptäckte Fuller den då 19-åriga Amy Winehouse.

Fuller är eller har varit manager åt många kända artister och underhållare såsom David och Victoria Beckham, Claudia Schiffer, Annie Lennox, Andy Murray, Spice Girls, Cathy Dennis, Carrie Underwood, Will Young, Kelly Clarkson och David Cook. Han är bror till manusskribenten och regissören Kim Fuller.

Fuller ligger även bakom flera mindre realityserier som Victoria Beckham: Coming to America. Hans huvudbolag heter 19 Entertainment med dotterbolag såsom 19 TV. Han är känd för sitt heta temperament och perfektionism, både inom musik och television.

Referenser 

Personer inom Storbritanniens näringsliv under 2000-talet
Män
Födda 1960
Levande personer
Spice Girls