kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Lokmanya Tilak

Lokmanya Tilak (även: Bal Gangadhar Tilak), indisk politiker, född 23 juli 1856 i Ratnagiri, dåvarande presidentskapet Bombay, död 1 augusti 1920, var braman, studerade vid Deccan College, blev advokat och startade 1880 de båda tidningarna "The mahratta" (på engelska) och "Kesari" ("Lejonet"; på hindi).

Han förde i dem under många år en häftig agitationskampanj mot det brittiska väldet i Indien och ådrog sig flera åtal för uppvigling. På flera indiska nationalkongresser spelade han en framträdande roll. 1908 dömdes han för "gillande av mord" till sex års deportation. Han besökte 1918 England och förde då mot sir Valentin Chirol utan framgång en process för ärekränkning, sedan denne i The Times och sin bok Indian Unrest skildrat honom som en hänsynslös uppviglare.

Han författade även ett antal böcker, av vilka The Arctic Home in the Vedas är mest känd. I den hävdar författaren att Veda bara kan ha komponerats vid nordpolen, och presenterar en serie bevis för tesen i form av bland annat beskrivningar av stjärnbilder. Han skrev även en analys av Bhagavad Gita vid namn Shrimadh Bhagvad Gita Rahasya.

Referenser

Källor 

Indiska politiker
Avlidna 1920
Män
Födda 1856
Gopal Krishna Gokhale

Gopal Krishna Gokhale [gåka'lei], indisk politiker, född 9 maj 1866 i Kolhapur, död 19 februari 1915 i Poona, från en fattig bakgrund, var lärare i Poona till 1902, blev en bland de främste ledarna av anhängarna av indiska nationalkongressen, var 1900-1902 medlem av lagstiftande rådet i Bombay och därefter från 1902 till sin död "icke-officiell medlem" av vicekungens högsta lagstiftande råd. 

Gokhales indiska nationalism var moderat och förenad med lojalitet mot brittiska kronan, och hans idéer om indisk självstyrelse inom riket har i hög grad påverkat de författningsreformer, som regeringen några år efter hans död införde. Med Gokhales död förlorade den moderata riktningen inom den nationella indiska rörelsen sin inflytelserikaste målsman, och mot England fientliga ytterlighetsmän fick därpå överhand vid nationalkongresserna. Hans Speeches utgavs i urval 1908.

Källor

Noter 

Indiska politiker under 1900-talet
Män
Födda 1866
Avlidna 1915
Ugglan
P4 Väst

P4 Väst är Sveriges Radios lokalradio belägen i Uddevalla och sänder över mellersta och norra Bohuslän samt Fyrstadsområdet och Dalsland. Tidigare namn på SR Väst var Radio Trestad. Namnet ändrades den 12 april 1989. Musiken som spelas i P4 Väst är mycket blandad, allt från gamla hitlåtar från 1960-talet till aktuell musik. 

Radiostationen hade även världens äldsta korrespondent, 110-åriga Alice Östlund från Trollhättan.

Bevakningsområde 
Stationens bevakningsområde utgörs av följande kommuner:

 Bengtsfors
 Dals-Ed
 Färgelanda
 Lilla Edet
 Lysekil
 Mellerud
 Munkedal
 Sotenäs
 Strömstad
 Uddevalla
 Tanum
 Trollhättan
 Vänersborg
 Åmål

Programmen i urval 

Go'morron
Cappuccino
Nyhetstimmen
Puls
Mingel
Framåt fredag
P4 Live SR Radio Väst
Garage
Vi i femman

Chefer 
Kanalchef: Peter Sundblad
Nyhetschef: Ingela Hydén
Programutvecklingschef: Cecilia Läckberg Blom

Frekvenser 

Bäckefors 102,2
Grebbestad 101,1
Hamburgsund 101,7
Kungshamn 100,9
Strömstad 97,6
Svinesund 100,8
Trollhättan 103,7
Uddevalla 103,3

Externa länkar

Referenser

Väst
Thagger

Thagger eller thugs (eng. thugs eller thugee; av hindi, marathi thag, "lönnmördare", "strypare", ursprungligen från sanskrit "den som döljer", även phansigars, av urdu phansi, "snara"), kallas medlemmarna av en i äldre tider vitt utbredd, nu utrotad, sekt i Indien. Den kan spåras tillbaka till 1000-talet och 1100-talet, och bestod av ett över hela Indien (i synnerhet Centralindien) utbrett, väl organiserat förbund av lönnmördare. Som sekt sorterar den under de shivaitiska sekter, som dyrkar Shivas gemål Kali eller Durga (så kallade shakta).

Historia 
Gudinnans vilja uppenbarades genom järtecken av ett invecklat system. Den högsta religiösa plikten bestod i överfall och mord för vinnings skull. För detta ändamål stationerade de sig i större eller mindre band på 10–200 personer runt om i landet, uppträdde i de sinnrikaste förklädnader, innästlade sig i förmögna resandes förtroende, vilka de sedan vid gynnsamt tillfälle ströp med en snara eller dylikt (phansa, "snara", varav de också kallas phansigar). En del av det lovade bytet bragtes som offer till Kalis tempel vid Mirzapur. Förbundet hade ett eget tjuvspråk, ramasi (behandlat av sir William Henry Sleeman, Ramaseeana, or a vocabulary of the peculiar language used by the thugs, utgiven på brittiska regeringens föranstaltande, 1836).

Thaggers ständiga våldsgärningar, mot vilka man länge stod försvarslös, framkallade slutligen genom den brittiske generalguvernören lord William Bentincks (1828-1835) ingripande en kraftig aktion mot dem, varvid särskilt överstarna William Henry Sleeman och Philip Meadows Taylor var verksamma. Redan i slutet av 1835 blev ett stort antal medlemmar fängslade och dömda till döden eller till landsförvisning, varefter hela sekten snart upplöstes.

Thagger inom litteraturen 
De första europeiska resande, som omnämnde thaggsekten, var Jean de Thévenot (1665) och John Fryer (1673); bäst känd blev den genom Meadows Taylors roman Confessions of a thug (1839 och 1858) och Sleemans The thugs or phansigars of India (2 bd. 1839). Vidare bör nämnas Robert Sherwood, On the murderers called phansigars (i Madras Literary Gazette, 1816), John Shakespear, "Observations regarding bradheks and thegs" (i Asiatic Researches, XIII, 1820), Johan Peter Wåhlin, Om stryparne thugs. Fanatism och mord (1851), Edward Thornton, Illustrations of the history and practices of the thugs (1857), James Hutton, Popular account of the thugs and dacoits (samma år), Edward Washburn Hopkins, Religions of India (1896), Robert Watson Frazer, British India (3:e upplagan 1904), och Paupa Rao Naidu, The criminal tribes of India II (1905). Underhållande läsning om thaggsekten finns även i Frans G. Bengtssons essaysamling "Sällskap för en eremit" under titeln "General W.H. Sleeman och gudinnan Bhowani".

Källor

Noter

Vidare läsning 

Indiens historia
Hinduism
Ugglan
Fjällvallmo

Fjällvallmo (Papaver radicatum) är en högfjällsväxt, i Sverige endast funnen i nordligaste Lappland, i Norge på Dovre och Valdresfjällen samt i Finnmarken. 

Den är flerårig och växer oftast i låga tuvor med täta blågröna bladrosetter och talrika stänglar; i blomning är den med sina klart svavelgula kronblad en av högfjällens mest lysande entomofila växter. På Dovre, som äger den artrikaste och ymnigaste alpina floran inom Skandinavien, ses fjällvallmon i massor bekläda torra, grusiga och klippiga sluttningar.

Externa länkar 
 Den virtuella floran - Fjällvallmo

Vallmoväxter
Fj Växtindex
Fridlysta växter i Sverige
Åkerrättika

Åkerrättika (Raphanus raphanistrum) finns som namnet säger på åkrar och liksom så många andra av denna familj, särskilt de större, gulblommiga örterna (arter av Sinapis, Brassica, Barbaraea, Bunias), kan den uppträda i stor ymnighet. Man tror sig veta, att den var ett åkerogräs redan i den avlägsnaste forntiden. Den anträffas i nästan alla sädesodlande trakter av Finland, Sverige och Norge, utom de nordligaste, men är som ogräs besvärlig blott i de sydligaste landskapen, Skåne, södra Småland och så vidare. Till storlek och gestalt erinrar den om åkersenapen, men uppträder bland vårsäden något senare än den, och vid sin mognad blandar den sina förtorkade och hårda stjälkar i skörden. Dess kännetecken är de gulvita, violettådriga kronbladen och framförallt den egendomligt byggda skidan, som är en så kallad ledskida ("lomentum"); denna öppnar sig inte, utan avsnöres pärlbandslikt i ett obestämt antal smärre stycken, som vartdera innehåller endast ett enda frö och slutligen genom en tvärled lossnar från varandra och avfaller oöppnade. Fröet är rikt på en bittert smakande, fet olja. Den späda örten är ätlig.

Åkerättikans närmaste släkting är den odlade R. sativus, som har två former, rättikan och rädisan. Det man äter hos dessa, är stjälkens nedersta och rotens översta del, sammansmälta till ett.

Externa länkar
Den virtuella floran - Åkerrättika

Korsblommiga växter
Åk Växtindex
Åkermadd

Åkermadd eller blåmadra (Sherardia arvensis) är en liten ettårig, nedliggande ört, ett av ogräsen på åkrar och trädor i södra och mellersta Sverige och södra Norge, ursprungligen inkommen från det sydligare Europa.

Åkermadden skiljer sig från måror och färgmåror genom tydligt blomfoder (små uddar ovanpå fruktämnet); blommorna sitter i tätare, huvudlika blomställningar inom några mer eller mindre sammanvuxna skärmblad, ett svepe, som utgörs av några tätt hopträngda bladkretsar (i korgväxternas holk är däremot skärmbladen inte krets-, utan rosettställda).

Externa länkar
Den virtuella floran - Åkermadd

Måreväxter
Åk Växtindex
Adyton

Adyton är den heliga platsen i ett antikt tempel som var förbjuden att beträdas. Det var ett inre altarrum som i det antika Grekland byggdes in i grunden på ett tempel och användes för ceremonier som inte var öppna för allmänheten. Termen har använts inom ett flertal ockulta organisationer, antingen som en synonym till "tempel" eller i en mer metaforisk betydelse.

Se även 
 Abaton
 Opistodom

Grekiska tempel
Anfang

Anfang har flera betydelser:

 Anfangslinje – en kant från vilken en båge skjuter upp från sina stöd
 Anfangsten – en sten i ett valv eller båge som ligger strax ovanför anfanget
 Anfang (typografi) – i inom kalligrafin och typografin en förstorad och ofta omarbetad och utsmyckad första bokstav
Dordrecht

Dordrecht är en stad i provinsen Zuid-Holland i Nederländerna.

Kända personer
Jeremias de Decker
Adriaan Kluit
Cornelis van der Linden 
Jacques Perk 
Ary Scheffer 
Johan de Witt

Orter vid Rhen
Orter i Zuid-Holland
Zuid-Holland

Zuid-Holland (svenska: Sydholland) är en provins i Nederländerna med 3 640 409 invånare (2016). Provinshuvudstaden i Zuid-Holland är Haag (Den Haag), som även är säte för Nederländernas regering. I provinsen finns också Europas största hamnstad, Rotterdam.

Kommuner 
Zuid-Holland består av 52 kommuner (gemeenten):

 Alblasserdam
 Albrandswaard
 Alphen aan den Rijn
 Barendrecht
 Bodegraven-Reeuwijk 
 Brielle 
 Capelle aan den IJssel 
 Delft 
 Dordrecht 
 Goeree-Overflakkee 
 Gorinchem 
 Gouda 
 Haag (Den Haag)
 Hardinxveld-Giessendam 
 Hellevoetsluis 
 Hendrik-Ido-Ambacht 
 Hillegom 
 Hoeksche Waard
 Kaag en Braassem
 Katwijk 
 Krimpen aan den IJssel 
 Krimpenerwaard
 Lansingerland
 Leiden
 Leiderdorp 
 Leidschendam-Voorburg 
 Lisse 
 Maassluis 
 Midden-Delfland 
 Molenlanden
 Nieuwkoop 
 Nissewaard
 Noordwijk 
 Oegstgeest 
 Papendrecht 
 Pijnacker-Nootdorp 
 Ridderkerk
 Rijswijk 
 Rotterdam
 Schiedam 
 Sliedrecht 
 Teylingen
 Vlaardingen 
 Voorschoten 
 Waddinxveen 
 Wassenaar 
 Westland 
 Westvoorne
 Zoetermeer 
 Zoeterwoude 
 Zuidplas
 Zwijndrecht

Se även 
 Holland (region)

Referenser

Externa länkar
Raggmunk

Raggmunk är en svensk maträtt bestående av riven potatis som blandas med en smet av mjöl och mjölk, samt ibland ägg, och steks som plättar. Raggmunk serveras vanligen med stekt fläsk och lingonsylt. Raggmunk är Östergötlands  landskapsrätt.

Innehåll och varianter 
På engelska kallas rätten potato pancake. Liknande rätter finns i England och flera länder i Central- och Östeuropa samt i judiska köket.  

Första skriftliga belägget för ordet raggmunk är från 1904. Ordet ragg betyder frasig, och munk kommer från munk som gett namn åt bakverk som pöser upp. Andra lokala namn på maträtten är rårakor (ofta endast med potatis) eller rålåpor (som dock inte innehåller ägg).

Det finns även färdig raggmunk-mix att köpa som kylvara i välsorterade butiker. Mixen finns i två varianter, en färdig mix som man bara steker och en torrvariant, där man ska tillsätta vatten för att få en smet, som man senare kan steka.

Raggmunk i långpanna
En variant av raggmunk är att grädda den i långpanna. Medan man gör smeten försteks fläsket i långpannan. Smeten hälls sedan i långpannan och det skivade fläsket läggs ovanpå, varefter den gräddas i ugn. Rätten äts med lingonsylt och ibland flytande grädde. I Blekinge och på Öland kallas denna variant av raggmunk för lufsa och i Småland för råriven pannkaka.

Se även 
 Latkes
 Råraka
 Rösti
 Potatisplättar
 Potatisbullar
 Potatiskroketter

Referenser

Noter

Källor 

 Östgötamat

Externa länkar 

Raggmunksakademien

Potatisrätter
Svenska maträtter
Shudra

Shudra eller Sudra (sanskrit: (Shūdra) är enligt det hinduiska varnasystemet den lägsta av de fyra klasserna i den indiska samhällssordning som praktiserats sedan forntiden. De antas härstamma från den befolkning som redan fanns i landet när folk med indoeuropeiska språk vandrade in från nordväst. 

I motsättning till de högre klasserna är shudras av tradition uteslutna från viktiga delar av det religiösa livet och har inte rätt att genomgå den rit som initierar till studium av de heliga skrifterna (veda). Tidiga lagtexter, till exempel Dharmasutras (c:a 600–100 f.Kr.), visar att shudras var närmast rättslösa i det dåtida indiska samhället, och den som dödade en shudra fick endast ett symboliskt straff. 

I det tidiga indiska samhället var shudras uppgift att utföra endast de arbeten som ansågs ovärdiga medlemmarna i de högre klasserna, som lantarbetare, grovarbetare av olika slag och tjänare i hemmen. Även idag är majoriteten av  shudras kroppsarbetare. I de tamil-talande delarna av sydindien är huvuddelen av dagens befolkning av traditionell shudraklass, vilket innebär att shudras där kan finnas på alla nivåer i det nutida samhället.

Källor

Se även
Ariska invasionsteorin

Indiens kaster
Vaishya

Vaishya, en av de ursprungliga fyra samhällsklasserna (varnas) i Indien. Enligt den skapelsemyt som finns i den äldsta bevarade hinduiska skriften Rigveda härstammar de från urmänniskan Purushas lår. Deras uppgift i samhället var ekonomisk och produktiv och deras ursprungliga uppgifter var, odling, boskapsskötsel och handel. Så småningom togs det praktiska jordbruksarbetet över av den lägsta varnan, shudra, medan vaishya ägde jorden, bedrev handel och lånade ut pengar.

Källor 

Indiens kaster
Eugen Onegin

Eugen Onegin eller Jevgenij Onegin (Евгений Онегин) är en versroman i åtta kapitel skriven av Aleksandr Pusjkin och publicerad 1823–1831. Eugen Onegin är också namnet på en opera av Pjotr Tjajkovskij.

Handling 
Eugen Onegin, en uttråkad dandy, lever i sus och dus i Sankt Petersburg. När hans farbror dör ärver han dennes lantegendom och flyttar från storstaden. På landet blir han vän med poeten Vladimir Lenskij och kommer genom honom i kontakt med Tatjana Larina, som blir kär i Onegin. Denne avvisar henne dock i ett av verket mest kända passager. Istället flirtar Onegin obetänksamt med Tatjanas syster Olga, Lenskijs fästmö, vilket får den impulsive unge poeten att utmana Onegin på duell. Motvilligt accepterar Onegin utmaningen och dödar morgonen därpå sin vän. Strax därefter lämnar han sin lantegendom och ger sig ut på en resa genom Ryssland (resan skildras i ett endast delvis bevarat nionde kapitel). Tatjana å sin sida sänds av sin familj till Moskva för att giftas bort. När de två långt senare åter möts i Sankt Petersburg har Tatjana – nu gift societetsdam – förändrats till den grad att Onegin först knappt känner igen henne. Denna gång är det han som faller för henne, men när han bekänner sin kärlek avvisar hon honom liksom han en gång avvisade henne.

Insprängt i handlingen finns också ett stort antal utvikningar, där Pusjkin driver med fenomen i det ryska samhället, kommenterar sin egen diktkonst och till och med placerar en stiliserad version av sig själv som en av Onegins vänner.

Versmått 
Eugen Onegin består nästan helt och hållet av 389 strofer som alla följer en strikt jambisk tetrameter, ibland känd som Onegin-strofen. Liksom sonetten har varje strof 14 jambiska rader, men rimmönstret är alltid detsamma: AbAbCCddEffEgg, där versalerna betecknar ett kvinnligt rim och gemenerna ett manligt. Betoningarna ligger alltid på de jämna stavelserna – andra, fjärde, sjätte, åttonde. Raderna med kvinnliga rim har nio stavelser, de med manliga har åtta.

Översättningar till svenska 
Det finns åtminstone två fullständiga rimmade översättningar till svenska: Alfred Jensens från 1889 (en omarbetad översättning utkom 1918) och Kjell Johanssons från 1999. Vidare finns ett sedan 2010 pågående översättningsprojekt av Ulrik Franke.

Referenser

Romaner av Aleksandr Pusjkin
Ryskspråkig skönlitteratur
Skönlitteratur 1831
Romaner som blivit film
Lamborghini Gallardo

Lamborghini Gallardo är en sportbil utvecklad av bilmärket Lamborghini som tillverkades åren 2003–2013. Den var Lamborghinis "instegsmodell" och blev en försäljningsframgång med 14 022 bilar sålda, vilket gör den till märkets mest producerade bil någonsin. I Italien används två exemplar av modellen som polisbil av Polizia di Stato.

Bilen delar komponenter och teknologi med VAGs motor som finns bl.a. i förra generationen Audi S6, Audi RS6 och Audi S8.

Första generationen (2004–2008)
Första generationen av bilen drivs av en mittmonterad 5,0 liters V10-sugmotor utvecklad av Lamborghini. Som transmission finns i två varianter, en konventionell sexväxlad manuell låda eller en sekventiell, robotiserad manuell låda kallad E-gear som är mer känd från Formel 1-bilarna.. Bilen är fyrhjulsdriven med 500 hk och senare 520 hk.

I slutet av 2005 lanserades Gallardo SE, en specialversion i begränsad upplaga om 250 exemplar. Denna variant skilde sig från den vanliga modellen genom ett eget tvåfärgad exteriör och interiör, specialdesignade fälgar samt en del tekniska förändringar i styrningen, utväxlingen samt motorn uppgraderad till 520 hk.

I början av 2006 lanserades cabrioletvarianten med tygsufflett, Gallardo Spyder. I samband med detta höjdes även effekten på alla Gallardo till 520 hk. Prestandan blev då 0–100 km/h 4,0 s samt en toppfart på 315 km/h.

Lamborghini Gallardo Superleggera är en specialbyggd version av Gallardo. Superleggera är 100 kg lättare eftersom den också är byggd av det superlätta materialet kolfiber. Bilen har 530 hästkrafter, vilket är 10 mer än vad den vanliga Gallardo har. Gallardo Superleggera klarar 0–100 km/h på 3,8 sek. Lamborghini Gallardo Superleggera är standardutrustad med en e-gearväxellåda. Bilen är försedd med mockaklädd inreriör, Pirellidäck och smidda corpius-fälgar. Bilen lackerades i Telesto-grå, Midas-gul, Borealis-orange och Noctis-svart. Superleggera levererades med eller utan bakvinge, bakvingen har inbyggt bakljus. Försäljningen börjades mars 2007 och såldes i begränsad upplaga. Total byggdes 618 exemplar, varav 172 för den nordamerikanska marknaden, innan tillverkningen upphörde i början av 2008.

Andra generationen (2008–2012)
I juni 2008 lanseras uppdaterad Lamborghini Gallardo med beteckning LP560-4. Den har en 5,2 liters direktinsprutad V10 som producerar 560 hästkrafter och klarar 0-100 km/h sprinten på 3.7 sekunder.
LP560-4 är 20kg lättare och har 40% snabbare E-gear växling än föregångaren.

Även denna generation fick en Superleggera-version av modellen. Denna lanserades i mars 2010 under namnet LP570-4. Precis som sin föregångare var denna byggd till stor del av kolfiber och hade 10 hästkrafter mer än vanliga Gallardon.

Tredje generationen (2012–2013)
Från och med november 2012 kunde man beställa Gallardos ur den tredje och sista generationen. De flesta ändringar som gjorts till denna generation är exteriörella.

Gallardo
Fyrhjulsdrivna fordon
Sabina (namn)

Sabina är ett kvinnonamn med latinskt ursprung, och betyder helt enkelt "sabinsk kvinna". Sabinerna var ett italiskt folk som levde i bergstrakterna i området Sabinum.

Namnet har använts som dopnamn i Sverige sedan 1500-talet men har inte haft något större genomslag förrän på senare tid. Det hade en topp runt 1990 då det nästan nådde 50:e plats i popularitet och de flesta med detta namn är under 25 år. En form av namnet är Sabine. Äldsta belägg i Sverige, år 1582

Den 31 december 2008 fanns det totalt 6 455 personer i Sverige med namnet, varav 4 233 med det som tilltalsnamn. År 2003 fick 78 flickor namnet, varav 43 fick det som tilltalsnamn.

Namnsdag: både i Finland och Sverige 27 oktober (i Sverige sedan medeltiden. Ursprunget var en romersk kvinna på som led martyrdöden på 100-talet.)

Personer med namnet Sabina/Sabine
 Sabina, helgon, minnesdag 29 augusti
 Poppaea Sabina - romersk kejsarinna
 Vibia Sabina - romersk kejsarinna
 Sabine Braun - tysk friidrottare
 Sabina Ddumba - sångerska
 Sabine Deitmer - tysk deckarförfattare
 Sabine Herold - fransk politiker
 Sabina Jacobsen - handbollsspelare
 Sabina Karlsson - fotomodell
 Sabina Spielrein - rysk psykoanalytiker
 Sabina Steinbach - tysk stenhuggare
 Beata Sabina Straas - Sveriges första kvinnliga skådespelare
 Sabina Valbusa - italiensk längdåkare

Namnvarianter
 Sabine (tysk, fransk)
 Szabina (ungersk)
 Bina, Bine (kortformer)
 Sabien (holländsk)
 Sabina (bosnisk, rysk, polsk, spansk)
 Savina (italiensk)

Referenser

Kvinnonamn
Romerska namn
Latinska förnamn
Sakpolitik

Sakpolitik, den politik som inte är idépolitik. I sakpolitiken avhandlas politiska partiers och politikers inställning till konkreta, dagsaktuella problem och frågeställningar.

Sakpolitiken delas ofta in i olika områden, till exempel skolpolitik, kriminalpolitik och utrikespolitik, eller omtalas i mer begränsade begrepp som vård-skola-omsorg och plånboksfrågorna.

Typer av politik
Idépolitik

Idépolitik är de politiska idéer som beskrivs i politiska partiers partiprogram, idéprogram, principprogram och dylikt, dock ej i handlingsprogram (jämför sakpolitik), och som sedan debatteras utifrån en mer principiell ståndpunkt och inte med så mycket relevans för lösandet av ett konkret politiskt problem eller dagspolitisk frågeställning. Partiernas idépolitik vilar i allmänhet på partiernas respektive ideologier. Vissa politiska partier beskriver sig som intressepartier, och termen idépolitik får då betydligt mindre intresse.

Se även 
 Ideologi
 Realpolitik
 Sakpolitik

Typer av politik
Intresseparti

Intresseparti, politiskt parti utan egentlig ideologi, där partiets berättigande motiveras utifrån partiets roll som tillvaratagare av en viss grupps intressen i politiken. Ideologi och idépolitik spelar därmed en underordnad roll.

Exempel ur svensk politik
Vid sitt bildande beskrev sig dåvarande Bondeförbundet som ett intresseparti. Inget parti i riksdagen av idag beskriver sig som intresseparti, även om Socialdemokraternas fullständiga partinamn alltjämt är Sveriges socialdemokratiska arbetareparti. Sveriges pensionärers intresseparti (SPI) omtalar sig som ett tvärpolitiskt parti, som tillvaratar i första hand pensionärers intressen.

Se även
 Särintresse
 Allmänintresse

Politiska partier
Intresseorganisationer
Beffroi

Beffroi (franska: vakttorn; uttal: /bəfrwa/) är det äldsta och förnämsta tornet eller huvudbyggnaden ("kärnan"; jämför Kärnan) i en medeltida borg.Tornet var ett försvarsverk och yttersta tillflyktsort. 

Beffroi är även en sorts klocktorn, det vill säga en tornliknande byggnad försedd med en anordning för upphängning av klockor. Under medeltiden var ändamålet med dessa klockor att ringa för att samla invånarna i näraliggande byar. Senare sammanbyggdes klocktornen med städernas rådhus i monumentala offentliga byggnader.

32 klocktorn av typen "beffroi" i Flandern och Vallonien i Belgien är sedan 1999 uppsatta på Unescos världsarvslista under namnet Beffroier i Belgien och Frankrike.

Se även 
Kampanil
Klocktorn

Referenser

Noter

Övriga källor

Externa länkar

UNESCO World Heritage Centre - Belfries of Flanders and Wallonia
Les Beffrois - France, Belgique, Pays-Bas

Begrepp inom arkitektur
Klocktorn
Blindarkad

Blindarkad är ett dekorativt murverk med försänkta, fingerade arkader som förekommer i byggnader som en replik till en egentlig byggnad, öppen arkad.

Se även 
Blindbåge

Byggnadsdetaljer