kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Augur

Augurer kallades under antiken medlemmarna av ett prästerligt kollegium i Rom. Deras ämbetsinsignium var en böjd stav som kallades lituus. (På latin heter de också augur, och i plural augures.)

Verksamhet
I augurernas arbetsuppgifter ingick att berätta om gudarna var för eller emot en militär eller politisk handling genom att till exempel studera djurs beteende och deras inälvor, och de var sålunda en sorts statliga siare. Bland de omen en augur använde sig av fanns blixtar, åska, fåglars flykt och sång, hur heliga kycklingar pickade, om någon av misstag spillt salt, nyst eller snubblat eller om möbler knarrade. Om man sett djur kopplade till gudarna användes dessa som tecken; några av dessa var björnar (Diana), vargar (Apollo), örnar (Jupiter), ormar (Aesculapius) och ugglor (Minerva).

Den hydda varifrån augurerna företog sina teckenskådningar (auspicia) kallades tabernakel (latin tabernaculum, skjul, hydda, tält).

Se även
Auspicier

Källor

Noter

Romerska präster
Rokån

Rokån, å i södra Norrbottens kustland, Piteå kommun. Längd 55 km, avrinningsområde 229 km².

Rokån rinner upp i Rokträsket, mitt i ett myrområde ca 40 km väster om Piteå, mellan Lillpiteälven och Åbyälven, och strömmar först några mil parallellt med den senare älven (på ca en halvmils avstånd), till att börja med åt sydost men vid Önusberget alltmer rakt åt öster. 

Nära Fagerheden lämnar Rokån kontakten med Åby älvdal, går under landsvägen mellan Piteå och Arvidsjaur, och löper någon mil senare ut i Kalaträsket (148 m ö.h.) vid Kalamark. Från Kalaträsket går Rokån rakt norrut tillbaka mot arvidsjaurvägen, går under denna och böjer sedan av österut. Någon mil senare passeras byn Roknäs och strax söder om denna mynnar Rokån ut i Svensbyfjärden i Piteälvens avrinningsområde.

Vattendrag i Norrbotten
Vattendrag i Piteå kommun
Rokåns avrinningsområde
Önusberget

Önusberget är ett berg i Piteå kommun i södra Norrbotten, 377 meter över havet. Önusberget ligger cirka tre mil väster om Piteå, mellan Åbyälven och Lillpiteälven, strax norr om landsvägen mellan Piteå och Arvidsjaur. Berget är ett populärt utsiktsberg.

Berg i Norrbotten
Berg i Piteå kommun
Kalaträsket

Kalaträsket är en sjö i Piteå kommun i Norrbotten som ingår i . Sjön har en area på  kvadratkilometer och ligger  meter över havet.

Sjön ligger omkring 2 mil väster om Piteå. På Kalaträskets västra sida ligger byn Kalamark. Kalaträsket avvattnas till Rokån. Landsvägen går mellan Roknäs och Granträskmark.

Delavrinningsområde 
Kalaträsket ingår i delavrinningsområde (725469-174430) som SMHI kallar för Inloppet i Kalaträsket. Medelhöjden är  meter över havet och ytan är  kvadratkilometer. Det finns inga avrinningsområden uppströms utan avrinningsområdet är högsta punkten. Kalaträskbäcken som avvattnar avrinningsområdet har biflödesordning 2, vilket innebär att vattnet flödar genom totalt 2 vattendrag innan det når havet efter  kilometer. Avrinningsområdet består mestadels av skog (65 procent) och sankmarker (12 procent). Avrinningsområdet har  kvadratkilometer vattenytor vilket ger det en sjöprocent på  procent.

Se även 
 Lista över insjöar i Piteå kommun

Källor

Externa länkar 
 
 
 

Insjöar i Rokåns avrinningsområde
Insjöar i Norrbotten
Insjöar i Piteå kommun
Insjöar i Sverige om minst två kvadratkilometer
Granträskmark

Granträskmark är en by i södra Norrbotten, Piteå kommun i Sverige. Byn ligger vid Granträsket och Svensbyån, söder om Kalamark.

Orter i Piteå kommun
Roknäs

Roknäs är en tätort i södra Norrbotten, i Piteå kommun. Roknäs ligger mellan Rokåns och Lillpiteälvens utlopp i Svensbyfjärden och i det område innerst i denna fjärd som vanligen kallas Infjärden. Roknäs utgör tillsammans med grannbyn Sjulnäs på Lillpiteälvens norra strand en enda tätort. 

Roknäs har haft samma namn från och med första landskapshandlingen för Västerbottens län från år 1539. Då stavades bynamnet "Rokness".

Befolkningsutveckling

Samhället
I Roknäs finns en förskola med sex avdelningar, en matbutik och en bensinmack. I Sjulnäs finns en grundskola för elever i årskurs 4-6 samt årskurs 7-9. I anslutning till skolan finns ett bibliotek, idrottshall samt idrottsplaner.

I Sjulnäs finns också en pizzeria och en badplats, Sandön, nere vid Svensbyfjärden.

Se även
Piteå socken

Noter 

Orter i Piteå kommun
Tätorter i Sverige
Infjärden (Piteå)

Infjärden är ett samlingsnamn för de stora byarna på västra sidan av Svensbyfjärden i Piteå kommun i Sverige, drygt en mil väster om Piteå i södra Norrbotten. Bland dessa byar märks främst Långnäs, Sjulnäs, Roknäs och Lillpite. Även Svensbyn i söder och Böle i norr kan räknas hit.

Orter i Piteå kommun
Jävreån

Jävreån är en cirka 30 kilometer lång å i Piteå kommun i södra Norrbotten med ett avrinningsområde på 196 km². Den rinner upp väster om Hemmingsmark (det övre loppet kallas där Hemmingsmarkån) och strömmar i ett ganska brant fall åt nordost ner mot Hemmingsmark. Där vänder Jävreån åt sydost och bildar Hemträsket. Någon mil efter Hemträsket mottar Jävreån (som nu allmänt kallas just Jävreån snarare än Hemmingsmarkån) från höger Finnträskån från Finnträsket och från vänster Lillån från Jävreträsket. Därpå går Jävreån med betydligt stärkta krafter genom byn Jävre med ett betydande fall (Degerforsen), viker rakt söderut och går någon kilometer parallellt med E4:an samt under den just före mynningen i Jävrefjärden.

När Sveriges huvudavrinningsområden skulle fastställas, ville man ha med alla kustmynnande vattendrag med ett avrinningsområde på över 200 km². Pga brister i dåtidens mätmetoder fick både Jävreån och Rosån vara huvudavrinningsområden, trots att man senare upptäckte att de inte riktigt uppnådde det fastställda kriteriet. (Men tack vare landhöjningen gör de nog det snart ändå).

Vattendrag i Norrbotten
Vattendrag i Piteå kommun
Grad

Grad kan avse:

Allmän nivåbestämning på (tänkt) skala
 Grad Celsius – en enhet för temperatur
 Grad Fahrenheit – en temperaturenhet
 Grad Réaumur – en enhet för temperaturmätning
 Rankine – en skala för temperaturer
 Kelvin –  SI-enheten för temperatur
 Typgrad – en term inom typografin, anger storleken på bokstäverna
 Frihetsgrad – partiklars frihetsgrader inom kemi och fysik.
 Gradering (kampsporter) – graderingssystem inom asiatiska kampsporter.
 Grad (brännskada) – används för att uttrycka hur svår skadan är brännskada,

Geografi
 Breddgrad – en geografisk punkts vinkelavstånd från ekvatorn
 Längdgrad – positionen i öst-västlig riktning 
  Grad, Slovenien – en ort och kommun i Slovenien
 Grad – en stadsdel i Dubrovnik i Kroatien, se Gamla stan, Dubrovnik

Matematik
 Gradtecken (symbol) – symbol för vinklar.
 Grad (vinkelenhet) – vinkelenhet.
 Nygrad – vinkelenhet.
 Polynomgrad – graden av polynomtermer.
 Gradient – vektorvärd.
 Grad (grafteori) – antalet kanter anslutna till en viss nod i en graf.

Metall och träbearbetning
 Grad (kant) – vass upphöjning på ett arbetsstycke efter bearbetning.
 Grad – en kant som bildats av överskottsmaterial vid formdelningen av ett formstycke, se skägg (överskottsmaterial)
 Gradning (snickeri) – en fogning med ett spår i det ena arbetsstycket där det andra kan skjutas in

Organisationer
 Ordensgrad - en nivå i en förtjänstorden, se Orden
 Tjänstegrad –  en person hierarkisk rangordning i en organisation
 Akademiska titlar – akademiska titlar i Sverige
 Militära grader – en titel som anger en persons nivå i hierarkin
 Grad i ordenssällskap - en nivå under en gradvandring inom ett ordenssällskap

Personer
 Charles Grad (1842–1890), elsassisk industriman och skriftställare.
Grad Fahrenheit

Grad Fahrenheit (°F) är en temperaturenhet, introducerad och namngiven år 1724 efter den tyske fysikern Daniel Gabriel Fahrenheit. På Fahrenheits temperaturskala är vattnets fryspunkt 32 °F och kokpunkten 212 °F. Därav följer att en grad Fahrenheit är detsamma som fem niondels (⁵⁄₉) kelvin eller grad Celsius. 

Utgångspunkten var egentligen att 0 och 100 skulle motsvara de lägsta och högsta temperaturerna som förekom i Fahrenheits hemländer, norra Tyskland och Nederländerna. Ursprungligen var 0 °F den lägsta temperaturen man kunde åstadkomma artificiellt, vilket man kunde uppnå genom att blanda isvatten och saltlag, −18 °C. 96 °F (≈ 35,6 °C) var normal kroppstemperatur, som Fahrenheit använde för att kalibrera skalan. Temperaturskalan delades sedan upp i 12 delar som sedan ytterligare delades i åtta, vilket gav 96 steg.

Temperaturenheten °F är den dominerande i USA. Endast i sjukvården (utom primärvården) samt i vetenskapliga sammanhang är °C respektive K dominerande där. Meteorologer använder °C i sina beräkningar och utbyte av väderdata mellan vädertjänster, men det konverteras till °F i information till allmänheten. I Storbritannien och Kanada är Celsius dominerande men en del tidningar och termometrar redovisar också Fahrenheit. Övriga engelskspråkiga länder har helt gått över till Celsius.

För att konvertera mellan enheterna kan följande samband användas:

Fahrenheitskalan kan även relateras till absoluta nollpunkten, och skalan kallas då Rankine (°Ra):

Konvertering mellan temperaturenheterna

Externa länkar 

Fahrenheit
Dis (mytologi)

Dis, Dis pater eller Dispater (latin ”den rike fadern") var i romersk mytologi underjordens främste gud. År 249 f.Kr. infördes enligt anvisningar i De sibyllinska böckerna från Tarentum en fest i Rom för Dis och gudinnan Proserpina med offerriter som var helt tagna från de grekiska. Festen, som även innehöll lekar eller spel, kallades Tarentini ludi och skulle hållas vart hundrade år på en plats på Marsfältet, benämnd Tarentum.   

Dis pater kom att likställas med och bli en synonym för den grekiske rikedomsguden Pluton från vilken han fått sitt namn och väsen.

Källhänvisningar 
"Pluton". NE.se. Läst 27 oktober 2014.
Salmonsens konversationsleksikon

Se även 
 Mytologi: Döden

Gudar i romersk mytologi
Dödsgudar
Diser

Diser (en dis (även disa) i obestämd singularform, disen (även disan) i bestämd singularform) var i nordisk mytologi en grupp kvinnliga gudaväsen.

Namnet "dis" är svårtolkat, men betecknar i de flesta fall en eller flera gudomliga kvinnor. Jordiska kvinnor kunde bära namn sammansatta med -dis, som Odensdisa, Freydis och Hjördis. Diserna kunde vara både välvilliga och ondskefulla. I en isländsk kortsaga (tåt) dödar nio svarta diser en ung man, medan de nio vita diser som skyndat till hans undsättning inte hinner fram i tid. Berättelsen har tolkats som kampen mellan den forna religionen och kristendomen.

Diserna hade ett eget offer som kallades disablot. I de isländska sagorna omtalas att dessa ägde rum på hösten, som det berättas i  Egil Skallagrimsons saga, Viga-Glums saga och Gisle Sursons saga. Detta blot sammanföll sannolikt med ett höstligt offer och ölgille till Frej. Öldrickandet levde kvar efter kristnandet, men då skulle första skålen riktas till Kristus och jungfru Maria, för att de skulle ge ett gott (nästa) år.

I Svealand firades Disablotet om våren i samband med Distingsmarknaden. Den  mest kända hölls i Uppsala under vårvintern. En av de första (sago)kungarna red runt Disarsalen i samband med blotet. Här snubblade hans häst, kungen föll av och krossade huvudet mot en sten. Berättelsens historiska värde är omdiskuterad. Disarsalen omnämns i andra berättelser och namnet "Disens sal" antyder att det även fanns en gudomlig ledare i disernas kollektiv. Gudinnan Freja – som också kallas Vanadis – skulle kunna vara denna gudom. Att Freja skulle vara en dis stöds också av att hon var den som mottog kvinnorna efter döden.

Distinget fortsatte att firas i Uppsala, efter religionsskiftet.  

Andra platser, som kan kopplas till diser, finner man genom ortnamnen, exempelvis gården Disarås i Edsvära socken i Vara kommun, offerkällan Disakällan på gränsen mellan Göteve socken och Sörby socken i Falköpings kommun och gånggriften Disarör, även den i Göteve, är några exempel från Västergötland.

I Östergötland finns gården Disevid i Heda socken. Namnets äldsta stavning är Disewij, det vill säga en offerplats helgad åt diserna. En bit norr om gården finns en gravhög vid namn Disevids kulle, som ligger vid landsvägen 1,2 km öster om Heda kyrka. Intill gården finns även Disevid lundar, en lund som av tradition alltid ska ha fyra träd.

Diserna är nära besläktade med andra kvinnliga gudakollektiv som nornor och valkyrior.

Se även
Valkyrior 
Nornor 
Fylgjor
Hamingja
Disa
Disagården

Referenser 

Gudar i nordisk mytologi
Diya

Diya var i äldre kinesisk mytologi moder jord, den kvinnliga hälften av det ursprungliga paret som gav upphov till människan och alla andra ting.

Se även
 Mytologi: Jorden
 Tianlong

Gudar i kinesisk mytologi
WP:Projekt Kina
Jordgudar
Skapargudar
Djanggaus

Djanggaus eller Dianggawuls är hos urinvånarna i västra Arnhem Land i norra Australien två systrar som lät befolka de trakter där dessa urinvånare bor.

Källor

Kultur i Australien
Don (mytologisk gestalt)

Don var i britternas keltiska mytologi släkting och kanske far eller mor till Gwydion och Aranrhod.

I andra mytologier beskrivs Don som ett kvinnligt väsen. På Irland är hon till exempel identisk med Danann. Eftersom floderna Donau och Don har fått sina namn efter denna gud, antar man att samma gestalt har haft en framträdande roll även på kontinenten.

Se även 
 Mabinogion

Referenser 

Gudar i keltisk mytologi
Dongo

Dongo är hos Songhayfolket i Västafrika ett andeväsen som orsakar åska genom att slunga sin yxa.

Se även
Shango
Min
Zeus
Tor

Källor

Gudar i afrikansk mytologi
Åskgudar
Dong-Yo Da-Di

Dong-Yo Da-Di (東嶽大帝 Dōng yuè dà dì) var i kinesisk mytologi högste minister under Yu-Huang, känd som Härskare över den Östra Bergstoppen, och förknippades med Dong Wang Gong.

Källor

Gudar i kinesisk mytologi
WP:Projekt Kina
Draupadi

Draupadi var en prinsessa med många friare i indisk mytologi.

När sönerna hos familjen Pandavas friade till Draupadi lät hennes far utlysa en bågskyttetävling för att pröva dem. Arjuna vann, men han uppmanades av sin mor, som inte visste vad priset var, att dela med sig av vinsten varpå Draupadi blev hustru åt alla bröderna.

Se även
 Mahabharata

Indisk mytologi
Hans Emanuel Öberg

Hans Emanuel Öberg, född 1 mars 1893 i Nora socken, Ångermanland, död 29 januari 1969 i Örnsköldsvik, var präst och psalmdiktare.

Efter studier vid Fjellstedtska skolan i Uppsala och vid Göteborgs högskola blev Öberg teologie kandidat och prästvigd år 1918, samt år 1919 komminister i Junsele. Kyrkoherde i Sidensjö blev Öberg år 1928, kontraktsprost år 1938 och e.o. hovpredikant år 1944. År 1959 pensionerades Öberg och var därefter bosatt i Örnsköldsvik.

Psalmer
Herre, jag vill bida, nr 233 i Sånger och psalmer 1951, nr 206 i Den svenska psalmboken 1986, 1986 års Cecilia-psalmbok, Psalmer och Sånger 1987, Segertoner 1988, och Frälsningsarméns sångbok 1990.

Fotnoter

Svenska präster under 1900-talet
Svenska psalmförfattare
Personer från Nora socken, Ångermanland
Födda 1893
Avlidna 1969
Män
Malte Öhrnstedt

Malte Bernhard Öhrnstedt, specerihandlare i Mariestad, född 7 mars år 1832, troligen i Mariestad. Öhrnstedt tillhörde Mariestads missionsförening från dess tillkomst, och utgav år 1882 sånghäftet ”Brudens Lofsånger på vägen till det goda landet.” Vid stadsbranden i Mariestad år 1895 brann Öhrnstedts egendom upp, och han blev själv i samband med det så illa däran att han dog den 5 februari året därpå, 1896.

Psalmer
Det är fullkomnat
O fröjden er därav, I Jesu vänner (1875) nr 418 i Sånger och psalmer 1951
Vår sak har vår Jesus gjort redig och klar

Referenser

Noter 

Svenska psalmförfattare
Födda 1832
Avlidna 1896
Män
Dong Wang Gong

Dong Wang Gong () ('Östra guden') är en gud inom daoismen. Dong Wang Gong är Xi Wang Mus manlige motpart. Xi Wang Mu associeras med väster och Dong Wang Gong med öster. De möttes varje år varpå de motstridiga principerna Yin och yang förenades.

Den äldsta kända avbildningen av Dong Wang Gong hittades vid utgrävningen av Markis Haihuns grav (92–59 f.Kr.), som har pågått sedan 2011. På en polerad bronsspegel finns en bild på Dong Wang Gong tillsammans med Xi Wang Mu.

Referenser

Noter

Tryckta källor 

Gudar i kinesisk mytologi
Daoism
WP:Projekt Kina
August Östlund

August Östlund, född 28 maj 1846 i Horla, Västergötland, död där 16 maj 1945, var en svensk klockare och folkskollärare.

Biografi
August Östlund föddes var son till Anders Pettersson och Cajsa Olofsdotter. De kom senare att bo på Östorp. Östlund gick 1865-1866 på Per August Ahlbergs missionsskola nära Vetlanda, och därpå Folkskoleseminariet i Göteborg, varifrån han utexaminerades på våren 1869. Han gifte sig 29 december 1869 i Ljur med Johanna Christina Pettersdotter. 1870 blev han småskollärare i Hol. Östlund flyttade 1871 till Grude och arbetade där som skollärare. Östlund blev 1879 skollärare och folkskollärare i Horla. Han gick i pension i december 1901. 

Östlund utgav samlingen Andeliga Sånger författade av A. Ö. 1872.

Psalmer
Emedan blodet räcker till, text och musik skriven 1872.
I Jesu namn vi samlas här, musik skriven 1872.

Källor

Noter 

Svenska psalmförfattare
Födda 1846
Avlidna 1945
Män
Om Jesu blod jag sjunga vill

Om Jesu blod jag sjunga vill (original "Emedan blodet räcker till" eller "Emedan Jesus göt sitt blod") är en psalm/sång med text och musik skriven 1872 av August Östlund. Både text och melodi är av Östlund, även om det funnits felaktiga uppgifter om att melodin varit en folkmelodi. Sången var enligt Oscar Lövgren från början "en lång dikt med hänsyftning på den troende gruppen i författarens hembygd." Sången har en typisk inriktning för herrnhutismens psalmer och trycktes första gången i ett separattryck 1872 och i Östlunds egen Andeliga sånger författade av A.Ö.. Texten bearbetades 1986 av Gunnar Melkstam.

I Psalmer och Sånger 1987 och Segertoner 1988 har sången fått plats i form av Gunnar Melkstams lätta bearbetning. I Lova Herren 1988 har den också bearbetats och fått anslaget "Nu vill jag sjunga om det blod".

Publicerad i
Lovsånger och andeliga visor 1877 som nr 82 med 11 verser med titelraden "Emedan blodet räcker till" och med psalmtiteln "Källan".
Herde-Rösten 1892 som nr 466 under rubriken "Jesu blod" med titeln "Kring källan" 
Svenska Missionsförbundets sångbok 1920 som nr 252 under rubriken "Trosvisshet".
Kom (sångbok) 1930, nr 17 med titeln "Emedan blodet räcker till",  under rubriken "Frälsningen i Kristus".
Segertoner 1930 som nr 31
Guds lov 1935 som nr 203  med titeln "Emedan blodet räcker till", under rubriken "Sånger om frälsningen".
Sånger och psalmer 1951 som nr 425 efter bearbetning 1948  med titeln "Emedan Jesus göt sitt blod" under rubriken "Troslivet. Trosvisshet och glädje".
Segertoner 1960 som nr 31
Lova Herren 1988 som nr 362 med titeln "Nu vill jag sjunga om det blod", under rubriken "Frälsningens mottagande genom tron".
Psalmer och Sånger 1987 som nr 611 under rubriken "Att leva av tro - Skuld - förlåtelse". 
Segertoner 1988 som nr 535 under rubriken "Att leva av tro - Skuld - förlåtelse -rening".
Sions Sånger 1951 nr 40.
Sions Sånger 1981 nr 93 med titelraden "Emedan blodet räcker till", under rubriken "Guds nåd i Kristus".

Referenser

Noter 

Svenska psalmer
Sånger 1872
Andreaskors

Andreaskors, krysskors, X-kors eller snedkors (latin: crux decussata) är ett kors med diagonalt ställda balkar, så att det formar ett X). Det är uppkallat efter aposteln Andreas, som led martyrdöden på ett sådant kors och som av de bildande konsterna vanligen framställs med ett sådant vid sin sida. Aposteln Andreas blev korsfäst i staden Patras. Han ansåg sig inte värdig att bli korsfäst som Jesus och valde därför det X-formade korset.

Till följd av sin likhet med förkortningen av Kristi namn, den grekiska bokstaven Χ (för Χριστός, Christos), har andreaskorset i den kristna världen alltid varit ett viktigt symboliskt tecken. Ett andreaskors som har taggiga grenar kallas ett burgundiskt kors.

Se även 
 Kryss (tecken)

Källor

Noter 

Kors
Heraldik
Antiochos I

Antiochos I Soter, född ca 324 f.Kr., död 1 eller 2 juni 261 f.Kr., var hellenistisk kung i det seleukidiska riket, först som medregent till sin far Seleukos I Nikator från ca 293 f.Kr. och ensam från 281 f.Kr. Han var den sista kända härskaren som använde den forntida assyriska titeln šar kiššati (Världens konung).

Biografi
Antiochos var son till Seleukos I Nikator och Apama, dotter till den baktriska adelsmannen Spitamenes. Han deltog år 301 f.Kr. i slaget vid Ipsos, då han var delaktig i att besegra Antigonos och Demetrios. Omkring år 292 gifte han sig med sin styvmor Stratonike och gjordes till sin fars medkonung, varefter han styrde satraperna öster om Eufrat. Han styrde från Baktrien snarare än sin officiella residensstad Seleukia vid Tigris, kanske på grund av sitt baktriska ursprung. Under hans tid som medregent i detta område skedde bland annat grundandet av ett nytt myntverk, expeditioner bortom Jaxartes och till Kaspiska havet, och uppbyggandet av nya städer som Antiochia Margiana och Antiokia i Skytien. Enligt den babyloniska Krönikan om Esagilas ruin (daterad mellan 302 och 281 f.Kr), besökte en seleukidisk prins, som förmodas vara Antiochos, Esagilas ruin för att offra men snubblade där på en sten. I början av 281 f.Kr. fick han ta över styret över hela  den asiatiska riksdelen när hans far krigade i Makedonien, och i samband med mordet på Seleukos samma år blev han ensam härskare.  

Antiochos tillbringade de första tio åren efter sin fars död med att bekämpa ett uppror i Syrien och att kriga mot diverse stater i Mindre Asien. Omkring år 278 slöt han fred med Antigonos II Gonatas, kanske på grund av att båda kungarnas riken hotades av keltiska folkgrupper. Tillnamnet Soter, "räddaren" fick han efter en seger över galaterna 277 f.Kr. År 275 marscherade han från Sardis mot Egypten som en del av första syriska kriget. Under kriget fick han betydande förstärkningar från de östra satrapierna, åtminstone Babylon och Baktrien, bland annat i form av krigselefanter. 

År 268 f.Kr var Antiochos I närvarande i Babylon under nyårsfirandet (Akitu), då han även lade grunden för Nebos tempel i Borsippa. Han hade i början av sin regeringstid utnämnt sin son Seleukos till medkung i öst, men denne avrättade han för förräderi ca 267 och hans yngre son Antiochos II Theos tog över rollen 

Han hade även ett gott förhållande till den indiska härskaren Amitrokates, och han tros vara den grekiska härskare som omnämns i Ashokas inskrifter.  

Antiochos I Soter flyttade huvudstaden till Antiochia, som hans far grundat. Antiochos I och hans far Seleukos I var de största stadsgrundarna i hela världshistorien.. Den kolonisation, som Alexander påbörjat, fortsatte de i stor stil över hela Asien fram till Indien och till stäpperna i norr. Det är bland de största kolonisationer, som någonsin planmässigt utförts av en regering. Dock skedde det under hans regeringstid en maktförskjutning från Persien och Babylonien till Syrien, och riket började tappa greppet om de nordliga och östliga provinserna. Han avled år 261 f.Kr i strid mot galaterna.

Källor 

Födda 324 f.Kr.
Avlidna 261 f.Kr.
Seleukidiska regenter
Män