kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ditt namn, o Gud, jag lova vill

Ditt namn, o Gud, jag lova vill är en psalm med åtta verser av Jakob Arrhenius från 1694. Texten bygger på . Den trycktes om i 1819 års och 1937 års psalmböcker, men inte i 1986 års psalmbok.

Psalmen inleds 1695 med orden:
Ditt namn, o Gudh, jagh lofwa wil
Och utan ända prisa

Melodin är enligt 1939 års koralbok samtida med dess författande och anges vara komponerad 1697. Av 1697 års koralbok framgår att den åtminstone då också användes för flera psalmer: Dig, Jesus, vare evigt pris (nr 21), Gud är vår starkhet och vårt stöd (nr 57), Gud låter sina trogna här (nr 195), Du själv förordnat, store Gud (nr 200), Mitt hierta nu fast gläder sigh (nr 304) och Var man må nu väl glädja sig (nr 219) som i Den svenska psalmboken 1986 anges att dess tonsättning är komponerad 1524.

Publicerad som
Nr 106 i 1695 års psalmbok under rubriken "Konung Davids Psalmer"
Nr 269 i 1819 års psalmbok under rubriken "Kristligt sinne och förhållande - I allmänhet: Förhållandet till Gud: Guds lov".
Nr 9 i 1937 års psalmbok under rubriken "Guds lov".
Nr 56 i Sionstoner 1935 under rubriken "Guds lov".

Externa länkar
 Hos Sibelius-Akademin återfinns noterna enligt 1695 års melodi till Hwar man må nu wäl glädia sigh, där det framgår att förebilden är: "Nun freut euch, lieben Christen g'mein / Es ist gewisslich an der Zeit".

Svenska psalmer
Lucy Hayes

Lucy Ware Webb Hayes, född 28 augusti 1831 i Chillicothe i Ohio, död 25 juni 1889 i Fremont i Ohio, var en amerikansk presidentfru 1877–1881, gift med president Rutherford B. Hayes.  Hon var den första presidentfrun med titeln "First Lady" ("Första dam").

Biografi
Hennes far var läkare. Hon träffade sin blivande make när hon studerade vid Weslyan Female College i Cincinnati. Han var jurist, åtta år äldre än hon. Han började uppvakta Lucy på sin mors uppmaning – denna ansåg att Lucy skulle vara den perfekta hustrun för sin son. Så tyckte också Hayes, och bröllopet stod den 30 december 1852. I äktenskapet föddes en dotter och sju söner, av vilka tre dog som spädbarn.

När Lucy Hayes år 1877 blev presidentfru hade rollen som "första dam" – delvis på grund av hennes företrädares ansträngningar – blivit alltmer betydelsefull, och övergått från att vara en societetsvärdinna till en närmast offentlig (om än informell) roll. Tidningarna hade påbörjat en regelbunden rapportering om presidentfrun, som från denna tid kallades för First lady i nyhetsrapporteringen, sedan denna titel används om henne vid rapporteringen av makens installationsceremoni. Ny teknik gjorde att hon blev mer synlig då hon lätt kunde avbildas i pressen, och hon spelade också en synlig roll då hon ofta följde med maken på offentliga ceremonier. Hon åtföljde honom på en rundtur genom Sydstaterna 1877, och till Västkusten 1878. Hon blev den första presidentfrun med ett privat offentligt schema då hon 1878 gjorde en rundtur i Philadelphia utan presidenten.

Hayes beskrivs som älskvärd och gudfruktig, och en övertygad helnykterist, engagerad i den växande nyktherhetsrörelsen. President Hayes förbjöd att vin serverades under hela hans ämbetstid i Vita huset, vilket ofta har tillskrivits hennes inflytande. På grund av detta har hon ibland kallats "Lemonade Lucy". Under sin tid som presidentfru introducerade hon 1878 den årliga äggrullningstävlingen till påskhelgen. Hon var övertygad abolitionist, och bjöd in afroamerikanska musiker att uppträda i Vita huset. Hon gav till välgörenhet men ville inte personligen engagera sig i någon förening utan bara utgöra ett moraliskt föredöme i sin egenskap av USA:s mest synliga kvinna.

Hon avled av ett slaganfall 1889 i familjens hem i Fremont i Ohio.

I populärkulturen 
Fiktiva versioner av presidentparet medverkar i seriealbumet Stjärnspel i Västern, ur serien Lucky Luke.

Referenser

USA:s första damer
Personer i USA under 1800-talet
Personer från Ross County
Födda 1831
Avlidna 1889
Kvinnor
Vatikanstatens gendarmeri

Vid nedläggningen av det påvliga gendarmeriet 1970 överfördes dess polisiära uppgifter på en nybildad poliskår (Corpo di Vigilanza, uppsyningskåren), sedan 2002 benämnd Vatikanstatens gendarmeri (Corpo della Gendarmeria dello Stato della Città del Vaticano).

Uppdrag
Gendarmeriet handhar tillsammans med Schweizergardet och ett särskilt kommando från den italienska civila statspolisen – Polizia di Stato – (Ispettorato di pubblica sicurezza presso il Vaticano) Vatikanstatens militära och polisiära uppgifter.

 Upprätthålla allmän ordning och säkerhet
 Utreda brott 
 Skydda statens säkerhet
 Trafikövervakning
 Domstolsservice
 Förebygga olycksfall
 Kontrollera efterlevnaden av handels- och finansbestämmelser
 Skydda påven
Källa:

Organisation
Gendarmeriet består av 130 gendarmer. Sedan 2006 är Domenico Giani generalinspektör och chef.

Till gendarmeriet hör:
 Ledningscentral
 Snabbinsatsstyrka (Gruppo Intervento Rapido)
 Bombröjningsgrupp
 Musikkår

Källa:

Personal
En gendarmeriaspirant måste vara en italiensk man, yngre än 25 år gammal, som har genomgått militär grundutbildning och är minst 175 centimeter lång och ogift. Under de två första årens anställning får gendarmerna inte gifta sig och måste bo i kaserner i Vatikanen. De kan sedan gifta sig och bo utanför Vatikanstadens murar. Gendarmeriet bär en mörkblå uniform och är beväpnade med tjänstepistoler av typ Glock 17. Det finns även tyngre beväpning att tillgå som kulsprutepistoler av typ Beretta M12.

Tjänstegrader 

 Ispettore Generale 
 Vice Ispettore Vicario 
 Vice Ispettore 
 Sovrastante Maggiore 
 Sovrastante 
 Vice Sovrastante 
 Assistente 
 Vice Assistente 
 Agente Scelto 
 Agente

Referenser

Se även 
Vatikanstatens militär

Externa länkar 

 Gendarme Corps 

Vatikanstatens samhälle
Polisorganisationer
Sipadan

Sipadan är en liten ö utanför den malaysiska provinsen Sabahs östkust på norra Borneo. Efter att ön uppmärksammats av den franske marinforskaren Jacques-Yves Cousteau blev den erkänd som en av världens mest spektakulära dykplatser. Ön stiger rätt upp ur oceanen vars havsbotten är på 800-1200m djup. Den ökade turismen orsakade också att Indonesien gjorde anspråk på ön, men den tillhör fortfarande Malaysia. Idag finns inga dykcenter eller boende på ön, de enda som får bo på ön är militärer och parkvakter. Sipadan nås enkelt med båt från kuststaden Semporna. Som på många andra ställen har den ökade turismen haft negativ inverkan på det marina livet. Antalet besökare och dykverksamheten på ön är dock reglerad av myndigheter.

Uppdatering 2006:

Närmaste boende till Sipadan är Kapalai resort som är exklusiv men befinner sig 20min från Sipadan. Billigare alternativ finns på ön Mabul där dykare kan bo på resort eller longhouse.

-Korallen är i väldigt gott skick och det går inte ett dyk utan att man ser både hajar, sköldpaddor och barracudas. Sipadan passar väldigt bra även för snorklare.

Malaysias öar
Karl M. Bengtson

Karl Magnus Bengtson, född 7 maj 1878 i Steneby socken, Dalsland, död 11 februari 1935 i Göteborg, var en svensk arkitekt och byggmästare.

Liv och verksamhet
Efter studier vid Chalmers tekniska läroanstalt 1896–1906, där han var elev till Yngve Rasmussen, läste Bengtson vid Kunstgewerbeschule och Konstakademien i München där han bland andra hade Carl Milles som studiekamrat. Efter en tids resor och arkitektstudier i Italien återvände han till München och började som teaterarkitekt hos professor Martin Dülfer, vilken tidigare varit hans lärare. Därefter drev han verksamhet i Göteborg. Bengtson är begravd på Östra kyrkogården i Göteborg.

Byggnadsverk (urval) 

Flera teaterbyggnader i Tyskland, där han samarbetade med arkitekt Max Lithman.
Millesgården i Stockholm, 1908
Lorensbergsteatern i Göteborg, 1916
Läktarna vid fotbollsarenan Gamla Ullevi i Göteborg, 1916
Radhus i engelsk stil, Änggården i Göteborg
Stadshotellet, Trollhättan, i samarbete med Yngve Rasmusen, 1916
Hagens kyrka, i samarbete med Yngve Rasmussen, 1917
Palladium, Alingsås, 1924
Skogshyddan i Göteborg, 1925
Villa Hagebo, Karl M Bengtsons privata sommarbostad, Stenungsund 1926
St Jakobs metodistkyrka vid Heden i Göteborg, 1927
Polishus vid Ånäsvägen–Falkgatan 7, Olskroken i Göteborg, 1932 
Sveriges paviljong på Chicagoutställningen, 1933
Sjöfartsmuseet i Göteborg, 1933
Sjömanstornet i Göteborg: ett monument över förlista sjömän under Första världskriget, 1933
Hus i kvarteret Karl XII, Kommendantsängen, Göteborg:
Bostadshus vid Linnégatan 54, 56, 58 och 60 i Göteborg
Bostadshus vid Nordenskiöldsgatan 7B i Göteborg

Bilder

Källor

 Bengtsson, Karl M på SvenskaGravar.se

Noter

Externa länkar

Svenska byggmästare under 1900-talet
Svenska arkitekter under 1900-talet
Personer från Steneby socken
Gravsatta på Östra kyrkogården i Göteborg
Födda 1878
Avlidna 1935
Män
Sabah

Sabah (från 1888 fram till självständigheten 1963 kallat Brittiska Nordborneo) är den mindre av de två malaysiska delstaterna på ön Borneo (den andra är Sarawak). Sabah består av den nordligaste delen av ön och är berömd bland annat för sitt rika djurliv, med till exempel orangutanger och näsapor. Provinsen har en yta på 73 631 km² och hade 3 131 600 invånare år 2008. Sabahs huvudstad är Kota Kinabalu. Andra stora städer är Sandakan och Tawau. Sydostasiens högsta punkt, Gunung Kinabalu på 4095 meter över havet, ligger i Sabah.

Historia 
År 1703, i gengäld för den hjälp han fått från sultanen av Sulu (i nuvarande södra Filippinerna) för att bekämpa ett uppror, gav sultanen av Brunei honom ett område på norra Borneo.

På 1840-talet ökade kolonialmakternas intresse för Sulu. År 1865 slöt den amerikanske konsuln i Brunei, Claude Lee Moses, ett avtal med sultanen av Brunei i vilket han arrenderade territoriet i norra Borneo på tio år. Under amerikanska inbördeskriget förlorade dock USA sitt intresse för asiatiska kolonier och Moses sålde rättigheterna till American Trading Company, baserat i Hongkong, vilket etablerade en handelsstation där. Finansiella svårigheter och de immigrerade arbetarnas flykt gjorde att man övergav stationen år 1866.

Då arrendekontraktet gick ut 1875 sålde American Trading Company rättigheterna till baronen von Overbeck, den österrikiske konsuln i Hongkong. Overbeck fick från Brunei ett förnyande av arrendet på tio år. Han skrev under ett liknande avtal med sultanen av Sulu år 1878. Hans regering var dock inte intresserad av territoriet. År 1881 upprättade Overbecks tidigare medarbetare, bröderna Dent, British North Borneo Provisional Association Ltd. och erhöll ett officiellt avtal för att skapa British North Borneo Chartered Company för att ersätta det förra.

Nordborneo blev brittiskt protektorat år 1888, och kronkoloni 1946 efter andra världskriget. Kolonin blev självständig år 1963 och ingick i den malaysiska federationen under namnet Sabah, under en period då den indonesiske presidenten Sukarno bedrev en konfrontationspolitik med Malaysia. Med hänvisning till att sultanen av Brunei gav Sabah som gåva till Sulu har det funnits filippinska anspråk på Sabah.

Administrativ indelning 
Sabah är indelad i fem administrativa divisioner:
 Kudat
 Pantai Barat
 Pedalaman
 Sandakan
 Tawau

Dessa divisioner är vidare indelade i sammanlagt 24 distrikt.

Demografi 
Utöver malajerna som befolkar främst kusten finns i Sabah även ett flertal inhemska etniska grupper; dessa kategoriseras liksom malajerna som bumiputera, "infödda" (ordagrant "solens söner"), i kontrast till kineserna och indierna i Malaysia. Den största av dessa grupper är dusun (även kallade kadazan), vars språk liksom malajiska hör till den austronesiska språkfamiljen men liksom andra inhemska språk på Borneo tillhörande den dajakiska undergruppen och därför skiljt från malajiska.

Källor

Externa länkar 

Malaysias delstater
Borneo
Oljepalm

Oljepalm (Elaeis guineensis) är en art i familjen palmer som har större ekonomisk betydelse. Trädets ursprungliga utbredningsområde ligger i Afrika men den odlas numera även i tropiska delar av Amerika och framförallt i Sydostasien. Palmen blir upp till 30 meter hög och bildar en fruktställning som kan väga upp till 50 kilogram. I fruktställningen finns flera tusen frukter. Från frukten utvinns ur fruktköttet palmolja, och ur dess kärnor palmkärnolja.

Frukterna blir snabbt dåliga och måste därför bearbetas direkt efter skörd. Denna behandling går ut på att frukterna behandlas med ånga, så att ett visst enzym förstörs. I anslutning till detta pressas frukterna och kärnorna avskiljs.

Referenser

Externa länkar 

Palmer
Ol Växtindex
Ljuben Karavelov

Ljuben Karavelov, född omkring 1834 i Koprivsjtitsa, Bulgarien, Osmanska riket, död 21 januari 1879 i Ruse, Furstendömet Bulgarien, var en bulgarisk författare och journalist. 

Karavelov var bror till Petko Karavelov.

Karavelov var son till en kreaturshandlare och fick följa fadern på affärsresor i Osmanska riket, sattes i handelslära i Konstantinopel och kom 1858 till Moskva, där han studerade vid universitetet och utgav en samling bulgariska folkvisor, Pamjatniki narodnago byta Bolgar (1861). Under sin vistelse i Serbien (1868) misstänktes han för delaktighet i mordet på furst Mihajlo och flydde från Belgrad, men greps och hölls ett halvt år fängslad i Budapest. Därpå slog han sig ned i Bukarest, där han från eget tryckeri utgav den bulgariska revolutionära tidningen "Svoboda" (Frihet) och gjorde förberedelser för en nationell resning. Under hans ordförandeskap hölls i Bukarest 1870 en hemlig bulgarisk kongress. Han blev efterspanad av de osmanska myndigheterna och flydde 1873 till Serbien, men återvände snart till Rumänien och utgav tidningen "Nezavisimost" (Oavhängighet), senare "Znanie". Han deltog dock inte i resningen och i det rysk-turkiska kriget, utan bosatte sig i Ruse, där han ägnade sig åt litteraturen. 

Karavelov är grundläggare av den bulgariska novellistiken och den nybulgariska prosan. Hans första novellsamling utkom 1864 (ny upplaga 1898). Han ägnade sig även åt poesi, journalistik och litteraturkritik. Hans samlade skrifter (folkvisor, skisser, episka dikter, översättningar av Sjevtjenko, Heine med flera) utgavs i åtta band av Stojanov 1887-88.

Noter

Källor 

Bulgariskspråkiga författare
Bulgariska författare
Födda 1834
Avlidna 1879
Män
Frans Josef II av Liechtenstein

Frans Josef II av Liechtenstein, född 16 augusti 1906 på Schloss Frauental i Steiermark, död 13 november 1989 i Grabs i St. Gallen, var furste av Liechtenstein 1938–1989. Han efterträdde sin farfars kusin och sin farmors bror Frans I på tronen.

Han var son till prins Aloys av Liechtenstein (1869–1955) och ärkehertiginnan Elisabeth Amalie av Österrike (1878-1960). Alois avstod 1923 sina anspråk på Liechtensteins tron till förmån för sonen Frans Josef.
Fursten var femmänning med sin svenske kollega arvprins Gustaf Adolf

Han studerade på Schottengymnasium i Wien, där han tog studentexamen 1925. Han studerade sedan vid Hochschule für Bodenkultur 1925-1929, där han tog examen som jägmästare 1929. Han var därefter verksam vid de omfattande familjeegendomarna i Tjeckoslovakien.

Gift 7 mars 1943 med grevinnan Georgina von Wilczek (född 24 oktober 1921, död 18 oktober 1989).

Barn:
 Hans-Adam II av Liechtenstein, född 14 februari 1945
 Philipp, född 19 augusti 1946
 Nikolaus, född 24 oktober 1947
 Nora, född 31 oktober 1950
 Wenzel, född 19 november 1962, död 28 februari 1991.

Anfäder

Källor

Externa länkar
 Liechtensteins furstehus

Personer i Liechtenstein under 1900-talet
Liechtensteins regenter
Huset Liechtenstein
Män
Födda 1906
Avlidna 1989
Ernst Schwarcz

Ernst Schwarcz, född 1923 i Wien, död 2008 i Wien. 

Han kom 1939 som flykting till Sverige. Där upptäckte han fredstanken och tog del i Internationelle Arbetslags förberedelsekurser för den materiella och ideella återuppbyggnaden i efterkrigets Tyskland. Han återvände 1946 till Wien och har där tagit del av olika fredsaktiviteter. I de följande 40 åren har han som förläggare gett ut ett större antal fredsböcker.

Källor

Österrikiska förläggare
Födda 1923
Män
Avlidna 2008
Frans I av Liechtenstein

Frans I av Liechtenstein, född 28 augusti 1853 på slottet Liechtenstein, död 25 juli 1938 i Feldsberg, var furste av Liechtenstein 1929-1938.

Han var son till Aloys II av Liechtenstein och yngre bror till sin företrädare på tronen, Johan II av Liechtenstein. Han var gift (1929) med Elisabeth von Gutman (1875-1947) i hennes andra gifte.

För han blev furste, var han verksam som militär och diplomat. 1894–1898 var han Österrike-Ungerns ambassadör i Ryssland.

Frans abdikerade 1938 och efterträddes av Frans Josef II av Liechtenstein, som var sonson till hans äldste kusin och hans syster Henriette.

Källor 

Personer i Liechtenstein under 1800-talet
Personer i Liechtenstein under 1900-talet
Liechtensteins regenter
Huset Liechtenstein
Män
Födda 1853
Avlidna 1938
Cho Oyu

Cho Oyu (tibetanska enligt Wylie: jo bo dbu yag, kinesiska: 卓奥友峰, pinyin: Zhuoaoyou feng), även kallat Mount Zhuoaoyou, är världens sjätte högsta berg, beläget i Himalaya på gränsen mellan Nepal och Tibet i Kina, cirka 20 kilometer väster om Mount Everest. Berget har en högsta topp på 8 188 meter över havet och det första försöket att bestiga det gjordes 1952 av en expedition ledd av Eric Shipton och Tom Bourdillon. Men tekniska svårigheter på en klippvägg på 6650m höjd tvingade dem vända.

Den första lyckade bestigningen av Cho Oyu genomfördes den 19 oktober 1954 via den nordvästra bergskammen, av österrikarna Herbert Tichy, Joseph Jöchler och Sherpa Pasang Dawa Lama. Cho Oyu var den femte topp på över 8000m höjd som bestegs, efter Annapurna i juni 1950, Mount Everest maj 1953, Nanga Parbat i juli 1953 och K2 i juli 1954.

Berget anses som ett av de lättaste bergen över 8000 meter och klättras därför av många professionella nybörjare. Berget är dessutom mycket lättillgängligt då man kan nå baslägret med jeep från glaciärpassagen Nangpa La (5716m höjd) vilken fungerar som en handelsförbindelse mellan tibetaner och Sherpafolket.

Tidslinje
1952 Edmund Hillary siktar den nordvästra väggen.
1954 Österrikarna Joseph Jöchler, Herbert Tichy, och Pasang Dawa Lama (Nepal) når toppen.
1958 Toppen nådd en andra gång av en indisk expedition, samt av sherpan Pasang Dawa Lama en andra gång. Första dödsfallet på berget äger rum.
1959 Fyra döda i en internationell kvinnlig expedition till berget.
1964 Kontroversiell tredje bestigning av en tysk expedition, men det finns inga bevis på att toppen nåddes. Två klättrare omkommer.
1978 Österrikarna Edi Koblmüller och Alois Furtner bestiger berget via den mycket svåra sydöstväggen.
1983 Reinhold Messner lyckas vid fjärde försöket.
1985 Den 12 februari gör Maciej Barbeka och Maciej Pawlikowski den första vinterbestigningen (upprepas tre dagar senare av Andrzej Heinrich och Jerzy Kukuczka).
1994 Första solobestigningen från sydvästra sidan av Yasushi Yamanoi.
2011 Den holländske bergsbestigaren Ronald Naar dör på 8000 meters höjd efter att ha blivit sjuk.

Referenser

Externa länkar
 Norrbottens-Kuriren: Team SAD Piteå gör en expedition till Cho Oyu
 Cho Oyu på Peakware (engelska)

Berg 8000 meter över havet eller högre
Berg i Kina 8000 meter över havet eller högre
Bergstoppar i Himalaya
Berg i Nepal
Berg i Kina
Berg i Tibet
WP:Projekt Kina
Sjöfartsmuseet

Sjöfartsmuseet kan syfta på:
 Sjöfartsmuseet Akvariet – ett sjöfartsmuseum i Göteborg
 Blekinge Sjöfartsmuseum –  samlingar från sjöfartens historia i Blekinge i Karlshamn
 Kalmar sjöfartsmuseum – ett museum öppnat 1942
 Roslagens sjöfartsmuseum – ett sjöhistoriskt museum på gamla Kaplansbacken Älmsta, Norrtälje kommun
 Råå museum för fiske och sjöfart – ett museum i Råå i Helsingborg
 Sjöfartsmuseet i Oskarshamn – ett museum öppnat 1954 
 Skärhamns sjöfartsmuseum – ett museum på Tjörn
 Teknikens och sjöfartens hus – ett av de museer som ingår i Malmö Museer
 Ålands sjöfartsmuseum – ett museum öppnat 1954

Se även
 Maritimt kulturarv
 Forum Marinum
 Göteborgs Maritima Centrum
 Marinmuseum
 Sjöhistoriska museet
 Västerbottens museum med Egilhallen / Fiske och sjöfart – utställning om fiske och sjöfart
Petko Karavelov

Petko Karavelov, född 5 april 1843 i Koprivsjtitsa, död 7 februari 1903 i Sofia, var en bulgarisk politiker och flera gånger premiärminister. Han var bror till författaren Ljuben Karavelov.

Biografi 
Petko Karavelov studerade i Ryssland, arbetade i förvaltningen under den ryska ockupationen av Bulgarien, var vicepresident i den konstituerande notabelförsamlingen i Tărnovo 1879 och intog sedan en framskjuten ställning i sitt lands politiska liv som ledare för ett "radikalt" parti. I Tsankovs ministär 1880 var han finansminister, och mot slutet av samma år bildade han själv regering.

Efter att hans regering störtats genom furst Alexanders statskupp 1881 begav sig Karavelov till Östrumelien, där han blev gymnasielärare och sedan borgmästare i Plovdiv, men efter att författningen återställts 1883 återvände han till Bulgarien. Han blev president i sobranjen 1884 och efter Tsankovs fall i juli samma år åter regeringschef. Denna post innehade han när Östrumelien förenades med Bulgarien 1885, vilket han ivrigt verkade för, under det serbiska kriget samma år samt ända till kuppen mot furst Alexander i augusti 1886. Hans förhållande till sammansvärjningen mot denne var tämligen tvetydigt; efter den revolutionära regeringens snara tillbakaträdande återtog han emellertid ärendenas ledning, men utan att vilja återkalla fursten, och överflyglades därför också av Stambolov.

Vid sin abdikation i september samma år utsåg furst Alexander honom tillsammans med Stambolov och Sava Mutkurov till medlem av det provisoriska regentskapet, men hans oklara hållning gentemot ryssarna föranledde hans avgång i november. Under den fortsatta kampen med Ryssland betraktades Karavelov med mycken misstänksamhet och behandlades av Stambolov med stor hårdhet; efter upprorsförsöket i februari-mars 1887 häktades han för någon tid, och efter mordet på Christo Beltjev 1891 dömdes han till fem års fängelse. Han frigavs först någon tid efter Stambolovs fall (i december 1894), varefter han åter trädde i spetsen för "karavelisternas" parti; i mars 1901 blev han än en gång premiärminister, men stupade redan i januari 1902 på de finansiella svårigheterna.

Källor 

Bulgariens premiärministrar
Bulgariens finansministrar
Bulgariska politiker under 1800-talet
Bulgariska politiker under 1900-talet
Födda 1843
Avlidna 1903
Män
Ugglan
Toshiki Kaifu

Toshiki Kaifu (japanska:海部 俊樹 Kaifu Toshiki), född 2 januari 1931 i Nagoya, död 9 januari 2022 i Tokyo, var Japans 76:e och 77:e premiärminister mellan 1989 och 1991.

Källor 

Japans premiärministrar
Japanska politiker under 1900-talet
Personer från Nagoya
Födda 1931
Avlidna 2022
Män
WP:Projekt Japan
Karavelov

Karavelov kan syfta på:

Ljuben Karavelov, bulgarisk författare och journalist
Petko Karavelov, bror till Ljuben, bulgarisk politiker

Efternamn
Johan II av Liechtenstein

Johan II av Liechtenstein, född 5 oktober 1840 i Eisgrub, död 11 februari 1929 i Feldsberg, var furste av Liechtenstein 1858-1929. Genom av sina vidsträckta besittningar i Österrike var han också ärftlig medlem av österrikiska riksrådet. 

Johan II införde 1862 en konstitutionell författning i Liechtenstein, under påverkan av den österrikiske socialreformatorn Karl von Fogelsang, och 1921 infördes den ännu gällande författningen på demokratisk-parlamentarisk grund.

Johan var son till Aloys II av Liechtenstein och Franziska Kinsky. Han gifte sig inte och efterträddes av sin yngre bror, Frans I av Liechtenstein. Efter Ludvig XIV av Frankrike är han den europeiska monark som har regerat längst, med drygt 70 år på tronen. Han var en betydande konstsamlare och mecenat.

Källor 

Personer i Liechtenstein under 1800-talet
Personer i Liechtenstein under 1900-talet
Liechtensteins regenter
Huset Liechtenstein
Män
Födda 1840
Avlidna 1929