kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Al Grey

Albert Thornton "Al" Grey, född 6 juni 1925 i Aldie, Virginia, död 24 mars 2000 i Phoenix, Arizona, var en amerikansk jazztrombonist.

Grey spelade med Benny Carters orkester efter andra världskriget, senare med Jimmie Lunceford, Lucky Millinder och Lionel Hampton. 1956–1957 arbetade han med Dizzy Gillespies storband. Han spelade med Count Basie i tre olika omgångar 1957–1961, 1964–1966 och 1971–1977. 

Från 1961 var Grey frilansare med egna grupper (bland annat med tenoristen Jimmy Forrest) och med studiojobb. Hans specialitet var plunger-sordinen som han använde i solon för att skapa wah-wah-effekter och röstliknande ljud.

Diskografi
Återutgivning på CD
Basie's Beat (Verve records)
Definitive Count Basie (Verve records)
Basie's Beatle Bag (Verve records)
Count Basie Plays the Hits of Frank Sinatra (Verve records)
Basie Picks the Winners (Verve records)
Jazz Masters 10: Dizzy Gillespie (Verve records)
Digital Duke (GRP Records)
Snap Your Fingers (Verve records)
Quincy Jones Talking Verve (Verve records)

Födda 1925
Avlidna 2000
Amerikanska jazztrombonister
Män
Pierre Mutz

Pierre Mutz, född den 15 november 1942 i Tournon-d'Agenais, är en fransk ämbetsman. Han var polisprefekt i Paris 2004-2007 och prefekt i Paris 2007-2008.

Biografi
Mutz var yrkesofficer 1962-1980 och genomgick generalstabsutbildning vid militärhögskolan École Spéciale Militaire de Saint-Cyr. Han blev major vid infanteriet 1977 och slutligen chef för franska arméns attackdykarskolan på Korsika. År 1980 övergick major Mutz till en karriär inom de franska länsstyrelserna och var "sous-préfet" (chef för ett arrondissement) i olika departement 1980-1989. Han blev prefekt (motsvarande landshövding) i Essonne 1996-2000, var prefekt i Haute-Vienne - och tillika regional prefekt för regionen Limousin - 2000-2002. Prefekt Mutz var chef för gendarmeriet 2002-2004, polisprefekt i Paris 2004-2007 och prefekt för Île-de-France och Paris 2007-2008.

Källor
 

Franska militärer under 1900-talet
Franska ämbetsmän
Födda 1942
Levande personer
Män
Otwock

Otwock () är en stad i Masoviens vojvodskap i centrala Polen. Den är belägen vid floden Świders utlopp i Wisła, cirka 23 kilometer sydost om centrala Warszawa. Angränsande städer till Otwock är Józefów och Karczew. Staden har 44 333 invånare (2021), på en yta av 47,31 km².

Historia 
Otwock är en stad med judisk historia. Vid den tysk-sovjetiska invasionen av Polen 1939 etablerade tyskarna ett getto i staden. Den judiska befolkningen deporterades till Treblinka och Auschwitz.

Referenser

Externa länkar 

 Officiell webbplats

Städer i Masoviens vojvodskap
Stadskommuner i Masoviens vojvodskap
Lustspel

Lustspel kallas ett skådespel av humoristisk eller komisk karaktär. Vardagslivet skildras ofta och munterhet är ett grunddrag i dessa stycken.

Komedi och lustspel är delvis synonyma begrepp och gränsdragningen gentemot farsen är minst sagt flytande.

Se även
Folklustspel

Teatergenrer
Nelson Muntz

Nelson Muntz (spelad av Nancy Cartwright) är en rollfigur i den animerade TV-serien Simpsons.

Biografi
Nelson, född i Springfield, är en av Springfield Elementary Schools översittare. Han har varit ihop med Lisa en gång. Han bor med sin mamma i ett förfallet hus. Hans pappa har lämnat honom efter att ha gått till affären. I ett avsnitt kommer Nelsons pappa tillbaka, men försvinner efter en stund.

Nelson har gjort sig känd för sitt hånfulla skratt, "Ha ha!". Nelson gillar Andy Williams och Snövit. 

Nelson brukar gå runt med jimbo dolph och kearney.

Rollfigurer i Simpsons
Laura Bridgman

Laura Dewey Bridgman, född 21 december 1829 i Hanover, New Hampshire, död 24 maj 1889 i Boston, Massachusetts, var en amerikansk kvinna som var den första dövblinda människan i världen som lärde sig språk och kunde kommunicera med andra människor.

Barndom

Laura Bridgman föddes seende. Vid två års ålder fick hon och två äldre systrar scharlakansfeber. Systrarna dog och Bridgman förlorade genom sjukdomen både syn och hörsel. Snart efteråt slutade hon tala. Hon utvecklade ett eget teckenspråk för att kommunicera med familjen, men när de inte förstod henne råkade Bridgman – precis som Helen Keller – i raseri.

Utbildning

I oktober 1837 flyttade den nästan 8-åriga Bridgman till Perkins-institutionen i Boston där Samuel Gridley Howe började undervisa henne. Howe, som var lärare för blinda, hade just träffat en 30-årig dövblind kvinna, Julia Brace, som levde i en skola för döva och klarade sig ganska bra med teckenspråk. Bekantskapen med Brace inspirerade Howe att utveckla en egen metod för att undervisa dövblinda människor. 

Bridgman, som trivdes i skolan, fick flera bekanta saker som hon måste beröra, till exempel en mugg. På muggen stod "mug" i reliefskrift (inte i braille – Louis Brailles uppfinning var helt ny och Howe och många andra ogillade punktskriften). Barnet kände skriften på sakerna med sina fingrar och så småningom förstod hon att bokstäverna var föremålets namn. Bridgmans stora genombrott kom just precis med en nyckel och ordet "key"! Då begrep hon att allting i världen har sitt eget namn. 

Sen lärde hon sig dövas eget alfabet som stavades med fingrarna – hon berörde reliefskriften med den ena handen och samtidigt stavade läraren fingeralfabetet i hennes andra hand.

Snart kunde hon kommunicera med andra människor.

Berömdhet

När Charles Dickens kom till Amerika besökte han Perkins-skolan och träffade Bridgman. Efteråt beskrev han hennes framgång på ett entusiastiskt sätt i boken "American Notes".

Många år senare läste Kate Keller – mor till Helen Keller – Laura-Bridgman-kapitlet i "American Notes" och förstod att det fanns hopp för hennes dövblinda dotter Helen. Perkins-skolan skickade Laura Bridgmans vän Anne Sullivan till familjen Keller. 

Laura Bridgman bodde på skolan i hela sitt liv.

Minne

Laura Bridgmans livshistoria föll ganska snart i glömska. Helen Kellers sensationella framgång överträffade hennes. 1903 skrev dock Howes dotter Laura Richards (som var uppkallad efter Laura Bridgman) biografin The Story of an Opened Door. Nästan hundra år senare, 2001, utkom Elizabeth Gitters biografi The Imprisoned Guest.

Källor

Elizabeth Gitter: The Imprisoned Guest. New York 2001.

Externa länkar 
 biografi av Laura Bridgman (engelska).
 Laura Bridgman och musiken från „Wilhelm Jerusalem - Helen Keller: Brev“ dokumentär teater av Herbert Gantschacher, använda språk: tyska och österrikiska teckenspråk.

Kvinnor
Personer från Hanover, New Hampshire
Födda 1829
Avlidna 1889
Amerikaner
Herman Storm

Herman Storm är en äventyrsserie producerad för den svenska Fantomen-tidningen sedan 1990. Den skapades av den norske författaren Eirik Ildahl och den franske tecknaren Jean-Yves Mitton. 

Huvudpersonen är den svenske reportern Herman Storm som råkar ut för äventyr över hela världen. De utspelar sig ofta i politiskt aktuella områden, men Ildahls manus blandar realismen med en stor dos absurditeter och humor.

Varje äventyr är drygt 60 sidor och delades upp i flera delar vid publicering i Fantomen. Efter fem äventyr lämnade Mitton serien. Ny tecknare blev Enrique Villagrán som även han tecknade fem äventyr; det sista publicerades 2001.

Utgivning 
"De dödas arme", Fantomen nr 17, 19 & 21/1990
"Det ensamma ögat", Fantomen nr 6, 8, 10 & 12/1991
"Kaptens Brums vänner", Fantomen nr 4, 6 & 8/1992
"Den blinda kristallfisken", Fantomen nr 23, 24 & 25/1992
"Valrossens hemlighet", Fantomen nr 26/1993, 1 & 2/1994
"Kvinnan med tusen ansikten", Fantomen nr 10–12/1995
"De hjärtlösa", Fantomen nr 16–18/1997
"Morgonstjärnans dödskyss", Fantomen nr 11–13/1998
"Den kinesiska trollspegeln", Fantomen nr 5–7/2000
"Testamentet", Fantomen nr 6–8/2001

Svenska serier
Svenska seriefigurer
Phil Davis (serieskapare)

Philip "Phil" Davis, född 4 mars 1906 i Saint Louis i Missouri, död 16 december 1964, var en amerikansk serieskapare. Han är framför allt känd som medskapare och tecknare av Mandrake.

Under sina studier vid Washington University in St. Louis hade Davis ett deltidsjobb som ritare, arbetade senare som tecknare på tidningen St. Louis Post-Dispatch och började därefter arbeta med tidskriftsillustrationer och annonsteckning. 1933 träffade Davis Lee Falk, som var chef på en annonsbyrå, och de började samarbeta kring Mandrake. 1934 lyckades Lee Falk sälja in Mandrake till King Features Syndicate och serien lanserades 11 juni 1934.

En av Davis assistenter i Mandrake-projektet var Ray Moore, som 1936 blev Lee Falks medskapare till Fantomen.

Referenser

Amerikanska serieskapare
Män
Födda 1906
Avlidna 1964
William Russ

William Russ, född 20 oktober 1950 i Portsmouth, Virginia, USA, är en amerikansk skådespelare i många TV-filmer. Russ är gift med skådespelerskan Clare Wren. Han har en dotter och en son. Han gillar att vindsurfa.

Filmografi (urval)
Här är ditt liv, Riley (2014)
Home at Last (2011-2012)
Makt och begär (2009-2010)
Boston Legal (2005-2008)
Ghost Whisperer (2007)
På heder och samvete (2004)
Jordan, rättsläkare (2002)
Ally McBeal (2000)
American History X (1998) 
"Här är ditt liv, Cory" (Boy Meets World) (1993) 
Middle Ages (1992)
Brottets väg (1986)
V (TV) (1983)

Källor

Externa länkar

Amerikanska TV-skådespelare
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska skådespelare under 2000-talet
Personer från Portsmouth, Virginia
Födda 1950
Levande personer
Män
Ebbo

Ebbo kan syfta på:

 Ebo av Reims (cirka 775-851), en frankisk biskop
 Ebbo, Borgå – en ort i Finland
Landstingsförbundet

Landstingsförbundet var 1920–2007 intresseorganisation och arbetsgivarrepresentant för de svenska landstingen innan det slogs samman med Svenska Kommunförbundet och bildade det nya förbundet Sveriges Kommuner och Landsting den 27 mars 2007.

Referenser

Vidare läsning

Historiska arbetsgivarorganisationer i Sverige
Ej längre existerande svenska kommunala organisationer
Arbetsgivarorganisationer upplösta 2007
Arbetsgivarorganisationer bildade 1920
San Cosmo Albanese

San Cosmo Albanese (arberesjiska Strihari) är en arberesjisk ort i provinsen Cosenza i Kalabrien, Italien. Kommunen hade  invånare (2018). och gränsar till kommunerna Acri, Corigliano Calabro, San Demetrio Corone, San Giorgio Albanese och Vaccarizzo Albanese.

Referenser 

Orter i Kalabrien
Kommuner i provinsen Cosenza
Möngke

Möngke, född i början av 1200-talet, död 1259, mongolernas storkhan 1251–59, son till Tolui, sonson till Djingis khan, bror till Khubilai khan.

Möngke valdes 1251 överraskande och under kuppartade former till storkhan (Khaghan) genom en kurultai som sammankallats av hans kusiner Batu och Berke efter den föregående storkhanen Güyüks död. En motkupp av anhängare till en annan gren av Djingis khans släkt, utgående från Möngkes farbror Ögedei, misslyckades. Ögedeis änka syddes in i en skinnsäck och dränktes i en flod för att statuera varnande exempel.

Möngke fortsatte Djingis khans politiska expansionsprogram genom att själv leda krigståg till Kina och Indokina och skicka en annan här under sin bror Hülegü mot kalifatet. Möngke insjuknade i dysenteri under sitt kinesiska fälttåg och avled 1259 och efterträddes av sin bror Khubilai khan som storkhan.

Referenser

Noter

Övriga källor 

Män
Avlidna 1259
Yuandynastins kejsare
Huset Borjigin
WP:Projekt Kina
Mongoliska khaner
Födda 1209
Personer i Mongoliet under 1200-talet
Benny Carter

Bennett Lester "Benny" Carter, född 8 augusti 1907 i Harlem i New York, död 12 juli 2003 i Los Angeles, Kalifornien, var en amerikansk jazzmusiker (altsaxofonist och trumpetare), arrangör, kompositör, orkesterledare och pedagog. Benny Carter var en av jazzens mest inflytelserika musiker med en karriär som täckte in nära på hela jazzens dåvarande historia.

Carter begick sin skivdebut med Charlie Johnsons orkester 1928 och ingick senare under 1920-talet i bland annat Fletcher Hendersons band. Under 1930-talet ledde han egna orkestrar samt verkade långa perioder i Europa (främst England) där han spelade med lokala musiker. 1936 gjorde han gästspel i Sverige och spelade in två skivsidor för Sonora tillsammans med den dåvarande svenska jazzeliten. Han återvände till Sverige 1955 då han deltog i Jazz at the Philharmonic (JATP) - en turnerande musikorganisation under impressarion Norman Granz ledning.

Han återvände till USA 1938 och bosatte sig från 1943 i Los Angeles, där han kom att komponera och arrangera musik för många filmer, något han var en av de första svarta musikerna att göra. Han fortsatte att vara musikaliskt aktiv långt upp i åren, och bland annat framträdde han på sin 90-årsdag 1997 på Oslo jazzfestival. 

Till Carters mest kända kompositioner hör Blues in My Heart och When Lights Are Low.

Referenser

Noter

Externa länkar 
 Officiell webbplats
 

Amerikanska jazzsaxofonister
Amerikanska jazztrumpetare
Födda 1907
Avlidna 2003
Män
Carly Colón

Carlos Edwin "Carly" Colón, Jr., född 21 februari 1979 i Santurce, Puerto Rico. som son till den puertoricanske professionelle fribrottaren och grundaren av World Wrestling Council founder Carlos Colón Sr. och hans kanadensiskfödda fru Nancy. Han har tre yngre syskon, inklusive fribrottarna Primo och Stacy Colón, som båda uppträdde i World Wrestling Council. En andra syster, Melissa, har inte deltagit i brottningsbranschen. Andra medlemmar av Colóns familj har också varit inblandade i World Wrestling Council, inklusive hans kusin Epico Colón och farbrodern José Colón.

Carly Colón är professionell wrestlingbrottare. Han är känd under artistnamnet Carlito eller Carlito Caribbean Cool. Colón har tidigare brottats i WWE (World Wrestling Entertainment) men 2013 brottades han i WWC (World Wrestling Council).

Referenser 

Födda 1979
Puertoricanska fribrottare
Män
Levande personer
Kampen, Helsingfors

Kampen (finska: Kamppi) är en stadsdel i centrala Helsingfors, samt en del av Kampmalmens distrikt. 

Namnet Kampen kommer från användningen av det dåvarande sandfältet där redan under 1600-talet för kamper och tävlingar. Under 1700-talet fanns militäranläggningar på området, och bland dessa en Campementsplats. Andra namnformer var Campen, Exercisplats (1810) och Exercisplan (1866). Efter att Sverige förlorade Finland till Ryssland, höll den ryska armén till på området under 1800-talet. Från denna tid finns ekonomibyggnaden till Åbo kasern – den planerade Kulturkasernen – kvar, ritad av Carl Ludvig Engel på 1830-talet. Under finska inbördeskriget 1918 brann huvudbyggnaden utmed nuvarande Mannerheimvägen ned och revs. Från 1930-talet och fram till år 2005 fungerade Helsingfors busstation i den sista kvarvarande kasernbyggnaden, vilken på 2020-talet byggdes om till kulturhus.

Kampen var tillsammans med Rödbergen ett fattigt område fram till 1870-talet och industrialiseringen, då arbetarstadsdelar uppstod norr om Långa bron. På 1870-talet flyttades klädesmarknaden Narinken till Simonsgatan. Namnet härleds från ryskans rynok ("torg") och formen na rynke ("på torget"), ett torg där framför allt judiska köpmän och lumpförsäljare bjöd ut sina varor. Narinken stängdes år 1929, men namnet återuppstod 2005 i form av det närliggande Narinkentorget på platsen för Helsingfors busstation.

Mitten av Kampen var länge ett asfalterad plats som fungerade som busstation. I den nedre delen byggdes 1936 Glaspalatset på platsen för tidigare Åbo kaserns huvudbyggnad. Byggnaden var först tänkt som temporär för att användas under de senare inhiberade Olympiska spelen 1940, Tennispalatset, i den övre delen, är från 1938. Utrymmena användes under de olympiska spelen år 1952 för bland annat basketboll. Tennispalatset var rivningshotat 1970, men renoverades och blev biograf år 1999 och innehåller också en del utrymmen för Helsingfors stadsmuseum. Det modernistiska Bilhuset blev klart 1958. 

Helsingfors metro nådde Kampen år 1983. På hösten 2002 tömdes busstationens markyta på bussar och man började gräva en enorm grop på 300x100x10 meter. År 2005 var gropen överbyggd och den nya underjordiska, flygterminalliknande busstationen öppnade. Ovanför busstationen finns köpcentret Kampens centrum.

Skolor i stadsdelen Kampen är bland andra Tyska skolan i Helsingfors och Judiska skolan i Helsingfors. Historiskt fanns där flera svenskspråkiga skolor, av vilka de längst varade, båda på Bulevarden, var Svenska fruntimmersskolan, Bullan (1885-1974) och Nya svenska flickskolan, Vilohemmet (1914-1963).

Bildgalleri

Se även
Entreprenörmonumentet
Movitz

Movitz, ofta Fader Movitz, är en av de viktigare figurerna i Carl Michael Bellmans diktning.

I Fredmans epistlar framträder han ofta som musikant, särskilt ofta nämns basfiolen, men han spelar också andra instrument till exempel valthorn, klarinett, oboe, flöjt och harpa. Vid några tillfällen beskrivs Movitz också som porträttmålare (epistlarna 39, 66 och 74). Under senare delen av sitt liv använde Bellman Movitz som sitt alter ego också i privata brev till bland annat Helena Quiding.

Bellman beskrev Movitz i förordet till epistlarna som "konstapel, namnkunnig av sin konsert på Tre Byttor; komponerat musiken till Serlachii Vårblomma", och tillägnade honom sitt verk Bacchi Tempel.

Den verklige Movitz 
Fredrik Movitz föddes i Stockholm 1721 och var son till en krögare. Efter Stockholms trivialskola arbetade han som perukmakarlärling. År 1741 tog han värvning vid Fältartilleriregementets sappörkompani i Stockholm där han så småningom blev konstapel (korpral). Under sappörtjänstgöringen skadade han sig 1763 i båda händerna, och fick avsked med underhåll. Därefter började hans 'dryckeskarriär', och han blev en känd figur på krogar och baler. Han var ofta anlitad som spelman på fester och som festarrangör. Movitz fick sin huvudsakliga försörjning främst från den krog han drev på Drottninggatan, som dock mest sköttes av hans fru. Han avled 1779, inte av lungsot (som det beskrivs i epistlarna) utan av 'stenpassion'. 

Fredrik Movitz gifte sig 1743 och fick tre söner. 1752 dog hans hustru, men han gifte om sig redan samma år.

Källor
Fader Movitz på bellman.net

Bellman
Fiktiva figurer från Stockholm
Fiktiva figurer i musikaliska verk
Dumhet eller brott

Dumhet eller brott är en svensk film från 1990 i regi av Maj Wechselmann. Filmen premiärvisades 6 april 1990. Filmen är tillägnad den danske antinazisten och journalisten Nic Blædel och är en dokumentärfilm med dramatiserade inslag om Maj Wechselmanns egen familj, om tiden före och under andra världskriget i Danmark, Norge och Sverige.

Roller i urval
Moa Myrén - farmor Clara
Judith Hollander - Regina 
Cecilia Hollander - Maj 
Måns Glaeser - Zigurd som barn 
Peter Wechselmann - Bruno som barn 
Claudio Tamburrini - Bruno som vuxen

Musik i filmen
Chaconne, piano, op. 32, kompositör Carl Nielsen  
Rigoletto, kompositör Giuseppe Verdi 
Bulten. Tango, kompositör Dmitrij Sjostakovitj 
Symfoni, nr 8, kompositör Allan Pettersson

Filmer 1990
Svenska dramafilmer
Svenskspråkiga filmer
Filmer i regi av Maj Wechselmann
Svenska 1990-talsfilmer
Tukaner

Tukaner (Ramphastidae), pepparätare, är en familj inom ordningen hackspettartade fåglar med cirka 40 arter i Syd- och Centralamerika. Dessa fåglar har de största näbbarna i förhållande till sin kroppsstorlek, upp till en tredjedel av kroppen. Denna stora näbb används för termoreglering, men kan även ha flera andra nyttiga egenskaper, som att hjälpa vid födosök, partnerval samt att skrämma fiender. Precis som andra hackspettartade fåglar har de även zygodaktyla fötter, vilket innebär att de har två klor fram och två bak, till skillnad från de flesta fåglar som har tre fram och en bak. Detta ger dem utmärkt greppförmåga. Med sina starka färger och stora näbb, går de inte att ta miste på. De lever i grupper och lever av bär, frön, insekter, spindlar och undantagsvis andra fågelarters ungar. Maten plockas upp med spetsen på näbben och dess långa tunga. Tukaner kan vara högljudda. De är ofta väldigt territoriella, och inte sällan aggressiva mot andra djur, varför vissa fågelexperter hävdar att dessa fåglar är bland de jobbigaste av alla att arbeta med i djurparker. Ett par håller ihop i flera år. En gång om året lägger honan 2-4 ägg i boet uppe i ett trädhål. Båda föräldrarna ruvar äggen, som kläcks efter ungefär två veckor. Ungarna lämnar boet när de är cirka åtta veckor gamla. Den går att tämja precis som en papegoja, och dess vackra fjädrar är mycket omtyckta som dekoration. Namnet tukan kommer från portugisiskans tucano, ett ord upptaget ur tupí-guaraní.

Stjärnbilden Tukanen är uppkallad efter dessa fåglar.

Systematik
Familj Ramphastidae
 Släkte Aulacorhynchus — gröna tukanetter (6–13 arter beroende på taxonomi)
 Släkte Selenidera — flerfärgade tukanetter (6 arter)
 Släkte Andigena — bergstukaner (4 arter)
 Släkte Pteroglossus — araçarier (14 arter, inkl. grönnäbbad bergstukan (Pteroglossus/Baillonius bailloni)
 Släkte Ramphastos — typiska tukaner (cirka 8 arter)

Källhänvisningar

Tattersall, G. J. et al. (2009) Heat Exchange from the Toucan Bill 
Reveals a Controllable Vascular Thermal Radiator, Science, vol 325, 468-470

Tukaner
Fågelfamiljer
Kanadas konservativa parti

Kanadas konservativa parti (en. Conservative Party of Canada, fr. Parti conservateur du Canada) är ett konservativt politiskt parti i Kanada, bildat i december 2003 som en sammanslagning av Progressive Conservative Party of Canada och Canadian Alliance.

I valet 2006 blev de konservativa största partiet i det kanadensiska parlamentet och bildade därför minoritetsregering, efter tretton år med en liberal regering. I valet 2011 vann partiet 167 mandat och fick således egen majoritet för första gången. År 2015 förlorade man regeringsmakten.

Politik 
Kanadas konservativa parti brukar betecknas som konservativt, både i värde- och ekonomifrågor.

Se även 
Lista över politiska partier i Kanada

Politiska partier i Kanada
Konservativa partier
Politiska partier bildade 2003
Vill ha mer

Vill ha mer är Mighty Bands album från 1983. Det släpptes på Mariann records med serienummer MLPH 1535.

Låtlista
Vill ha mer innan månen har gått ner
Blixt från klar himmel
Kvällens kasanova
Du och jag
Natten kommer
Dansa hela kvällen
Vi kan följa med
Skandal
Var ska vi sova inatt
Dum dum telefon

Album utgivna på Mariann Grammofon
Musikalbum 1983