Calgary Flames

Calgary Flames är en kanadensisk ishockeyorganisation vars lag är baserat i Calgary i Alberta och som har varit medlemsorganisation i NHL sedan den 9 november 1971. De hette då Atlanta Flames och var baserad i den amerikanska delstaten Georgias största stad Atlanta fram tills den 24 juni 1980 när Flames flyttades till Calgary. Hemmaarenan är Scotiabank Saddledome och invigdes den 15 oktober 1983 som Olympic Saddledome i och med de olympiska vinterspelen 1988. Laget spelar i Pacific Division tillsammans med Anaheim Ducks, Edmonton Oilers, Los Angeles Kings, San Jose Sharks, Seattle Kraken, Vancouver Canucks och Vegas Golden Knights.

Flames har vunnit Stanley Cup en gång och det var säsongen 1988–1989. Laget har haft en del namnkunniga spelare genom åren som Jarome Iginla, Al MacInnis, Miikka Kiprusoff, Theoren Fleury, Håkan Loob, Joe Nieuwendyk, Kent Nilsson, Gary Roberts, Sergej Makarov, Doug Gilmour, Joe Mullen, Phil Housley, Gary Suter, Lanny McDonald, Jay Bouwmeester, Mike Vernon och Mark Giordano.

Historia

Åren i Atlanta 

Då World Hockey Association startade 1972 skapades Atlanta Flames av ägargruppen av NBA-laget Atlanta Hawks för att jämna ut spelschemat, då ett andra NHL-lag i New York startats 1971 för att på ett lagligt sätt hålla WHA:s New York Raiders utanför den nybyggda arenan Nassau Coliseum.

Tiden i Atlanta var framgångsrik jämfört med andra nya NHL-lag, med sex slutspel under åtta år laget fanns i Atlanta. Laget led dock av sviktande ekonomi delvis för att arenan The Omni var en av de sista som byggdes utan lounger.

1980 såldes laget till en grupp affärsmän från Calgary för 16 miljoner USD, vilket var den högsta summan ett NHL-lag köpts för.

Första åren i Calgary (1980–1983) 
Lagets första säsong i Calgary blev en succé. I grundserien blev laget, ledda av Kent Nilssons 49 mål och 131 poäng totalt, 3:e bästa laget. Stanley Cup-slutspelet samma år inleddes med en seger mot Chicago Blackhawks med 3–0 i matcher vilket följdes upp med seger mot Philadelphia Flyers, 4–3, innan man förlorade semifinalen mot Minnesota North Stars, 2–4.

Efter den tidiga framgången följde några magra år där man förvisso tog sig till slutspel men åkte ur i första eller andra omgången. Detta berodde mycket på att lagets general manager Cliff Fletcher valde att göra sig av med spelare som varit med sedan tiden i Atlanta, bland andra Kent Nilsson. Istället tog man in spelare som man kunde bygga på i framtiden.

De goda åren (1984–1992) 
Cliff Fletchers ändringar i laget 1982 ledde till att laget blev ett av de bästa i ligan under mitten av 1980-talet och början av 1990-talet till exempel misslyckades man endast en gång att ta 90 poäng i grundserien mellan 1984 och 1991. Trots de stora framgångarna under seriespelet lyckades man inte omsätta detta i framgångar under slutspel detta beroende på att man fick möta ärkerivalen Edmonton Oilers tidigt i slutspelet. Betraktare av ligan ansåg att Calgary Flames och Edmonton Oilers var ligans bästa lag under den här perioden.

1986 hade man tagit in spelare som Lanny McDonald, Joe Mullen, Gary Suter, Al MacInnis och målvakten Mike Vernon. Under grundserien detta år hade man lyckats placera sig 6:a. I slutspelet lyckades man i första omgången slå ut Winnipeg Jets i tre raka matcher för att följa upp detta med segrar mot Edmonton Oilers och St. Louis Blues med 4–3. I finalen hade laget ingen chans mot Montreal Canadiens som vann en serie över fem matcher.

1988 tradade laget den framtida superstjärnan Brett Hull och Steve Bozek mot Rob Ramage och Rick Wamsley från St. Louis Blues. På avstånd kan man tycka att detta var en katastrofal trade för Calgary Flames i och med att Brett Hull utvecklades till en av NHL:s bästa målskyttar men de spelare man fick in i laget är en stor anledning till att Flames tog sin första och hitintills enda Stanley Cup-seger. Efter den avgörande finalmatchen meddelade lagkaptenen Lanny McDonald att han drog sig tillbaka från hockeyn.

Nedgången (1992–2002) 
Cliff Fletcher efterträddes som general manager av Doug Risebrough som snart tradade Doug Gilmour och fyra andra spelare till Toronto Maple Leafs. Detta ledde till att Flames hamnade i en utförsbacke, trots att Theoren Fleury utvecklades till en superstjärna. 1992 missade Flames slutspelet för första gången sedan 1975 då de fortfarande var i Atlanta.

Laget tog sig tillfälligt ur svackan och nådde slutspel de tre följande åren men tog sig inte vidare från första omgången något av åren. Ett större problem var att laget fick allt svårare att behålla sina spelare allteftersom lönenivån i ligan ökade snabbt under 1990-talet. 1997 missade Flames slutspelet, efter att föregående år ha vunnit sin andra raka divisionstitel, för att inte ta sig tillbaka förrän sju år senare. En av få höjdpunkter för laget under denna period var Jarome Iginla.

Återkomsten (2003–) 
Efter flera tunga år lyckades Flames 2004 åter ta sig tillbaka till slutspelet. Detta lyckades man med framförallt på grund av värvningen av målvakten Miikka Kiprusoff som storspelade från det att han kom till laget från San Jose Sharks. Bara att man klarade av att ta sig till slutspel var en stor framgång för laget men det var ingenting jämfört med slutspelet. Som första kanadensiska lag på tio år lyckades man ta sig till finalen där man pressade Tampa Bay Lightning till sju matcher. Vissa hävdar dessutom att Flames blev bestulna på segern när domarna inte dömde mål på Martin Gelinas skott sent i sjätte matchen.

Stanley Cup–spel

1980–talet 
1981 – Förlorade i tredje ronden mot Minnesota North Stars med 4–2 i matcher.
1982 – Förlorade i första ronden mot Vancouver Canucks med 3–0 i matcher.
1983 – Förlorade i andra ronden mot Edmonton Oilers med 4–1 i matcher.
1984 – Förlorade i första ronden mot Edmonton Oilers med 4–3 i matcher.
1985 – Förlorade i första ronden mot Winnipeg Jets med 3–1 i matcher.
1986 – Förlorade i finalen mot Montreal Canadiens med 4–1 i matcher.
1987 – Förlorade i första ronden mot Winnipeg Jets med 4–2 i matcher.
1988 – Förlorade i andra ronden mot  Edmonton Oilers med 4–0 i matcher.
1989 – Vann finalen mot Montreal Canadiens med 4–2 i matcher.
Theoren Fleury, Doug Gilmour, Jiří Hrdina, Mark Hunter, Tim Hunter, Håkan Loob, Al MacInnis, Brian MacLellan, Jamie Macoun, Brad McCrimmon, Lanny McDonald (C), Joe Mullen, Dana Murzyn, Ric Nattress, Joe Nieuwendyk, Joel Otto, Colin Patterson, Sergej Prjachin, Jim Peplinski (C), Rob Ramage, Gary Roberts, Ken Sabourin, Gary Suter, Rick Wamsley & Mike Vernon – Terry Crisp

1990–talet 
1990 – Förlorade i första ronden mot Los Angeles Kings med 4–2 i matcher.
1991 – Förlorade i första ronden mot Edmonton Oilers med 4–3 i matcher.
1992 – Missade slutspel.
1993 – Förlorade i första ronden mot Los Angeles Kings med 4–2 i matcher.
1994 – Förlorade i första ronden mot Vancouver Canucks med 4–3 i matcher.
1995 – Förlorade i första ronden mot San Jose Sharks med 4–3 i matcher.
1996 – Förlorade i första ronden mot Chicago Blackhawks med 4–0 i matcher.
1997 – Missade slutspel.
1998 – Missade slutspel.
1999 – Missade slutspel.

2000-talet 
2000 – Missade slutspel.
2001 – Missade slutspel.
2002 – Missade slutspel.
2003 – Missade slutspel.
2004 – Förlorade finalen mot Tampa Bay Lightning med 4–3 i matcher.
2005 – Lockout.
2006 – Förlorade i första ronden mot Anaheim Ducks med 4–3 i matcher.
2007 – Förlorade i första ronden mot Detroit Red Wings med 4–2 i matcher.
2008 – Förlorade i första ronden mot San Jose Sharks med 4–3 i matcher.
2009 – Förlorade i första ronden mot Chicago Blackhawks med 4–2 i matcher.

2010–talet 
2010 – Missade slutspel.
2011 – Missade slutspel.
2012 – Missade slutspel.
2013 – Missade slutspel.
2014 – Missade slutspel.
2015 – Förlorade i andra ronden mot Anaheim Ducks med 4-1 i matcher.
2016 – Missade slutspel.
2017 – Förlorade i första ronden mot Anaheim Ducks med 4-0 i matcher.
2018 – Missade slutspel.
2019 – Förlorade i första ronden mot Colorado Avalanche med 4-1 i matcher.

2020–talet 
2020 – Förlorade i första ronden mot Dallas Stars med 4-2 i matcher.
2021 – Missade slutspel.
2022 – Förlorade i andra ronden mot Edmonton Oilers med 4-1 i matcher.
2023 – Missade slutspel.

Nuvarande spelartrupp

Spelartruppen 2023/2024 
Senast uppdaterad: 28 oktober 2023.
Alla spelare som har kontrakt med Flames och har spelat för dem under aktuell säsong listas i spelartruppen. Spelarnas löner är i amerikanska dollar och är vad de skulle få ut om de vore i NHL-truppen under hela grundserien (oktober–april). Löner i kursiv stil är ej bekräftade.

Spelargalleri

Staben 
Uppdaterat: 13 juni 2023

Utmärkelser 
För utmärkelser, HoF, GM, tränare och lagkaptener för Atlanta Flames, se Atlanta Flames.

Pensionerade nummer 
Tre spelarnummer har blivit "pensionerade" av organisationen, det vill säga ingen annan spelare kommer någonsin att få använda samma nummer i Calgary Flames. Ytterligare ett nummer har blivit pensionerat av själva ligan.

Hyllade nummer 
Två spelarnummer har blivit "hyllade" av organisationen för sina insatser för Calgary Flames.

Hall of Famers

Spelare

Ledare

Troféer

General manager
Källa:

Tränare
Källa:

Lagkaptener
Källa: 

1 Vann Stanley Cup med klubben.

Statistik
För statistik och svenska spelare för Atlanta Flames, se Atlanta Flames.

Poängledare

Topp tio för mest poäng i klubbens historia. Siffrorna uppdateras efter varje genomförd säsong.
Pos = Position; SM = Spelade matcher; M = Mål; A = Assists; P = Poäng; P/M = Poäng per match * = Fortfarande aktiv i klubben ** = Fortfarande aktiv i NHL

Grundserie
Uppdaterat efter 2011-12</small>

Slutspel
Uppdaterat efter 2011-12</small>

Svenska spelare 
Uppdaterat: 2012-06-23

¹ = Grundserie

² = Slutspel

Övertid = Vunnit matcher som har gått till övertid. | GAA = Insläppta mål i genomsnitt | SVS% = Räddningsprocent | Nollor = Hållit nollan det vill säga att motståndarlaget har ej lyckats göra mål på målvakten under en match. | K/A = Om spelare har varit lagkapten och/eller assisterande lagkapten | PIM = Utvisningsminuter

Flames draftval
För valda spelare i första draftrundan för Atlanta Flames, se Atlanta Flames.
Källa:

Referenser

Externa länkar