kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Valv

För artikeln om Valvet i Göteborg, se Valvet, Göteborg. Se även kassavalv.

Ett valv är ett konstruktivt element i arkitekturen som består av kilformade stenar som hålls på plats genom att de pressas mot varandra. Eftersom belastningen från stenarna pressas vinkelrät mot belastningens riktning orsakar ett valv kraftiga horisontella tryck på vederlagen, det vill säga de bärande byggnadselementen, vid anfangen, deras mötesyta.

Historik
De mest ursprungliga valvformerna är den halvsfäriska kupolen och det halvcylindriska tunnvalvet, vilka utbildades i forntidens Mesopotamien och sedan vidareutvecklades i Rom, där valvslagningstekniken nådde sin höjdpunkt genom uppfinningen av cement, som användes i kombination med tegel i t. ex. Pantheon samt i broar och akvedukter. 

Kryssvalvet utvecklades främst av romarna och består i princip av två varandra korsande tunnvalv. Det blev de mest använda valvtyperna i medeltidens västerländska arkitektur, där romarnas rundbågiga valvform präglade den romanska epoken och avlöstes av den gotiska uppfinningen, det spetsbågiga valvet. I detta förstärktes de korsande diagonallinjerna med valvribbor, och på så sätt uppstod det smäckra ribbvalvet, där ribborna bildar ett bärande skelett, medan de kupiga murpartierna däremellan, valvkapporna, bildar ett tunnare, utfyllande skal. Under sengotiken fick ribbvalvet många dekorativa varianter, t. ex. stjärnvalv, nätvalv och solfjädersvalv.

Beskrivning och funktion
Valvet kan beskrivas med sin spännvidd, det vill säga avståndet mellan vederlagen, och valvets höjd (kallas valvhöjd, båghöjd eller pilhöjd) som är vertikala avståndet mellan anfangslinjen och hjässan.

Bågens form i valvet kan vara en halvcirkelbåge, en förtryckt båge (vars höjd är mindre än halva spännvidden) eller en överhöjd båge (vars höjd är större än halva spännvidden. Ligger valvbågens stöd på olika höjd kallas bågen för stigande.

Om murarna som begränsar rummet bär upp lasten från valvet kallas de vederlagsmurar, uppbär de ingen last från valvet kallas de sköldmurar. 

Ett äkta romerskt valv bärs upp genom spänningen som bildas mellan stenarna till skillnad från det äldre oäkta grekiska valvet som i stort sett bara består av staplade stenar till en/ett öppning/valv. Enligt denna definition är inte moderna betongvalv valv, eftersom deras armering uppbär mycket av krafterna som annars hade överförts till vederlagen. Välvda betongkonstruktioner kallas ändå för valv.

 Bremervalv (eller bremerbjälklag) kallas en äldre typ av patenterat bjälklag bestående av håltegel mellan stålbalkar.
 Valvkappa kallas det kupiga fältet mellan bågar och valvribbor i ett valv. Antalet valvkappor beror på typen av valv. 
 Kupol är en speciell form av valv. En båge är den tvådimensionella motsvarigheten till valvet.
 Gratbåge är den böjda linje som bildas där två valvkappor möts.

De vanligaste valvtyperna 
 cellvalv
 klostervalv
 kryssribbvalv
 kryssvalv
 kupolvalv
 nätvalv
 ribbvalv
 solfjädervalv
 spegelvalv
 stickvalv
 stjärnvalv
 trattvalv (solfjädersvalv)
 trågvalv
 tunnvalv
 tältvalv

Se även 
 valvbåge
 gördelbåge
 sköldbåge
 murverk

Externa länkar

Källor 

Valv
Pharmadule

Pharmadule är ett svenskt företag som tillverkar anläggningar till främst läkemedels- och bioteknikindustrin. 

Emtunga Mekaniska Verkstad (EMV) startades 1945 av Bertil Gustavsson. EMV var till en början tillverkare av jordbruksutrustning till lokala lantbrukare på Varaslätten. På 70-talet började EMV leverera bodstadsmoduler till oljeindustrin i Nordsjön. Gustavssons båda söner tog över EMV 1976 och drev bolaget vidare mot olje- och gasindustrin. Under 80-talet utvidgades verksamheten till att leverera telekommoduler för mobila basstationer. IDI förvärvade EMV 1998 och bytte då namn till Emtunga International AB. 

Pharmadule AB startades 1986 av Clas Wallenborg. Wallenborg var projektledare inom läkemedelsindustrin (dåvarande Kabi Vitrum) och arbetade med investeringsprojekt både i Sverige och i utlandet. Genom ett nyhetsreportage om bostadsmoduler till oljeplattformer kom Wallenborg på idén att bygga nyckelfärdiga fabriker i moduler till läkemedelsindustrin. Pharmadule projekterade och EMV tillverkade den första anläggningen 1986 som sattes upp i Karachi, Pakistan. Efter detta följde ett antal fabriker till framförallt mindre kunder i tredje världen i bl.a. Kina, Egypten, Filippinerna, Ukraina, Litauen, Etiopien osv. Första anläggningen till USA levererades 1999 och sedan dess har flera av världens största läkemedelsbolag (Big Pharma) tillhört kunderna.

IDI förvärvade Pharmadule 2000. Pharmadule Emtunga bildades genom ett samgående mellan Pharmadule och Emtunga 2001, vilket gav ett komplett företag med fokus på läkemedels-, offshore- och telekomindustrin. 3i köpte Pharmadule Emtunga första kvartalet 2004 från IDI och andra ägare. 2007 divisionaliserades företagen igen och blev separata bolag under Pharmadule Emtunga AB. Ekonomiska svårigheter i samband med finanskrisen 2008 tvingade Emtunga Offshore AB att ansöka om rekonstruktion vid Lidköpings tingsrätt. Rekonstruktonsförsöket misslyckades och lämnade in en konkursansökan till Lidköpings tingsrätt.

1 september 2007 separeras de två operativa divisionerna i Pharmadule Emtunga AB och Pharmadule AB och Emtunga Offshore AB bildas.

11 februari 2011 gick Pharmadule i konkurs. Enligt konkursförvaltaren rörde det sig om runt 200 anställda som blivit av med jobben. Konkursboet köptes upp av Morimatsu Industry Co. Ltd, ett japanskt företag grundat 1947, och Pharmadule återupptog verksamheten.

Källor

Se även
 Emtunga

Externa länkar
Pharmadule AB officiell webbplats
Apply Leirvik Emtunga AB officiell webbplats

Svenska medicintekniska företag
Sveriges industrihistoria
Företag bildade 1986
Estrar

Estrar är en ämnesklass i organisk kemi som uppstår när en alkohol under vattenavspjälkning reagerar med en syra. De biologiskt vanligaste estrarna är fetter som består av en trevärd alkohol, glycerol och tre  fettsyror, vilka består av ogrenade karboxylsyror. De fettsyror som förekommer i naturen har upp till 20 kolatomer.  Ett stort antal biologiska processer bygger på bildningen  eller nedbrytningen av fosforsyrabaserade estrar. Då varje fosforsyramolekyl under biologiska förhållanden kan bilda estrar med två alkoholer kan den bilda långa kedjor med kolhydrater som har flera alkoholgrupper. Mest känd är DNA som hålls samman av alternerande kedjor av fosforsyramolekyler och deoxiribos. 

Estrar mellan små alkohol- och karboxylsyremolekyler är på grund av sin vattenkänslighet ovanliga i naturen; de brukar ha en karakteristisk doft och användas som konstgjorda smakämnen. Det är dock svårt att syntetiskt återskapa den exakta smaken eftersom naturliga smakämnen sällan utgörs av en enda ester utan består av blandningar av ämnen som bidrar till smaken. Vissa av dem kan föreligga i mycket liten mängd men ändå vara betydelsefulla.   

En ester kan framställas syntetiskt genom att blanda den ingående alkoholen och syran, och tillsätta ett vattenupptagande medel som svavelsyra. I den resulterande esterbryggan kommer R'-gruppen från alkoholen. Estrarna namnges genom att stammen i alkoholens namn (till exempel et- i etanol) sätts ihop med -yl- och namnet på syrans anjon. En cyklisk ester kallas för lakton. Man kan även göra konstgjorda estrar som används för att smaksätta saker och tillföra lukten till tvål.

Användning och förekomst 
Många estrar har en karaktäristisk doft. Vissa används som konstgjorda smakämnen när man vill ge intryck av frukt- eller bärsmak. Andra används till att producera smörjoljor.

Några exempel:

Många av de här ämnena finns också naturligt i frukt och bär, oftast blandade, och bidrar då till smaken och lukten. Estrar som användes inom parfymindustrin: amylacetat, amylbutyat, bensylacetat, etylcinnamat, etylftalat, linanylacetat, metylbensoat, metylsalicylat, fenyletylacetat, metylantranilat.

Källor

Se även 
 Aldehyd
 Alkoholer
 Aminosyra
 Etrar
 Karboxylsyra
 Keton
 Nitroglycerin
 Polyester
 Polymer

Funktionella grupper
Ämnesklasser
Katalysator

Denna artikel handlar om katalysatorer som generellt kemiskt begrepp. För den vanligaste tekniska tillämpningen, se katalytisk avgasrening (har inte mycket med en katalysators funktion att göra)

En katalysator är ett ämne som utan att själv förbrukas ändrar kinetiken hos en termodynamiskt tillåten kemisk reaktion genom att öppna en alternativ reaktionsväg med lägre aktiveringsenergi så att fler partiklar har tillräckligt hög energi för att kunna reagera. På detta sätt accelererar en katalysator reaktionen så att den kan utföras vid lägre temperatur och tryck. En katalysator kan också påverka reaktionens selektivitet genom att minska de olika aktiveringsenergierna i ett reaktionsnätverk olika mycket. Sammantaget kan man säga att en katalysator påskyndar en kemisk reaktion.

Katalysatorer kan ha olika aggregationstillstånd: gas, vätska eller fast fas. Man skiljer mellan homogena och heterogena katalysatorer. Homogena katalysatorer befinner sig i samma fas som reaktanter och reaktionsprodukter, medan heterogena katalysatorer bildar en egen fas. Fasta katalysatorer är därför alltid heterogena. Reaktionen sker här vid yttre eller om katalysatorn är porös också vid inre ytan. Ofta är inte hela materialet katalytiskt aktiv utan bara vissa ställen som kallas aktiva centrum. Att mäta deras antal är inte enkelt, eftersom deras struktur ofta är okänd.

På grund av experimentell osäkerhet är det ibland inte lätt att skilja en katalytisk reaktion från en stökiometrisk. Därför gäller att det uppmätta antalet reagerade partiklar per aktivt centrum måste vara högre än 100.

De flesta så kallade katalysatorer är egentligen prekatalysatorer, det vill säga att de är inte aktiva som de är utan måste transformeras till den katalytiskt aktiva formen genom en aktiverande behandling, till exempel upphettning.

Motsatsen till katalysator är antikatalysator. Ett ämne som gör att en kemisk reaktion sker långsammare. Exempel på användning av antikatalysator är tillsats till styren, för att förhindra att det självpolymeriseras.

Exempel på tekniska tillämpningar av katalysatorer  

 Katalytisk avgasrening i bilar eller andra tekniska system där avgaser uppstår. I denna typ av katalysatorer katalyserar platina, rhenium, palladium eller rodium omvandlingen av kolmonoxid, kolväten och kväveoxider till koldioxid, syrgas, vattenånga och kvävgas.
 Oxidation av svaveldioxid till svaveltrioxid. Ingår i tillverkningen av svavelsyra.
 Polymerisation av eten eller propen till polyeten eller polypropen.
 Tillverkning av ammoniak från kväve och väte.
 Oxidation av metanol till formaldehyd.
 Oxidation av naftalen till ftalsyraanhydrid. Katalysator tenndioxid + vanadinpentoxid.
 Avsvavling av bensin med vätgas. Katalysator koboltmolybdat.
 Krackning av kolväte. Katalysator aluminiumoxid + kiseldioxid + zirkoniumdioxid.

Se även 
 Katalys

Referenser 

Kemiska reaktioner
Tungvattenreaktor

Tungvattenreaktor, en typ av kärnreaktor som använder tungt vatten som moderator. 

Tack vare det tunga vattnets låga neutronabsorption, kan man använda naturligt (icke-anrikat) uran som är billigare. Tungvattenreaktorer är även av intresse för länder som i hemlighet eller mot den internationella viljan, önskar framställa kärnvapen. Detta eftersom anrikat uran endast produceras på ett fåtal platser och handeln med det är omgärdat av starka kontrollsystem. Naturligt uran kan produceras inhemskt av många länder, utan de enorma kostnaderna för att bygga anrikningsanläggningar. När uran sedan klyvs i en kärnreaktor bildas även plutonium i bränslet som en biprodukt, vilket då kan separeras ut och användas för kärnvapen.

Före 1955 fanns inte anrikat uran att köpa på världsmarknaden, vilket var orsaken till att många länders tidiga kärnkraftverk använde tungvattenreaktorer. De flesta länder gick sedan över till lättvattensreaktorer. Ett viktigt undantag är Kanada som 1999 hade omkring 20 tungvattenreaktorer i drift, av den egenutvecklade CANDU-typen som de även har exporterat ett tiotal av.

Reaktortyper
Charles-Augustin de Coulomb

Charles-Augustin de Coulomb, född 14 juni 1736 i Angoulême, departementet Charente, död 23 augusti 1806 i Paris, var en fransk ingenjör och fysiker som gjorde viktiga bidrag till förståelsen av mekanik, elektricitet och magnetism. Laddningsenheten coulomb är uppkallad efter honom.

Coulomb ingick tidigt i franska ingenjörskåren och uppehöll sig flera år på Martinique, där han byggde Fort Bourbon. Efter sin återkomst fick han en anställning i Rochefort, där han författade Théorie des machines simples (1779), ett arbete, som, jämte ett annat (1790), innehåller hans viktiga undersökningar om friktion och som gav honom Franska vetenskapsakademiens dubbla pris.

Sedan följde en serie av experiment, som är grundläggande för flera högst viktiga teorier inom fysiken, särskilt på magnetismens och elektricitetens område. Genom den så kallade svängningsmetoden undersökte han lagarna för den inre friktionen och för torsion och visade bland annat, att torsionskraften hos en tråd är proportionell emot dess vridningsvinkel. Han hade nu ett medel att uppmäta mycket svaga krafter och använde detta i torsionsvågen, med vars hjälp han undersökte lagarna för magnetismens fördelning på en magnetstav, för den elektriska attraktionen och repulsionen samt för elektricitetens fördelning på ledare. Avstötningen mellan två elektriska eller två magnetiska massor visade han vara proportionell mot de båda massorna och omvänt proportionell mot deras avstånds kvadrat (Coulombs lag). Han visade, att elektriciteten utbreder sig på ytan av ledare.

Han valdes 1781 till medlem av Franska vetenskapsakademien (och därefter till medlem av Institut de France vid dess instiftande) samt 1806 till generalinspektör för den offentliga undervisningen. Hans namn tillhör de 72 som är ingraverade på Eiffeltornet.

Se även 
 Elektrostatik

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar 

Franska fysiker under 1700-talet
Franska ingenjörer under 1700-talet
Ledamöter av Franska vetenskapsakademien
Personer från Angoulême
Franska eponymer
Namn på Eiffeltornet
Födda 1736
Avlidna 1806
Män
Ugglan
Gertrud Hellbrand

Gertrud Hellbrand, född 16 mars 1974, är en svensk författare, bosatt på Vikbolandet, Östergötland. Hon debuterade 2004 med romanen Vinthunden och fick sitt genombrott med släktromanen Veterinären (2014) som, förutom en östgötsk familjs öden, skildrar ridsportens framväxt i Sverige från 50-talet och framåt. Senast har Hellbrand skrivit en serie spänningsromaner, Östgötasviten, som givits ut av HarperCollins Nordic. Gertrud Hellbrand är även verksam som skrivarkurslärare på Bona folkhögskola.

Bibliografi
2004 – Vinthunden (Wahlström & Widstrand)
2008 – Scenario X (Wahlstöm & Widstrand)
2014 – Veterinären (Albert Bonniers förlag)
2018 – Satyricon (Albert Bonniers förlag)
2021 – Dragoner (HarperCollins Nordic)
2022 – Svinskytten (HarperCollins Nordic)
2023 – Röd hibiskus (HarperCollins Nordic)

Priser och utmärkelser
2008 – Carl-Johan Vallgrens litteraturpris till yngre författare
2013 – Norrköpings kommuns kulturstipendium till Moa Martinsons minne
2014 – Studieförbundet Vuxenskolans författarpris
2014 – Stipendium ur Gerard Bonniers donationsfond
2015 – Albert Bonniers stipendiefond för yngre och nyare författare
2021 – Nominerad till Svenska deckarakademins pris för bästa svenska deckardebut (Dragoner).

Externa länkar
 Förlagets författarpresentation
 Intervju i DN (2014-04-16)

Födda 1974
Svenskspråkiga författare
Kvinnor
Levande personer
Författare från Östergötland
Squid (mjukvara)

Squid är ett datorprogram som korttidslagrar text, bild och data som hämtas från Internet på begäran från webbläsare. När sedan någon begär samma data igen, skickas den sparade versionen istället. 

Squid kan användas på två olika sätt. Antingen som en mellanhand mellan exempelvis ett företags intranät och resten av Internet, vilket gör att företaget sparar bandbredd och även ökar den upplevda hastigheten på välbesökta webbsidor. Det andra sättet är att öka hastigheten på sin egen webbplats genom att placera en squid "framför" den ordinarie webbservern, så att alla förfrågningar passerar genom squid. Lagrade förfrågningar kan då få svar omedelbart, utan att den ordinarie servern alls behöver kontaktas. I detta fallet är fördelen att CPU-kraft och minne sparas in, samt att webbplatsen upplevs som mera responsiv. 

Squid är öppen källkod och har som sådan utvecklats av många olika programmerare och företag världen över, men initiativtagare och projektledare är National Laboratory for Applied Network Research, som finansieras av den amerikanska federala organisationen National Science Foundation.

Se även 
 Cache

Referenser 

Fri nätverksmjukvara
Datorkommunikation
Marne

Marne är en flod i nordöstra Frankrike, biflöde till Seine. Flodens längd är 525 km, medan avrinningsområdet är cirka 12 800 km². Marne tar sin början vid Langres, rinner mot nordväst, passerar bland annat staden Châlons-en-Champagne, viker av i en mer västlig och slutligen västsydvästlig bana för att mynna i Seine vid Paris. Medelflödet vid mynningen är cirka 100 m³/s.

Det första slaget vid Marne var år 1914 och det andra år 1918 under första världskriget.

Se även 
Slaget vid Marne

Referenser

Externa länkar 

Vattendrag i Frankrike
Seines avrinningsområde
Bildfilformat

För filformat för bilder skiljer man på två huvudgrupper: rastergrafik och vektorgrafik. Raster- eller bitmapgrafiken består av bildpunkter (pixlar) och vektorgrafiken är uppbyggd av punkter med linjer som förbinder dessa. En viktig skillnad är att vektorgrafik kan förstoras obegränsat utan kvalitetsförsämring då enskilda bildpunkter börjar synas, vilket är fallet i rastergrafik.

Tvådimensionella bildformat

Rastergrafik 
BMP
JPEG
PNG
TIFF
GIF
PCX
RAW

Vektorgrafik 
SVG
EPS
EMF / WMF

Tredimensionella bildformat

Vektorgrafik 
VRML (Virtual reality modeling language)
X3D, ISO-standard för 3D-datorgrafik i realtid

Se även 
Datorgrafik
Datortomografi
Filformat
PostScript

Externa länkar
 Grafikformat
 

Datorgrafik
Somme

Somme (latin: Samara) är en flod i norra Frankrike, som fått ge namn åt departementet Somme. Floden avvattnar ett 6 550 km² stort område och är 245 km lång. Den rinner huvudsakligen åt nordväst och mynnar i Engelska kanalen inte så långt efter att ha passerat staden Abbeville. Floden har ett delvis meandrande lopp. Medelflödet nära mynningen är 35 m³/s. Den största staden som floden rinner igenom är Amiens.

Under romartiden kallades floden Samara, vilket kommer från de galliska orden som ('lugn') och aar ('flod') eller ar ('dal'). Namnet Somme tros sedan ha utvecklats ur Samara.

Se även
Slaget vid Somme

Externa länkar
 

Vattendrag i Frankrike
Engelska kanalens avrinningsområde
Svensksund

Svensksund, (), är en cirka sju km bred fjärd i Finska viken, belägen mellan öarna Mussalö (fi. Mussalo) och Kutsalö (fi. Kuutsalo) utanför Kotka i sydöstra Finland. Svensksund är känt för två sjöslag som de svenska och ryska flottorna utkämpade där under Gustav III:s ryska krig 1788-90:

 Första slaget vid Svensksund den 24 augusti 1789
 Andra slaget vid Svensksund den 9 juli 1790

På ena sidan av sundet finns Svensksunds sjöfästning.

Externa länkar

Fjärdar i Finland
Kotka
Landformer i Kymmenedalen
Salaspils

Salaspils, i äldre svenska källor Kirkholm, tyska Kirchholm, är en stad i Lettland med  invånare (stadsrättigheter 1993), belägen vid floden Daugava, cirka 25 km sydöst om huvudstaden Riga.

Historia
Den är känd för slaget vid Kirkholm den 27 september 1605, då den svenska armén under befäl av Karl IX led ett av sina svåraste nederlag genom tiderna mot en polsk-litauisk ryttarhär om cirka 3 600 man vars stomme utgjordes av lansbeväpnade bevingade husarer. Den nära 12 000 man starka svenska hären förlorade bortåt 7 500 man, vilket är jämförbart med förlusterna i slaget vid Poltava 1709. Sett till förlusterna av härens totala antal är förlusterna vid Kirkholm avsevärt större än de vid Poltava. Slaget fick dock inte några viktigare följder, ty inom kort utbröt i Polen inre oroligheter, vilka hindrade Sigismund att draga nytta av sin seger.

1625 byggde Jakob De la Gardie en skans vid Kirkholm. Enligt kontrakt med Johan Rodenburg 1647 skulle en ny skans byggas på 10 månader; arbetet utfördes på kortare tid, men blev därefter. 1653 hade vallarna satt sig, och 1654 måste skansen skyndsamt iståndsättas för att inte falla alldeles samman. Mellan september 1657 och januari 1658 hölls skansen besatt av polackerna. 1663 beslöt den svenske kungen att skansen skulle raseras.

Under andra världskriget fanns ett nazityskt koncentrationsläger, KZ Salaspils, tyska Kurtenhof, i staden. Lägret, som var i drift mellan oktober 1941 och oktober 1944, var det största i Lettland och bestod av 45 fångbaracker. Ett minnesmärke till lägrets offer uppfördes 1967.

Noter

Externa länkar 

Orter i Lettland
Jakob von Uexkull

Carl Wolmar Jakob Baron von Uexküll, född 19 augusti 1944 i Uppsala, är en svensk–tysk före detta politiker och professionell filatelist, som 1980 grundade the Right Livelihood Award som delas ut årligen.

Biografi 
Jakob von Uexkull har både svenskt och tyskt medborgarskap, och är son till författaren och journalisten Gösta von Uexkull och sonson till balttyske biologiprofessorn Jakob Johann von Uexküll. Han har studerat politik, filosofi och ekonomi i Hamburg och Oxford. 1984 medverkade han i grundandet av The Other Economic Summit (TOES) och var även ledamot av Europaparlamentet för tyska Die Grünen 1984–1989.

Mellan 2007 och 2019 var Jakob von Uexkull aktiv med utvecklandet av The World Future Council (London/Hamburg).

Priser och utmärkelser 
Jakob von Uexkull blev vald till den amerikanska tidskriften Times "European Hero" 2005. 2006 tog han emot Binding-priset (Liechtenstein) för sitt miljöarbete, och 2008 Erich-Fromm-priset i Stuttgart, Tyskland, för "sitt arbete för en framtid med mänskligt ansikte - för våra barn och barnbarn i en globaliserad värld".

2014 tilldelades han regeringens medalj Illis Quorum av tolfte storleken "för betydande insatser för att främja en globalt hållbar utveckling och mänskliga rättigheter".

Källor

Externa länkar 

Födda 1944
Svenska kultur- och samhällsdebattörer
Ledamöter av Europaparlamentet från Tyskland
Filatelister
Män
Balttyskar
Levande personer
Sommarvärdar 1998
Mottagare av Illis Quorum
Officerare av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Right Livelihood Award
Politiker från Uppsala
Alumner från Christ Church, Oxford
Jakob Johann von Uexküll

Jakob Johann von Uexküll, född 1864 i Keblaste i Estland, död 1944 på Capri, var en balttysk zoolog.

Biografi
von Uexküll var professor i Hamburg. Han räknas som en av den moderna etologins grundare, särskilt genom sitt arbete Umwelt und Innerwelt der Tiere (1909).

Hans forskning om djurs beteende räknas som en av föregångarna till cybernetiken och han influerade bland annat Martin Heidegger och Michel Foucault samt semiotiken, särskilt biosemiotik. Han var farfar till Jakob von Uexkull.

Bibliografi
Kull, Kalevi 2001. Jakob von Uexküll: An introduction. Semiotica 134(1/4): 1-59.

Källor

Externa länkar

 Jakob von Uexküll Centre

Personer från Pärnumaa
Balttyskar
Män
Födda 1864
Avlidna 1944
Alumner från Tartu universitet