kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Stephen Sondheim

Stephen Joshua Sondheim, född 22 mars 1930 i New York, död 26 november 2021 i Roxbury, Connecticut, var en amerikansk kompositör och textförfattare, känd för sina många och nyskapande musikaler. Sondheim inledde sin teaterkarriär med att skriva sångtexter till West Side Story (1957) och Gypsy (1959) innan han kom att verka som kompositör och textförfattare. Till hans mest välkända verk hör En kul grej hände på vägen till Forum (1962), Company (1970), Follies (1971), Sommarnattens leende (1973), Merrily We Roll Along (1981), Sweeney Todd (1979), Sunday in the Park with George (1984) och Into the Woods (1987).

Sondheim skrev även filmmusik, däribland till Warren Beattys Reds (1981) och Dick Tracy (1990). Filmatiseringar av Sondheims verk inkluderar West Side Story (1961), Gypsy (1962), En kul grej hände på väg till Forum (1966), Sommarnattens leende (1977), Gypsy (1993), Sweeney Todd (2007), Into the Woods (2014) och West Side Story (2021).

Huvudsakliga verk

Musikaler 
(Musik och sångtexter av Sondheim, om inte annat anges.)
 West Side Story (1957) (musik av Leonard Bernstein)
 Gypsy (1959) (musik av Jule Styne)
 En kul grej hände på vägen till Forum (A Funny Thing Happened On the Way to the Forum) (1962)
 Anyone Can Whistle (1964)
 Do I Hear a Waltz? (1965) (musik av Richard Rodgers)
 Company (1970)
 Follies (1971)
 Sommarnattens leende (A Little Night Music) (1973)
 Pacific Overtures (1976)
 Sweeney Todd (1979)
 Merrily We Roll Along (1981)
 Sunday in the Park with George (1984)
 Into the Woods (1987)
 Assassins (1990)
 Passion (1994)
 Bounce (2003, senare under titeln Road Show)

Filmmanus 
 1973 - Döden går ombord

Referenser

Vidare läsning

Externa länkar 
 Stephen Sondheims officiella webbsida
 
 
 The Stephen Sondheim Society 
 The Stephen Sondheim Reference Guide 

Amerikanska musikalkompositörer
Amerikanska filmmusikkompositörer
Amerikanska sångtextförfattare
Amerikanska musiker under 1900-talet
Mottagare av Praemium Imperiale
Mottagare av Frihetsmedaljen
Musiker från New York
Författare från New York
Födda 1930
Avlidna 2021
Män
Alumner från Williams College
Populous

Populous är titeln på ett datorspel skapat av Bullfrog Productions 1989, från en idé av Peter Molyneux. I spelet får spelaren klä sig i rollen av en gudomlighet med vars krafter spelaren kan hjälpa de människor som befolkar planeten eller straffa dem med diverse olyckor som till exempel jordbävningar, vulkanutbrott och stormar. Vinner gör den spelare vars anhängare är flest till antalet vid en särskild tidpunkt, en tidpunkt vald av endera spelare och kan liknas vid harmagedon eller ragnarök, eller genom att långsamt omintetgöra all konkurrens från motståndaren.

Uppföljare
Populous II (1991)
Populous: The Beginning (1998)
Populous DS (2008/2009)

Noter

Externa länkar

Amigaspel
Game Boy-spel
Sega Master System-spel
Super NES-spel
Sega Mega Drive-spel
Datorspel 1989
Sharp X68000-spel
Nintendo DS-spel
MS-DOS-spel
Realtidsstrategispel
Atari ST-spel
PC Engine-spel
NEC PC-9801-spel
Spel med enspelarläge och flerspelarläge
Egersund

Egersund är en tätort och kuststad i Rogaland fylke i sydvästra Norge. Staden utgör centralort i Eigersunds kommun (observera skillnaden i stavning).

Egersund har tidigare utgjort en stadskommun med namnet Egersund.

Referenser

Tätorter i Norge
Orter i Rogaland fylke
Eigersunds kommun
Arthur Laurents

Arthur Laurents, född 14 juli 1917 i Brooklyn i New York, död 5 maj 2011 i New York i New York, var en amerikansk författare, främst verksam som dramatiker och filmmanusförfattare. Hans mest kända verk är texten till musikalen West Side Story.

Laurents avled den 5 maj 2011, 93 år gammal.

Filmografi (urval)

Referenser

Externa länkar
 

Engelskspråkiga författare
Amerikanska författare
Amerikanska manusförfattare
Födda 1917
Avlidna 2011
Män
Hollywoods svarta lista
Stavros Fasoulas

Stavros Fasoulas är en programmerare och skapare av flera numera klassiska titlar i mjukvaruföretaget Thalamus spelkatalog. Är bland annat upphovsman till företagets tre första spel Sanxion, Delta och Quedex. Fasoulas karriär fick sig ett plötsligt avbräck när han var tvungen att rycka in i sin värnplikt i finländska armén.

Externa länkar 
 MobyGames Stavros Fasoulas

Män
Datorspelsprogrammerare
Förenade Metodistkyrkan

Förenade Metodistkyrkan (United Methodist Church, förk. UMC) är med sina 11 miljoner medlemmar den största kyrkan inom det Metodistiska Världsrådet. 

Samfundet har sitt starkaste fäste i USA, och utmärker sig genom ett episkopalt styrelseskick. 

Kyrkan har 68 biskopar (2005), av vilka ett flertal kvinnor. 

Förenade Metodistkyrkan bildades den 23 april 1968 i Dallas, USA, när Metodistkyrkan i USA och Evangeliska Förenade Brödrakyrkan slogs samman och bildade ett nytt kyrkosamfund. De två kyrkorna hade båda rötter i religiösa väckelser i Europa på 1700-talet. Metodismen härstammade från engelska och  Brödrakyrkan från tyska immigranter.

Kyrkans högsta beslutande organ är generalkonferensen, som samlas vart fjärde år. 
Denna utser ett världsmetodistråd, vars ledamöter den 18 juli 2006 enhälligt röstade för att ansluta sig till den deklaration som Lutherska världsförbundet och Vatikanen ingått 1999. Detta historiska beslut manifesterades genom att en luthersk biskop predikade vid en av gudstjänsterna under generalkonferensen i Fort Worth, Texas, USA, den 23 april - 2 maj 2008.

I Europa 

Förenade Metodistkyrkan har omkring 110 000 medlemmar i Europa, bland dem också metodisterna i Sverige. 

Kyrkans största anslutning finns i Tyskland med 63 000, Schweiz med 14 000 och Norge med 13 000 medlemmar. 

Kyrkan är indelad i fyra regionala biskopsområden:  

 Nordeuropa, omfattande Norden och Baltikum. Biskop är Christian Alsted med säte i Köpenhamn.

 Ryssland och Eurasien, omfattande bland annat Ryssland, Ukraina och Moldavien. Biskop är Eduard Khegay med säte i Moskva.

 Central- och Sydeuropa omfattar 14 länder, bland dem  Schweiz, Polen, länder på Balkanhalvön och i Nordafrika. Sedan år 2006 är Patrick Streiff biskop. Biskopssätet är i Zürich.

 Tyskland. Sedan år 2017 är Harald Rückert biskop. Biskopssätet är i Frankfurt am Main.

Referenser

Metodistiska samfund
Religiösa organisationer bildade 1968
Protestantiska samfund i USA
François Wiener

François Wiener, egentligen Edgar Franz Wiener, född 28 januari 1877 i Bryssel, Belgien, död 8 november 1937 i Frankrike, var en belgisk författare och dramatiker.

Wiener var även verksam under pseudonymnamnet Francis de Croisset.

Källor

Externa länkar

Franska författare
Belgiska författare
Födda 1877
Avlidna 1937
Män
Författare från Bryssel
Hortens kommun

Hortens kommun () (före 2002 Borre kommun) är en kommun i Vestfold og Telemark fylke i sydöstra Norge.

Kommunen gränsar till Holmestrands och Tønsbergs kommuner. I Hortens kommun ligger staden Horten och tätorterna Kirkebakken (Borre), Nykirke, Åsgårdstrand och Skoppum. 

Kommunen har i öst kustlinje mot Oslofjorden. I kommunen bor cirka 25 000 invånare, merparten i staden Horten (ca. 17 000). De övriga tätorterna: Åsgårdstrand med 3 000 invånare, Kirkebakken (Borre) med 1 000 invånare, Skoppum med 1 500 invånare och Nykirke med 1 000 invånare.

Horten har varit färjehamn för rutten Horten–Moss sedan 1582.

Kommunnamnet
Vid sammanläggningen av Hortens stad och Borre landskommun 1988 bestämde den norska regeringen efter framställan från fullmäktige att den nya kommunen skulle heta Borre kommun. Ett särskilt parti, Hortenpartiet, bildades för att verka för en namnändring. Man fick igenom sitt krav på en folkomröstning (2001), vilken gav till resultat att 51% av befolkningen ville ändra kommunens namn. Namnändring beslutades av regeringen och genomfördes från 1 juni 2002.

Administrativ historik 

En kommun med namnet Horten bildades första gången 1858 genom en utbrytning ur Borre kommun. 1965 slogs Borre samman med Åsgårdstrands och en mindre del av Sems kommun. 1988 återförenades Borre och Horten under namnet Borre.
2002 bytte kommunen namn till Horten efter en folkomröstning.

Fornminnen 
I Hortens kommun ligger gravfältet Borrehögarna.

Se även 
 Borre kyrka
 Bastöy

Externa länkar

Källor 

Kommuner i Vestfold og Telemark fylke
Tidigare stadskommuner i Norge
Tibnorinvest

AB Tibnorinvest (till 1972 Investment AB Wolrath & Co), tidigare investmentbolag med ursprung i järn- och stålgrossist, bildad 1901. 1972 förvärvades konkurrenten Odelberg & Olson. 1976 gick Tibnorinvest samman med Ratos och dess verksamhet samordnades med Ratos-ägda Söderberg & Haak AB för att bilda Tibnor AB.

Ej längre existerande svenska företag
Svenska investmentbolag
Företag bildade 1901
Företag upplösta 1976
Jerome Robbins

Jerome Robbins, egentligen Jerome Rabinowitz den 11 oktober 1918 på Manhattan i New York, död 29 juli 1998 på Manhattan i New York, var en amerikansk koreograf, regissör och dansare.

Biografi
Robbins var aktiv vid bland annat City Ballet och Ballet Theatre i New York. Bland hans baletter märks The Cage (1951) och En fauns eftermiddag (1953). Han har också gjort koreografin till West Side Story (1957).

Filmografi (urval)
 (koreografi)
 (koreografi)
 (regi, manus och koreografi)

Källor

Externa länkar
 

Födda 1918
Avlidna 1998
Amerikanska koreografer
Amerikanska filmregissörer
Amerikanska dansare
Män
Personer från New York
Oscar för bästa regi
Latent

Latent kan syfta på:

Latent sjukdom – en sjukdom som befinner sig i ett viloliknande stadium
Latent värme – energi vid när ett material går från fast till flytande och från flytande till ånga

Se även
Latens
Stony Stratford

Stony Stratford (ibland förkortat till Stony) är en stad och civil parish i enhetskommunen  (unitary authority) Milton Keynes i England. Den ligger på gränsen mot Northamptonshire, nordväst om själva Milton Keynes. Före gränsändringar på 1990-talet tillhörde den Buckinghamshire.

Ortnamnet 'Stratford' har fornengelskt ursprung och betyder 'vadställe på en romersk väg'.  Den romerska vägen är i detta fall Watling Street som går igenom stadens mitt. Vadstället är över floden Ouse. Förledet 'Stony' syftar på stenarna på vadställets bädd och skiljer orten från den närbelägna Fenny Stratford.

Det har funnits en marknad i Stony Stratford sedan 1194. Stony Stratford var platsen där ett Eleanorkors restes 1290 till minne av den nyligen avlidna Eleanora av Kastilien. Korset förstördes under det engelska inbördeskriget.

Värdshuset Rose and Crown Inn i Stony Stratford sägs vara det sista stället där kung Edvard V och hans yngre bror Rikard av Shrewsbury, hertig av York sågs levande offentligt. Det var här som deras onkel Rikard, hertig av Gloucester mötte dem 1483 för att bli deras förmyndare innan han förde dem till London där de blev kända som prinsarna i Towern.

Orten har två gånger nästan helt förstörts i bränder, första gången 1736 och andra gången 1742. Den enda byggnad som klarade sig andra gången var tornet till kapellet, som var vigt åt Maria Magdalena.

Under diligensens tid var Stony Stratford en viktig rastplats och bytespunkt med den öst-västliga rutten.  I början av 1800-talet stannade så många som 250 vagnar om dagen här. Trafiken fick ett hastigt slut 1838 när järnvägslinjen mellan London och Birmingham öppnades vid Wolverton.

Det engelska uttrycket cock and bull story har sitt ursprung här. Två pubar i centrum av staden, The Cock och The Bull var från början värdshus för vagnförare på vägen mellan London och Chester och norra Wales.  De resandes skvaller och rykten som utbyttes mellan dessa var kända som långsökta och fantasifulla.

Idag är Stony Stratford en livlig marknadsstad i utkanten av Milton Keynes, och anses av många som ganska pittoresk.

Källor

Orter i Milton Keynes
Civil parishes i Buckinghamshire
Addo

För nationalparken i Sydafrika, se Addo elefant-nationalpark

AB Addo var ett verkstadsföretag i Malmö som tillverkade kontorsmaskiner.  Tillverkningen bestod främst av räkne-, bokförings-, databehandlings- och additionsmaskiner.

Historik
Aktiebolaget Addo bildades 1918 och grundades av Hugo Agrell, som tidigare sålt importerade räknemaskiner, och hans kusin, ingenjören Oscar Printz. Den första tillverkningen skedde på Skolgatan och från 1928 på Östra Förstadsgatan 10.

Addo utvecklades till att bli en av Malmös största industrier. Företaget expanderade successivt, framför allt från 1930-talet, och kom att etablera fabriker även i England (Cirencester) och Brasilien (Rio de Janeiro). Som mest hade koncernen 3200 anställda. 1933 tillverkades 3000 maskiner på ett år med 70 anställda. 1935 lanserades bolagets mest kända produkt - Addo-X. 1954 hade antalet anställda vuxit till 1000. Addo hade förutom huvudfabriken på Industrigatan 20 i Norra Sorgenfri i Malmö även fabriker i Hörby, Örkelljunga (multiplikationsmaskinen Multo), Stockholm och Eskilstuna, dessutom Addomöbler i Lammhult. För bolagets grafiska formgivning anlitades Ladislav Sutnar. Bolaget hade visningshallar i bland annat New York. Surnar skapade Addo house style tillsammans med Oscar Nitzchke och Hans Lindblom.

På 1960-talet hade Addo börjat få ekonomiska problem. Konkurrenten Facit AB köpte Addo 1966, och införlivade företaget i Facit-koncernen. Bolagen kom inte att samordnas utan fortsatte i stor utsträckning att agera självständigt. Addos chef Gunnar Agrell kom att bli det självständiga Facits sista VD 1971–1972. 1972 köpte Electrolux Facit och samma år lades tillverkningen av räknemaskiner ner i Malmö. Addo kom att kvarstå som ett dotterbolag fram till början av 1980-talet.

Verkställande direktörer
Gunnar Agrell, 1950-1966

Källor

Ej längre existerande svenska verkstadsindustriföretag
Industriföretag i Malmö
Tellurometer

Tellurometer är ett längdmätningsinstrument som användes i geodesisammanhang och byggde på mikrovågsteknik. Har blivit ersatt av geodimetern.

Externa länkar
 antiktföremål

Mätinstrument
En kvinnas ansikte (1938)

En kvinnas ansikte är en svensk dramafilm från 1938 i regi av Gustaf Molander.

Handling
Anna Holm lider svårt av kraftiga ärr och skador i ansiktet. Hon leder en utpressarliga och pressar för tillfället en otrogen fru på pengar. När hon gör inbrott i dennas villa upptäcks hon av maken, en kirurg, som förbarmar sig över henne och erbjuder henne en operation för att återställa ansiktet. Efter operationen tar hon anställning som guvernant hos en rik familj för att röja en ung arvinge ur vägen.

Om filmen
Filmen hade Sverigepremiär i Stockholm 30 oktober på biografen Röda Kvarn. 

En nyinspelning, En kvinnas ansikte gjordes i Hollywood 1941, regisserad av George Cukor med Joan Crawford som Anna Holm. Även den amerikanska filmen utspelas i Sverige.

Besöket på kyrkogården spelades in vid Solna kyrka.

Efter premiären skrev Robin Hood i Stockholms-Tidningen: "Ingen svensk film på mycket länge har varit så perfekt och internationellt förstklassig i tekniken. [...] En kvinnas ansikte är en paraduppvisning av vad vi ha i skådespelarväg, och många skådespelare i originella uppgifter.". Nils Edgren i Social-Demokraten: "Denna torde för övrigt i sin helhet beteckna Gustaf Molanders topprestation hittills: man har sällan eller aldrig sett en så genomgående vårdad svensk film, omsorgsfullt gjord in i minsta detalj." Martin Rogberg i Svenska Dagbladet: "Men filmen saknar nerv, dynamik, artistisk sanning. Ännu en gång — för vilken gång i ordningen? — har konstnärlig kraft slösats på en mindervärdig uppgift, på en fäsörhistoria som nätt och jämnt höjer sig över kolportagenivån [...] dialogen är torftig, konflikterna lösas på mekanisk väg, människorna bli marionetter."

Rollista (i urval)
Ingrid Bergman - Anna Holm
Tore Svennberg - konsul Barring
Anders Henrikson - doktor Allan Wegert
Georg Rydeberg - Torsten Barring, Barrings brorson 
Gunnar Sjöberg - ingenjör Harald Berg
Hilda Borgström - Emma, Barrings hushållerska 
Karin Carlson-Kavli - fru Vera Wegert
Erik Berglund - Nyman
Sigurd Wallén - Miller
Gösta Cederlund - "Greven" Severin
Magnus Kesster - "Vackra Herman"
Göran Bernhard - Lars-Erik "Lasse" Barring, Barrings sonson
Bror Bügler - Georg Mark, Veras älskare

DVD 
Filmen finns utgiven på DVD och har även visats i SVT.

Noter

Externa länkar 
 
 

Svenska dramafilmer
Svenska filmer 1938
Filmer i regi av Gustaf Molander
Svenskspråkiga filmer
UMP

UMP har flera betydelser:

 en kulsprutepistol från Heckler & Koch, se Universale Maschinenpistole.
 tidigare namn på det franska politiska partiet Republikanerna.
 Unga med Parkinson
Blücher (1937)

Blücher var en kryssare av Admiral Hipper-klass i den tyska marinen som kölsträcktes i augusti 1936 och sjösattes i juni 1937. I september 1939, kort efter andra världskrigets utbrott, stod fartyget färdigrustat och 5 april 1940 hade fartyget testats tillräckligt för att sättas in i aktiv militär tjänst. Under det första uppdraget, den 9 april 1940, sänktes Blücher i Oslofjorden vid Drøbak under inledningsskedet av Operation Weserübung (den tyska invasionen av Norge). Fartyget är döpt efter den tyske fältmarskalken Gebhard Leberecht von Blücher.

Sänkningen av Blücher

Natten mellan den 8 och 9 april (invasionens första dag) stävade Blücher, i spetsen för Kampfgruppe V, uppför Oslofjorden. Förutom Blücher bestod gruppen av kryssarna Lützow och Emden samt tre torpedbåtar och ett antal mindre fartyg. Gruppen förde med sig 2 000 soldater vars uppgift var att inta Norges huvudstad Oslo.

När den tyska styrkan närmade sig Oscarsborgs fästning avfyrade den underbemannade besättningen under kommendant Birger Eriksen Moses och Aron, två av sina tre 28 cm Krupp-tillverkade kanoner modell 1892. Bägge granaterna träffade Blücher som fattade eld. Samtidigt öppnade lätta och medelstora norska kanonbatterier på fastlandssidan eld mot Blücher och Lützow. Blücher fick dessutom problem med styrningen och tvingades manövrera i det trånga Drøbaksundet med hjälp av sina propellrar. När Blücher befann sig i höjd med Norra Kaholmen avfyrade det därvarande underjordiska torpedbatteriet två 45 cm Whitehead-torpeder, tillverkade i Österrike-Ungern 1906. Bägge torpederna träffade Blücher midskepps. Lützow och Emden vände därefter söderut och gick mot Moss. 

Blücher var därmed helt oförmögen att manövrera och dessutom spred sig branden ombord. Klockan 06.21 sjönk den 18 200 ton tunga Blücher strax söder om Askholmen. Omkring 1 000 tyska soldater och sjömän miste livet i samband med förlisningen. Ytterligare 1 400 ombordvarande lyckades rädda sig i land.
 
Sänkningen av Blücher fördröjde de tyska invasionstruppernas intåg i Oslo så pass länge att det norska kungahuset, regeringen och försvarsledningen hann fly huvudstaden och gavs utrymme att organisera landets väpnade motstånd. 

Blücher ligger på 90 meters djup i Oslofjorden. 1994 tömdes vraket på olja som hotade att läcka ut och skada miljön.

Källor
Blüchers siste reise (NRK) Video
John Ward, Chris Westhorp, Ships of World War II, Zenith Imprint, 2000, , s.11

Noter 

Tyska kryssare under andra världskriget
Fartyg sänkta av kustartilleri
Norge under andra världskriget
Skeppsvrak i Norge
Skeppsvrak i Nordsjön
Fartyg sjösatta 1937
Sjöolyckor 1940
Fartyg byggda i Kiel
Musée Carnavalet

Musée Carnavalet eller Musée de l'Histoire de Paris, inhyst i Hôtel de Carnavalet i Paris, är ett museum över staden Paris historia.

Samlingarna belyser stadens utveckling och kulturliv. Särskilt väl illustreras 1789 års revolution.

Källor

Konstmuseer och konsthallar i Paris
Historiska museer i Frankrike
Stadsmuseer
Paris historia
Museer invigda 1880
De skyddssökande

De skyddssökande är en tragedi av Aiskylos. Handlingen kretsar kring Danaiderna, en grupp egyptiska kvinnor som flyr till Argos för att undvika giftermål med egyptiska prinsar som förföljer dem. Kungen av Argos, Pelasgos, hänskjuter till folkförsamlingen frågan om kvinnorna ska få asyl i Argos, och medborgarna röstar enhälligt för detta. Troligtvis är detta den andra tragedin i en trilogi om danaiderna. I den tredje, inte bevarade tragedin, kan Aiskylos ha tagit upp hur danaiderna - med ett undantag - mördar sina män på bröllopsnatten.

Dateringen av tragedin är osäker. Likt exempelvis De sju mot Thebe utmärks den av brist på händelser på scenen. Stora delar av dramat berättas istället av kören.

Dramat finns översatt av Emil Zilliacus i "Fyra sorgespel" (1948) och av Tord Bæckström i "De grekiska tragedierna: Aiskylos, Sofokles, Euripides" (2005).

Pjäser av Aischylos
Albert Widmann

Albert Widmann, född 8 juni 1912 i Stuttgart, död 24 december 1986 i Stammheim, var en tysk SS-Sturmbannführer och kemist.

Biografi 
Widmann var en högt uppsatt ämbetsman vid Reichssicherheitshauptamt:s (RSHA) kemisektion, Kriminaltechnisches Institut der Sipo (KTI). Han ledde sektion D2 inom avdelning V i RSHA. Widmanns sektion handhade ärenden inom kemi och biologi. Hans närmaste överordnade var chefen för Avdelning V, sektion D, Walter Heess.

Tillsammans med sin överordnade Arthur Nebe utförde Widmann experiment med att döda människor med sprängmedel. I september 1941 stängdes tjugofem psykiskt funktionshindrade personer in i en bunker i ett skogsparti utanför Minsk. Experimentet visade sig vara otillfredsställande då bunkern hade kollapsat och kroppsdelar efter explosionen hängde i omgivande träd. Widmann fortsatte experimenterandet och utvecklade olika gasningstekniker för avlivning av människor. Widmann utvecklade även gasvagnen efter en idé av Arthur Nebe.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 
 

Födda 1912
Avlidna 1986
Tyska kemister
Män
Personer från Stuttgart
Reichssicherheitshauptamt
SS-Sturmbannführer
Walter Rauff

Walter Rauff, född 19 juni 1906 i Köthen (Anhalt), död 14 maj 1984 i Las Condes, Chile, var en tysk SS-Standartenführer och korvettkapten i reserven. Han var 1941–1942 chef för den tekniska avdelningen, Amt II:D, vid Reichssicherheitshauptamt (RSHA), Tredje rikets säkerhetsministerium.

Biografi 
Walter Rauff inträdde i Nationalsocialistiska tyska arbetarepartiet (NSDAP) 1937 och i Schutzstaffel (SS) 1939. Han blev 1941 chef för RSHA:s tekniska avdelning och ledde konstruktionen av gasvagnar, de fordon som användes för att mörda bland annat judar under Förintelsen. 1942–1943 var Rauff stationerad i Tunisien, där han ledde han en specialenhet inom SS samt fick i uppdrag att  organisera utrotningen av den judiska befolkningen i Nordafrika. Han var därefter stationerad som SS-tjänsteman i norra Italien. Vid krigsslutet greps Rauff av amerikanska styrkor och placerades i ett krigsfångeläger i Rimini, men lyckades fly och gick under jorden.

Under 1940-talets sista år var Rauff rådgivare åt såväl Syriens som Israels underrättelsetjänster, kort innan grundandet av Mossad 1949. 1958 fick han hjälp av ODESSA att emigrera till Chile. År 1962 greps han efter det att Västtyskland begärt honom utlämnad. Utlämningsbegäran avslogs, då Rauffs brott enligt chilensk lagstiftning var preskriberade. Under Augusto Pinochets militärdiktatur var Rauff rådgivare inom DINA, Chiles säkerhetspolis.

År 2011 framkom det att Rauff mellan 1958 och 1962 var agent för den västtyska underrättelsetjänsten Bundesnachrichtendienst i Sydamerika.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 
 
 

Födda 1906
Avlidna 1984
Män
Personer från Köthen
Nazister
Förintelsen
Reichssicherheitshauptamt
SS-Standartenführer