kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Kenning

En kenning är ett formgrepp ofta använt i äldre diktkonst, till exempel i biblisk, anglo-saxisk och fornnordisk poesi, särskilt i skaldediktningen. Kenningen liknar det stående epitetet i den grekiska diktningen och är en omskrivning för något, ibland förskönande, ibland avsett att ge ett eftertryck åt det som sagts, så att läsare eller åhöraren lägger märke till och kommer ihåg det. En kenning är en kombination av två begrepp, till exempel "Frejas tårar" för guld, och skiljer sig därigenom från en heiti, som är en poetisk synonym (t.ex. "springare" för "häst")

Genom att använda kenningar hade skalderna möjlighet att variera språket och anpassa texten till versmåttet. I den bibliska poesin, som inte använder versmått, är det enbart till för att förhöja intrycket. Den mest kända formen av kenning är omskrivningar i genitiv, såsom de nedan exemplifierande. Kenningar kan dock också bygga på metonymi och synekdoke. Det stora antalet kenningar kan medföra svårigheter för den som ska översätta, eftersom det ofta finns flera möjliga tolkningar av samma kenning. 

Så kan till exempel:
 Oden omskrivas som Allfader eller Valfader, ungefär "stridens herre"
 vargen få namnet Gunns häst, det vill säga valkyrian Gunns häst
 havet kallas valens väg 
 skepp benämnas segelhäst
 blod benämnas svärdets å eller korpens vin
 korp benämnas likgök
 skatt benämnas fafnersbädd (då drakar såsom Fafner ju ofta ligger på skatter).

Det är även möjligt att kombinera flera kenningar: Frejas ögonbryns regn betyder Frejas tårar vilket betyder guld.

Kenning kan även förekomma för att beskriva arvets lärdomar. Det omedvetna som påverkar eller påvisar medfödd kunskap.

Det har föreslagits att man skall se kenningen som en gåta som omvandlats till ett påstående. 
Exempel: 
 Vad är valens väg? Svar: havet.
 Vad är min mannakrafts första frukt? Svar: det första barnet.

Kenningen bör inte förväxlas med heiti, som är en poetisk synonym.

Se även 
 Snorres Edda
 Skald
 Allitteration
 Fornyrdislag
 Ljodahattr
 Snorre
 Lista över namn på Oden

Referenser

Externa länkar 
  Islands universitet, 29 mars 2001. 

Stilistik
Fornnordisk verslära
Finlands riksvapen

Finlands riksvapen består av en röd sköld med ett lejon av guld som håller i ett svärd och trampar på en kroksabel. Runt lejonet finns nio stycken rosor av silver. Vapnet blasoneras på följande sätt enligt lag (381/78) om Finlands vapen:

Den tolkning av vapnet som Finland idag använder ritades 1978 av Olof Eriksson.

Historia och symbolik 
Vapnet är känt sedan 1580-talet. Kroksabeln som trampas ned av lejonet symboliserar  Ryssland eller Republiken Novgorod – det vill säga hotet österifrån, medan det raka svärdet som lejonet svingar står för Västerlandet. De nio rosorna har tolkats som symboler för de nio historiska landskap som finns i nuvarande Finland, fast det finns inget historiskt belägg för att detta skulle vara ursprunget till antalet rosor; det att Lappland inte räknades till Finland före 1809 tyder snarare på att rosorna endast är ett dekorativt element, och antalet rosor har dessutom varierat.

En första version av Finlands vapen finns avbildat på Gustav Vasas gravmonument i Uppsala domkyrka. Detta är från 1583 och kan vara den äldsta avbild av Finlands vapen som existerar idag.

Under storfurstendömetiden (1809–1917) var skölden krönt med en storfurstekrona. Eftersom Finland var knutet till det ryska riket och den ryske kejsaren var storfurste av Finland, ingick Finlands vapen under denna tid även i det ryska riksvapnet.

Användning 
Den som utformar och marknadsför vapnet på ett felaktigt sätt kan göra sig skyldig till saluföring av lagstridigt Finlands vapen, för vilket man kan dömas till böter.

Statsrådets beslut om ämbetsverkens sigill (185/85) stadgar att vissa statsorgan har rätt att använda vapnet. Dessa organ är statsrådet, ministerierna, högsta domstolarna, försvarsmakten, Finlands Bank och Helsingfors universitet. Övriga ämbetsverk och inrättningar skall använda de särskilda emblem som har fastställts för dem.

Om användning av Finlands vapen har föreskrivits endast när det gäller sigill samt i de regler som gäller för Finlands statsflagga. Det finns alltså inga egentliga bestämmelser om hur vapnet får användas generellt. En sigillarbetsgrupp som har tillsatts av statsrådet har gett ut en promemoria om revidering av statsrådets beslut.

Se även 
Finlands flagga
Län i Finland

Källor

Externa länkar

Riksvapen i Europa
Finlands nationalsymboler
Heraldiska vapen med lejon
Heraldiska vapen med kronor
Heraldiska vapen med svärd
Heraldiska vapen med rosor
Belgiens flagga

Belgiens flagga består av tre lika breda vertikala fält i svart, gult och rött (räknat från vänster). Flaggan är inspirerad av den franska trikoloren. Färgerna har hämtats från grevskapet Brabants vapensköld, som består av en ett lejon i guld med röda klor och röd tunga mot svart bakgrund. Stats- och örlogsflaggan vid användning på land har proportionerna 13:15, vilket gör den nästan kvadratisk. Anledningen till det ovanliga höjd/breddförhållandet är okänd. I praktiken används ofta en flagga med handelsflaggans proportioner (2:3) även på land.

Flaggan antogs den 23 januari 1831 kort efter att det Belgien blivit självständigt från Nederländerna. Flaggan hade spelat en viktig roll under kampen för självständighet, eftersom en tidigare flagga med horisontella band hade använts under ett uppror 1792, fast då mot Österrike.

Färger

Övriga flaggor 
Belgiens handelsflagga har samma färger som statsflaggan, men har mer konventionella proportioner (2:3). För statliga fartyg används en särskild statsflagga till havs som bygger på handelsflaggan, fast med ett lejon och en kungakrona i svart.

Belgiens monark för en purpurfärgad flagga med statsvapnet i mitten och monarkens monogram i flaggans fyra hörn. Kungaflaggan är kvadratisk.

Den belgiska örlogsflaggan till havs skiljer sig helt och hållet från både stats- och handelsflaggan. Den består av ett vitt fält med de belgiska färgerna i ett diagonalt så kallat andreaskors. Det diagonala korset är i Belgien bättre känt som Burgundkorset, och härrör från den tid då Belgien lydde under hertigen av Burgund. I den övre delen av örlogsflaggan finns två korslagda kanoner under en krona, i svart. I den under delen av örlogsflaggan finns ett svart ankare. Efter andra världskriget byggdes den belgiska marinen upp av brittiska örlogsfartyg, och den vita färgen anspelar på den vita brittiska örlogsflaggan White ensign. Örlogsflaggans proportioner är 2:3. Som gös (flagga) använder den belgiska marinen en kvadratisk version av nationsflaggan.

Regionernas flaggor 
Var och en av Belgiens tre regioner har en egen flagga.

Källor

Externa länkar 
 Belgium: Naval ensign and jack från Flags of the World
 

Nationsflaggor i Europa
Belgiens nationalsymboler
Belgiens riksvapen

Belgiens riksvapen innehåller ett gyllene lejon på svart botten, vilket är Belgiens nationalsymbol. I det "stora" riksvapnet återfinns förutom skölden, två sköldhållare i form av lejon, ett band med nationens ordspråk på franska och holländska: L'union fait la force / Eendracht maakt macht, vilket betyder endräkt ger styrka. Sköldhållarna håller i Belgiens flagga medan de nio provinsflaggorna finns överst.

Riksvapen i Europa
Belgiens nationalsymboler
Heraldiska vapen med lejon
Heraldiska vapen med vapenmantlar
Heraldiska vapen med kronor
Heraldiska vapen med hjälmar
Heraldiska vapen med flaggor
Storbritanniens kungliga vapen

Storbritanniens statsvapen finns i tre olika varianter. Det stora kungliga vapnet finns i två varianter, en som används i England, Nordirland och Wales och en som används i Skottland. Storbritanniens regering använder två mindre varianter, likaledes en som används i England, Nordirland och Wales, och en som används i Skottland.

Varianter

England, Nordirland och Wales 
I England, Wales och Nordirland används följande variant: i vapenskölden ingår Englands kungliga vapen (tre gående utåtseende lejon) i första och fjärde fältet; Skottlands kungliga vapen (ett upprätt lejon inom en dubbel lilje- och kontraliljeinfattning) i det andra fältet; och Irlands kungliga vapen (harpan) i det tredje fältet. Det irländska vapnets förekomst i skölden representerar nuförtiden Nordirland. Det kungliga vapnet för furstendömet Wales (draken) saknas eftersom Wales erövrats av England och därför har mist rätten att behålla sina nationalsymboler. Av sköldhållarna är lejonet hämtat från det gamla engelska kungavapnet medan enhörningen hämtats från det gamla skotska kungavapnet. Ovanpå skölden vilar den engelska kungakronan, och lejonet är också krönt med kronan. Skölden omges av engelska Strumpebandsordens strumpeband med dess motto, Honi soit qui mal y pense (Skam den som tänker illa därom). Underst står mottot "Dieu et mon droit" (franska: Gud och min rätt).

Skottland 
På grund av lagstiftningen som följde med anledning av 1707 års unionsfördrag (vilket grundade det Förenade konungariket: unionen mellan Skottland och England) används i Skottland en variant av vapnet, där Skottlands vapen finns i sköldens första och fjärde fält och Englands i det andra och de båda sköldhållarna har bytt plats. Både är också krönt; enhörningen med Skottlands kungliga krona och lejonet med Englands kungliga krona. Sköldhållarna håller flaggstång med deras länders flaggor. Ovanpå skölden vilar den skotska kungakronan. Skölden omges av Skottlands främsta statsorden Order of the Thistle ("Tistelorden") och mottot: "Nemo me impune lacessit" (latin: Ingen skadar mig ostraffat). Ovan vapnet är ett andra motto "In Defens", kort för "In my Defens God Me Defend" (scots: I mitt försvar Gud försvara mig).

Historia 
Som en följd av första koalitionskriget framställde den Franska republiken 1797 krav på att den brittiske monarken skulle avstå från sina historiska anspråk på den franska tronen. 1801 bildades Förenade kungariket Storbritannien och Irland genom unionen mellan Storbritannien och Irland vilket ledde till förändringar av den brittiske monarkens titulatur. I samband med detta tog kung George III tillfället i akt att stryka Kung av Frankrike från sina titlar. Genom freden i Amiens 1802 erkände Storbritannien den Franska republiken.

Se även 
 S:t Edvards krona

Riksvapen i Europa
Heraldiska vapen med leoparder
Heraldiska vapen med lejon
Heraldiska vapen med kronor
Heraldiska vapen med hjälmar
Heraldiska vapen med hästar
Heraldiska vapen med musikinstrument
Heraldiska vapen med flaggor
Storbritanniens nationalsymboler
Heraldiska vapen i Storbritannien
Storbritanniens kungahus
Kali (hinduism)

Kali (/ˈkɑːliː/, Sanskrit: काली, IAST: Kālī), även stavat Kaali, är dödens gudinna inom hinduismen. Hon är den dödligaste och vildaste formen av gudinnan Durga, som kommer fram under dennas mest intensiva kamp mot ondskan.  Hon är den högsta av Mahavidya, de tio formerna av den enda gudinnan Devi inom shaktismen. 

Hon beskrivs tidigast i eposet Devi Mahatmyam från cirka 1000 e.Kr. Där beskrivs hon som den aggressiva aspekten av gudinnan Durga. I den texten hjälper hon Durga i kampen mot de ondskans manliga demoner. 

Kali är i mytologin och ikonografin ofta partner (Shakti) till Shiva, men är aldrig underordnad honom. I den klassiska bilden av Kali dansar hon på Shivas liggande kropp. Kali är självständig och aggressiv, men samtidigt ömsint och kärleksfull. Hennes vanligaste symboler är ett avhugget huvud, en skål med blod och kött och en lång dolk.

Liksom övriga hinduiska gudinnor beskrivs hon i grunden som en del av den enda gudinnan Devi. Kali dyrkas inom shaktismen som den enda gudinnan Shaktis mäktigaste form. Hon är en del av den stridande gudinnan Durga, som i sin tur är en del av gudinnan Parvati, Shivas hustru. De tre gudinnorna ses därför som olika aspekter av samma gudinna, Shivas hustru, och Kali som hennes minst underordnade form. Hon ha kommit att dyrkas särskilt inom tantrismen, där hon ses som den mest ultimata formen av Brahman.

Se även
 Thagger

Referenser

 Ajit Mookerjee, Kali - The Feminine Force, Thames and Hudson, London 1988

Gudinnor i indisk mytologi
Dödsgudar
Samhällsbärarna

Samhällsbärarna utkom 1982 och är kriminologen Leif G.W. Perssons tredje kriminalroman. Den handlar om polisens roll i samhället, särskilt om polisvåld, och bygger på två autentiska händelser inom poliskåren. Den första är fallet Machnow 1982, där en berusad man omhändertogs för att senare under kvällen avlida på grund av de skador han åsamkat sig själv i tillnyktringscellen, alternativt åsamkats av polisen, vilket kritiker hävdade. Poliserna friades dock i domstol. I romanen kallas Rolf Machnow för farbror Nisse. Det andra är den så kallade Basebolligan, en grupp av poliser vid Norrmalmspolisen som i början av 1980-talet anklagades för att använda övervåld i sin tjänsteutövning, och som var inblandade i fallet Machnow. Leif GW Persson har förklarat att varken romanen eller filmatiseringen är baserad på historierna kring Basebolligan, då boken skrevs flera år innan den ökända gruppen började härja på Stockholms gator.

Romanen vann Svenska Deckarakademins stora pris 1982 och filmatiserades 1986 av Kjell Sundvall som I lagens namn. 

Boken använder sig av deckargreppet meddelande från den döde.

Skönlitteratur 1982
Stockholm i skönlitteratur
Svenskspråkig litteratur
Svensk skönlitteratur
Svenska kriminalromaner
Verk av Leif G.W. Persson
Gopån

Gopån är en å i södra Hälsingland och norra Gästrikland. Ån är cirka 40 km lång. Den avvattnar sjön Gopen, vars huvudsakliga källflöde är Svartån (cirka 2 km lång, inklusive källsjöar och -bäckar omkring 8 km). Därefter rinner Gopån utför en ganska brant bergssluttning ner mot sjön Lingan, där den mottar biflödet Vrångsån. Efter ett litet sund (kallat "Smalån") vidtar sjön Ekaren, varefter ån betydligt utvidgad fortsätter sin färd mot havet. 

Sedan ån passerat Viksjön (tidigare havsvik) kallas den Hamrångeån och mynnar slutligen i Bottenhavet i Hamrångefjärden.

Vattendrag i Bollnäs kommun
Vattendrag i Hälsingland
Cecilia

Cecilia kan syfta på:
 Cecilia (namn) – kvinnonamn av latinskt ursprung samt lista av personer med namnet
Sankta Cecilia – kristet helgon som levde i Rom
Cecilia (psalmbok) – psalmbok som används i det svenska katolska stiftet
Cecilia (sång) – sång från Simon & Garfunkels album Bridge over Troubled Water
Cecilia (Ace of Base-låt) – sång av Ace of Base från skivan Flowers
Cecilia (film) – norsk dramafilm från 1954
 Caleta Cecilia – en vik i Antarktis

Se även
Cecilianism
Cecilia (namn)

Cecilia är ett kvinnonamn av latinskt ursprung (Caecilia). Från början bars namnet av de kvinnliga medlemmarna i den romerska släkten Caecilius, vars namn tagits från ordet caecus, 'blind' . En försvenskad variant är Sissela och andra nordiska varianter är Sissel, Sidsel, Silje och Silja. Vanliga smeknamn är Cissi och Cilla.

Namnet har funnits i Sverige sedan 1100-talet och var ett av de populäraste namnen under 1970- och 1980-talen. I almanackan finns namnet till minne av Sankta Cecilia som led martyrdöden i Rom i början av 200-talet.

Den 31 december 2014 fanns det totalt 64 437 kvinnor folkbokförda i Sverige med namnet Cecilia, varav 23 232 bar det som tilltalsnamn.

Namnsdag: både i Finland och Sverige 22 november

Personer med namnet Cecilia
Cecilia, romerskt helgon 
Cecilia av Baden, rysk storfurstinna
Cecilia av Normandie, fransk abbedissa, dotter till Vilhelm Erövraren
Cecilia av Sverige, oldenburgsk storhertiginna, svensk prinsessa, dotter till kung Gustav IV Adolf, även kallad Cecilia av Vasa
Cecilia Andrén, svensk buktalerska och underhållare
Cecilia Bartoli, italiensk mezzosopran
Cecilia Bergqvist, svensk skådespelerska
Cecilia Bååth-Holmberg, svensk författare och psalmförfattare
Cecilia Börjlind, svensk manusförfattare
Cecilia Damström, finlandssvensk tonsättare
Cecilia Edefalk, svensk konstnär
Cecilia Ehrling, svensk dansare
Cecilia Forss, svensk skådespelare och komiker
Cecilia Frisendahl, svensk grafiker och konstnär
Cecilia Frode, svensk skådespelerska
Cecilia Fryxell, svensk pedagog
Cecilia Grubbström, svensk handbollsspelare
Cecilia Gyllenhammar, svensk författare
Cecilia Hagen, svensk journalist och författare
Cecilia Jarlskog, svensk fysiker och forskare
Cecilia Knutsdotter av Danmark, dansk prinsessa
Cecilia Lindqvist, svensk författare och sinolog
Cecilia Ljung, svensk skådespelerska
Cecilia Malmström, svensk politiker (l)
Cecilia Månsdotter Eka, mor till Gustav Eriksson Vasa.
Cecilia Nettelbrandt, svensk jurist, politiker (fp), vice talman, ambassadör
Cecilia Nilsson, svensk skådespelerska
Cecilia Nilsson, svensk släggkastare
Cecilia Rodhe, Fröken Sverige 1978
Cecilia Rydinger Alin, svensk dirigent och professor
Cecilia Schelin Seidegård, biokemist och landshövding i Gotlands län 2010-2018, i Kalmar län 2019-
Cecilia Stegö Chilò, svensk journalist och politiker (m), f.d. statsråd
Cecilia Suárez, mexikansk skådespelare
Cecilia Torudd, svensk serietecknare
Cecilia Uddén, svensk journalist
Cecilia Vasa, badensisk markgrevinna, född svensk prinsessa 1540, dotter till kung Gustav I
Cecilia Vennersten, svensk sångerska
Cecilia Wigström, svensk riksdagsledamot (fp)
Cecilia Wikström, svensk politiker (fp)
Cecilia Östberg, svensk ishockeyspelare

Fiktiva figurer med namnet Cecilia
Agnes Cecilia, litterär gestalt i Maria Gripes bok Agnes Cecilia – en sällsam historia
Cecilia Algotsdotter, litterär gestalt i Jan Guillous trilogi om Arn Magnusson
Cecilia Lind,  i Cornelis Vreeswijks visa Balladen om herr Fredrik Åkare och den söta fröken Cecilia Lind

Se även
Cecilia (flera betydelser)

Källor

Svenska kvinnonamn
Svenska förnamn
Cecilia Bååth-Holmberg

Cecilia Ulrika Laura Lovisa Bååth-Holmberg, född 1 mars 1857 i Malmö, död 30 juli 1920 i Stockholm, var en svensk författare verksam vid Tärna folkhögskola utanför Sala. Hon skrev bland annat den svenska översättningen till den danska psalmen Härlig är Jorden.

Biografi
Föräldrarna var kyrkoherden i Hammarlöv Lorentz Andreas Bååth och Alfhilda Lundblad. Mormodern Cecilia Tegman var dotter till Pehr Tegman och Johan Fredrik af Lundblad moderns farbror.
Hon hade tre syskon: Hilding Laurentius, Albert Ulrik och Gustaf Henrik Teodor. Hon fick sin utbildning på en flickpension och gifte sig 1877 med folkhögskolerektorn på Tärna folkhögskola Teodor Holmberg. De hade inga barn.

Bååth-Holmberg debuterade i bokform 1886 med Sydskånska teckningar och gav därefter ut en stor mängd skrifter, främst populärvetenskap. År 1891 publicerade hon en biografi om Karl XV, Carl XV som enskild man, konung och konstnär. Den karaktäriseras emellertid som "panegyrisk" i både Svenskt biografiskt handlexikon  och Nordisk familjebok.

Bååth-Holmberg deltog vid sin mans sida i folkbildningens och folkuppfostrans tjänst. När en kvinnlig avdelning inrättades 1881 vid Tärna folkhögskola, blev hon dess föreståndare. 1907 skapade hon på eget initiativ en husmodersskola och deltog i Tärna-skolans utveckling till en mönsteranstalt och en medelpunkt för folkbildningen i Västmanland. Makarnas stora sociala och fosterländska intresse fick dem att 1909 instifta Svenska riksförbundet för sedlig kultur i vars skriftserie hon bland annat 1911 utgav Förädlade folknöjen. Under flera år redigerade hon även julboken Småhemmens kalender.

1919 föreslog hon att Sverige skulle fira "mors dag" enligt amerikansk förebild och följande år gav hon ut ett litet häfte kallat ”Mors dag” med ett antal instruktioner för hur dagen kunde firas.

Hon avled 1920 och ligger begravd på Solna kyrkogård.

Signatur: C. Hrg, C. H—rg, L. B.

Bibliografi

Skönlitteratur

 Fulltext: Göteborgs universitetsbibliotek, Projekt Runeberg.

Psalmer
Härlig är jorden (1986 nr 297) översättning av Bernhard Severin Ingemanns psalm till svenska 1884.

Varia

 - Medförfattare Teodor Holmberg.
 - Medförfattare Teodor Holmberg.

 - Sammanställt av Angelo Tajani, Enzo Papa.

Redaktörskap
 - Tillsammans med Teodor Holmberg.
 - Tillsammans med Teodor Holmberg.

 -  Jämte inledning af Cecilia Bååth-Holmberg.

Källor

Noter

Vidare läsning

Externa länkar

 
 Libris

Svenskspråkiga romanförfattare
Svenska romanförfattare
Svenskspråkiga psalmförfattare
Svenska psalmförfattare
Kvinnor
Födda 1857
Avlidna 1920
Författare från Malmö
Mottagare av Litteris et Artibus
Gravsatta på Solna kyrkogård
Cecilia Hagen

Ellen Cecilia Margareta Hagen, född 15 maj 1946 i Stockholm, är en svensk journalist och författare.

Biografi 
Hagen har gått på Handelshögskolan i Stockholm och avlagt examen vid journalisthögskolan i Stockholm.

Hon har arbetat som journalist och krönikör på tidningen Expressen sedan 1973; innan dess har hon varit anställd på Veckojournalen.

Hagen har flera gånger tävlat i SVT-programmet På spåret. Hon vann 1995 tillsammans med Tomas Tengby och flera gånger varit i final med Lennart "Hoa-Hoa" Dahlgren samt varit i final med Adde Malmberg. Säsongen 2019/20 tävlade hon tillsammans med sin son Jonatan Unge och gick till semifinal. Hon har varit värd i Sommar i P1 åren 1988, 1993 och 2003.

Kulla-Gulla 
Hagen gav 1994 ut boken Kulla-Gulla i övergångsåldern – eller Nu fyller alla duktiga flickor 50. Boken lanserades som en "realitetsanpassad uppmuntringsbok för kvinnor mellan 45 och 55" där hon med en befriande humor och drastisk självironi beskriver åldersmässiga förändringar av kroppen och hur man kan förhålla sig till omgivningens attityder till detta. Anspelningen till den klassiska litterära figuren, den präktiga flickan Kulla-Gulla, ger igenkänning för många i Hagens ålder, men har också kritiserats som "en överklasskildrares historierevisionism". Hagen har sedan gett ut Kulla-Gulla stretar vidare – lägesrapport vid 60+, samt Kulla-Gullas lilla lila: en ABC-bok om livet efter jobbet, som på liknande sätt beskriver möjligheter och svårigheter för en åldrande kvinna.

Familj 
Cecilia Hagen är dotter till Tord Hagen och sondotter till Ellen Hagen. Vidare är hon dotterdotter till Tor Berg och Greta, född Bonnier, dotterdotters dotter till Karl Otto Bonnier och mors kusin till Cissi Elwin. 1976–1989 var hon gift med Ingemar Unge och har tillsammans med honom en son, komikern Jonatan Unge.

Utmärkelser 
 Lukas Bonniers Stora Journalistpris 2006
 Sankt Eriksmedaljen 2011.
 Jolopriset 2018

Bibliografi 
 1981 – Några skvättar ur ett vällingfläckat liv
 1982 – Inte bara barnsligheter 
 1985 – Fredrik och Charlotte: fint folk från vaggan till graven 
 1987 – Mamma bit för bit 
 1989 – Rebecka Aurora Eloise von Bernadotte 
 1990 – De bästa kåserierna 
 1994 – Kulla-Gulla i övergångsåldern – eller Nu fyller alla duktiga flickor 50
 1996 – Fredrik och Charlotte: tio år senare
 1998 – Stockholm från min blå buss: Cecilia Hagen berättar från nya linje 4
 1998 – Blandande känslor
 1999 – London är som Stockholm fast lite större 
 1999 – Tantvarning! 
 2000 – Ellen Svenssons dagbok
 2002 – De osannolika systrarna Mitford: En sannsaga
 2005 – Mina resor med Diana
 2008 – Kulla-Gulla stretar vidare – lägesrapport vid 60+
 2013 –
 2016 – Ständigt frågvis – 726 människor jag mött

Referenser

Externa länkar 

 Cecilia Hagens samlade krönikor på Expressen.se

Kvinnor
Sommarvärdar 1988
Sommarvärdar 1993
Sommarvärdar 2003
Svenskspråkiga författare
Svenska journalister under 1900-talet
Födda 1946
Ättlingar till Gerhard Bonnier
Levande personer
Expressen
S:t Eriksmedaljörer
Alumner från Handelshögskolan i Stockholm
Svenska författare under 1900-talet
Svenska författare under 2000-talet
Journalister från Stockholm
Författare från Stockholm
Ärkestift

Ett ärkestift är ett stift med ärkebiskop, det ledande stiftet i en kyrkoprovins eller en statskyrka.

Exempel på några ärkestift

Svenska kyrkan
 Uppsala stift - svenskt ärkestift fr. 1164.

Evangelisk-lutherska kyrkan i Finland
 Åbo ärkestift - ärkestift i Finlands evangelisk-lutherska kyrka sedan 1817.

Norska kyrkan
 Nidaros stift - norskt ärkestift från 1152 till reformationen.

Lettlands evangelisk-lutherska kyrka
 Riga ärkestift

Engelska Kyrkan
 Canterbury stift - engelskt ärkestift fr. år 601, ärkebiskopen där leder hela anglikanska kyrkogemenskapen. Säte i Canterbury.
 Yorks stift - engelskt ärkestift fr. år 601, ett av två ärkestift i Engelska kyrkan. Säte i York.

Katolska kyrkan
 Bremens katolska ärkestift
 Hamburgs katolska ärkestift

Historiska ärkestift
 Lunds stift - danskt ärkestift cirka 1103 till och med reformationen i Danmark 

Stift