Blåkråka

{{Taxobox
| name = Blåkråka
| status = LC
| status_ref = 
| image = Ghiandaia marina.jpg
| image_caption = Adult blåkråka
| range_map = Coracias garrulus distr new03.png
| range_map_caption = Blåkråkans utbredningsområdeGult - häckningsområde C. g. garrulusOrange - häckningsområde C. g. semenowiBlått - övervintringsområde| image2 = 
| image2_caption = 
| domain_sv = Eukaryoter
| domain = Eukaryota
| regnum_sv = Djur
| regnum = Animalia
| phylum_sv = Ryggsträngsdjur
| phylum = Chordata
| subphylum_sv = Ryggradsdjur
| subphylum = Vertebrata
| classis_sv = Fåglar
| classis = Aves
| ordo_sv = Praktfåglar
| ordo = Coraciiformes
| familia_sv = Blåkråkor
| familia = Coraciidae
| genus_sv = 
| genus = Coracias
| species_sv = Blåkråka| species = C. garrulus
| taxon = Coracias garrulus
| taxon_authority = Linné, 1758
}}Blåkråka' (Coracias garrulus) är en fågelart i familjen blåkråkor och enda europeiska representant för familjen. Fram till 1967 häckade den i Sverige, men är numera nationellt utdöd.

 Utseende 
Blåkråkan är stor som en kaja, med stort huvud och stor näbb med en hakformig nedböjning på spetsen. Blåkråkan är omisskännlig genom sin färgteckning, en blandning av ljust grönblått, rödbrunt och svart. I flykten är den ännu mer slående då de svarta vingfjädrarna sticker fram i det starkt blåa. Den flyger snabbt och kraftfullt. 

 Läte 
Blåkråkan varnar och lockar med hårda "rack-ack". Spellätet utförs under en tofsvipelik spelflykt (därav det engelska namnet "Roller") består av några hårda lockläten följt av ett till fyra hesa "krääh".

 Utbredning och systematik 
Blåkråkan är en flyttfågel som häckar i norra Afrika, södra och sydöstra Europa, Mellanöstern och österut till sydvästra Sibirien och Centralasien. Sin nordligaste förekomst har den vid Finska viken och vid sjön Ladoga i Ryssland. Den övervintrar över stora delar av subsahariska Afrika med en majoritet i östra Afrika. Den flyttar till sina vinterkvarter i augusti-september, ibland in i oktober, och återkommer till sina häckningsområden i april–maj.  

Blåkråkan delas upp i två underarter, en med väst- till nordöstlig utbredning och en med sydöstlig utbredning:Coracias garrulus garrulus – häckar i ett område som sträcker sig från norra Afrika och Europa till Iran och sydvästra Sibirien,Coracias garrulus semenowi – häckar i ett område som sträcker sig från Irak till västra Xinjiang och södra Kazakstan.

 Förekomst i Sverige 

Blåkråkan har tidigare varit en häckfågel i Sverige. Den äldsta beskrivningen är från Skåne 1655. Den förekom då främst i Skåne och vidare norrut i de östliga landskapen, så långt eken går, vilket är ungefär Gävle-trakten. I Folkskolans Naturlära från 1871 står det: Hon är en av våra vackraste fåglar och träffas om sommaren parvis i de flesta lövskogar i södra och mellersta Sverige.'' Sedan minskade den, men häckade sporadiskt på fastlandet i sydöstra Sverige fram till 1943. Sista kända häckningen var på Fårö där den förekom fram till 1967 Därefter har det inte observerats någon häckning i landet. Numera är den endast en sällsynt gäst och under perioden 1992–2018 observerades endast 19 individer i Sverige. I Artdatabankens rödlista från 2020 kategoriseras den som nationellt utdöd (RE).

Ekologi

Habitat och beteende 
Blåkråkan föredrar öppna, torra, savann- och hedartade habitat med enstaka stora gamla träd. Positivt är också rikligt med döda träd som utgör habitat för insekter vilket är blåkråkans huvudföda. Den är dagaktiv och har markanta aktivitetstoppar tidigt på morgonen och sent på eftermiddagen. Den sitter ofta långa perioder på en gren eller kraftledning och spanar efter byten på marken.

Häckning 

Blåkråkan förekommer endast parvis eller i flock under en kortare tid på året. Den bygger sitt bo i hål i gamla träd, helst i ek, asp eller bok men även tall och den lägger fyra till sex vita ägg. Ofta övertar den hål efter hackspettar. Äggen ruvas i cirka 18 dygn, företrädesvis av honan, och ungarna blir flygfärdiga efter cirka 30 dygn.

Föda 
Den huvudsakliga födan är insekter, men den äter även larver, maskar, små grodor och till och med möss.

Blåkråkan och människan

Status och hot 
Världspopulationen uppskattas till 100 000–500 000 individer och av dessa förekommer den absoluta merparten i Europa, då främst i öst. De största populationerna finns i Ryssland och Turkiet. Populationstrenden är nedåtgående, främst i norr. Den försvann som häckfågel i Danmark 1868, i Tyskland i början av 1900-talet. Nästan alla europeiska populationer minskar och den kategoriserades därför fram tills nyligen som missgynnad (NT), och om den nedåtgående trenden sprider sig till övriga utbredningsområden flaggades för att uppdatera den till sårbar (VU). Numera kategoriseras den dock som livskraftig, efter uppgifter som visar att beståndet i Europa efter åtgärder minskar mindre än man tidigare trott och att den centralasiatiska populationen är stabil.

Namn 
I Småland kallades den, enligt Sven Nilsson, "drottning Kerstis kråka", för att den först i drottning Kristinas tid lär ha visat sig där.

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org
 

Blåkråkor
Fåglar i palearktiska regionen
Fåglar i etiopiska regionen
Fåglar i orientaliska regionen