kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Charlois

Charlois () är en av Rotterdams elva kommundelar (deelgemeenten) och hade år 2004 66 000 invånare och en total area på 10 km².

Externa länkar
 Charlois.Rotterdam.nl - Officiell webbplats

Historiska kommuner i Zuid-Holland
Stadsdelar i Rotterdam
Hoogvliet

Hoogvliet är en av Rotterdams elva kommundelar (deelgemeenten) och hade år 2004 36 619 invånare.

Externa länkar
 Hoogvliet.nl - Officiell webbplats

Historiska kommuner i Zuid-Holland
Orter i Zuid-Holland
Stadsdelar i Rotterdam
Falsterbo skjutfält

Falsterbo skjutfält är ett militärt övnings- och skjutfält som är beläget på Falsterbonäset cirka 1,5 km öster om Falsterbo.

Historik
Bakgrunden till att skjutfältet anordnades var att Skånska luftvärnskåren bildades och förlades till Husie i Malmö, därmed behövdes också ett övnings- och skjutfält till luftvärnet i regionen. Genom försvarsbeslutet 2000 beslutades att ett flertal förband skulle avvecklas, därav behövdes inte samma areal övningsmark. Gällande Falsterbo skjutfält så kom delar att lämnas, bland annat den strandremsa som tillhörde skjutfältet. Skjutfältet under 2000-talet blivit klassat som ett Natura 2000-område.

Geografi
Området omfattade ursprungligen skjutfältet och strandområdet väster därom, fram till ruinen i Falsterbo.

Verksamhet
Falsterbo skjutfält kom fram till 1997 att främst användas av luftvärnet, samt medgav stridsskjutning med pluton till kompani i försvarsstrid. Från 2000 förvaltas skjutfältet av Södra skånska regementet används främst av bland annat av Hemvärnet och Försvarsutbildarna, vilka bedriver kursverksamhet i närbelägna Höllviken.

Se även
Skånska luftvärnskåren
Södra skånska regementet
Försvarsutbildarna

Referenser

Noter

Externa länkar
 

Svenska militära övningsfält
Vellinge kommun
Kabusa skjutfält

Kabusa skjutfält, är ett militärt övningsfält utanför Nybrostrand, en mil öster om Ystad i Skåne. Skjutfältet nyttjades tidigare av, bland andra, Skånska luftvärnskåren (Lv 4) som fram till 1997 fanns i Ystad. Skjutfältet används i dagsläget bland annat av Södra skånska regementet (P 7).

Verksamhet
Skjutfältet inrättades på 1940-talet då det till Ystad förlagda Södra skånska infanteriregementet (I 7), var i behov av övnings- och skjutterräng. På 1970-talet utökades fältet genom markinköp norrut mot gården Tingshög. I och med detta kunde anfall med mekaniserade förband göras (I 7 hade vid denna tiden blivit pansarregementet Södra skånska regementet) från höjden, över riksvägen och in på skjutfältet där skjutning kunde ske. Övningsfältsdelen norr om riksväg 9 är fortfarande i militär ägo men har nyttjats i mycket begränsad omfattning de senaste åren.

Övnings- och skjutfälten i Skåne (Revingehed, Kabusa, Rinkaby och Ravlunda) brukar regelbundet användas för övningar. Så skedde exempelvis våren 2004 i RSÖ (regional slutövning) Dubbeleken, år 2007 i CC07 och år 2010 i JC10.

Externa länkar
Kabusa skjutfält och avlysningar

Svenska militära övningsfält
Finska artilleriregementet

Finska artilleriregementet var ett artilleriförband inom svenska armén som verkade i olika former åren 1794–1811. Förbandsledningen var från 1809 förlagd i Gävle garnison i Gävle.

Historia

Regementet har sitt ursprung i Artilleriregementet som sattes upp 1636. År 1794 delades Artilleriregementet till fyra regementet, där bland annat Finska artilleriregementet var ett av dem. Regementets soldater rekryterades från Finland. Regementet var huvudsakligen beläget i Helsingfors och bestod av tio kompanier. Delar av regementet flyttades efter Finska kriget 1809 till Sverige och förlades i Gävle som Före detta finska artilleriregementet. Två år senare, 1811, upplöstes regementet, där de ingående kompanierna inordnades i de övriga artilleriregementena. Två kompanier inordnades i Svea artilleriregemente, medan tre kompanier inordnades i Wendes artilleriregemente. Dessutom bildades ett belägringskompani vilket inordnades i Göta artilleriregemente, som besättning i Varbergs fästning. År 1831 omlokaliserades kompaniet till Karlsborgs fästning. Belägringskompani fick senare namnet 1. fästningskompaniet. År 1882 tillkom 2. fästningskompaniet från Karlstens fästning i Marstrand. Dessa två kompanier kom den 1 oktober 1893 att bilda Karlsborgs artillerikår.

Heraldik och traditioner
Artilleribrigaden i Finland ser sig som arvtagare till Finska artilleriregementet.

Förbandschefer
Förbandschefen titulerades regementschef och hade tjänstegraden överste.

1794–1794: Johan Magnus Lilliesvärd
1794–1795: Carl Mörner af Tuna
1795–1795: Abraham Daniel Schönström
1795–1800: Magnus Johan Wahlbom Björnstjerna
1800–1805: Johan Carl Duncker
1806–1811: Harald Åkerstein

Namn, beteckning och förläggningsort

Bilder

Se även

Artilleriregementet
Göta artilleriregemente
Svea artilleriregemente
Wendes artilleriregemente

Referenser

Anmärkningar

Noter

Tryckta källor

Vidare läsning

Externa länkar

Ej längre existerande svenska artilleriregementen
Svenska militära enheter bildade 1794
Svenska militära enheter upplösta 1811
Argentinas Grand Prix 1998

Argentinas Grand Prix 1998 var det tredje av 16 lopp ingående i formel 1-VM 1998.

Rapport
Tävlingen vanns av Michael Schumacher i Ferrari efter ett dramatiskt lopp där han och David Coulthard i McLaren krockade i inledningen. Schumachers seger var mycket oväntad efter Ferraris svaga start på säsongen.

Detta var det sista F1-loppet som kördes i Argentina. En präktig skandal inträffade under prisceremonin då nordirländaren Eddie Irvine, som kom trea, fick den irländska flaggan hissad. Detta var en av anledningarna till att Argentina inte fick arrangera något mer F1-lopp.

Resultat
 Michael Schumacher, Ferrari, 10 poäng
 Mika Häkkinen, McLaren-Mercedes, 6
 Eddie Irvine, Ferrari, 4
 Alexander Wurz, Benetton-Playlife, 3
 Jean Alesi, Sauber-Petronas, 2
 David Coulthard, McLaren-Mercedes, 1
 Giancarlo Fisichella, Benetton-Playlife
 Damon Hill, Jordan-Mugen Honda
 Heinz-Harald Frentzen, Williams-Mecachrome 
 Rubens Barrichello, Stewart-Ford 
 Jarno Trulli, Prost-Peugeot 
 Toranosuke Takagi, Tyrrell-Ford 
 Shinji Nakano, Minardi-Ford
 Ricardo Rosset, Tyrrell-Ford 
 Olivier Panis, Prost-Peugeot (varv 65, motor)

Förare som bröt loppet
 Esteban Tuero, Minardi-Ford (varv 63, snurrade av)
 Jacques Villeneuve, Williams-Mecachrome (52, kollision)
 Johnny Herbert, Sauber-Petronas (46, kollision)
 Ralf Schumacher, Jordan-Mugen Honda (22, upphängning)
 Mika Salo, Arrows (18, växellåda)
 Jan Magnussen, Stewart-Ford (17, transmission)
 Pedro Diniz, Arrows (13, växellåda)

Noteringar 
 Alexander Wurz och motortillverkaren Playlifes första och enda snabbaste varv.

VM-ställning

Källor 

1998 i Argentina
Argentinas Grand Prix
Kroppefjäll

Kroppefjäll är en högplatå och ett naturreservat i Dalsland. Den är belägen i Högsäters socken i Färgelanda kommun, Dalskogs och Örs socknar i Melleruds kommun samt i Sundals-Ryrs socken i Vänersborgs kommun.

Kroppefjälls högsta topp når 240 meter över havet och stupar brant mot Dalboslätten. Eftersom Kroppefjälls högsta punkt inte når över trädgränsen är det inte ett fjäll i egentlig mening, fjäll är här i stället en västsvensk dialektal benämning på låga bergsplatåer med stora skogsområden. Ett annat exempel är Kynnefjäll.

Båda är frilufts- och rekreationsområden för både lokalbefolkning och besökare. Vanliga aktiviteter är bär-, svampplockning och jakt mot hösten, skridskor och skidor vintertid, vandring, paddling, och fiske samt bad sommartid.

Naturreservatet bildades 1997 och omfattar 1 125 hektar med sjöar, myrar och skogar. Här finns både storlom och bäver. I skogen kan man få se tjäder, järpe, pärluggla, sparvuggla, duvhök och fiskgjuse.

Den södra delen av Svingsjön sträcker sig in i den norra delen av naturreservatet.

Referenser

Källor
Kroppefjäll, Länsstyrelsen i Västra Götalands län

Noter

Dalslands geografi
Naturreservat i Färgelanda kommun
Naturreservat i Melleruds kommun
Naturreservat i Vänersborgs kommun
Natura 2000-områden i Västra Götalands län
Naturskyddsområden bildade 1997
Croissant

[kroasaŋ´] är ett bakverk av wienerdeg eller smördeg format i en halvmåne ofta förknippat med Frankrike. Croissanter är i grunden en fransk version av giffel och har en slående likhet med vissa typer av sådana. Namnet croissant är franskt och kommer från ordet croître, med betydelsen växa.

Traditionellt gör man något som heter treslag, vilket innebär att man kavlar ut degen till en rektangulär form och sedan så viker man in långsidorna mot mitten, den ena över den andra. Därefter låter man degen vila 30 minuter i antingen lågt tempererad kyl eller i frys för att degen ska släppa på spänningen innan man gör nästa treslag. Proceduren utförs totalt tre gånger.

Ursprung enligt legenden 
Croissantens historia sträcker sig tillbaka till slutet av 1600-talet. Då turkarna 1683 belägrade staden Wien i Österrike hörde bagarna en natt hur turkarna höll på att ta sig förbi stadsmuren. Bagarna larmade stadsborna och turkarnas anfall kunde slås tillbaka. Som tack för sin vaksamhet fick bagarna tillstånd att baka ett nytt bröd som skulle påminna om händelsen. Bakverket fick formen av en halvmåne som är de muslimska turkarnas symbol. 

På 1700-talet flyttade Marie-Antoinette från Österrike till Frankrike för att gifta sig med Frankrikes kronprins och hon tog med brödtypen till det franska hovet  där den först bakades av briochdeg som glaserades, vilket då kallades croissant de lune. Dagens croissant bakad av smördeg kom i mitten av 1800-talet.

Källor

Externa länkar 

Bakverk
Franska desserter
Abisko turiststation

Abisko turiststation är en turistanläggning vid Abiskojokks delta, nedanför fjället Nuolja i Abisko nationalpark i Kiruna kommun. Den drivs av Svenska turistföreningen och har cirka 300 bäddar. Anläggningen ligger vid E10 och Malmbanan. På Malmbanan finns en järnvägshållplats vid turiststationen som också heter Abisko turiststation. Turiststationen driver en linbana upp på fjället Nuolja, även den inom Abisko nationalpark.

Kungsleden, som har sin norra ändpunkt vid Abisko turiststation, sträcker sig från Abisko till Hemavan i södra Lappland. Abisko turiststation är även känd för sin skidåkning, Nuolja Offpist. 

Abisko turiststation tillkom 1903, då Svenska turistföreningen övertog några ingenjörsbostäder som hade uppförts vid järnvägsbygget på platsen.

Abisko Gränsförsvarsmuseum finns i närheten av turiststationen och är ett samarbetsprojekt mellan Försvarsmuseum Boden och Svenska turistföreningen. I samma hus finns även Rallarmuseet.

Källor

Noter

Externa länkar
 Svenska turistföreningen om Abisko turiststation

Byggnader och anläggningar i Kiruna kommun
Hållplatser längs Malmbanan
Kungsleden
Fjällturiststationer i Sverige
Museer i Norrbottens län
Tåme skjutfält

Tåme skjutfält är ett militärt skjutfält i Tåme norr om Byske tätort och omkring 40 kilometer norr om Skellefteå i Västerbottens län.

Historik
Bakgrunden till att skjutfältet anordnades var att Luleå luftvärnskår bildades 1942 och var i behov av en skjutplats. År 1942 anskaffades marken och 1943 påbörjades den militära verksamheten vid Tåme skjutfält. Skjutfältet användes inledningsvis främst av luftvärnet, men när Norrbottens pansarbataljon bildades kom skjutfältet även användas av utbildning av de norrländska stridsvagnsförbanden. Efter den nedrustning som gjorde av försvaret genom försvarsbeslutet 2000, var Skellefteå kommun angelägna om att verksamheten skulle begränsas eller upphöra vid Tåme skjutfält. Den 24 januari 2006 genomfördes den svensk-ryska övningen "Snöflingan" vid Tåme skjutfält, där svenska och ryska skytteplutoner övade gemensamt för övervaka vapenvilan mellan de fiktiva staterna Piteland och Kaliland. År 2009 beslöt Miljödomstolen att verksamheten skulle omprövas i sin helhet, enligt Skellefteå kommuns överklagan. Den 22 december 2010 beslöt regeringen i frågan, där Försvarsmakten medgavs skjutning med fin- och grovkalibrig ammunition samt sprängningar. Sedan 2000 förvaltas skjutfältet av Norrbottens regemente.

Verksamhet
Skjutfältet används främst av Artilleriregementet (A 9), Norrbottens flygflottilj (F 21), Norrbottens regemente (I 19), samt hemvärnsförbanden inom Norra militärregionen (MR N). Skjutfältet har möjligheterna till skarpskjutning med såväl eldhandvapen, luftvärn, stridsfordon 90 och stridsvagn 122 med riskområde över Bottenviken. Skjutfältet är Sveriges största om man ser till storleken på riskområdet på 500 000 hektar. Den markyta som kan disponeras är på cirka 750 hektar. Normalt riskavstånd är på 17,5 kilometer och yrkessjöfarten passerar Tåme två mil utanför land. För att hålla koll på riskområdet används radar som täcker cirka 5,2 mil. Av hänsyn till kringboende råder skjutförbud med grovkalibrig ammunition och sprängning under perioden 15 juni–15 augusti, samt från dagen före julafton till och med trettondagshelgen varje år.

Tåme läger
Vid infarten vid skjutfältets västra del ligger Tåme läger. Lägret omfattar en vakt- och expeditionsbyggnad, militärrestaurangen Kanonen, tre logementslängor med 144 sängplatser, befälsförläggning med 30 rum, motorområde på  kvadratmeter med varmgarage, drivmedelsanläggning och ammunitionsförråd.

Se även

Artilleriregementet
Luleå luftvärnskår
Norra militärregionen
Norrbottens flygflottilj
Norrbottens regemente
Norrbottens pansarbataljon

Referenser

Noter

Externa länkar
Norrbottens regementes skjutfält och avlysningar, Försvarsmaktens webbplats

Svenska militära övningsfält
Skellefteå kommuns geografi
Korrö folkmusikfestival

Korrö folkmusikfestival, ibland Korröfestivalen, är en musikfestival som har arrangerats i slutet av juli varje år i Korrö i södra Småland. Den samlar en blandning av etablerade och nya grupper inom folkmusik och besökare från stora delar av Sverige.

Historia
Grunden till festivalen lades en regnig helg 1985 då gruppen Sågskära samlade några musiker och vänner till en fest med bordunmusiken som tema. Allt eftersom åren gick växte bordunstämman och besökare började dyka upp från hela Europa. I mitten av 1990-talet övergick stämman till en ren folkmusikfestival där framför allt svensk och nordisk folkmusik spelades och det dansades folklig dans som polska. Under senaste åren har festivalen vuxit till ett av Sveriges största och mest omtalade folkmusikarrangemang.

Bilder

Externa länkar 
 Korrö folkmusikfestival

Svensk folkmusik
Musikfestivaler i Sverige
Spelmansstämmor i Sverige
Återkommande evenemang i juli
Återkommande evenemang med premiär 1985
Kultur i Tingsryds kommun
Giffel

Giffel (från österrikisk tyska Kipferl, i Schweiz kallat Gipfeli, ’topp’) är ett bakverk format som en månskära.

Historia 
Gifflar har anor från Österrike, men är ursprungligen från Turkiet. Ordet "giffel" antas ha varit i bruk i svenska språket sedan 1870-talet.

Bakning och varianter 
Gifflar bakas genom att degen kavlas ut och skärs i avlånga trekanter. Vid kortsidan (basen) läggs eventuell fyllning, sedan rullas trekanten så att fyllningen hamnar innerst och spetsen ytterst. Vanligen böjer man också slutligen till kanterna på den ihoprullade rullen, så att en halvmåneform skapas. Gifflar kan göras med olika degar och fyllningar, allt från vetedeg eller bröddeg till smördeg eller mördeg kan användas. Gifflarna brukar penslas med ägg och kan garneras med sesamfrön (sesamgifflar), vallmofrön och kummin före gräddning i ugn. En del äldre svenska gifflar som bakas med mördeg eller andra degar för hårda kakor kallas ibland istället för horn.

I nordiska livsmedelsbutiker säljs även produkter som inte är formade som gifflar, men ändå bär det som varunamn.

Se även 
Croissant, en fransk variant av giffel.

Referenser 

Bakverk
San Marinos Grand Prix 1998

San Marinos Grand Prix 1998 var det fjärde av 16 lopp ingående i formel 1-VM 1998.

Rapport
David Coulthard i McLaren hade pole position och dominerade tävlingen medan hans stallkanrat Mika Häkkinen tvingades bryta. Michael Schumacher i Ferrari kom nästan ikapp Coulthard på slutet, men denne höll undan. Eddie Irvine, också han i Ferrari, slutade på tredje plats. Detta var Coulthards enda seger under säsongen.

Resultat
 David Coulthard, McLaren-Mercedes, 10 poäng
 Michael Schumacher, Ferrari, 6
 Eddie Irvine, Ferrari, 4
 Jacques Villeneuve, Williams-Mecachrome, 3
 Heinz-Harald Frentzen, Williams-Mecachrome, 2
 Jean Alesi, Sauber-Petronas, 1
 Ralf Schumacher, Jordan-Mugen Honda
 Esteban Tuero, Minardi-Ford
 Mika Salo, Arrows
 Damon Hill, Jordan-Mugen Honda (varv 57, hydraulik)
 Olivier Panis, Prost-Peugeot

Förare som bröt loppet
 Ricardo Rosset, Tyrrell-Ford (varv 48, motor)
 Toranosuke Takagi, Tyrrell-Ford (40, motor)
 Jarno Trulli, Prost-Peugeot (34, gasspjäll)
 Shinji Nakano, Minardi-Ford (27, motor)
 Pedro Diniz, Arrows (18, motor)
 Mika Häkkinen, McLaren-Mercedes (17, växellåda)
 Giancarlo Fisichella, Benetton-Playlife (17, snurrade av)
 Alexander Wurz, Benetton-Playlife (17, motor)
 Johnny Herbert, Sauber-Petronas (12, punktering)
 Jan Magnussen, Stewart-Ford (8, transmission)
 Rubens Barrichello, Stewart-Ford (0, snurrade av)

VM-ställning

1998 i Italien
San Marinos Grand Prix
Alpkråka

Alpkråka (Pyrrhocorax pyrrhocorax) är en fågel i familjen kråkfåglar.

Utseende
Alpkråkans fjäderdräkt är svart i alla dräkter. Den har röda ben. Adulta fåglar är glansiga medan juvenilen är mattare. Näbben, som är ganska lång och nedåtkrökt är brungul hos juvenila fåglar och röd hos adulta. Kroppslängden är som mest 40 centimeter, varav stjärt cirka 15 och vingspannet ligger på mellan 68 och 80 centimeter. Kroppsvikten kan uppgå till 250 gram.

Förväxlingsrisk föreligger framför allt med alpkaja som ofta uppträder i samma miljöer. Alpkajan har jämförelsevis kortare vingar och längre stjärt, kortare ben och kortare näbb som i alla åldrar är gul.

Utbredning
Alpkråkan förekommer i Asien, i Europa bland annat på Irland, i Spanien, och Alperna strax under snögränsen, samt i Etiopien i Afrika. Den delas upp i en mängd underarter där den etiopiska baileyi ibland behandlas som en egen underartsgrupp:
 pyrrhocorax-gruppen 
 Pyrrhocorax pyrrhocorax pyrrhocorax – lokalt i England, Wales, Isle of Man, Inre Hebriderna och Irland
 Pyrrhocorax pyrrhocorax erythrorhamphos – Alperna, Pyrenéerna, på Iberiska halvön och öar i Medelhavet
 Pyrrhocorax pyrrhocorax barbarus – La Palma och från Marocko till Algeriet i nordvästra Afrika
 Pyrrhocorax pyrrhocorax docilis – Kreta samt från sydöstra Europa till norra Arabiska halvön, norra Irak, Iran och Afghanistan
 Pyrrhocorax pyrrhocorax centralis – Centralasien i Tien Shan, Pamir och Altajbergen
 Pyrrhocorax pyrrhocorax himalayanus – Himalaya och norra Indien till västra Kina
 Pyrrhocorax pyrrhocorax brachypus – centrala och norra Kina till Manchuriet och Mongoliet
 Pyrrhocorax pyrrhocorax baileyi - förekommer på höglandet i Etiopien

Tillfälligt har arten setts i Österrike, Belgien, Bulgarien, Tyskland, Egypten, Ungern, Korea och Slovakien. Den är sannolikt utdöd i Libanon och definitivt utdöd i Slovenien och Tunisien.

Ekologi 

Honan lägger mellan april och juni tre till sex ägg som är brun- eller gråfläckiga på gulvit bottenfärg. Boet, som vanligen är omfångsrikt, byggs av ljung, törne eller andra plantor, och läggs vanligen på ett klippigt berg i ett hål eller en grotta. Boet fodras med ull eller hår.

Fågelns föda består av maskar, spindlar, snäckor, insekter och deras larver. Alpkråkan blir lätt tam och fortplantar sig även i bur. Den är en utmärkt segelflygare. Alpkråkan är sällskaplig och förekommer ofta i stora flockar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). I Europa tros beståndet bestå av 40 500–86 400 häckande par.

Referenser

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Kråkfåglar
Fåglar i palearktiska regionen
Fåglar i etiopiska regionen
Norra stambanan

Norra stambanan är en elektrifierad järnväg som går mellan Gävle/Storvik och Ånge.

Historia
Järnvägen från Stockholm mot Norrland byggdes under senare delen av 1800-talet. Den första delen var Stockholm-Uppsala som var klar 1866. Järnvägen byggdes sedan bit för bit via Krylbo (bansträckan invigd 1873), Storvik (1875), Ockelbo (1876), Holmsveden (1877), Bollnäs (1878), Järvsö (1879), Ljusdal (1880) och Ånge (1881).

Allt som allt tog det ungefär 15 år att bygga klart järnvägen.

Då sträckan Ånge-Bräcke-Östersund redan 1879 blivit invigd blev banan Stockholm-Östersund öppnad för trafik och uträckning till Storlien och norska gränsen fullbordad. Från Bräcke drogs järnvägen därefter vidare norrut till Håsjö 1883, Ragunda 1884, Långsele 1886, Anundsjö 1889, Vännäs 1891, Hällnäs 1892, Jörn 1893 och Boden 1894.

Norra stambanans elektrifiering från Stockholm till Ånge genomfördes 1933-36.

Trots att de flesta städer och därmed transporter rimligen bör ske längs kusten så löper banan ofta många mil inne i landet, enligt antikustprincipen. Detta var i huvudsak av försvarspolitiska skäl, om en fientlig landstigning skedde någonstans längs norrlandskusten skulle fortfarande styrkeuppbyggnad genom personal från söder kunna ske vid Bodens fästning med omnejd. Stambanan är i norr både kurvig och har större lutningar än som tillåts för moderna järnvägar. Medelhastigheten är endast 95 kilometer per timme trots att en mängd förbättringar har utförts sedan banan byggdes.

Trafik
SJ 3000-tågen och InterCity-tågen mellan Östersund och Stockholm går Norra stambanan till Gävle och därifrån Ostkustbanan via Uppsala till Stockholm. Nattågen från Jämtland till Stockholm, Göteborg och Malmö går antingen via Sundsvall eller via Norra stambanan.

Sträckning

Norra stambanans sträckning är Gävle/Storvik–Ockelbo–Ljusdal–Ånge. Numera förekommer synen att Norra Stambanan också går Ånge–Bräcke gemensamt med Mittbanan. De flesta godstågen går via Storvik–Ockelbo, som är stambanans ursprungliga sträckning. Tidigare räknades också fortsättningen söderut via Krylbo och Uppsala till Stockholm till Norra stambanan, men dessa banor ingår nu i Godsstråket genom Bergslagen, Dalabanan och Ostkustbanan. Efter 1942 när Gävle–Ockelbo Järnväg både förstatligats och elektrifierats har den sträckan mer och mer räknats som stambana i och med att persontågen Stockholm–Norrland börjat gå där. Samtliga persontåg på banan går numera via Gävle.

Se även
 Stambanan genom övre Norrland (som ofta betraktas som en del av Norra stambanan)
 Norrlandståget

Källhänvisningar

Vidare läsning

Externa länkar

 Norra stambanan hos jarnvag.net
 

Järnvägslinjer i Sverige
Järnvägslinjer öppnade 1881
Joan Hickson

Joan Hickson, född 5 augusti 1906 i Kingsthorpe nära Northampton i Northamptonshire, död 17 oktober 1998 i Colchester i Essex, var en brittisk skådespelare.

Hickson debuterade redan som femåring i Askungen, och när hon var 19 år sökte hon in på teaterskola.

Joan Hickson är mest känd för sin rolltolkning som deckartanten Miss Marple i TV-serien som bygger på Agatha Christies detektivromaner. Från 1984 till 1992 spelade Hickson in samtliga tolv romaner för BBC. Redan på 1940-talet när Hickson hade roll i en teaterpjäs av Agatha Christie, såg Christie själv vilka möjligheter Hickson hade att, senare i livet, gestalta Miss Marple. Detta berättade Hickson om i en intervju 1993. Enligt Hickson blev hon själv tämligen förvånad över författarens kommentar, eftersom hon fortfarande var alltför ung för rollen.

Filmografi i urval 

 De 39 stegen (1935)
 Mannen som kunde göra underverk (1936)
 Gastkramad (1946)
 En tusan till karl (1952) 
 I mannens våld (1954)
 4.50 från Paddington (1961)
 The Body in the Library (1984)
 A Pocket Full of Rye (1985)
 A Murder Is Announced (1985)
 The Moving Finger (1985)
 The Murder at the Vicarage (1986)
 4.50 from Paddington (1987)
 Nemesis (1987)
 At Bertram's Hotel (1987)
 Sleeping Murder (1987)
 A Caribbean Mystery (1989)
 They Do It with Mirrors (1991)
 The Mirror Crack'd (1992)

Referenser

Externa länkar 
 

Brittiska skådespelare under 1900-talet
Brittiska TV-skådespelare
Kvinnor
Födda 1906
Avlidna 1998
Personer från Northampton
Alumner från Royal Academy of Dramatic Art