kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Jakob (patriark)

Jakob, också känd som Israel, var enligt Första Moseboken i den hebreiska Bibeln israeliternas anfader. Han var son till Isak och Rebecka samt gift med Lea och hennes syster Rakel.

Hans hebreiska namn stavas יַעֲקֹב (standarduttal; Yaʿaqov; tiberianskt uttal: Yaʿăqōḇ). Hans arabiska (inom islam räknas han också som patriark) namn ärيعقوب (Yaʿqūb) och stavningen på grekiska Ἰακώβ (Jakoúb). Alternativnamnet Israel stavas på hebreiska som יִשְׂרָאֵל (standarduttal: Yisraʾel;  tiberianskt uttal: Yiśrāʾēl), på arabiska som اسرائيل, (Isrāʾīl) och på grekiska som Ἰσραήλ (Israél; nygrekiska: Israíl).

Historik enligt Bibeln
Jakob lurade till sig faderns välsignelse från sin tvillingbror Esau sedan denne uttalat sig respektlöst angående sin rätt som förstfödd, tillbringade sedan många år i främmande land, skapade sig en förmögenhet och återvände slutligen till hemlandet. Under en egendomlig strid med en okänd gestalt vid floden Jabbok får Jakob av Gud hedersnamnet Israel. Jämte sin hustru Lea, sina föräldrar och farföräldrar, skall Jakob enligt Första Moseboken, kapitel 49, vara begravd i Makpelagrottan, Hebron.

Jakob fick tolv överlevande söner, varav flera med sina hustrurs tjänsteflickor (det vill säga slavinnor) Bilha och Silpa. Sönerna grundade Israeliternas tolv ursprungliga stammar. Jakob fick flera döttrar, men bara en nämns med namn – Dinah, född av hans hustru Lea.

Barn enligt Bibeln
Jakobs tolv söner och enda kända dotter i födelseordning och med moderns namn inom parentes. Födelseår enligt traditionell judisk historieskrivning med judiska kalenderns årtal inom parentes.
 Ruben (Lea) f. 1569 f.Kr. (2192)
 Simon (Lea) f. 1568 f.Kr. (2193)
 Levi (Lea) f. 1566 f.Kr. (2195)
 Juda (Lea) f. 1566 f.Kr. (2195)
Dina (Lea) okänt födelseår
 Dan (Bilha) okänt födelseår
 Naftali (Bilha) okänt födelseår
 Gad (Silpa) f. 1564 f.Kr. (2197)
 Asher (Silpa) okänt födelseår
 Isaskar (Lea) okänt födelseår
 Sebulon (Lea) okänt födelseår
 Josef (Rakel) f. 1562 f.Kr. (2199)
 Benjamin (Rakel) f. 1553 f.Kr. (2208)

Tidsbestämning enligt historiker 
Thomas L.Thompson och andra bibelforskare inom den så kallade Köpenhamnsskolan menar att arkeologiska lämningar tyder på att bibelns berättelser i hög grad är uppdiktade och inte handlar om faktiska personer och händelser. Andra forskare menar att Jakobs son Josef levde i Egypten under Hyksos-eran eller Mellersta riket (1650–1550 f.Kr.), under farao Amenemhet III:s tid(1844–1797 f.Kr. ), under tiden för farao Djoser (2720–2700 f.Kr.) (tredje dynastin), under Thutmosis III (1479–1427 f.Kr.)  eller under Amenhotep III (1391–1353 f.Kr.).

Se även 
 Gamla Testamentet
 Första Mosebok
 Judisk mytologi
 Yaqub
 Herrens ängel
 Jakobs källa

Referenser

Personer i Gamla Testamentet
Tvillingar
Jambavan

Jambavan var i indisk mytologi björnarnas konung, son till Vishnu. I en berättelse i det historiska eposet Itihasa leder Jambavan en armé av björnar till stöd för Rama. Jambavan var odödlig, förutom inför sin fader, men dödades till slut av Vishnus inkarnation Krishna

Se även 
Mytologi: Gudar i djurgestalt

Referenser

Noter 

Indisk mytologi
Janus

Janus (latin: Ianus, uttalas [janus]) är en mångfasetterad och svårdefinierad gud i romersk mytologi. Han öppnar och stänger himlaljusets portar och avbildas därför med två ansikten (Janusansikte), ett som blickar in i framtiden och ett som ser tillbaka in i det förflutna. Han ansågs även som den äldste av gudarna samt som den gode skaparen, särskilt av floder och källor. Hans två ansikten har senare kommit att tolkas som att han har en förrädisk natur.

Historik
Den första dagen i varje månad var helgad åt honom och framför allt den första i den efter honom uppkallade månaden Januarius (efter 153 f. Kr. årets begynnelsemånad, något som senare stadfästes genom den julianska kalendern även om man på flera håll i världen fortsatte med det urgamla bruket att inleda året med den månad då vårdagjämningen inföll). Numa Pompilius lät uppföra det ryktbara Janustemplet i Rom med två portar och föreskrev att båda skulle hållas stängda i fredstid men öppnas när det rådde krig. Janus avbildades med två från varandra vända ansikten (Janus Geminus). På några platser är han Janus Quadrifrons (Janus med fyra ansikten). Ofta har han nyckel och stav i handen och på mynt förekommer ett fartyg som attribut åt honom. Det finns ingen motsvarighet till Janus i grekisk mytologi.

Funktion
Janus ursprung och hans ursprungliga funktion är omdebatterad. I de flesta moderna historikers ögon har han en samlande roll – att styra olika sorts inträden och övergångar. Antingen tolkas hans roll som övergripande eller en som ihop med en särskild aspekt, och han har omväxlande förknippats/identifierats med ljuset, solen, månen, tiden, rörelsen, året, dörröppningar och broar.

Referenser

Gudar i romersk mytologi
Laibach

För Sloveniens huvudstad, se Ljubljana.

Laibach är en musikgrupp från Slovenien, bildad i Trbovlje 1980, som spelar en blandning av synth, industrial, rock och techno.

Historik 
Bandet bildades då Slovenien ännu inte var självständigt utan en del av Socialistiska federativa republiken Jugoslavien. Namnet Laibach är det tyska namnet på Sloveniens huvudstad Ljubljana. 

Den förste sångaren, Tomaz Hostnik, begick självmord 1982. Den nuvarande sångaren heter Milan Fras. 

Laibach är den musikaliska grenen av en sammanslutning av musiker, bildkonstnärer och skådespelare som samordnat sig enligt ett slags nationalitetsprincip under namnet NSK (Neue Slowenische Kunst).

I augusti 2015 fick Laibach som en av ytterst få musikgrupper från väst genomföra två konserter i Nordkorea. Konserterna filmades och utgör basen för dokumentärfilmen Liberation Day som gavs ut 2016.

Bandet är kända för sin lek med totalitära symboler och har i och med detta ofta uppfattats som fascistiskt. Dock upprätthålls en ambivalens som håller publiken i ovisshet med omarbetningar av kända låtar som ger olika tolkningsmöjligheter och fungerar som samtidskommentarer.

Diskografi

Album 
 Laibach (SKUC/Ropot, 1985),
 Rekapitulacija 1980–1984 (Walter Ulbricht Schallfolien, 1985),
 Neu Konservatiw (Cold Spring Records, 1985),
 Nova Akropola (Cherry Red, 1985),
 The Occupied Europe Tour (Side Effects Rec., 1986),
 Opus Dei (Mute Records, 1987),
 Slovenska Akropola (Ropot, 1987),
 Krst Pod Triglavom-Baptism (Walter Ulbricht Schallfolien, 1987)
 Let it Be (Mute Records, 1988),
 Macbeth (Mute Records, 1990),
 Sympathy for the Devil (EP) (Mute Records, 1990),
 Kapital (Mute Records, 1992),
 Ljubljana-Zagreb-Beograd (The Grey Area/Mute Records, 1993),
 NATO (Mute Records, 1994),
 Occupied Europe Nato Tour 1994–95 (CD und VHS) (Mute Records, 1996),
 Jesus Christ Superstars (The Grey Area/Mute Records, 1996),
 MB December 1984 (Mute Records, 1997),
 Laibach 1999 Reissue (Nika – NSK Recordings, 1999),
 Nova Akropola Reissue (Nika – NSK Recordings, 2002),
 Rekapitulacija Reissue (Nika – NSK Recordings, 2002),
 The John Peel Sessions (Strange Fruit, 2002),
 Neu Konservatiw Reissue (Cold Spring Records, 2002),
 WAT (Mute Records, 2003),
 Anthems (Mute Records, 2004),
 Volk (2006)
 Kunst der Fuge (Dallas Records, 2008)
 Spectre (Mute Records, 2014)
 Also Sprach Zarathustra (Mute Records, 2017)

DVD:er 
 The Videos – Wat EPK (Mute Records, 2004),
 A Film From Slovenia – Occupied Europe Nato-Tour 1994–95 (Mute Records, 2004)

Referenser

Externa länkar 
Officiell webbplats
Laibach på Discogs

Musikgrupper bildade 1980
Slovenska musikgrupper
Musikgrupper inom EBM
Bullen (TV-program)

Bullen var ett ungdomsprogram som sändes i SVT under perioden 25 oktober 1987-17 april 2000. Bullen tog upp frågor som berörde ungdomar ur ett ungdomsperspektiv och diskuterade känsliga ämnen som relationer, kärlek, onani, homosexualitet och allvarligare ämnen som incest.

Historia
När Bullen startade 1987 leddes det av Martin Timell. Han fick senare sällskap av Cissi Elwin. Efter dem har Anders Lundin, Katti Hoflin, Rickard Olsson, Minoo Bigner, Paula McManus, Calle Marthin och Nadia El-Garda med flera varit programledare för Bullen.

År 1990 mottog Bullen Aftonbladets TV-pris i kategorin "bästa program". 

År 1996 tilldelades det RFSU-priset.

År 1999 blev programmet anmält till justitiekanslern på grund av att det gavs ingående råd om onani och onanitekniker till ungdomar.

År 2000 lades programmet ned trots protester. Det var tätt mellan programledarbytena och redaktionen hade svårt att hålla uppe samma kvalitet. Det sista avsnittet av Bullen – "Bullen: Grand Final" – sändes 17 april 2000. I studion medverkade alla gamla programledare samt Robyn som berättade om att hon vuxit upp med Bullen. 

Bullen ersattes under år 2000 av en mängd olika kortare ungdomsprogram, däribland Vera.

Återkommande inslag
Det klassiska inslaget i programmet Bullen var brevfilmen – en par minuter lång film, som dramatiserade ett brev som Bullenredaktionen mottagit. Efter filmen fick en panel bestående av ungdomar argumentera för hur brevskrivaren bäst skulle lösa sitt problem. Brevfilmerna föregicks alltid av frasen "Som vanligt är det inte personen i filmen som har skrivit brevet". Många amatörskådespelare debuterade i brevfilmerna.

Klassliv var en miniserie i Bullen. I varje program visades ett avsnitt av serien. Den handlade om en grupp niondeklassare och deras liv på en vanlig svensk skola. Skådespelare och artister som Kim Sulocki, Frida Hallgren och Clarissa Krabbe sågs här för första gången av en större publik. Det gjordes även en fristående fortsättning på Klassliv, Millan och Lasse, som handlar om Millan som är gravid med Stefan och vill ta sig till sin pappa i Sundsvall Lasse följer med.

Ytterligare en helt fristående serie gjordes, Skrinet.

Åren 1995 och 1996 visades serien Svarta skallar och vita nätter.

Referenser 

Barn- och ungdomsprogram i Sveriges Television
C/o Segemyhr

c/o Segemyhr (utläses care of Segemyhr) är en svensk komediserie (situationskomedi) som hade premiär på TV4 den 4 september 1998. Serien är en svensk version av den norska serien "Mot i brøstet". Serien utspelades runt lägenheten på Artillerigatan 35 (egentligen Grevgatan 14) på Östermalm i Stockholm. De två sista säsongerna utspelades på Styrmansgatan 52, i samma område. 

Serien sändes först i tre säsonger hösten 1998 till hösten 2000 i TV4. En fjärde säsong sändes hösten 2003 och en femte sändes hösten 2004. Samtliga säsonger har släppts på DVD. För manus stod i huvudsak Fredrik Lindström och Erik Haag.

Handling 
I centrum står den förnäme Fredrik Segemyhr (Johan Ulveson) som är lägenhetens ägare, hans flickvän Cecilia "Cilla" (Sussie Eriksson) samt vännerna Jan-Olof (Lennart Jähkel) och Anton (Olle Sarri).

Fredrik är en relativt egocentrisk före detta toppchef inom näringslivet, som råkat bli av med sitt jobb. Själv vägrar han erkänna sin arbetslöshet och hävdar bestämt att han är "mellan två jobb". Han försöker febrilt att komma tillbaka in i arbetslivet och kan tänka sig både ett toppjobb och ett mer ovanligt arbete. Han är även något av en besserwisser.

Cilla är sjuksköterska, ganska envis och något tävlingsinriktad, främst gentemot sin arbetskamrat Lillemor. Ibland kan hon hämnas på folk som hon tycker förtjänar det, som Jan-Olof.

Jan-Olof är inneboende hos Fredrik. En sexfixerad diversearbetare i medelåldern som inte har några större planer på att slå sig till ro. Han lärde känna Fredrik då han var bartender under 1980-talet.

Anton är också inneboende hos Fredrik, men flyttar in i ett senare skede. Han är en osäker ung taxichaufför och bor hos Fredrik enbart för att han inte orkar bo kvar hemma hos sin mor, och för att han inte har råd till något eget.

Rollista

Huvudroller

Gästskådespelare

Återkommande gästskådespelare

Avsnitt

Säsong 1

Säsong 2

Säsong 3

Säsong 4

Säsong 5
Regi av Kjell Sundvall, manus Erik Haag och Gustav Boman.

Se även 
C/o

Källor 
tv.nu om c/o Segemyhr

Noter

Externa länkar 
 

Svenska komediserier på TV
TV-seriestarter 1998
TV-serieavslutningar 1999
TV-seriestarter 2003
TV-serieavslutningar 2004
Östermalm i fiktion
TV-program i TV4
Svenskspråkiga TV-serier
Svenska TV-serier från 1990-talet
Svenska TV-serier från 2000-talet
Johan Ulveson

Karl Johan Magnus Ulveson, född 30 maj 1954 i Brännkyrka församling i Stockholm, är en svensk skådespelare och komiker. Han är bland annat känd som medlem av Lorrygänget och för sin medverkan i TV-serien c/o Segemyhr.

Biografi 
Johan Ulveson är utbildad vid Teaterhögskolan i Malmö, där han gick i samma klass som bland andra Lotta Ramel och Lars Göran Persson.  Ulveson började sin karriär på Norrbottensteatern i Luleå. Sitt genombrott fick han i Boulevardteaterns uppsättning av Revisorn. 1990 tilldelades han Svenska Dagbladets Poppepris för sin insats som den utvecklingsstörde Ellard i komedin Kom igen, Charlie, även den på Boulevardteatern.

Redan 1986 medverkade Ulveson i Povel Ramels TV-serie Affären Ramel; 1989 fick han vara med i Ramels och Hans Alfredsons gemensamma revy, Tingel Tangel på Tyrol. Samarbetet med Povel Ramel fortsatte 1992 då Ulveson gjorde succé i revyn Knäpp Igen! på Cirkus i Stockholm. Han har sedan dess medverkat i en mängd uppsättningar på olika teaterscener, bl.a. Dramaten, Oscars, Vasan och Stockholms stadsteater.

För den breda publiken är han känd genom många film- och TV-produktioner, bland annat julkalendern Ture Sventon, privatdetektiv, "Harry Lund" lägger näsan i blöt!,  Parlamentet, Kaspar i Nudådalen, Bert - Den siste oskulden, Björnes magasin och c/o Segemyhr. Sedan slutet av 1980-talet är Ulveson en av medlemmarna i humorkollektivet Lorrygänget. Hösten 2008 medverkade han i revyn Uggla Rheborg Ulveson som spelades på Cirkus i Stockholm. Han medverkade i kabarén Improvisation på slottet på Dramaten 2017.

Sommaren 2010 medverkade Ulveson i Gröna hissen på Fredriksdalsteatern i Helsingborg med bland andra Eva Rydberg.

Johan Ulveson har två barn, varav sonen Max Ulveson, född 1992, gått i sin fars fotspår och satsat på en karriär som skådespelare.

Priser och utmärkelser 
 Dagens Nyheters kulturpris (2022)
  Medaljen Litteris et Artibus av 8:e storleken i guld (GMleta, 2020) för framstående konstnärliga insatser som skådespelare
 Karamelodiktstipendiet (2009)

Filmografi (i urval) 

 (julkalender)

 – röst åt Killer

 – röst åt Katt A. Strof

 (julkalender)
 – Berts pappa

 – Berts pappa
 (julkalender)

 – röst åt Skrik och Panik

 – röst åt Detritus

 – röst åt en kypare

 (julkalender)
 – gästroll

 – röst åt Calcifer
 – röst åt "Arga Gubben"
 – röst åt Snabbe Tony
 (julkalender)
 (julkalender)
 – röst åt Kråkan

 – Otto

 – röst åt Mike Wazowski

 (julkalender) – Efraim von Trippelhatt

 – röst åt Skalman
 – röst åt Kråkan

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser

Externa länkar 

Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska skådespelare under 2000-talet
Svenska röstskådespelare
Svenska revyartister
Svenska komiker
Svenska scenografer
Mottagare av Litteris et Artibus
Guldmasken för bästa manliga skådespelare
Karamelodiktstipendiater
Alumner från Teaterhögskolan i Malmö
Personer från Stockholm
Födda 1954
Levande personer
Män
Invers funktion

Invers funktion eller bara invers (av ”invertera” och av latinets invertere ”omvända”) är inom matematiken namnet på en funktion som upphäver en annan funktion. Den inversa funktionen  till en funktion  är sådan att  för alla  och  för alla . 

En funktion f har en invers funktion om och endast om f är bijektiv.

Inverterbar funktion 
En funktion  är inverterbar om och endast om den är  bijektiv, det vill säga
 för alla  i funktionens definitionsmängd – funktionsvärdena i två punkter ur funktionens definitionsmängd, kan endast vara desamma om punkterna också är desamma (injektivitet).
Det finns något  sådant att  för alla  i målmängden till  – funktionens värdemängd är densamma som dess målmängd (surjektivitet).

En funktion som inte är surjektiv kan göras surjektiv genom att begränsa målmängden till värdemängden.

Exempel 
Funktionerna  och  är varandras inverser.

Exponentialfunktionen  med basen a > 0 och de positiva reella talen som målmängd är invers till logaritmfunktionen
.

Källor 
 R. Creighton Buck, Advanced Calculus, McGraw-Hill Book Company, New York 1956.

Se även 
 Inverst element
 Inverterbar matris
 Reciprok (matematik)

Matematisk analys
Alexandra Zazzi

Maria Alexandra Paula Louise Zazzi, född 7 juni 1966 i Gustav Vasa församling, Stockholm och uppvuxen i Rapallo i Italien, är en svensk kock, matskribent, föreläsare, kokboksförfattare och moderator.

Hon är också den första kvinnliga vinnaren av dokusåpan Expedition Robinson. 

Zazzi har efter Expedition Robinson varit programledare för matprogrammet Köket på TV4 och Meny i Sveriges Radio P1. Dessutom har hon varit reporter i Spårlöst försvunnen i TV3, samt medverkat i många andra radio- och tv-program. Zazzi skriver om mat och gör reportage för ett flertal tidningar. Hon är krönikör för Göteborgs-Posten  och frilansande matskribent för diverse tidningar. Varje lördag pratar hon matklassiker i P4- extra.

TV-produktioner

Välgörenhetsarbete
Alexandra är engagerad i diverse välgörenhetsorganisationer. Somrarna 2013 och 2014 cyklade hon till Paris till förmån för Barncancerfonden.  

För Stadsmissionen har hon flera gånger sprungit Göteborgsvarvet och serverar sin tomatsoppa vid målområdet.

Bibliografi
 Taco, salsa & tequila 
 Grytboken: fyrtiofem recept av kända och okända svenska matkonstnärer (1999). 
 Zazzis pasta (2003).  
 Sunt med Zazzi (2005). 
 Zazzis mat: med smak av Italien (2005) 
 Torsdagarna med Zazzi: filosofi, känsla och kärlek till mat (2008). 
 Italia Anno 2013 adlibris.com/se/bok/anno-2013-9789198074321
 Kokbokshyllan Applikation för I-Phone och I-Pad. Utgivet 2013

Priser och utmärkelser 
 Vinnare av Expedition Robinson 1998
 Vinnare av Riksmästerskapet i matlagning 2006

Referenser

Externa länkar 

 
 

Svenska dokusåpadeltagare
Födda 1966
Svenska TV-programledare
Kvinnor
Levande personer
Svenska krönikörer
Svenska journalister under 2000-talet
Svenskspråkiga författare
Författare från Stockholm
Journalister från Stockholm
Programledare från Stockholm
Jason

Jason (grekiska: Ἰάσων, 'Iasōn, "den helande") var en hjälte i grekisk mytologi, mest känd för att ha hämtat det gyllene skinnet tillsammans med argonauterna.

Myten
Kung Aison härskade över Thessalien i staden Iolkos. Hans bror Pelias tog ifrån Aison makten och dödade honom. Men Alkimene, Aisons fru, smugglade ut sin nyfödda son Jason från staden. Pelias fick aldrig reda på att Jason existerade. Alkimene flydde långt upp bland kullarna på landet, där hon sökte upp kentauren Keiron som hade haft många hjältar som lärlingar. Keiron var berömd för sin vishet. Han tog hand om Jason, som växte upp utan att känna till någonting om sin far eller om sin farbror.

När Jason hade vuxit upp och blivit en ung man, och Keiron hade lärt honom hur man hanterar svärd, spjut och lans, berättade Keiron vem hans far var. När Jason fått reda på att hans far hade dödats och berövats sitt kungadöme, begav han sig till Iolkos för att ta tillbaka den tron som rättmätigen tillhörde honom. Pelias träffade en överenskommelse med Jason som gick ut på att om Jason lyckades hämta det gyllene skinnet från landet Kolchis, skulle Pelias avstå tronen till Jason. Detta var ett uppdrag som Pelias trodde var omöjligt att utföra. 
 
Jason seglade i väg i sitt skepp Argo med en skara tappra krigare, som kom att kallas argonauterna. Efter ett långt äventyr, som på många sätt påminner om Odysseus irrfärder i Odysséen, återvände Jason med både skinnet och den trollkunniga kungadottern Medea. Jason övergav så småningom Medea till förmån för den korinthiska prinsessan Kreusa (ibland kallad Glauke). Medea blev ursinnig och hämnades genom att döda Kreusa och hennes far med magi. Hon tog även livet av sina och Jasons barn. Jason ådrog sig på grund av sin trolöshet Heras ogillande, och slutade sitt liv övergiven och i fattigdom. Jason dog en neslig död då ett stycke av vraket av hans skepp föll ned på honom och krossade hans skalle när han sov under det murknande vraket.

Se även 
 Pindaros: Pythiska oden
 Ovidius: Metamorfoser

Referenser

Argonauter
Jehova

Jehova (eller Jehovah; de olika stavningarna uttalas på samma sätt och det andra h:et är alltså stumt, men  markerar att den sista vokalen, -a, skall vara betonad med kort aspiration) är en möjlig vokalisering av hebreiskans JHVH יהוה, vilket enligt Bibeln är Guds namn. (Se även Jahve).

Namnet Jehova är den kausativa (förorsakande) formen i imperfektum av det hebreiska verbet hawạh (”bli”); betyder ”han förorsakar att någon (något) blir”.

Inom judisk tradition har man sedan gammaljudisk tid undvikit att uttala Guds namn, även i textläsning. Endast det högsta prästerskapet fick uttala namnet, men eftersom detta skedde långt från den övriga församlingen i synagogan och endast vid högtidliga tillfällen, var det aldrig någon annan som hörde namnet uttalas. Med tiden, och speciellt efter templets förstörelse i Jerusalem år 70, föll uttalet i glömska. Istället användes ordet "Adonai" (אֲדֹנָי) som betyder "Herren" där det stod skrivet JHVH, יהוה. Denna muntliga tradition kallas på hebreiska för ktiv. När masoreterna vokalsatte den hebreiska konsonanttexten visste de inte hur JHVH, יהוה skulle uttalas. Eftersom de inte fick ändra den något i konsonantskriften (skrifttraditionen kallas för qre), satte de till vokalerna för Adonai till JHVH. Denna sammanfogning mellan ktiv och qre resulterade i en hybrid: Jehova, יְהוָה. Dock uttalades det, och uttalas fortfarande enligt den muntliga traditionen, inom judendomen som Adonai.

Vid översättningar under renässansen antogs vokaliseringen vara ursprunglig och namnformen Jehova används till exempel i King James översättning som har haft stort inflytande på den engelskspråkiga kultursfären, och av stora konservativa grupper ännu ses som normerande. De flesta forskare och lingvister inom hebreiska/bibelhebreiska avvisar helt uttalet Jehova, och anser den enbart vara en konstruktion gjord av kristna teologer som inte kände till den muntliga judiska traditionen.

Se även
Jahve
Jehovas vittnen
Bibelhebreiska
Jag är den jag är
Baal Shem

Källor 

Allsmäktiga gudar
Judendom
Kristendom

ja:ヤハウェ (ヘブライ語)
Jehu

Jehu var kung av Israel ca 842–815 f.Kr. Han förekommer främst i assyriska källor. För bibliska referenser se till exempel 1 Kung 16, 1 Kung 19 och 2 Kung 9. 

Israels kung Omri 884 - 873 f.Kr, den styrande dynastins grundare, hade tillsammans med Jehu och med hjälp av en allians med fenicierna lett Israel (även känt som det norra kungadömet) till dess militära och politiska höjdpunkt. Detta ledde till synkretism vilket skapade motsättningar i riket. Under Omris son Ahab och dennes son Joram var Jehu befälhavare för stridsvagnar vid fronten mot Damaskus och Assyrien. När Ahab dog blev Joram kung. Jehu deltog sedan tillsammans med profeten Elia i en revolt mot Omridynastin och grundade en egen dynasti. Efter maktövertagandet bröts alliansen med fenicierna och Israel blev tributskyldigt till kung Salmanassar III:s Assyrien. Den svarta obelisken på British museum visar hur Jehu underkastar sig Salmanassar.

Hans vilda sätt att fara fram i stridsvagn har gett upphov till talesättet "fara fram som ett jehu", ursprungligen löd det dock "fara fram som Jehu" med tydligare koppling till namnet.

Jehu efterträddes på tronen av sin son, Joachas.

Se även
 Bibeln: Gamla Testamentet, Andra Konungaboken
 Kungariket Israel (Samarien)

Källor

Monarker i Gamla Testamentet
Jerovam

Jerovam, även Jerobeam eller Jerobeam I, var enligt Bibeln kung av Israel.

Jerovam var en av kung Salomos skyddslingar men gjorde uppror mot honom. Enligt Första Konungaboken 11 fick han en tid asyl i Egypten hos farao Sheshonk I. Han återvände efter Salomos död och valdes till kung i nordriket. Endast Juda valde Salomos son Rehabeam till kung, så att riket delades. Jerovam efterträddes av sin son Nadav.

Jerobeam II var en annan kung i Israel som levde cirka 150 år efter Jerobeam I.

Se även
Första Kungaboken
Andra Kungaboken
Första Krönikeboken
Andra Krönikeboken

Källor

Noter

Webbkällor
Bible Encyclopedia: Jeroboam

Tryckta källor

Externa länkar

Monarker i Gamla Testamentet
Män