kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Puyo Pop

Puyo Pop (Puyo Puyo in Japon) är en serie pusselspel där spelaren skall para ihop fallande objekt (puyos) efter färg. Spelet är jämförbart med Dr. Mario och Tetris.

Spelprincip
När fyra eller fler puyos av samma färg angränsar till varandra lodrätt eller vågrätt (inte diagonalt) så spricker alla i den gruppen och försvinner. De röda pjäserna markerade med A bildar sådana grupper i bild 1 och 2, men inte i bild 3:

När puyos försvinner så faller de som ligger ovanför rakt ner tills de landar på en annan puyo eller botten av skärmen.

Versioner
Spelet finns i olika utförande till ett flertal spelenheter, bl.a. följande:

Arkad
Puyo Pop Fever

Dreamcast
Puyo Pop Fever

Game Boy Advance
Puyo Pop
Puyo Pop Fever

Gamecube
Puyo Pop Fever

Macintosh
Puyo Pop Fever

N-Gage
Puyo Pop

Neo Geo Pocket Color
Puyo Pop

Nintendo DS
Puyo Pop Fever
Puyo Pop Fever 2

PC
Puyo Pop Fever

Playstation 2
Puyo Pop Fever
Puyo Pop Fever 2

Playstation Portable
Puyo Pop Fever
Puyo Pop Fever 2

Xbox
Puyo Pop Fever

Datorspelsserier lanserade 1991
Pusselspel
Rough Trade Records

Rough Trade Records är ett brittiskt independentskivbolag. Projektet startades av Geoff Travis som en skivaffär i västra London 1976, men utvecklades till ett skivbolag 1978.

Rough Trade inriktade sig främst på europeisk postpunk och för den tiden (sent 1970-tal, tidigt 1980-tal), alternativ rock.

Rough Trade gav The Smiths en väldigt snabb start på sin karriär, som inspirerade independent-rörelsen under sent 1980-tal, och sedan britpop på 1990-talet.

Artister 

 1990s
 A R Kane
 Aberfeldy
 Horace Andy
 Arcade Fire
 Aztec Camera
 Babyshambles
 The Bats
 Beat Happening
 Bell Orchestre
 Belle & Sebastian
 Blue Orchids
 Brakes
 British Sea Power
 Basia Bulat
 Butthole Surfers
 Cabaret Voltaire
 Camper Van Beethoven
 Chris & Cosey
 The Clean
 Jarvis Cocker
 Colorfinger
 Ivor Cutler
 The Del Fuegos
 Delays
 Delta 5
 Cara Dillon
 Disco Inferno
 The Dream Syndicate
 Bill Drummond
 Easterhouse
 Essential Logic
 Tav Falco's Panther Burns
 The Fall
 feedtime
 The Fiery Furnaces
 Galaxie 500
 Giant Sand
 The Go-Betweens
 Vic Godard
 Albert Hammond, Jr.
 The Hidden Cameras
 James
 Freedy Johnston
 Richard H. Kirk
 David Kitt
 Kleenex
 Levitation
 The Libertines
 LiLiPUT
 The Long Blondes
 Cerys Matthews
 Maxïmo Park
 Mazzy Star
 Métal Urbain
 Micachu
 Microdisney
 The Mighty Diamonds
 Miracle Legion
 The Monochrome Set
 Opal
 Pere Ubu
 The Pop Group
 Pussy Galore
 The Raincoats
 The Red Crayola
 Jonathan Richman
 Royal City
 Arthur Russell
 Scissors for Lefty
 Scrawl
 Scritti Politti
 Shelleyan Orphan
 Shrimp Boat
 The Smiths
 Soul Asylum
 Souled American
 Epic Soundtracks
 Spizz Energi
 Spring Heel Jack
 Stiff Little Fingers
 Straightjacket Fits
 The Strokes
 The Sundays
 Super Furry Animals
 Swell Maps
 Taken By Trees
 Television Personalities
 They Might Be Giants
 This Heat
 Two Nice Girls
 James "Blood" Ulmer
 Ultramarine
 Virgin Prunes
 The Veils
 Warpaint
 Weekend
 Lucinda Williams
 Victoria Williams
 The Woodentops
 Robert Wyatt
 Young Marble Giants
 Zounds

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Brittiska skivbolag och skivmärken
Skivbolag och skivmärken bildade 1978
The Cult

The Cult är en brittisk rockgrupp som ursprungligen bildades i Bradford 1982 under namnet Southern Death Cult. Senare förkortades namnet till The Death Cult och i samband med att debutalbumet Dreamtime gavs ut blev bandnamnet till slut endast The Cult.

Bandets uppsättning har förändrats vid en rad tillfällen, de två mest långvariga medlemmarna är sångaren Ian Astbury och gitarristen Billy Duffy, vilka också är bandets huvudsakliga låtskrivare. De är för de flesta mest kända för låten "She Sells Sanctuary".

Medlemmar 
Nuvarande medlemmar
 Ian Astbury – sång, slagverk (1983–1995, 1999–2002, 2006– )
 Billy Duffy – gitarr (1983–1995, 1999–2002, 2006– )
 John Tempesta – trummor (2006– )
 Damon Fox – keyboard, sång (2015– )
 Grant Fitzpatrick – basgitarr, sång (2015– )

Tidigare medlemmar
 Ray Mondo – trummor (1983)
 Nigel Preston – trummor (1983–1985; död 1992)
 Mark Brzezicki – trummor (1985)
 Les Warner – trummor (1985–1988)
 Eric Singer – trummor (1988)
 Mickey Curry – trummor (1989, 1991)
 Matt Sorum – trummor, sång (1989–1990, 1999–2002)
 James Kottak – trummor (1990–1991)
 Michael Lee – trummor (1991–1992; död 2008)
 Scott Garrett – trummor (1992–1995, 2002)
 Jamie Stewart – basgitarr, rytmgitarr, keyboard, sång (1983–1990)
 Todd Hoffman – basgitarr (1990–1991)
 Charley Drayton – basgitarr (1991)
 Kinley Wolfe – basgitarr, sång (1991–1993)
 Craig Adams – basgitatt (1993–1995, 2002)
 Martyn LeNoble – basgitarr (1999, 2001)
 Billy Morrison – basgitarr, sång (2001–2002)
 Chris Wyse – basgitarr, sång (2000, 2006–2015)
 Jimmy Ashhurst – basgitarr, sång (2015)
 Mike Dimkich – rytmgitarr (1993, 1999–2013)
 James Stevenson – rytmgitarr, sång (1994–1995, 2013–2015)

Turnerande medlemmar
 Kid Chaos (Stephen Harris) – basgitarr (1987)
 James Stevenson – gitarr (1994–1995, 2013– )

Diskografi (urval)
Studioalbum

 Love (1985)
 Electric (1987)

Livealbum
 Dreamtime Live at the Lyceum (1984)
 Live at the Marquee (1993)

Samlingsalbum
 Death Cult (1988) (återutgiven 1996 med titel Ghost Dance)
 Pure Cult: for Rockers, Ravers, Lovers, and Sinners (1993)
 High Octane Cult: Ultimate Collection, 1984–1995 (1996)
 Pure Cult: The Singles 1984–1995 (2000)
 The Best of Rare Cult (2000)
 Weapon of Choice (2012)
 Electric-Peace (2013)

Singlar (topp 100 på UK Singles Chart)
 "Spiritwalker" (1984) (#77)
 "Go West (Crazy Spinning Circles)" (1984) (#90)
 "Ressurection Joe" (1984) (#74)
 "She Sells Sanctuary" (1985) (#15)
 "Rain" (1985) (#17)
 "Revolution" (1985) (#30)
 "Love Removal Machine" (1987) (#18)
 "Lil' Devil" (1987 (#11)
 "Wild Flower" (1987) (#24)
 Fire Woman (1989) (#15)
 "Edie (Ciao Baby)" (1989) (#32)
 "Sun King" (1989) (#39)
 "Sweet Soul Sister" (1990) (#42)
 "Wild Hearted Son" (1991) (#40)
 "Heart of Soul" (1992) (#51)
 "Sanctuary MCMXCIII" (1993) (#15)
 "Coming Down (Drug Tongue)" (1994) (#50)
 "Star" (1994) (#65)

Externa länkar 

 
 
 

Brittiska rockgrupper
Musikgrupper bildade 1982
Brittiska musikgrupper
LimeWire

LimeWire är ett fildelningsprogram som använder gnutella. Senare versioner har även en inbyggd bittorrentklient. Det är ett program som ger många valmöjligheter vid sökningar, till exempel genre på musik och film.

Programmet finns både i en reklamfinansierad och i en betalningsvariant. Betalversionen, LimeWire Pro, innehåller fler funktioner än gratisversionen, bland annat snabbare sökningar och nedladdningar.

Om programmet 
När programmet laddades ned från den officiella webbplatsen, blev man tvungen att gå med på att inte bryta mot upphovsrättslagen. På detta sätt skyddade sig tillverkarna och andra ansvariga mot till exempel stämningar. Ändå är det med all sannolikhet upphovsrättsskyddat material som tillhandahölls via LimeWire.

LimeWire är precis som Bearshare väldigt hårt drabbat av virus, diverse trojaner, spyware och adware, vilket innebär osäker nedladdning. Ett enkelt sätt att slippa virus är att vara kritisk.

Historik 
Den 26 oktober 2010 beordrade en amerikansk domstol omedelbar nedstängning och förbud mot att distribuera LimeWire. Detta till musikindustrins stora glädje, då de försökt stänga ned fildelningsprogrammet under en lång tid. Den 20 maj samma år meddelades att RIAA och tretton amerikanska skivbolag stämmer företaget på 75 biljoner (75 000 000 000 000) amerikanska dollar, vilket motsvarar mer än hela världens BNP år 2011.

Se även 
Fildelning
FrostWire
Lista över fildelningsprogram

Referenser

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Fildelningsprogram
Windows-program
Linux-program
Macintosh OS X-program
Macintosh OS-program
Freewareprogram
Programvaror 2000
Love (musikalbum av The Cult)

Love är rockbandet The Cults andra studioalbum. Det spelades in i Jacobs Studios i Farnham, England under juli och augusti 1985 och släpptes i oktober samma år.

Låtlista 
Samtliga låtar skrivna av Ian Astbury och Billy Duffy.

 "Nirvana" - 5:26 
 "Big Neon Glitter" - 4:51 
 "Love" - 5:29 
 "Brother Wolf Sister Moon" - 6:47 
 "Rain" - 3:56 
 "Phoenix" - 5:06 
 "Hollow Man" - 4:45 
 "Revolution" - 5:26 
 "She Sells Sanctuary" - 4:23 
 "Black Angel" - 5:22

Medverkande 
 Ian Astbury - sång
 William H Duffy - gitarr
 Jamie Stewart - bas, keyboard
 Mark Brzezicki - trummor 
 Nigel Preston - trummor

Musikalbum 1985
Album av The Cult
Viktoria av England

Viktoria av England kan ha flera betydelser:

 Viktoria I av Storbritannien
 Viktoria av Storbritannien (tysk kejsarinna), dotter till Viktoria I av Storbritannien
It Bites

It Bites, brittiskt band som spelar progressiv pop/rock. De bildades 1982 av John Beck, Bob Dalton, Francis Dunnery och Dick Nolan. Bandet splittrades 1990, men återförenades 2006. 

I det nya It Bites har Francis Dunnery ersatts av John Mitchell, tidigare sångare i gruppen Kino.

Medlemmar
Nuvarande medlemmar
Bob Dalton – trummor, bakgrundssång (1982–1983, 1984–1990, 2006–)
John Beck – keyboard, gitarr, bakgrundssång (1982–1983, 1984–1990, 2006–)
John Mitchell – sång, gitarr (2006–)
Lee Pomeroy – basgitarr, bakgrundssång (2008–)

Turnerande medlemmar
Nathan King – basgitarr, bakgrundssång (2008–)

Tidigare medlemmar
Francis Dunnery – sång, gitarr (1982–1983, 1984–1990)
Dick Nolan – basgitarr, bakgrundssång (1982–1983, 1984–1990, 2006–2008)
Howard "H" Smith – saxofon (1982–1983)
Lee Knott – sång (1990)

Diskografi
Album

 (live)
 (utgivet i Japan)
 (samlingsalbum)
 (live) 
 (live)

Singlar
"All in Red" (mars 1986)
"Whole New World" (september 1986)
"Calling all the Heroes" (juni 1986)
"Old Man and The Angel" (maj 1987)
"Kiss Like Judas" (februari 1988)
"Midnight" (april 1989)
"Still Too Young to Remember" (april 1989) (remix utgiven februari 1990)
"Sister Sarah" (juli 1989)
"Underneath Your Pillow" (oktober 1989) (återutgiven april 1990)

Influenser
It Bites har bland annat influerats av Steely Dan, Yes, Genesis och Weather Report.

Externa länkar

 It Bites' officiella webbplats
 It Bites på allmusic.com
 Diskografi på Discogs

Brittiska popgrupper
Brittiska rockgrupper
Brittiska musikgrupper
Fade to Black

"Fade to Black" är en låt av heavy metal-bandet Metallica. Låten återfinns på albumet Ride the Lightning från 1984.

Låten skrevs efter att bandet blivit bestulet på i princip all sin utrustning.
 
Musiksinglar 1984
Sånger av Metallica
Cicely Tyson

Cicely Tyson, född 19 december 1924 i Harlem i New York, död 28 januari 2021 i New York, var en amerikansk skådespelare, först verksam som fotomodell. Hon  var gift med Miles Davis 1981–1988.

Biografi

Ungdomsåren
Tyson växte upp i stadsdelen Harlem i New York, dit hennes djupt religiösa föräldrar hade flyttat från ön Nevis i Västindien. Hennes far hade hand om shoppingvagnarna i en livsmedelsbutik i området och hennes mor arbetade som hembiträde. Efter en del år separerade de och Tyson blev då tvungen att tjäna extrapengar genom att sälja shoppingkassar i kvarteret. Efter det att hon tagit high school-examen fick hon arbete som sekreterare vid amerikanska Röda korset. Tyson extraknäckte som fotomodell och fick ganska stor framgång.

Karriär
Cicely Tyson gjorde scendebut i en Harlem-uppsättning av Dark of the Moon och fortsatte sin karriär i off-Broadwaypjäser.

Tyson gjorde filmdebut 1966 i A Man Called Adam och spelade sedan rollen som Portia i filmen Hjärtat jagar allena 1968 innan hon fick sitt stora genombrott 1972 i filmen Sounder, för vilken hon nominerades för en Oscar som bästa skådespelerska.

Några av Tysons mest kända roller är som den 110-åriga kvinnan i miniserien The Autobiography of Miss Jane Pittman samt i TV-serien Rötter.

Cicely Tyson medverkade endast sporadiskt i filmer, eftersom hon ville ha roller som starka, målmedvetna svarta kvinnor, som till exempel i Stekta gröna tomater (1991) och The Rosa Parks Story (2002).

Filmografi i urval 

 (TV-film)

Teater

Roller

Källor

Externa länkar 

 
 
 Cicely Tyson på IOBDB

Amerikanska scenskådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska skådespelare under 2000-talet
Mottagare av Frihetsmedaljen
Skådespelare från New York
Personer från Manhattan
Födda 1924
Avlidna 2021
Kvinnor
Metropol (radioprogram)

Metropol var ett radioprogram som leddes av Niklas Levy och Ingvar Storm under perioden 3 september 1982–20 december 1991. Programmet sändes i Sveriges Radio P3 på fredagskvällar mellan kl. 17 och kl. 20 från radiohusets studio 13. I regel hade programmet omkring en och en halv miljon lyssnare. Programmet var ett musikprogram där det mestadels spelades de senaste hitsen som blandades med äldre hits. Programmet riktade sig i huvudsak till yngre lyssnare och var för många den "officiella" starten på helgen. Signaturmelodin som inledde programmet skrevs av Adolphson & Falk.

Stående inslag var bland annat figuren "Göte Johansson", "Flipp eller flopp" och "Spanarna". I "Spanarna" fick en panel med kändisar diskutera trender. Bland dessa kändisar kan nämnas Jacob Dahlin, Jonas Hallberg, Jonas Gardell och Helena von Zweigbergk. Spanarna blev senare ett eget program och sänds fortfarande på P1.

Flipp eller flopp gick ut på att en panel bestående av tre personer, oftast en artist, en musikproducent och en lyssnare fick lyssna på nya låtar och de skulle sedan rösta om de trodde att låten skulle bli en hit (flipp) eller inte (flopp). Flipp eller flopp har senare kopierats flitigt inom såväl radio som tv, ofta med samma namn. Flipp eller flopp, såväl koncept som namn, användes till exempel 2015 i programmet PP3 på Sveriges Radio P3.

Vid några tillfällen sändes programmet inför levande publik från olika konsert- eller nöjeslokaler på olika platser runt om i landet.

Programmet fick Expressens radiopris 1984.

Det sista programmet sändes den 20 december 1991 med en helaftonssändning.

Samlingsskivor
Två musikalbum med musik från åren sammanställdes. Det första, Metropol, var en dubbel-cd med en medföljande minnesskrift om programmet och det andra, More Metropol var en enkel samlings-cd och såldes inledningsvis endast av TV-Shop.

Referenser
Måns Ivarsson. "Metropol läggs ned", Expressen, 13 september 1991

Fotnoter 

Radioprogram nedlagda 1991
Radioprogram startade 1982
Nedlagda underhållningsprogram i Sveriges Radio
Musikprogram i Sveriges Radio
Sten-Gunnar Hedin

Sten-Gunnar Hedin, född 4 juli 1948, död 27 juli 2022  var pastor i Pingströrelsen och var föreståndare för trossamfundet Pingst - fria församlingar i samverkan och riksföreningen med samma namn samt talesman för pingströrelsen i Sverige mellan åren 2001-2008. Han efterträddes 2009 av Pelle Hörnmark, tidigare föreståndare för Jönköpings pingstförsamling.

Hedin var tidigare föreståndare i Filadelfiaförsamlingen i Stockholm, och efterträddes av Niklas Piensoho den 22 oktober 2006. Hedin var församlingens femte föreståndare. Han är initiativtagare till den kristna Vita nykterhetsrörelsen och en av grundarna till kampanjen Bevara Äktenskapet. Han var 2010 – 2014 förbundsordförande för Riksförbundet PensionärsGemenskap, RPG. Hedin är sedan 2014 styrelseordförande för Läkarmissionen. Sedan 2008 är han knuten till den ekumeniska kommuniteten vid Bjärka-Säby som en av två visitatorer.

År 2003 skrev Hedin tillsammans med katolska kyrkans biskop i Sverige Anders Arborelius en medialt uppmärksammad debattartikel som reaktion på uttalanden av Svenska kyrkans dåvarande ärkebiskop K.G. Hammar, som bland annat behandlade ämnen som Bibeln och Jesu jungfrufödelse, vilket ledde till en två månader lång mediedebatt om kristendom. Arborelius och Hedin riktade kritik mot att Hammar lämnade det mest grundläggande i kristendomen öppet för tolkningar och de ansåg att Hammar såg på bibeltexter och tro som poesi och myt.  

Tillsammans med Anders Arborelius skrev Hedin böckerna Jesusmanifestet (Libris 2003) samt Anden - Gud här och nu (Libris 2008).

Referenser

Noter

Personligheter inom svensk pingströrelse
Personer inom nykterhetsrörelser i Sverige
Män
Födda 1948
Levande personer
Svenska pastorer
Aztec Camera

Aztec Camera var ett skotskt band från Glasgow bildat 1980. Medlemmarna i varierade från år till år, men gitarristen/sångaren/textförfattaren Roddy Frame var en ständig medlem i bandet. 

Populära sånger av Aztec Camera inkluderar "Oblivious", "Somewhere in My Heart", "Good Morning Britain" (en duett med före detta gitarristen i Clash, Mick Jones), och en cover av bandet Van Halen's låt "Jump", som de dragit ner tempot på. Bandet upplöstes 1995 och Frame fortsatte i eget namn.

Historia
Gruppen bildades 1980 av den sextonårige Roddy Frame tillsammans med Campbell Owens (basgitarr) och Dave Mulholland (trummor). De fick skivkontrakt med Postcard Records där de debuterade med singeln Just Like Gold 1981. Efter en andra singel samma år, Mattress of Wire, gick de över till Rough Trade Records och gav ut singeln Pillar to Post 1982. Året därpå kom debutalbumet High Land, Hard Rain som fick ett mycket positivt mottagande och även sålde bra. Kritikerna förbluffades av den ännu tonårige Frames låtskrivartalang och gjorde upprepade jämförelser med Elvis Costello. 

Nästa album Knife (1984) producerades av Mark Knopfler från Dire Straits och visade upp ett mer ambitiöst och välpolerat sound. Frame blev dock alltmer missnöjd med de övriga gruppmedlemmarna som hade bytts ut flera gånger och efter att originalmedlemmen Campbell Owens lämnat gruppen övergick han till att enbart samarbeta med olika studiomusiker. Det R&B-influerade albumet Love (1987) med hitsingeln Somewhere In My Heart blev en ny framgång. Därefter följde Stray (1990), med Mick Jones-duetten Good Morning Britain, och den elektroniska Dreamland (1993) som var ett samarbete med Ryuichi Sakamoto. Efter att den mer lågmälda och akustiska Frestonia (1995) fått ett ljummet mottagande av både kritiker och publik övergav Frame gruppnamnet och fortsatte i eget namn.

Diskografi

Album
High Land, Hard Rain (1983)
Knife (1984)  
Aztec Camera (1985) 
Love (1987) 
Stray  (1990) 
Dreamland (1993) 
Frestonia (1995)

Kompilationer
New, Live and Rare (1988) 
Covers & Rare (1993)
The Best of Aztec Camera (2001)
Knife/Aztec Camera (2002)
Love/Stray (2005)
Deep and Wide and Tall: The Platinum Collection (2005)

Singlar
Just Like Gold (1981)
Mattress of Wire (1981)
Pillar to Post (1982)
Walk Out to Winter (1983)
Oblivious [EP]/[WEA] (1983)
Oblivious [Single] (1983)
Oblivious [EP]/[RT] (1984)
Oblivious [Remixes] (1984)
Still on Fire [EP] (1984)
Still on Fire [Single] (1984)
Backwards and Forwards [Japan] [live] (1985)
Backwards and Forwards [UK] [live] (1985)
Somewhere in My Heart (1988)
Crying Scene [CD EP] (1990)
Crying Scene [Cassette Single] (1990)
Good Morning Britain (1990)  
Spanish Horses  (1992)
Birds [CD#2] (1993)
Dream Sweet Dreams (1993)
Sun (1995)
Birds [CD#1] 
Birds [UK CD#1]

Källa
Allmusic

Skotska musikgrupper
Musikgrupper bildade 1980
Musikgrupper upplösta 1995
Skynda till Jesus, Frälsaren kär

Skynda till Jesus, Frälsaren kär är en psalm med text och musik från 1870 av George Frederick Root. Psalmen översattes 1875 till svenska av Erik Nyström och 1984 bearbetades texten av Catharina Broomé. Vid en publicering 1882 för söndagsskolesånger fick utgivaren inte tillstånd från förläggaren till Sankeys sånger att använda en samtida översättning utan angav att texten var "avvikande från den allmänt begagnade". Texten i "Sånger till Lammets lof 1877" och "Svensk söndagsskolsångbok 1908" var ordagrant lika.

Roots tonsättning används också till psalmen Salig för intet.

Publicerad i
Sånger till Lammets lof 1877 som nr 1 med titeln "Skynda till Jesus" och referens till .
Stockholms söndagsskolförenings sångbok 1882 som nr 40 under rubriken "Sånger af allmänt innehåll".
Sionstoner 1889 som nr 143 angiven källa "Sankeys sånger" och titeln "Skynda till Jesus, tveka ej mer" under rubriken "Sånger om frälsningen. Bättring och bot."
Herde-Rösten 1892 som nr 136 under rubriken "Inbjudning:" Författaren ej angiven.
Svensk söndagsskolsångbok 1908 som nr 108 under rubriken "Inbjudningssånger".
Lilla Psalmisten 1909 som nr 55 med inledningen Skynda till Jesus, tveka ej mer, under rubriken "Frälsningen".
Svensk söndagsskolsångbok 1929 som nr 102 under rubriken "Inbjudningssånger".
Frälsningsarméns sångbok 1929 som nr 93 under rubriken "Frälsningssånger - Inbjudning".
Sionstoner 1935 som nr 625 under rubriken "Ungdom".
Guds lov 1935 som nr 546 under rubriken "Barnsånger".
Sions Sånger 1951 nr 180.
Frälsningsarméns sångbok 1968 som nr 88 under rubriken "Frälsning".
Sions Sånger 1981 nr 76 under rubriken "Nådekallelsen".
Den svenska psalmboken 1986 som nr 221 under rubriken "Att leva av tro".
Lova Herren 1988 som nr 758 under rubriken "Barn och ungdom".
Sångboken 1998 som nr 114

Externa länkar
Hos Cyber hymnal finns melodin i sin engelska version med text.

Amerikanska psalmer
Sånger 1870
Nu så kommer julen

"Nu så kommer julen, nu är julen här", med titeln Julvisa, är en text av Zacharias Topelius publicerad 1857.  Texten har tonsatts flera gånger. Den tidigaste är av Richard Norén från 1875.

Tonsättningar 
 Richard Norén (1847-1922), publicerad 1875.
 Alice Tegnér, publicerad 1895 i Sjung med oss, Mamma!, häfte 3.
 Gustaf Stolpe, okänt år.
 Cid Smedberg, okänt år (ca 1900).
 Jean Sibelius, komponerad 1913.
 Ellen Heijkorn, publicerad 1920.
N. Herman, okänd, okänt år.

Sången sjungs i filmen "Sagan om Karl-Bertil Jonssons julafton", till Heijkorns musik. Kjell Höglund har använt refrängen i sången Anonym.

Inspelningar
En tidig inspelning gjordes av Inga Berentz i Stockholm i september 1909.

Källor

Fotnoter

Finländska julsånger
Svenska julsånger
Svenskspråkiga sånger
Sånger 1875
Verk 1857
Verk av Zacharias Topelius
Teuta

Teuta (eller Tefta) var en illyrisk drottning som regerade omkring 231–227 f.Kr.. Hon beskrivs ibland som "antikens piratdrottning", även om hon själv inte var pirat.

Biografi
Teuta var gift med Agron, kung över den illyriska stammen Ardiaei mellan 250 och 231 f.Kr. Vid sin makes död blev hon regent som förmyndare för sin före detta styvson Pinnes, son till Agrons första maka Triteuta, med huvudsäte i Rhizon i dagens Montenegro. 

Teuta lanserade en aggressiv expansionspolitik där hon attackerade och erövrade fort i närliggande grannstater och understödde piratverksamhet i adriatiska havet. De illyriska piraterna blev snabbt ett svårt problem då de störde handeln mellan Italien och Grekland och vid ett tillfälle även överföll romerska skepp. 

Rom sände två ambassadörer som krävde att Teuta skulle agera mot piraterna. Hon svarade att piratverksamhet var en legitim del av illyrisk kultur och att det inte var hennes sak att ingripa mot den. Ambassadörerna sade då att de skulle se till att det blev hennes sak, och en av dem ska ha uttryckt sig så skymfande att hon gav order om att deras skepp skulle attackeras på tillbakavägen. I attacken dödades den ena ambassadören, och den andra fängslades. 

Rom förklarade 229 f.Kr krig mot Teuta, vilket utlöste det första illyriska kriget. Teuta belägrades 227 f.Kr i sitt dåvarande huvudsäte Shkodra och tvingades slutligen kapitulera mot övermakten. Hon fick avstå nästan hela sitt rike utom området runt sin huvudstad Shkodra, lova att aldrig segla ut på havet söder om denna stad, erlägga en årlig tribut och erkänna Roms överhöghet. 

När hon en tid senare protesterade mot sin nya position, förlorade hon den makt hon hade kvar. 

Teutas fortsatta liv är okänt. Enligt en berättelse från Risan ska hon ha tagit sitt liv genom att kasta sig från berget Orjen.

Källor 

Illyriens regenter
Kvinnor
Antikens drottningar
Kvinnliga regenter under 200-talet f.Kr.
Pirater