kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Lincoln (bilmärke)

The Lincoln Motor Company (eller endast Lincoln) är ett amerikanskt bilmärke, uppkallat efter en av USA:s tidigare presidenter, Abraham Lincoln.

Den första Lincoln utvecklades av Henry M. Leland och presenterades 1920. Leland hade några år tidigare lämnat sin styrelsepost i Cadillac efter meningsskiljaktigheter om dess roll i första världskrigets krigsindustri, och grundade Lincoln Motor Company för att tillverka Liberty-flygmotorer. När kriget var över ställdes produktionen om till lyxbiltillverkning under namnet Lincoln.

Märket ingår sedan 1922 i Ford Motor Company. Lincoln är koncernens prestigemärke. Åren 1932–1948 hade bilarna tolvcylindriga motorer. President John F. Kennedy sköts till döds i en Lincoln Continental.

Modeller 
 Lincoln Model K (1931-1939)
 Lincoln Continental (1948-2002)
 Lincoln Town Car (1981-)
 Lincoln Zephyr (1936 - 1942), (2006-)
 Lincoln LS (2000-2006)
 Lincoln Navigator (1998-)
 Lincoln Aviator (2003-2005)
 Lincoln Versailles (1977-1979)
 Lincoln Mark LT (2005-)
 Lincoln Blackwood (2002)
 Lincoln MKZ
 Lincoln MKS
 Lincoln MKT
 Lincoln MKX

Referenser

Externa länkar 

Bildanden 1920
Plymouth (bilmärke)

Plymouth var ett bilmärke från USA som tillverkades av Chrysler Corporation åren 1928-2001. Företagsledaren Walter P. Chrysler insåg att hans företag också behövde tillverka bilar för den breda publiken. 1928 presenterade han därför bilmärket Plymouth. Namnet kommer från den i amerikansk historia välkända Plymouth-klippan, där resenärerna på det engelska pilgrimsfartyget Mayflower landsteg 1620. Ursprungligen hade Plymouth också ett segelfartyg som kylarprydnad för att symbolisera detta. 

Bilen med en fyrcylindrig motor blev snabbt mycket populär, och efter bara ett fåtal år kom den att vara USA:s, och därmed världens, tredje mest sålda bil, med en årlig produktion på över 300 000 bilar. Bilen fick sexcylindrig motor 1933, medan V8-motor inte introducerades förrän 1955. Plymouth gjorde bra från sig på tävlingsbanorna, men som ett resultat av den allt hårdare konkurrensen mellan världens biltillverkare, och Chrysler-koncernens besvärliga läge, lades Plymouth ned 2001.

Modeller
(Ej komplett lista)

Plymouth Acclaim
Plymouth Arrow
Plymouth Barracuda
Plymouth Belvedere
Plymouth Breeze
Plymouth Duster
Plymouth Fury
Plymouth Gran Fury
Plymouth GTX
Plymouth Prowler
Plymouth PT Cruiser
Plymouth Roadrunner
Plymouth Satellite
Plymouth Savoy
Plymouth Superbird
Plymouth Valiant
Plymouth Volare
Plymouth Voyager

Källor 

Ej längre existerande amerikanska biltillverkare
Chrysler
Bildanden 1928
Upplösningar 2001
Malmedymassakern

Malmedymassakern var en massaker som ägde rum under Ardenneroffensivens andra dag, den 17 december 1944.

I närheten av den belgiska staden Malmedy stötte en styrka ur Waffen-SS tillhörande Kampfgruppe Peiper ur divisionen Leibstandarte Adolf Hitler samman med en amerikansk artilleribataljon. Efter en kort strid kapitulerade amerikanarna. Cirka 84 av de 150 avväpnade krigsfångarna sköts ihjäl av tyska officerare och soldater, som stod under SS-officeren Joachim Peipers befäl.

År 1946 togs massakern upp vid den så kallade Malmedyrättegången inför i en amerikansk militärdomstol i Dachau. Det slutade med att 43 SS-män, däribland Peiper själv, dömdes till döden, 23 till livstids fängelse och 8 fick kortare fängelsestraff. År 1948 uppstod det dock tvivel i den amerikanska senaten om att förhören gått riktigt rätt till, varför en mängd av de dödsdömda benådades. År 1951 utfärdades allmän amnesti och dödsdomarna omvandlades till livstids fängelse. Peiper benådades 1957.

Se även 
 Saints and Soldiers

Referenser 
 

Massakrer under andra världskriget
Brott mot mänskligheten
Krigsåret 1944
Röklin

Röklin eller röcklin (diminutiv av rock, det vill säga liten rock) är en vid liturgisk överklädnad av vitt bomullstyg, eller andra blandmaterial med långa vida ärmar.

I romerska kyrkan 
I romersk-katolska kyrkans latinska rit är röklingen knälångt och har i övrigt framför allt två utföranden: 
 den romerska cottan, som utmärks av sin kvadratiska utskärning för att möjliggöra huvudets passage vid iklädningen;
 det i bland annat Frankrike och Tyskland vanliga röklinet, vilket saknar utskärning och därför är uppskuret framtill. Den romerska cottan uppvisar inte sällan något kortare ärmar än övriga röklin. Röklin kan förses med spets. I många franska stift pryddes röklinen istället med ett stort antal konstnärligt anlagda, stärkta, parallella veck.

Röklinet utgör jämte kaftanen och birettan de huvudsakliga inslagen i den romersk-katolske sekularprästens kordräkt. Härjämte utgör röklinet tillsammans med stolan det vanliga överplagget vid romersk-katolsk sakramentsförvaltning inom den latinska riten. Undantagen är mässan, vilken förrättas i särskilda mässkläder.

Synnerligt märkvärdiga var den sorts romerska cottor som fram till Paulus VI förfärdigades av griccia.

Röklinet skall inte förväxlas med rochetten, vars ärmar undantagslöst är trånga och vars funktion och innebörd är av annan art.

Hos lutheraner och anglikaner 

I anglikanska kyrkan och i Svenska kyrkan är röklinet hellångt och halssringningen cirkelformad. Röklinet bärs utan skärp (cingulum). Bärs stola ovanpå, hänger denna rakt ned och korsas således inte som ovanpå alban.

Referenser

Noter 

Kyrkliga klädedräkter
Pjäxor

Pjäxa (från finskans pieksu), fotbeklädnad av kraftigt slag. 

Order pjäxa användes ursprungligen på 1700-talet i svenskan och användes då om de samiska eller nordskandinaviska skotyper som tillverkades genom att samma läderstycke bildade sula, sidor, tår och häl på skon. Ett ovanläder och skaft syddes sedan fast vid sulan. Dessa kallas idag vanligen näbbstövlar eller näbbskor. Skorna snördes med en rem förlängd med ett brett band som lindades kring benet och stoppades ned i skoskaftet. De kom senare att användas om långa kängor som i stället för snörning eller knäppning var försedda med resår.

Pjäxor kom senare också att användas av grövre sport- eller militärkängor.

Ett användningsområde för pjäxor är som skor att fästa vid skidor vid skid- eller snowboardåkning och numera används ordet nästan uteslutande i denna betydelse.

Referenser

Noter

Se även 
 kängor
Alfabetisk lista över skor

Finska lånord
Fotbeklädnader
skidsport
Vattenfall

Ett vattenfall är en plats där ett vattendrag faller rakt ned. Vattenfall bildas där rinnande vatten ej kunnat erodera ner marken lika mycket överallt, varför ett slags stup bildas på botten. Uppströms och nedströms från detta stup rinner vattnet som vanligt, men över stupet störtar vattnet brant ner. Många kända vattenfall benämns i pluralform som -fallen, antingen på grund av att de består av flera sammanlänkade fall eller efter engelska språkets vanliga pluralform även för enkla fall (jämför engelskans Angel Falls med spanskans Salto Ángel). 

Världens högsta vattenfall är Angelfallen (976 meter, varav 807 i det största av flera successiva fall) i Venezuela. Sveriges högsta vattenfall är det 125 meter höga Njupeskär.

Kända vattenfall 
 Angelfallen, Venezuela
 Niagarafallen, USA och Kanada
 Victoriafallen, Zimbabwe och Zambia
 Iguazúfallen, Brasilien, Argentina
 Yosemitefallen, USA
 Krimmlerfallen, Österrike

Svenska vattenfall 
 Brudslöjan
 Fettjeåfallet
 Forsakar
 Forsemölla
 Fämtfallet
 Hallamölla
 Huskvarnafallet
 Hällingsåfallet
 Jokkfall
 Linafallet
Muddusfallet (Muddusjokks vattenfall)
 Njupeskär
 Nämforsen
 Ramhultafallet
 Ristafallet
 Stora Sjöfallet
 Storforsen
 Styggforsen
 Trollhättefallen
Tvillingfallen (Greven och Grevinnan)
 Tännforsen
 Västanåfallet
 Älgafallet

Typer 
Några typer av vattenfall är:
 Block: Vattenfall från en relativt bred å eller flod, fallet är bredare än det är högt. Fallet behöver inte vara sammanhängande från sida till sida.
 Flerstegs: Vattnet faller i flera vattenfall efter varandra, vart och ett med sin egen nedfallsdamm.
 Fritt fall: Vattnet faller vertikalt utan kontakt med klippytan.
 Hästsvans: Fallet har viss kontakt med klippytan, men mister sedan kontakten.
 Kaskad: Ett vanligen mindre vattenfall, som faller utför en serie terrassvis liggande klippor. 
 Katarakt: Ett stort, kraftfullt vattenfall som störtar sig lodrätt ned utför en klippvägg utan avsatser. Ofta synonymt med fritt fall. Ordet avser vanligen de sex stora vattenfallen i floden Nilen.
 Segmenterat: Flera klart åtskilda fall vid sidan av varandra.
 Solfjäder: Bredden på vattenfallet blir större ju längre fallet löper (i kontakt med klippytan), fallets bas är betydligt bredare än dess topp.

Referenser

Externa länkar
Morbidturism

Morbidturism är ett fenomen där turister besöker platser där människor mist livet och särskilt platser där kända personer förolyckats eller är begravda. Fenomenet utgör ett exempel på hur olika regioner och platser söker mer och mer specialiserade nischer för att locka turister. Ibland säljs souvenirer i anslutning till platsen och ibland får besökarna betala inträdesavgift. Termen myntades av den svenska kulturgeografen Thomas Blom i början av 1990-talet.

Några exempel är John F. Kennedys gravplats i den amerikanska delstaten Virginia, Jim Morrisons grav i Paris och Olof Palmes mordplats i Stockholm.

Se även 
Mörk turism

Referenser 
  
 

Turism
Annaler

Annaler eller årsböcker (försvenskning av latinets annalia) betecknar en typ av historiska källskrifter som berättar om viktiga händelser i kronologisk följd, vanligen i form av mycket korthuggna notiser som alltid inleds med en tidsangivelse och är skrivna på latin. I nordisk, särskilt svensk, forskning har man från textkritiska utgångspunkter gjort en åtskillnad mellan annalerna och de mer ordrika berättande krönikorna. Denna uppdelning är inte lika konsekvent genomförd på kontinenten där ett flertal årböcker också kallas ”krönikor”. Bland de mest kända annalerna kan nämnas klostrets i Dunstable, som omfattar tiden från Kristi födelse till 1297.

Medeltida annaler från flera svenska kloster har bevarats. I dem antecknades, efter mönster från kontinenten, viktiga händelser inom och utanför rikets gränser. Till Sverige kom bruket att skriva annaler närmast från Danmark med Dominikanorden. Den äldsta i Sverige förda dominikanska årsboken Dansk-svensk årbok skrevs i mitten av 1200-talet och omfattar åren 916–1263. Bruket att skriva annaler upphörde i Sverige vid reformationen.

Exempel på annalnotis från Dansk-svensk årbok (för året 1187), där de händelser vilka ansågs vara årets viktigaste sammanfattats i en för annalerna typisk kort notis: Jerusalem skövlades av Saladin, ärkebiskop Johannes blev mördad vid Almarestäkets borg och Sigtuna brändes:

Några av de svenska annalerna

Dansk-svensk årbok (916–1263), påbörjad i Danmark, överförd till dominikanerkonventet i Skänninge omkring 1255 och med en fortsättning skriven där.
Ängsöannalerna (1208–88), namngivna efter fyndplatsen. Troligen skrivna i dominikanerkonventet i Skänninge.
Årboken 266–1430, har kallats ”Yngre Sigtunaannalerna”. Sammanställd i Strängnäs.
Chronologia anonymi (826–1415). Bearbetning från 1500-talet av äldre annaler.

Se även 
 Årsbok

Externa länkar
Repertorium Chronicarum – lista över var annaler och andra historiska källskrifter finns

Historisk litteratur
Old Friends - Live On Stage

Old Friends - Live On Stage är ett livealbum av Simon and Garfunkel, utgivet på dubbel-CD den 1 december 2004. Inspelningen är gjord i Continental Airlines Arena i New Jersey och Madison Square Garden i New York mellan 3 december och 8 december 2003.

På låten "Bye Bye Love" medverkar The Everly Brothers som ursprungligen hade en hit med låten 1957.

Skivan finns även utgiven på DVD (med fler låtar och bonusmaterial).

Allra sist på den andra CD:n återfinns den första nya Simon & Garfunkel-låten som utgivits på 29 år; "Citizen of the Planet". Låten skrevs redan i början av 1980-talet och spelades då in av Paul Simon (utan att ges ut). 2003 spelade Art Garfunkel in sin röst som lades till inspelningen.

Albumet nådde Billboard-listans 154:e plats.

Låtlista
Old Friends (Paul Simon)
A Hazy Shade of Winter (Paul Simon)
I Am a Rock (Paul Simon)
America (Paul Simon)
At the Zoo (Paul Simon)
Baby Driver (Paul Simon)
Kathy's Song (Paul Simon)
Hey, Schoolgirl (Paul Simon/Art Garfunkel)
Bye Bye Love (Boudleaux Bryant/Felice Bryant)
Scarborough Fair (engelsk folkvisa arrangerad av Simon & Garfunkel)
Homeward Bound (Paul Simon)
The Sound of Silence (Paul Simon)
Mrs. Robinson (Paul Simon)
Slip Slidin' Away (Paul Simon)
El cóndor pasa (If I Could) (Milchberg/Robles/Simon)
The Only Living Boy in New York (Paul Simon)
American Tune (Paul Simon)
My Little Town (Paul Simon)
Bridge Over Troubled Water (Paul Simon)
Cecilia (Paul Simon)
The Boxer (Paul Simon)
Leaves that are Green (Paul Simon)
Citizen of the Planet (studioinspelat bonusspår) (Paul Simon)

Engelskspråkiga livealbum
Livealbum 2004
Livealbum av Simon and Garfunkel
Livealbum utgivna på Columbia Records
Livealbum utgivna på Sony Music
Lunda-annalerna

Lunda-annalerna, Annales Lundenses, är en handskrift skriven i Lund runt år 1265. Texten följer i huvudsak Adam av Bremen, ofta med samma ord. Chronicon Lethrense förknippas ofta med Lunda-annalerna, och ingår numera däri, men är troligen från början ett självständigt verk. I Lunda-annalerna omtalas bland annat slaget vid Gestilren, som Bellum Giestilsren/Gyestilren.

Se även
Annaler
Slaget vid Gestilren

Externa länkar
Historisk tidskrift - innehållsförteckning över Danmarks äldsta annalistik

Handskrifter
Näbbstövlar

Näbbstövlar är en stövelmodell för vinterbruk baserad på de traditionella samiska bällingskorna. I likhet med dessa går ovanlädret upp i en "näbb" vid tån. Näbbstövlar tillverkas vanligen av ofärgat renskinn och har en kraftig beige gummisula. Skaftet går till strax nedanför knäet. Stövlarna brukar ha en dekorativ snörning längst upp på baksidan och vara fodrade. 

Näbbstövlar var på modet på 1970-talet och särskilt populära inom den politiska vänstern.

Stövlar
Skinn
Tenochtitlán

Tenochtitlán (nahuatl: Tenōchtitlan, [tenoːtʃˈtit'lan]) var en förcolumbiansk historisk stad belägen i dagens Mexico City. Staden grundades cirka 1335 och var aztekernas huvudstad.

Stadens namn Tenochtitlán består av tre olika ord formade till ett: tetl (”sten”) + nohpalli (nopal) och titlan (”stället vid”), och betyder ”stället vid nopalstenen”.

Historia 
Tenochtitlán grundades 1325 av ett nahuatltalande folk. Tenochtitlan blev sedermera Aztekrikets huvudstad och före spanjorernas ankomst världens åttonde största stad, med cirka 250 000 invånare.

Tenochtitlán ingick 1428 ett förbund med grannstäderna Texcoco och Tlacopán och erövrade 1473 under tlahtoāni Axayacatl grannstaden Tlatelolco på en närbelägen ö.

Staden belägrades 1519 av de spanska conquistadorerna under ledning av Hernán Cortés. Den 13 augusti 1521 erövrades och förstördes staden. Det nya Mexico City uppfördes över ruinerna och det mesta av Texcocosjön blev gradvis igenfyllt och utdikat.

Staden 
Tenochtitlán låg på en ö i Texcocosjön i mexikanska dalen och förbands med fastlandet genom tre dammar. Dessa ledde norrut, västerut och söderut och hade även broar för att inte hindra sjöfarten. De utgjorde huvudvägar och sammanstrålade vid stadens centrala del vid Stora pyramiden (Templo Mayor). Vägen söderut har samma sträckning som dagens Avenida Tlalpan.

Det fanns en rad tempel, en stor bollplan och andra offentliga anläggningar i staden samt Moctezuma I:s palats med djurpark och akvarier.

Staden var delvis uppbyggd på pålar och med många kanaler. Den var uppdelad i fyra campan (zoner) vilka i sin tur var indelade i 20 calpōlli (distrikt) där varje calpōlli hade en egen marknadsplats. Stadsplanen var mycket symmetrisk och varje nybygge skulle granskas och godkännas.

På Chinampas utfördes mycket jordbruk till stadens försörjning och färskvatten kom via två långa akvedukter från Chapultepec lite högre upp i bergen.

Mexico Citys centrala del är Plaza de la Constitución och ligger på samma plats som Tenochtitláns centrum.

Galleri

Se även 
 Tenochtitláns fall

Referenser

Vidare länkar

Externa länkar 

 om Tenochtitlán

Mexikos historia
Mexico City
Aztekerna
Fornminnen i Mexiko
Världsarv i Mexiko
Världsarv inskrivna 1987
Marskalk av Sovjetunionen

Marskalk av Sovjetunionen (, Marsjal Sovjetskogo Sojuza) var den högsta militära befälsgraden inom Sovjetunionens landstridskrafter.

Inom sovjetiska flottan användes den honorära graden amiral av Sovjetunionens flotta för motsvarande högsta befälsgrad.

Historik
Efter oktoberrevolutionen 1917 genomfördes utrensningar i den gamla kejserliga ryska officerskåren som ansågs vara kontrarevolutionär och fylld med reaktionärer. Man försökte i största möjliga mån undvika formella officersgrader, men med åren tvingades man trots allt återinföra reguljära tjänstegrader (löjtnant upp till överste) i Röda armén. Det huvudsakliga beslutet fattades i Folkkommissariernas råd den 22 september 1935. Men den överordnade befälsgraden general vägrade man att införa då kopplingen till den tsarryska militären var för stark, överst i hierarkin inrättades istället graden marskalk av Sovjetunionen.

I maj 1940 infördes istället ett antal kommendörsgrader för att ersätta den vanliga generalsgraden. Marskalk av Sovjetunionen ersatte i stort den gamla kejserliga överbefälhavartiteln generalfältmarskalk. I första hand skapades dock graden marskalk som en hederstitel för de befäl i Röda armén som stred i ryska inbördeskriget.

Totalt blev 41 personer utsedda till marskalk av Sovjetunionen varav tre (Josef Stalin, Lavrentij Berija och Nikolaj Bulganin) erhöll titeln inte på grund av frontbefälsbedrifter utan rent politiska beslut. I egenskap av överbefälhavare förärades Josef Stalin, som utsågs till marskalk av Sovjetunionen 1943, den ännu högre och symboliskt förnämare titeln generalissimus men lär ha vägrat acceptera införandet av en sådan ytterligare högsta militärtitel.

Efter Sovjetunionens sammanbrott i december 1991 pensionerades samtliga innehavare av graden som slutade delas ut. Motsvarande befälsgrad i dagens Ryssland är marskalk av Ryska federationen.

Se även 
 Lista över marskalkar av Sovjetunionen
Militära grader i Röda armén

Källor

Militära titlar
Lista över marskalkar av Sovjetunionen

Marskalk av Sovjetunionen, fullständig lista.

Kliment Vorosjilov (1881-1969), utnämnd november 1935
Michail Tuchatjevskij (1893-1937), utn november 1935
Aleksandr Jegorov (1883-1939), utn november 1935
Semjon Budjonnij (1883-1973), utn november 1935
Vasilij Blücher (1890-1938), utn november 1935
Semjon Timosjenko (1895-1970), utn maj 1940
Grigorij Kulik (1890-1950), utn maj 1940
Boris Sjaposjnikov (1882-1945), utn maj 1940
Georgij Zjukov (1896-1974), utn januari 1943
Aleksandr Vasiljevskij (1895-1977), utn februari 1943
Josef Stalin (1879-1953), utn mars 1943
Ivan Konjev (1897-1973), utn februari 1944
Leonid Govorov (1897-1955), utn juni 1944
Konstantin Rokossovskij (1896-1968), utn juni 1944 (utnämndes även till marskalk av Polen 1949)
Rodion Malinovskij (1898-1967), utn september 1944
Fjodor Tolbuchin (1894-1949), utn september 1944
Kirill Meretskov (1897-1968), utn oktober 1944
Lavrentij Beria (1899-1953), utn juli 1945
Vasilij Sokolovskij (1897-1968), utn juli 1946
Nikolaj Bulganin (1895-1975), utn november 1947
Ivan Bagramjan (1897-1982), utn mars 1955
Sergej Biriuzov (1904-1964), utn mars 1955
Andrej Gretjko (1903-1976), utn mars 1955
Andrej Jerjomenko (1892-1970), utn mars 1955 
Kirill Moskalenko (1902-1985), utn mars 1955
Vasilij Tjujkov (1900-1982), utn mars 1955
Matvej Zacharov (1898-1972), utn maj 1959
Filipp Golikov (1900-1980), utn maj 1961 
Nikolaj Krylov (1903-1972), utn maj 1962
Ivan Jakubovskij (1912-1976), utn april 1967 
Pavel Batitskij (1910-1984), utn april 1968
Pjotr Kosjevoi (1904-1976), utn april 1968 
Leonid Brezjnev (1906-1982), utn maj 1976 
Dmitrij Ustinov (1908-1984), utn juli 1976 
Viktor Kulikov (1921-2013), utn januari 1977
Nikolaj Ogarkov (1917-1994), utn januari 1977 
Sergej Sokolov (1911-2012), utn februari 1978
Sergej Achromejev (1923-1991), utn mars 1983 
Semjon Kurkotkin (1917-1990), utn mars 1983
Vasilij Petrov (1917-2014), utn mars 1983
Dmitrij Jazov (1924-2020), utn april 1990

 Lista
Marskalkar av Sovjetunionen
Marskalkar
Leninorden

{{Faktamall militär utmärkelse
| namn              = Leninorden
| bild              = 
| bildtext          = 
| utdelad av        = Sovjetunionen
| land              = 
| typ               = 
| behörighet        = Medborgare i Sovjetunionen, utlänningar, institutioner, företag och kollektiv
| för               = enastående tjänster för staten,exemplariskt tjänst i väpnade styrkorna,främjande av vänskap och samarbete mellan folk och för att stärka freden, ochförtjänstfulla insatser för den sovjetiska staten och samhället
| konflikt          = 
| status            = Delas ej längre ut
| beskrivning       = 
| motto             = 
| spänne            = 
| förkortning       = 
| instiftad         = 6 april 1930
| först utdelad     = 23 maj 1930
| senast utdelad    = 21 december 1991
| totalt utdelade   = 431 418
| postumt utdelade  = 
| särskilt utdelade = 
| högre             = Sovjetunionens hjälte
| likvärdig         = 
| lägre             = Oktoberrevolutionens orden
| relaterade        = 
| bild2             =   Släpspänne
}}

Leninorden (, Orden Lenina) var den högsta utmärkelsen i Sovjetunionen. Den skapades den 6 april 1930 och uppkallades efter Vladimir Lenin. Utmärkelsen tilldelades personer som hade gjort stora insatser för Sovjetunionen, till arbetare som gjort en särskilt värdefull insats, till medlemmar i försvaret, till personer som arbetade för internationellt samarbete mellan Sovjetunionen och andra stater. Leninorden tilldelades inte bara enskilda utan även företag, städer, regioner och sovjetrepubliker.

Utmärkelsen bestod av en medalj med Lenins porträtt, en röd flagga med Lenins namn, en röd stjärna till vänster och hammaren och skäran underst. Medaljen bars på vänster bröst, från början utan band men senare med ett rött band med gula kanter.

Mottagare
Bland de mer kända mottagarna av Leninorden var tidningen Pravda, Sovjets regeringschef Nikita Chrusjtjov, konstnären Isaak Brodskij, kosmonauten Jurij Gagarin, generalen Georgij Zjukov, president Fidel Castro, spionen Kim Philby, prickskytten Vasilij Zajtsev, marskalk Aleksandr Vasilevskij (som fick orden åtta gånger) och Finlands president Juho Kusti Paasikivi.

I fiktion
I James Bond-filmen Levande måltavla från 1985 tilldelas Bond Leninorden av general Gogol.

Se även 
 Leninpriset
 Sovjetunionens hjälte

Referenser

Externa länkar
 

Sovjetiska ordnar
Priser och utmärkelser instiftade 1930