kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Zürichsjön

Zürichsjön (schweizertyska: Zürisee, tyska: Zürichsee) är en sjö i Schweiz som ligger vid den sydöstra delen av Zürich.

Geografiskt ligger sjön i den sydöstra delen av kantonen Zürich. Öster om sjön ligger de två mindre sjöarna Greifensee (Greiffensjön) och Pfäffikersee (Pfäffikonsjön).

Sjön bildas av floden Linth som rinner ner från glaciärerna i Tödiområdet i Glarusalperna. Linth avleds av Escherkanalen (färdigbyggd 1811) till Walensjön och därifrån går Linthkanalen (färdigbyggd 1816) in i den östra delen av Zürichsjön. I den nordöstra delen rinner sjön ut i floden Limmat via Zürich. Inga andra viktigare vattendrag rinner ut i sjön.

Sjön ligger 406 meter över havet och dess area är 90,1 km². Längden på sjön är 40 kilometer, största bredden 3 kilometer och det största djupet är 143 meter. Sjöns volym är 3,9 km³.

Den största delen av Zürichsjön tillhör kantonen Zürich men två tredjedelar av den östra delen mot den södra stranden tillhör kantonen Schwyz och en tredjedel mot den norra stranden tillhör kantonen Sankt Gallen. Den stora dammen Seedamm med väg- och järnvägsbron mellan Rapperswil och Pfäffikon som delar den östra delen från resten av sjön passeras endast av små båtar. Fartyg trafikerade sjön för första gången 1835 men de går inte på andra sidan dammen eftersom den delen är för grund och innehåller mycket sjögräs. Den östra delen av sjön kallas Obersee som betyder den övre sjön. Väster om dammen ligger de små öarna Lützelau och Ufenau (dit Ulrich von Hutten flydde 1523 och där han avled och begravdes). Båda sidor av sjön är mycket bördiga.

Mellan Bürkliplatz i Zürich och Seedamm finns inga broar över sjön. Det finns några färjeförbindelser och den största går mellan Horgen och Meilen.

Orter vid Zürichsjön 

Zürich är den största orten vid sjön.

På den västra stranden som gradvis övergår till den södra finns Thalwil, Horgen, Wädenswil, Richterswil, Pfäffikon och Lachen. 

På den motsatta sidan finns Meilen (där de första lämningarna efter sjöbostäder upptäcktes 1853–54), Stäfa och den gamla staden Rapperswil med slottet som inrymmer ett polskt museum. Schmerikon ligger nära den allra östligaste delen av sjön och bortom den staden ligger Uznach.

Källor 

Insjöar i Zürich (kanton)
Rhens avrinningsområde
Buyider

Buyider, även buwayhider, var under 900- och 1000-talen en persisk shiitisk furstesläkt stammande från regionen Daylam söder om Kaspiska havet. Buyidernas emir tog under kuppartade former över makten i Abbasidkalifatet under kalifen al-Mustakfī bi'llāh ibn al-Muktafi (944-46) genom att tillskansa sig ämbetet som befälhavare för kalifens livvakt. Buyiderna kom sedan att inneha makten i kalifatet i 110 år (945-1055) innan seldjukerna tog över. Under buyiderna ökade korruptionen i kalifatet bland annat genom att förläningar (īqtā) avsedda som belöning för militär tjänst i stället utdelades till släktingar. Det bidrog till att skapa starka motsättningar mellan buyiderna och de turkiska förband som sedan tidigare innehade en stark ställning i kalifatet.

Historik
Buyiderna återupprättade den sasanidiska titeln "kungarnas kung" (shahanshah) och återinförde det officiella firandet av persiska nyåret nouruz. De var även den första muslimska dynastin som införde sorgespelen  tazie under ashura-högtiden.

Andra skäl till de sammandrabbningar som inträffade med jämna mellanrum i Bagdad var etniska och religiösa motsättningar. Turkarna var till skillnad från de daylamitiska trupperna sunniter. Skillnaderna tog sig också uttryck i boendesegregation. Stadsdelen al-Karkh i Bagdad saknade nästan helt sunnitiska invånare. Buyiderna fick tidvis (970-talet och 1025-36) mycket svårt att behålla kontrollen över riket och upprätthålla ordningen. På 970-talet utbröt våldsamma strider i Bagdad mellan anhängare till buyidemiren Bakhtiyar och den turkiske befälhavaren Sabuktagin. 

Geografiskt omfattade buyidernas välde endast västra Iran och Irak. Genom sitt innehav av Bagdad och därmed kalifen framstod de som den viktigaste maktfaktorn inom islam men samaniderna som behärskade östra delen av nuvarande Iran och stora delar av Centralasien var helt oberoende av Buyiderna och betraktade dem närmast som ett ociviliserat rövarband. Vid 1000-talets mitt besegrades båda av en ny matfaktor, de turkiska seldjukerna, vilka under sin ledare Toghril Beg intog Bagdad 1055 och därmed gjorde slut på buyidernas instabila statsbildning.

Referenser 

Släkter
Persien
Kristallkula

Kristallkula är ett glasredskap som påstås ge användaren möjligheten att skåda in i framtiden och förutspå vad som kommer att hända. Mindre kristallkulor kan även användas till att spela kula med.

Se även
 Kristallskådning

Paranormalt
Bollar
Pseudovetenskap
Pensel

Pensel är ett redskap med vilket man stryker på eller målar. Man kan med en pensel till exempel applicera tusch eller färg på olika underlag. Penslar används för konstmåleri, hantverksmåleri och i skönhetsvård.

En pensel består av skaft och borst samt en klammeranordning som fäster ihop delarna. Penslar tillverkas manuellt eller maskinellt. Borstarna tillverkas av olika material för olika färgtyper och användningsområden och penslarnas form varierar på samma sätt.

Ordet "pensel" är belagt i svenska språket sedan 1520 och kommer ytterst från latinets "peniculus" (liten borste).

Penslar inom konstmåleri 
Inom akvarellmålning förekommer penslar med mjuk borst av mård- eller grävlingshår, de senare används även till rakborstar av hög kvalitet.

Penslar med svinborst är styvare och passar bättre än de mjukare hårpenslarna till att hantera kraftigare färger, till exempel impastoteknik med oljefärg.

Syntetiska penslar finns med både mjuk och styv borst. Syntetisk borst är generellt tåligare än naturlig. Den bryts inte lika lätt, och framför allt har den större kemisk motståndskraft och klarar bra av akrylfärgens lätt basiska miljö, där naturlig borst snabbt blir torr och skör. En nackdel är att syntetisk borst, jämfört med naturlig borst av hög kvalitet, inte håller lika mycket vätska och inte ger lika lätt kontroll över färgflödet.

Penseltyper i hantverksmåleriet 

Anstrykaren är tillsammans med moddlare den vanligaste penseln. Det finns runda såväl som ovala, en allroundpensel som passar till målning av små detaljer, till exempel fönsterkarmar, spröjs, dörrar etcetera. Formen gör att den tar upp mycket färg i förhållande till sin storlek. Anstrykaren finns i bredder mellan cirka 20 och 60 mm.
Hornsuggan är avsedd att anbringa slamfärger med, till exempel Falu rödfärg, men även tjära. Den är utformad med ett runt borsthuvud fäst vid ett böjt skaft, som ursprungligen var ett ko-horn med svinborst (därav namnet), men numera är skaftet oftast av trä. 
Moddlaren (försvenskning av engelska modeler) är en platt pensel i varierande bredder, som används till att släta ut målarfärg på stora ytor (till exempel bord, dörrar och skåpluckor) och för precisionsmålning (till exempel spröjsverk). Penseln ger en slät och fin yta. 

Vinkelpenseln är en vinklad pensel, även kallad elementpensel, och finns i olika borst och storlekar. Den är en favorit bland byggnadsmålare eftersom den har lång räckvidd och lätt kommer åt i vinklar.
Schablonpenseln är en pensel som används för att måla schabloner. Den är ofta rundad med rakt avskuren borst. Traditionell hantverkarbenämning är stöpplare (försvenskning av engelska stippler).

Referenser

Externa länkar

Måleriverktyg
Skrivdon
Redskap
Indiens järnvägar

Denna artikel handlar om det nationella järnvägsnätet i Indien. Se även järnväg i Indien.

Indiens järnvägar (hindi: भारतीय रेल, Bhāratīya Rail, engelska: Indian Railways) är Indiens statsägda järnvägsbolag. Det grundades 1853. Associationsformen motsvarar affärsdrivande verk och bolaget ingår i det indiska järnvägsministeriet.

Bolaget har monopol på spårtrafik i Indien och transporterar varje år cirka 11 miljarder passagerare. Fraktvolymen är omkring 950 miljoner ton per år. Antalet anställda är 1 400 000. Man förfogar över spår på 114 500 km (71 147 engelska miles), vilka trafikeras med 300 000 vagnar och 9 000 lokomotiv. Siffrorna avser 2009.

Trafiken sker till största delen på bredspår (1,676 mm), men även på normalspår, meterspår samt smalspår (762 mm och 610 mm).

Historik

Indiens järnvägshistoria började under mitten av 1800-talet. Från 1857 och framåt var Robert Maitland Brereton ansvarig för landets järnvägsutbyggnad. I juni 1867 öppnades Allahabad-Jubbulpore-linjen av East Indian Railway. Detta länkades under Breretons ledning ihop med Great Indian Peninsula Railway, vilket resulterade i ett järnvägsnät på 6400 kilometer. Genom detta blev det bland annat möjligt att färdas direkt från Bombay till Calcutta, en rutt som officiellt öppnades den 7 mars 1870 och som inspirerade Jules Verne i boken Jorden runt på 80 dagar.

Se även
Great Indian Peninsular-järnvägen

Externa länkar
Officiell webbplats 
IRFCA:s järnvägskarta 
Maps of India: Järnvägskarta 
Karta över Indiens järnvägar 1893

Referenser

Indiens näringsliv
Järnväg i Indien
Järnvägsbolag bildade 1853
Paddy Moloney

Paddy Moloney, född 1 augusti 1938 i Donnycarney i Dublin, död 11 oktober 2021 i Dublin, var en irländsk kompositör och musiker. Han var ledare för den irländska folkmusikgruppen The Chieftains.

Moloney har varit medlem och ledare i The Chieftains sedan starten 1962. Moloney växte upp i en musikalisk familj. Hans farfar var flöjtist och hans farbror var en av medlemmarna i Ballyfin Pipe Band. Sedan han i sin ungdom hade visat intresse för musik fick han som åttaåring lära sig spela uilleann pipes för Leo Rowsome. Efter sin skolgång fick han anställning som kontorist vid en byggfirma. På fritiden medverkade han i olika musikgrupper samtidigt som han experimenterade med sin egen musikstil. Oftast spelade han i trio eller duett med artister som Seán Potts, Michael Tubridy och Martin Fay. 1963 kontaktade Moloney Dave Fallon inför en inspelning av folkmusik med Moloneys arrangemang av klassiska irländska melodier. Skivan The Chieftains släpptes senare under året och fick bra recensioner i musikpressen. 1968 sade han upp sig från byggfirman för att på heltid arbeta med musik för skivbolaget Claddagh Records. Han var verksam vid bolaget under sju år och producerade för andra artisters räkning drygt 45 skivalbum. 1975 lämnade han skivbolaget för att arbeta med sin egen musik. Han spelade in några soloalbum och medverkade som gästartist på andra musikers grammofonskivor. 1982 deltog han som sologästartist vid Jackson Browne konsert på Hammersmith Odeon i London. Till Stevie Wonders och Paul McCartneys singelhit Ebony and Ivory skrev han och framförde b-sidans låt Rain Clowds.

För sitt arbete med att popularisera den irländska folkmusiken utnämndes han till hedersdoktor i musik vid Trinity College i Dublin 1988.

Utöver arbetet som musikalartist och musikgruppsledare har han varit verksam som kompositör av filmmusik.

Filmmusik 

1990 – Treasure Island

Källor

Externa länkar 

Diskografi på discogs.com

Födda 1938
Uilleann pipe-spelare
Irländska kompositörer
Irländska folkmusiker
Män
Avlidna 2021 
Musiker från Dublin
Irländska musiker under 1900-talet
Stefan Axelsen

Stefan Axelsen, född 16 oktober 1962 på Lidingö, är en svensk musiker (bas). Han var tidigare medlem i gruppen Weeping Willows och var med i Stefan Sundströms kompband Apache.

Filmmusik
1991 – Änglaspel

Svenska pop- och rockmusiker
Svenska basister
Män
Födda 1962
Levande personer
Personer från Lidingö
Anders Hernestam

Filip Anders Roel Hernestam, född 13 mars 1962 i Limhamn i Malmö, är en svensk trummis och slagverkare.  Han är medlem i gruppen Weeping Willows. 1986-1990 spelade han trummor i  Commando M Pigg. 1982–85 i Ståålfågel, 1980–86 i Dom dummaste, 1992–1997 med (Stefan Sundström och Apache), sedan 2002 trummor med Club Killers. Hernestam var också medlem och låtskrivare i Kärlekens jävla trälar.

Hernestam har medverkat på inspelningar med bland annat The Plan, Moneybrother, Johan Johansson, Lars Winnerbäck, Marty Willson-Piper (The Church), Niklas Frisk, A-Camp, Asha Ali, Joakim Thåström med flera.

Filmmusik
1996 – Drömprinsen – filmen om Em
1999 – Tsatsiki, morsan och polisen

Referenser 

Födda 1962
Svenska trummisar
Svenska slagverkare
Män
Levande personer
Musiker från Malmö
Niko Röhlcke

Niko Röhlcke, född 2 januari 1966, är en svensk popmusiker som spelar gitarr och keyboards.  Han är medlem i gruppen Weeping Willows och har även gjort musik till film och teater. Röhlcke har även spelat med Johan Johansson, Anders F Rönnblom, Carl-Johan Vallgren och Stefan Sundström (i hans kompband Apache).

Filmmusik

Externa länkar 
 Niko Röhlcke - Officiell webbsida

Svenska pop- och rockmusiker
Svenska gitarrister
Män
Födda 1966
Levande personer
Mats Hedén

Mats Hedén, född Mats Erik Nils Hedén 18 december 1960 i Farsta, är en svensk musiker (klaviatur). Hedén var tidigare medlem i gruppen Weeping Willows, har även varit medlem i Stefan Sundströms kompband Apache, där han gick under namnet Papa Mats. Han har dessutom varit med i kultbandet John Lenin som startades av Johan Johansson från bland annat KSMB och Strindbergs. 

Mats Hedén är far till poddaren Nemo Hedén.

Externa länkar
John Lenin på Johan Johanssons webbplats 

Svenska pop- och rockmusiker
Män
Födda 1960
Levande personer
Musiker från Stockholm
Per Arne Knobelauch

Per Arne Knobelauch, född 13 september 1933 i Oslo, död 10 september 2006 på samma ort, var en norsk skådespelare, fotograf, skivproducent och impressario.

Knobelauch debuterade som skådespelare 1949 i rollen som Reidar i Arne Skouens första film Gatpojkar. Förutom några mindre roller vid 1960-talets slut fick han dock ingen filmkarriär, men blev senare fotograf, skivproducent och impressario för flera norska artister.

Filmografi

Källor 

Norska skådespelare under 1900-talet
Norska fotografer under 1900-talet
Norska musikproducenter
Födda 1933
Avlidna 2006
Män
Skådespelare från Oslo
Personer från Oslo
Fredrik Lambert-Meuller

Fredrik "Fred" Christjern Lambert-Meuller, född 17 januari 1908, död 5 mars 2001 i Saltsjöbaden, var en svensk militär och flygare. Han var son till direktören på Svenska Liv, Fredrik August Lambert-Mueller och Elsa Flygare.
 
Lambert-Meuller började på Krigsflygskolan i Ljungbyhed 1928 och blev fänrik i Flygvapnet 1931. Han arbetade som flyglärare vid Ljungbyhed och provflygare för Edmund Sparmanns flygplansfabrik. Han engagerades 1935 av Per-Axel Branner som stand in för Kotti Chave i flygscenerna vid inspelningen av Ungdom av idag. Under en flyguppvisning i Jönköping 25 augusti 1935 utförde Lambert-Meuller ett flygprogram som var mycket noga intränat och genomfört vid många tidigare uppvisningar både i Sverige och utomlands. Han skulle låta planet gå i spinn på 600 meters höjd och han visste, att varje rotation av planet innebar en höjdförlust på 80 meter. Troligen räknade han fel på antalet varv och hade till slut otillräckligt utrymme att räta upp planet, så planet slog i marken med en hastighet av cirka 200 km/tim. Hela förloppet visas i filmen, man ser hur planet gör en roll åt ena sidan och bryter vingen där - gör en roll åt andra sidan och bryter den vingen. Flygplanskroppen rullar sedan runt fyra gånger på marken och åstadkommer ett stort dammoln och ur det kommer sedan bland annat vingarna farande. Själva flygkroppens förarrum var ganska lindrigt demolerat och Lambert-Meuller tog sig oskadad ur vraket.

Under andra världskriget var han chef för en jaktdivision på F8 och i slutet av kriget provflög han ett antal stridsflygplan från andra länder som nödlandat i Sverige. I slutet av 1940-talet var han chef för Försökscentralen (FC). Under hans översinseende modifierades i början av 1948 en J 26 för flygspaning vid FC, flygplanet försågs med en kamera som lånats från USA:s flygvapen. Den 10 juli 1948 flög Lambert-Meuller den modifierade J26:an på en spaningsflygning över Ösel, som då var sovjetiskt territorium. Syftet var att försöka hitta avskjutningsramper för spökraketer som man misstänkte fanns där (i själva verket fanns inga). Spaningsresultatet delgavs även USA:s flygvapen. Lambert-Meuller förlänades 4 juni 1949 Vasaorden för flygningen; han hade Svärdsorden sedan tidigare.

Vid sin avgång från aktiv flygtjänst 1964 var han överstelöjtnant.

Källor

Födda 1908
Avlidna 2001
Svenska militärer under 1900-talet
Överstelöjtnanter i svenska flygvapnet
Svenska flygare
Män
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Rolf Degerlund

Rolf Harry Degerlund, född 8 december 1952 i Gunnarsbyn, Norrbotten, är en svensk skådespelare, regissör och teaterman.

Biografi
Efter gymnasiet i Boden studerade Degerlund vid Kalix folkhögskolas teaterlinje, där han fick stipendium för vidareutbildning. Han valde att studera på Marcel Marceaus mimskola på Irland och hos Josef Szajna på Studioteatr i Warszawa. 1973 var han en av grundarna av Lule Stassteater. Degerlund arbetade vid TV-teatern i Göteborg 1975 och vid TV i Sundsvall 1978. Han engagerades som skådespelare vid Norrbottensteatern 1978, och blev dess teaterchef år 1988.

Degerlund skapade 2002 Ice Globe Theatre i Jukkasjärvi - en kopia av Globe Theatre i London, men av snö och is. 2004 mottog han priset Innovation Award i London, då Ice Globe Theatre utsetts till en av världens mest innovativa upplevelser. Degerlund är också regissör åt trollkarlen Joe Labero. Han är dessutom manusförfattare och regissör för Pippi Långstrump - Ett äventyr på is. 
Degerlund är sedan 2005 VD/Creative Director för Pronto Production AB, en kommunikationsbyrå med kompetens inom strategi, design/grafisk formgivning, varumärkesbyggande och arkitektur. Pronto Production är producent och idégivare och arkitekt till Kläppenteatern Bodens Friluftsteater i Boden. Den 13 juli 2013 hade Enbom - SpionOpera världspremiär på Kläppenteatern i centrala Boden; den är Sveriges första ekoteater byggd av återvunnet material. 

Rolf Degerlund är gift med Kerstin Degerlund, grafisk formgivare, och bor i Norge. Han arbetar sedan 2016 som teaterchef för Beaivváš Sámi Našunálateáhter (Samiska nationalteatern) i Norge.

Degerlund har varit gift med journalisten och debattören Lotta Gröning.

Filmografi (urval) 

 (TV-film)

Källor 

Rolf Degerlund fyller 60 år Norrbottens-Kuriren 2012-12-07
 (sid. 320, filmografi 1977-2000)

Noter

Externa länkar

Svenska skådespelare
Svenska teaterchefer
Personer från Råneå socken
Födda 1952
Levande personer
Män
Thérèse Brunnander

Maria Thérèse Brunnander, född 21 oktober 1963 i Uppsala, är en svensk skådespelare.

Biografi 
Brunnander började sin skådespelarbana med studier vid Skara Skolscen 1982-1983 och tillsammans med några kamrater därifrån startade hon en fri teatergrupp i Kristianstad, Boulevardteatern, som var verksam 1983-1987. Hon fortsatte därefter sin teaterutbildning vid Teaterhögskolan i Stockholm 1987-1990  och efter ett kortare engagemang vid Folkteatern i Gävle tillhör hon sedan hösten 1991 Dramatens fasta ensemble.

Förlänad guldmedaljen Litteris et Artibus för konst och litteratur 6 juni 2015 av H.M. Konungen.

Filmografi

Teater

Roller (ej komplett)

Priser och utmärkelser 
 2014 – O'Neill-stipendiet
2015 – Litteris et Artibus

Källor

Fotnoter

Externa länkar 
 
 

Födda 1963
Svenska skådespelare under 1900-talet
Kvinnor
Levande personer
Skådespelare från Uppsala
Alumner från Teaterhögskolan i Stockholm
Mottagare av Litteris et Artibus
Svenska skådespelare under 2000-talet
Nils Waldt

Nils Teodor Waldt, född 13 februari 1896 i Stockholm, död 21 maj 1969 i Stockholm, var en svensk skådespelare och ateljéarbetare.

Filmografi (urval)

Externa länkar

Svenska skådespelare
Födda 1896
Avlidna 1969
Män
Skådespelare från Stockholm
Olof Huddén

Olof Gustaf Huddén, född 11 februari 1923 i Sollentuna, död 2 september 2006 i Hedvig Eleonora församling i Stockholm, var en svensk skådespelare.

Olof Huddén är begravd på Solna kyrkogård. Han var far till skådespelaren Mats Huddén.

Filmografi 

 (TV-film)

 (även 1979)

 (även 1988)

Teater

Roller

Radioteater

Roller

Referenser

Externa länkar 
 
 

Svenska scenskådespelare
Svenska skådespelare under 1900-talet
Skådespelare från Stockholm
Personer från Sollentuna
Gravsatta på Solna kyrkogård
Födda 1923
Avlidna 2006
Män
Marian Anderson

Marian Anderson, född 27 februari 1897 i Philadelphia, Pennsylvania, död 8 april 1993 i Portland, Oregon, var en amerikansk altsångerska.

Biografi 
Anderson räknades som en av USA:s främsta spiritual-sångare. Hon debuterade vid New York Philharmonic 1925 och vid Carnegie Hall 1928. Under 1930-talet genomförde hon en turné i Europa. Hon var även den första färgade sångare som spelade en huvudroll vid Metropolitan Opera i New York, vilket skedde den 7 januari 1955. Hon sjöng även vid installationsceremonien av president John F. Kennedy.

Anderson tilldelades medaljen Litteris et Artibus 1952. Hon drog sig tillbaka från scenen 1965.

Referenser

Externa länkar 

Marion Anderson historical society (engelska)
Find a Grave: Marian Anderson

Amerikanska operasångare under 1900-talet
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Mottagare av Frihetsmedaljen
Mottagare av Litteris et Artibus
Personer från Philadelphia
Födda 1897
Avlidna 1993
Kvinnor
Lorri Lail

Lorri Lail, (eg. Laurie Lyle), född 20 februari 1904 i Oslo, död augusti 1978 i Malmö, var en norsk-svensk operasångare (mezzosopran) av skotsk-norsk härkomst.

Biografi
Lorri Lail var dotter till översten Allan Lyle av irländsk härkomst och Catharina Salicath av fransk härkomst. Hon studerade i Norge, Schweiz, Frankrike och Storbritannien, innan hon 1927 bosatte sig i Stockholm och blev 1935 svensk medborgare. Lail som börjat studera sång innan hon kom till Sverige fortsatte dessa i Sverige för Dagmar Gustafson och Aslaug Due Møller. Hon scendebuterade 1935 och engagerades till operan i Danzig 1938. Där debuterade hon som Ulrica i Maskeradbalen. Hon stannade i Danzig till 1940 och gästspelade då även i Königsberg. Lail gjorde en framgångsrik internationell karriär med gästspel i bland annat Dresden, Leipzig, Schweiz och de nordiska länderna. I Sverige framträdde hon som Bianca i Benjamin Brittens Lucretia vid den svenska premiären i Göteborg 1949. Hon spelade även rollen under säsongen 1949–1950 på Kungliga Operan.

Hon utmärkte sig dock främst som konsert- och oratoriesångare. Under 1941 hade hon stora framgångar med Brahms altrapsodi i Stockholm. Lail framförde många romanser och tolkningar av barockverk.

Hon bosatte sig åter i Sverige 1968.

Diskografi
Lorri Lail, Historical Recordings from 1941–45. Hamburger Archiv fur Gesangskunst. HAFG 10135. CD. Källa: www.amazon.de
Lorri Lail. Lebendige Vergangenheit. LV 141. LP. Källa: www.amazon.de
Altstämman i Örtagårdsmästaren. Den heliga natten. Av Hilding Rosenberg. I: Rosenberg plays/spelar Rosenberg. Oratorier. Oratorios. (Collectors Classics. Vol. 2:III). Caprice Records. CAP 21509. Svensk mediedatabas.
Zandonai, Riccardo, Kavaljererna på Ekeby. Kungliga Hovkapellet. Dirigent: Nils Grevillius. EMI E053-35143.
Wilhelm Peterson-Berger 1862-1942. Collectors Classics. Vol. 14:1-lll. Caprice.

Källor
Lorri Lail, Bach-cantatas.com, läst 12 januari 2012.
Sørensen, Inger, Operalexikonet, sidan 304, Forum, 1993, .
Toledo Blade 28 november 1948: Lorri Lail To Be Heard

Noter

Externa länkar
YouTube: Lorri Lail sjunger Den första kyssen av Jean Sibelius.

Norska operasångare under 1900-talet
Svenska operasångare under 1900-talet
Altar
Kvinnor
Födda 1904
Avlidna 1978
Sångare från Oslo
Bagalkot

Bagalkot (kannada: ಬಾಗಲಕೋಟೆ)är en stad i Bagalkotdistriktet i norra delen av den indiska delstaten Karnataka. Folkmängden uppgick till 111 933 invånare vid folkräkningen 2011.

Källor

Orter i Karnataka
Bagalkot (distrikt)

Bagalkot är sedan 1997 ett distrikt i norra delen av den indiska delstaten Karnataka. Det har en yta på 6 575 kvadratkilometer. Huvudorten är Bagalkot.

Externa länkar 
 Distriktet Bagalkots officiella webbplats 

Distrikt i Karnataka