kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Nils Pedersson Bielke

Nils Pedersson Bielke till Åkerö i Bettna socken, Södermanlands län, och Stora Dala i Dala socken, Skaraborgs län. Född omkring 1502, uppfostrades delvis i Danmark, död 1550, var ett svenskt kammarråd, son till Peder Turesson (Bielke). Nils Pedersson var jämte sin broder Ture Pedersoon Bielke den första inom Bielkeätten, som skrev sig Bielke.

Nils Pedersson Bielke hade betydande jordegendomar i Sverige och återvann även stora delar av släktens i Danmark belägna, under unionsstriderna indragna gods. Han var från 1544 kammarråd, det vill säga en av de högsta tjänstemännen i den av Gustav Vasa organiserade "kammaren", ämbetsverket för rikets räkenskaper. Erhöll i förläning Viste härad 1538 och Dala socken, i Västergötland 1538 samt Bettna socken, 1544 och Sköldinge socken, 1546, båda i Södermanlands län. Nils Pedersson var häradshövding i Oppunda härad, Södermanland, 1546–1550.  Han kullseglade och drunknade i Bråviken 1550.

Han gifte sig 1537 i Söderköping med Anna Hogenskild (1513-1590) till Hedensö, dotter till Klemet Bengtsson Hogenskild och änka efter Jakob Krumme till Hedensö. Av deras barn, kan nämnas Hogenskild Bielke (avrättad 1605), Ture Nilsson Bielke (avrättad under Linköpings blodbad år 1600), Claes Nilsson Bielke (1544-1623), och Carin Nilsdotter Bielke (1539-1596).

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Fotnoter

Vidare läsning 
 

Födda 1500-talet
Avlidna 1550
Nils Pedersson
Män
Svenska hovmän
Gustav Vasas hov
Svenska kammarråd
Ture Bielke (1514–1577)

Ture Pedersson Bielke, riksråd, född 1514, död 17 juni 1577, son till Peder Turesson (Bielke), till Kråkerum i Kalmar län, Vikhus i Västmanland samt Salsta i i Uppland, och senare, efter svärfaderns död,1567, Gäddeholm (numera Tureholm) i Södermanland.

Biografi
Ture var jämte sin broder Nils den första inom Bielkeätten, som skrev sig Bielke. Liksom sin bror innehade han stora gods och förläningar. Han användes av Gustav Vasa till åtskilliga uppdrag, erhöll maj 1534 kungens rekommendation till hertig Magnus av Sachsen-Lauenburg med anledning av sin önskan att tjäna vid dennes eller andra tyska hov som kammarråd. Kammarråd 1539-1540; slottsfogde på Stockholms slott 1540, och användes under och efter Dackefejden att mönstra och löna trupper; deltog i förhandlingar med allmogen i Hälsingland om skatt till kronan under början av år 1545. Tillhörde med säkerhet riksrådet fr. o. m. 1550; erhöll Alunda och Morkarla i Uppland i förläning 1549 till sin död. Sändebud till Polen 1553; befälhavare i ryska kriget 1555–56. Riddare vid Erik XIV:s kröning 1561; Överstekammarråd 1561; medlem av beskickning till Danmark 1562. Krigskommissarie i Estland 1567, men återkallad 1567. Efter att från början stått i gunst hos Erik XIV, slöt han sig 1568 till de upproriska och användes av Johan III som ledamot för fredsunderhandlingar med Danmark; tog säte i Johan III:s råd 1569. Erhöll Östra härad i Småland i förläning 1569-1572. Kommissarie för Älvsborgs lösen i Uppland 1571. Tillika lagman i Norrland och Uppland. På grund av sina godsintressen i grannlandet (Danmark), hade han konsekvent iakttagit en fredsvänlig politik under sjuårskriget.

Familj
Han gifte sig första gången 1540 på Stockholms slott med Karin Gera († 1558), dotter till riksrådet Holger Karlsson Gera, och andra gången den 12 februari 1562 på Hörningsholms slott med Sigrid Svantesdotter Sture (1538–1613), dotter till Svante Sture d.y.

I Trosa lands kyrka, Södermanland, finns begravelsesbanner med vapenskölden, och släktavla för Ture Pedersson Bielke

Barn
Peder (d. 1564) från första äktenskapet med Karin Gera  
Catharina (1563–)
Eric (1564–)
Svante Bielke (1567–1609)
Nils Turesson Bielke (1569–1639)
Kerstin (1570–)

Noter

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939
 
 Trosa kyrka, Södermanland. Begravelsesbanner, släktavla för Ture Pedersson Bielke: http://www.gravstenogepitafier.dk/trosa.htm

Svenska riksråd under 1500-talet
Män
Födda 1514
Avlidna 1577
Svenska häradshövdingar
Lagmän i Uppland
Svenska kammarråd
Claes Bielke

Claes Bielke, född 1544, död 1623, var en svensk friherre till Viks slott, son till Nils Pedersson Bielke och Anna Hogenskild till Hedensö. Han var först gift med Elin Fleming, dotter till Lars Ivarsson Fleming, och därefter med Elsa Bielke (syster till drottning Gunilla Bielke). Han blev far till Margareta Bielke, gift med riksrådet Axel Ryning.

Biografi
År 1576 utnämnd till ståthållare på Kronobergs slott och lagman i Tiohärads lagsaga, och 1585 riksråd, upphöjdes Claes Bielke vid Sigismunds kröning till friherre, med Viks slott till friherreskap, och blev samma år lagman i Norrfinne lagsaga. Han ansågs för en rättskaffens och duglig man, fast ingalunda i själsgåvor jämförlig med sina bröder.

Däremot stod han över dem i rikedom, vilket, jämte hans svågerskap med konung Johan III, förlänade honom en yttre glans som hans personliga egenskaper inte skulle kunnat skänka. Det var också denna hans obetydlighet, som räddade honom från brödernas öde, fast han, liksom de, ställdes till rätta under Linköpings riksdag och utfördes på avrättsplatsen för att åse de andras avrättning. Han återfick därefter friheten; men det osunda fängelset hade så skadat hans hälsa att han under hela sin övriga livstid måste gå på kryckor.

Efter morbrodern Hogenskild Nilsson Bielkes avrättning 1605 uppblossade åter Karls misstankar och han befallde Bielke att genast lämna riket, i ett ljungande brev, som slutade med följande kraftord: "Vet det, att, om vi efter denna tiden finna dig inom våra och rikets gränser, så skall du den gången löpa hufvudlös hädan. Rätta dig härefter och packa dig ut! Carolus."

Claes Bielke måste med hustru och barn huvudstupa bege sig av till Polen, där han stannade kvar i tio år. Men sedan hans gamla vänner, bröderna Brahe, Göran Posse, med flera därute avlidit, kände han sig ensam och olycklig i det främmande landet.

Karl var nu död och Gustav II Adolf, som uppstigit på Sveriges tron, sökte med godhet försona sin faders hårda framfart. Bielke begärde och erhöll 1615 tillåtelse att återvända. Han mottogs med vänlighet av den unge kungen och tillbragte sina sista levnadsår i hemlandet, där en son och flera döttrar, alla lyckligt gifta, förljuvade hans ålderdom.

Källor

Vidare läsning 
 

Svenska riksråd under 1500-talet
Svenska ståthållare
Claes Bielke
Födda 1544
Avlidna 1623
Män

Lagmän i Finland
Ståthållare i Kronoberg
Personer under äldre vasatiden
George Albert Boulenger

George Albert Boulenger, född 19 oktober 1858 i Bryssel, död 23 november 1937 i Saint-Malo, var en belgisk-brittisk zoolog. 

Han var verksam på Natural History Museum från 1880 till sin pensionering 1920. Som pensionär studerade han rosor och skrev bland annat två volymer om europeiska rosor.

Boulenger var Fellow of the Royal Society, och invaldes 1914 som utländsk ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien. Han har utgivit talrika arbeten över reptiler och batrachier och en monografi över Europas ormar (1913).

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939.

Noter

Belgiska zoologer
Brittiska zoologer
Belgiska botaniker
Brittiska botaniker
Brittiskt museifolk
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Födda 1858
Avlidna 1937
Män
Svensk uppslagsbok
Ledamöter av Royal Society
Axel Ryning

Axel Nilsson Ryning, född 1552, död 8 januari 1620, var en svensk riksamiral, riksmarsk, riksråd, friherre till Tuna gård i Österåkers socken i nuvarande Österåkers kommun i Österskär i Åkersberga, Stockholms län, samt till Penningby slott i Länna socken, i nuvarande Norrtälje kommun, Stockholms län och till Nynäs herrgård i Ösmo socken i nuvarande Nynäshamns kommun, Stockholms län. Son till Nils Eriksson Ryning och Ingeborg Trolle.

Biografi
Ryning var en av Gustav II Adolfs förmyndare och gift med Margareta Bielke, dotter till Claes Nilsson Bielke och Elin Fleming.

Hans verksamhet började genast efter Johan III:s död, då han 1592 utnämndes till hertig Karls råd och samma år medlade försoning mellan hertigen och de sex rådsherrar, vilka 1590 blivit häktade för förrädiska stämplingar.

Sigismund förordnade vid sin avresa 1594 Erik Brahe, som var katolik, till ståthållare i Stockholm. 1599 ersattes Erik Brahe av Axel Ryning och Carl Sture, och uppdrog åt Ryning, sedan denne varit hertigen följaktig på hans tåg till Finland, att vara ståthållare i Viborg.

Tre år senare utnämndes han av hertigen till riksråd och riksamiral samt var jämte flera andra svenska herrar rikets fullmäktig vid fredsmötet med danskarna i Flaksjöbäck samma år 1602. Gustaf II Adolf belönade Rynings förtjänster mot hans fader och riket, genom att strax efter sitt anträde till regeringen upphöja honom till riksmarsk och lagman i Södermanlands lagsaga 1611. Emellertid finnes någon hans synnerliga åtgärd såsom sådan sällan omtalad. Vid konungens kröning 1617 blev Ryning slagen till riddare.

Referenser

Noter 

Svenska riksråd under 1600-talet
Födda 1552
Avlidna 1620
Män
Personer under äldre vasatiden
Personer under stormaktstiden
Lagmän i Södermanland
Svenska militärer under 1600-talet
Svenska marskar
Hesdin

Hesdin är en kommun i departementet Pas-de-Calais i norra Frankrike. Huvudort i kantonen med samma namn (11 420 invånare) i arrondissementet Montreuil-sur-Mer (99 288 invånare) i departementet Pas-de-Calais. År  hade Hesdin  invånare.

Floden Canche flyter genom staden som domineras av det centrala torget Place d'Armes. Stadshuset och kyrkan härstammar från 1500- och 1600-talen. Kyrkan har ett vackert klockspel.

Historia 
Omkring 431 besegrades den frankiske kungen Chlodio av den romerske befälhavaren Aëtius i närheten av Hesdin.

Befolkningsutveckling 
Antalet invånare i kommunen Hesdin

Se även 
 Lista över kommuner i departementet Pas-de-Calais

Källor

Externa länkar 

Orter i Hauts-de-France
Kommuner i Pas-de-Calais
Jakob Henriques

Jakob Henriques, född 1972, är en svensk klassiskt skolad gitarrist. Han har solistdiplom från Kungliga Musikhögskolan i Stockholm. Han har fått flera priser i internationella gitarrtävlingar, exempelvis tredjepris i tävlingen Masters of tomorrow vid Kammarmusikfestivalen i Piteå. 

Henriques har deltagit som solist i ett flertal internationella musikfestivaler i Sverige, Italien och USA. Han undervisar som masterclass-lärare vid musikhögskolor i Sverige. Han har framfört ett flertal solistverk för gitarr med Sveriges Radios symfoniorkester och i Berwaldhallen och har gjort ett flertal inspelningar av klassiska originalkompositioner för gitarr. En inspelning har han gjort tillsammans med Jonas Lindgård. 

Henriques har också arbetat med att få fram originalnoter till äldre kompositioner för andra instrument och transponerat om dessa till gitarr. Bland annat J.S. Bachs Partita II (BWV 1004) för flöjt har genomarbetats och spelats in på gitarr.

Han arbetar sedan 2004 som konstnärlig ledare vid den återkommande festivalen Musikdagar i Gryt.

Diskografi
Scheherazade Lindgård - Henriques (nosag CD 094) 2005

Källor

Externa länkar 
 Jakob Henriques webbplats

Svenska gitarrister
Män
Födda 1972
Levande personer
Cambrai

Cambrai är en kommun i norra Frankrike. Cambrai är arrondissementshuvudstad (Sous-préfecture) i departementet Nord. År  hade Cambrai  invånare.

Kultur 
Många av Cambrais historiska byggnader har förstörts. Den gotiska katedralen förstördes under franska revolutionen liksom de flesta av stadens kyrkor. Den främsta sevärdheten idag är barockbyggnaden Chappelle des Jésuites och Maison espagnole intill som idag rymmer turistbyrån.

Historia 
Cambrai var ursprungligen en romersk stad, under namn av Cameracum. Staden hörde från början av 900-talet och fram till 1678 Tyska riket. Staden var biskops och senare ärkebiskopssäte. Staden har sedan 1200-talet varit känd för sin batisttillverkning. I freden i Nijmegen tillföll staden med kringliggande landområden Frankrike.

Ligan i Cambrai kallas en allians, som 1508 slöts i Cambrai, riktad mot Venedig. I den deltog påven Julius II, kejsar Maximilian av Tyskland, Ferdinand den katolske av Spanien och Ludvig XII av Frankrike, vilka alla ansåg sig ha krav på områden som innehades av Venedig. Underhandlingarna inleddes av en allians mellan kejsaren och Ludvig XII, till vilken de övriga parterna slöt sig. Ligan ledde 1509 till ett gemensamt krig mot Venedig, men upplöstes snart.

Freden i Cambrai, slöts 1529 mellan kejsar Karl V och Frans I av Frankrike under medling av kejsarens faster Margareta av Österrike, ståthållare i Nederländerna, och Frans I:s mor, Louise av Savojen, varför den även benämnts damfreden. Frans I, som haft svåra motgångar i föregående krig, måste uppge sina italienska anspråk och avstå länsöverhögheten över Artois och Frander med fick behålla Bourgogne, som han i freden i Madrid 1526 avträtt.

Slaget vid Cambrai 20 november-3 december 1917 under första världskriget ägde rum här. Slaget har främst gått till historien då det var första gången som stridsvagnar framgångsrikt användes i strid.

Cambrai är födelseort för:
 Charles François Dumouriez (1739-1823), general.
 Louis Blériot (1872-1936), flygpionjär.
 René Dumont (1904-2001), lantbruksingenjör, sociolog och politiker (grön).
 Maurice Godelier (1934-), socialantropolog, nymarxist och intellektuell.

Befolkningsutveckling 
Antalet invånare i kommunen Cambrai

Se även 
 Lista över kommuner i departementet Nord
 Cambrésis

Källor

 Svensk uppslagsbok, Lund 1930

Externa länkar 
 Officiell webbplats
  Aujourd'hui à Cambrai

Orter i Hauts-de-France
Kommuner i Nord
Uddevallabron

Uddevallabron är en motorvägsbro mellan Sunningen och Sund över Byfjorden utanför Uddevalla. Den är en del av Europaväg 6 (E6) som utgör en del av den viktiga motorvägen mellan Oslo och Köpenhamn via Göteborg. Längden är 1712 meter och spännvidden 414 meter. Bron, som invigdes i maj 2000, är Sveriges näst längsta motorvägsbro efter Öresundsbron (som delvis går på danskt vatten, cirka 5 kilometer inom Sverige) och den sjätte längsta av Sveriges alla broar. Bron använder snedkabelprincipen och de två pylonerna är 149 meter höga.

Bron måste stängas vid vissa tillfällen av två olika väderrelaterade orsaker. Det byggs lätt upp is på kablarna vid viss väderlek, och när isen tinar kan den falla ner på bilarna i stora stycken. Man har funderat på metoder att hindra detta. Den andra anledningen är stark vind. Vid full storm blir det riskabelt, särskilt för vissa fordon såsom husvagnar, olastade lastbilar och bussar.

Referenser 

E6
Byggnader och anläggningar i Uddevalla kommun
Motorvägsbroar i Sverige
Broar invigda 2000
Snedkabelbroar
2000 i Sverige
Broar i Västra Götalands län
Klassisk elektrodynamik

Klassisk elektrodynamik, elektromagnetisk fältteori, är en fysikalisk teori om elektromagnetiska fenomen. Den formuleras i Maxwells elektromagnetiska ekvationer.

Det finns ett par förenklade specialfall av teorin – elektrostatik där laddningarna är orörliga (vilket medför att inga magnetiska fenomen finns), och magnetostatik där strömmarna – och därmed magnetfälten – är konstanta.

Dessutom finns kvantelektrodynamik.

Lorentzkraft 
Det elektromagnetiska fältet ger upphov till en Lorentzkraft som verkar på elektriskt laddade partiklar:

där fetstil innebär vektorrepresentation: F är kraften på laddningen q, E är det elektriska fältet, v är laddningens hastighet och  B är det magnetiska fältet.

Enligt ekvationen har Lorentzkraften två bidrag. Det ena, det magnetiska, är kryssprodukten av hastigheten och det magnetiska fältet. Detta ger upphov till att den resulterande kraften är vinkelrät mot både hastigheten och magnetfältet. Det andra bidraget, det elektriska, är parallellt med det elektriska fältet.

Det elektriska fältet E 
Det elektriska fältet E är definierat som

där q0 är en känd stationär testladdning och F är kraften på testladdningen till följd av det elektriska fältet. Testladdningen skall ha så liten laddning att dess påverkan på det elektriska fältet är försumbar. SI-enheten av E är N/C (Newton per Coulomb) eller V/m (Volt per meter). Inom elektrostatiken, där laddningarna är orörliga, kan den resulterande kraften fås som en superposition av alla krafter, det vill säga som summan av krafterna:

där n är antalet laddningar, qi är ite laddningen, ri är positionen hos den ite laddningen, r är positionen för bestämning av det elektriska fältet och ε0 är vakuumpermittiviteten.

Om fältet istället kommer från en kontinuerlig laddningsdistribution blir summan en integral:

där  är laddningsdensiteten och  är vektorn som pekar från volymelementet  till punkten i rymden där E skall bestämmas.

Båda dessa ekvationer är svåra att lösa, speciellt om man vill bestämma E som en funktion position. En skalär funktion kallad den elektriska potentialen kan förenkla beräkningarna. Den elektriska potentialen, även kallad spänning (enhet Volt) definieras av linjeintegralen

där V(r) är den elektriska potentialen och C är kurvan som integralen följer.

Elektromagnetiska vågor 
Ett tidsföränderligt elektromagnetiskt fält färdas från sitt ursprung i form av en våg. Dessa vågor färdas i vakuum med ljusets hastighet och existerar i ett brett spektrum av våglängder. Några exempel på elektromagnetisk strålning ordnade efter ökande frekvens är: radiovågor, mikrovågor, ljus (infrarött ljus, synligt ljus och ultraviolett ljus), röntgenstrålning och gammastrålning.

Inom partikelfysiken visar sig elektromagnetisk strålning genom växelverkan mellan laddade partiklar.

Externa länkar 

Elektrodynamik
Presbyter

Presbyter (grekiska presbyteros, den äldre) är en församlingsäldste.

Episkopal tolkning
I den tidigaste kyrkan var en presbyter en person som bistod biskopen med att förvalta församlingen och som vid gudstjänsten omgav denne. När allt fler funktioner överläts åt presbytererna och de fick rätt att själva hålla gudstjänsten utan biskopens närvaro, förvandlades de med tiden till församlingspräster. Det svenska ordet "präst" kommer av presbyter.

Reformert tolkning
En presbyter i Nya Testamentet refererar till en ledare i en lokal kristen församling. I nytestamentlig tid var presbyter (äldste) en synonym till episkopos (biskop).  Presbyter beskriver ledarfunktionen och episkopos tillsynsfunktionen, men det är samma personer som har dessa två snarlika funktioner. I Nya Testamentet refererar ordet presbyter även till ledarna i Sanhedrin, stora rådet, det judiska folkets högsta politiska och religiösa organ under grekisk-romersk tid.

Presbyterianska kyrkor, förkastar episkopalismen och läran om biskopar. Genom att man ser presbyter (äldste) och episkopos (biskop) som i praktiken synonymer för församlingsledare så låter man församlingen ledas av ett antal presbyter. I praktiken innebär det att man inte vill att kyrkan skall styras av en påve, ärkebiskop eller av biskopar (episkopos) utan av valda lokala ledare, äldste (presbyteros), vilket man anser är mer i överensstämmelse med den första kristna församlingens tanke att alla kristna är präster och att alla tar del i de beslut som fattas.

Kyrkliga titlar
Präster
Termer inom kristendomen
Argotta

Argotta, född omkring 376 som dotter till Genebald, var en frankisk drottning, gift med Pharamond, med vilken hon fick sonen Chlodio. Argotta kan vara en helt påhittad gestalt och det är alltså inte säkert, att hon har funnits i verkligheten.

Frankiska drottningar
Kvinnor
Födda 376
Avlidna okänt år
370

370 (CCCLXX) var ett normalår som började en fredag i den julianska kalendern.

Händelser

Okänt datum 
 Sachsarnas närvaro i Batavia noteras av Ammianus Marcellinus.
 Valentinianus I och Valens utfärdar en lag, som förbjuder giftermål mellan romare och barbarer vid hot om dödsstraff.
 Valentinianus och Valens utfärdar ett edikt, som förbjuder import av vin och olivolja från områden, som kontrolleras av barbarer.
 Ostrogoterna besegras och invaderas av hunnerna. Visigoterna går över Donau.
 Basileios den store blir biskop av Caesarea.
 Demofilos blir patriark av Konstantinopel, även om Evagrius gör honom rangen stridig.
 Johannes Chrysostomos blir döpt.
 Tidigare Qin erövrar Tidigare Yan i Kina.
 Hunnerna krossar alanernas imperium samt korsar både Volga och Don.

Födda 
 Pharamond, legendarisk frankisk hertig
 Hypatia, egyptisk matematiker
 Alarik, kung över visigoterna

Avlidna 
 Lucifer Calaritanus, grundare av Luciferiansekten
 Eudoxius, patriark av Konstantinopel

Externa länkar
Priapos

Priapos eller Priapus (latin) var en grekisk gudomlighet som representerade naturens fruktbarhet och därför framställdes med en enorm erigerad penis. Han anses vara son till vinguden Dionysos och kärlekens gudinna Afrodite, eller den ledande gudomen Zeus och Afrodite, de mytologiska källorna spretar. Hans skepnad var lik Pans och hans bild brukade uppställas i trädgårdar. Han var en fruktbarhetsgud, som tillskrevs inflytande på både djurs, växters och människors alstringskraft. Hans ovanligt stora penis var alltid redo, inte bara för reproduktion, utan också för straff. Han hade som mål att tvinga sin vilja på alla dem som han kontrollerade och beskyddade. Hans penis var också symbol för det manliga organet som livets och skapelsens bärare.

Priaposkultens egentliga hemort var Lampsakos samt de övriga städerna utmed Hellesponten och Propontis, bland vilka en till och med bar namnet Priapos. En bild (skulptur) av Priapos brukade ställas upp i trädgårdarna, för vilka den gällde som skyddsgud (custos hortorum) och där den även tjänade till att skrämma bort fåglar och frukttjuvar. Dessutom tillskrev man den förmåga att använda det onda ögat.

Mytologi
Enligt myten föddes Priapos i Lampsakos i Mindre Asien. Vid födseln var han vanställd och sattes ut i bergen. Han blev funnen av några herdar som tog hand om honom. Priapos stora fallos är en uppenbar källa till stolthet, då han en gång slog ihjäl en åsna som var mer välutrustad än han själv.

Väktaren
Trästatyer, föreställande guden med enorm erigerad penis, användes som väktare för att försvara trädgårdar och odlingar från tjuvar. De straff Priapos hotade brottslingarna med var sexuellt anpassade efter kön och ålder. Kvinnor skulle våldtas i vaginan och unga pojkar i anus. Skäggprydda män fick det mest skambelagda straffet - att våldtas i munnen. I verkligheten bestraffades tjuvar och inkräktare med prygel, förnedring och sexuell förnedring. Antika källorna beskriver hur man låter slavar urinera på brottslingar som inkräktat på egendom som skyddats av Priapos. Straffet är en form av symbolisk besmutsning, där den bestraffade får lägre status än samhällets lägst stående invånare.

Konst och litteratur
Priapeia är en samling latinska dikter ägnade till Priapos och är känd för att vara obscen. En konstnärlig avbildning av en fruktbarhetsgud, inte bara Priapos, kallas priap. Inom den romerska litteraturen finns en tradition som kallas den priapiska versen. Det är humoristiska dikter som framställer Priapos som ömsom hotfull, ömsom patetisk.

Guden var en av de många som romarna anammade, och hans bild användes i romarriket gärna som vägvisare till och skyltar för bordeller. Det sägs även att de så kallade trädgårdstomtarna har Priapos som förebild. 

År 1786 utgav Richard Payne Knight An Account of the Remains of the Worship of Priapus, där han sökte visa att kulten av denne gud levt vidare genom århundradena. Boken var led i ett projekt att återuppliva hedendomen.

Se även
 Priapism

Källor

Noter 

Gudar i grekisk mytologi
Fruktbarhetsgudar
Motiv i konsten
HBTQ-mytologi
Afrodite