kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Eric Carl Trafvenfelt

Eric Carl Trafvenfelt, född 8 november 1774 i Alsike, död 17 januari 1835 i Stockholm, var en svensk läkare.

Biografi
Trafvenfelt blev student i Uppsala 1787, medicine doktor 1797 och kirurgie magister 1799. Åren 1797-1801 tjänstgjorde han som sekreterare i Collegium medicum och erhöll vid sin avgång professors titel. År 1812 blev han ledamot av Vetenskapsakademien. År 1813 utnämndes han till assessor i Sundhetskollegium och 1832 till medicinalråd där. 

Trafvenfelt var den egentlige stiftaren av Svenska Läkaresällskapet (1808) och 1812-1817 dess sekreterare. Vid hans avgång från denna befattning lät sällskapet över honom slå en medalj, och till sällskapet donerade han en icke obetydlig summa. Som medlem av ridderskapet och adeln väckte han 1809 förslag om en allmännare och förbättrad läkarvård på landet genom prästerskapets biträde samt om inrättande av ett institut för utbildning av fältläkare (detta tillkom 1810 som Institutet för fältläkares danande, senare Karolinska mediko-kirurgiska institutet, nuvarande Karolinska institutet).

Han var ledamot av direktionen för åtskilliga sjukvårds- och barmhärtighetsinrättningar samt verkade kraftigt för vaccinationens utbredning med mera. Många större och mindre avhandlingar av Trafvenfelt finns dels särskilt utgivna, dels intagna i Vetenskapsakademiens och Svenska Läkaresällskapets handlingar.

Källor

Vidare läsning

Svenska läkare under 1800-talet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Födda 1774
Avlidna 1835
Män
Alumner från Uppsala universitet
Ugglan
Personer från Alsike socken
Lyrskogsheden

Lyrskogsheden, da. Lyrskov Hede, norr om staden Slesvig och nära Isted (ej, som Knýtlingasagan berättar, i närheten av Kongeå) i nuvarande kommunen Lürschau i norra Tyskland. 

Heden är känd genom det stora slag, som stod där 28 september 1043, där Magnus den gode i spetsen för norrmän och danskar, med understöd av några sachsiska furstar, slog en stor här av hedniska slaver, i synnerhet obotriter och vender. 15 000 slaver berättas ha stupat.

Referenser 

Schleswig-Holsteins geografi
Danmark under 1000-talet
Danska slag
1043
Slag under vikingatiden
Geografiska områden i Danmarks historia
Ugglan
Salmonsens
Soissons

Soissons är en kommun i departementet Aisne i regionen Hauts-de-France i norra Frankrike. Ortnamnet bevarar minnet av svessionerna, Suessiones, väster om remerna. Staden är biskopssäte.

Historia 

Ursprungligen kallat Noviodunum, erhöll Soissons som suessionernas huvudstad under kejsar Augustus namnet Suessiones eller Augusta Suessionum. I dess närhet besegrades 486 romerske ståthållaren 
Syagrius av Klodvig I.

511 blev Soissons huvudstad i riket Neustrien och innehades efter dess förening med Austrasien av husen Vermandois, Châtillon, Artois m. fl. Med kringliggande område bildande ett grevskap, erhöll det 1131 ett fribrev. Under medeltiden utstod det flera belägringar av normander och inhemska furstar. Det hemföll till Frankrike först 1734.

Under kriget 1814-15 blev Soissons två gånger erövrat av preussarna samt måste även 16 oktober 1870 efter ett hårdnackat försvar öppna sina portar för dem.

Under första världskriget var Soissons 2-13 september 1914 i tyskarnas händer. Under oktober till december samma år och januari 1915 stod heta strider i trakten av Soissons, som bombarderades av tyskarna 28 november och 8 januari samt då fransmännen 13 januari gått tillbaka över Aisne. Under återstoden av januari samt under februari och mars utkämpades åtskilliga artilleridueller i närheten. I slutet av maj återuppblossade striderna och fortsatte, särskilt mellan motståndarnas artilleri, under hela återstoden av 1915 samt i januari till mars, maj och augusti 1916, varefter här var jämförelsevis lugnt till 18 januari 1917, då smärre strider började förekomma. Under mars gjorde fransmännen upprepade framstötar norr och nordöst om denna stad, som 12 och 13 samma månad bombarderades av tyska flygare och 28 av tyskt artilleri.

Under slaget vid Soissons-Reims, 27 maj-13 juni 1918, återtogs Soissons 29 maj av tyskarna (7:e armén, von Boehn), men utrymdes åter 2 augusti samma år efter andra slaget vid Marne, varefter det ånyo besattes av fransmännen (10:e armén, Mangin). En stor del av staden jämte katedralen låg då i ruiner.

Sevärdheter 

Soissons är belägen i en bördig dal vid Aisnes vänstra strand och vid franska nord- och östbanan. Bland märkliga byggnader från medeltiden må nämnas katedralen, fullbordad i slutet av 1200-talet, en av de mest beundrade gotiska kyrkorna i norra Frankrike. Andra sevärdheter är ruinerna av det 1079 grundlagda klostret S:t Jean des Vignes, kyrkan S:t Léger, S:t Médard, där Pippin den lille kröntes och där Ludvig den fromme förrättade sin kyrkobot 
833 på grund av beslutet vid mötet i Compiègne, samt det till kasern förvandlade klostret Notre Dame de Soissons. Lämningar finnas efter en stor romersk teater.

Industrin omfattar ljus- och chokladfabriker, glas- och sockerbruk, bryggerier och järngjuterier. Handeln med säd, mjöl, skidfrukter (i synnerhet bönor), lin, hampa, trä, träkol m. m. har traditionellt varit livlig.

Demografi 
Antalet invånare i kommunen Soissons

Se även 
 Lista över kommuner i departementet Aisne

Referenser 

Orter i Hauts-de-France
Kommuner i Aisne
Nahum Sokolow

Nahum Sokolow, född 10 januari 1859, död 17 maj 1936, var en sionistisk politiker och författare.

Sokolow var född i Polen, och blev redaktör för den hebreiska tidningen Ha-Sefira 1884, senare för tidskriften Ha-Olam. 1905 blev han generalsekreterare i sionistiska centralbyrån i Köln, och tillhörde från 1911 den sionistiska organisationens huvudledning i Berlin. Han medverkade vid Balfourdeklarationens tillkomst 1917 och utsågs 1920 till ordförande i sionistiska världsexekutiven. Han avled i London.

Bibliografi 
 History of Zionism, 1600-1918 (2 bd, 1919).

Källor

Polska politiker
Polska författare under 1800-talet
Polska författare under 1900-talet
Födda 1859
Avlidna 1936
Män
Sokil

Sokil (ukrainska: Со́кіл, äldre namn: Sokul, Сокуль) är en by (selo) i Volyn oblast i Ukraina vid floden Styr, 33 kilometer norr om Lutsk. Folkmängden uppgår till cirka 800 invånare.

Historia 
Under första världskriget (då låg byn i det nu historiska vojvodskapet Wolyn i Polen) utkämpades under Brusilovs första offensiv 12-30 juni 1916 vid och i närheten av Sokil en rad hårda strider, med växlande utgång, mellan tyska armégruppen Linsingen och 8:e ryska armén (Aleksej Kaledin). Under Brusilovs andra offensiv samma år blev 6, 10 och 28 juli om Sokil framförda kraftiga ryska anfall tillbakaslagna.

Referenser 

Byar i Ukraina
Orter i Volyn oblast
Yellowknife

Yellowknife är huvudstaden i Northwest Territories i Kanada sedan 1967. Den grundades som guldgrävarstad under 1930-talet och hade 17 275 invånare 1996. Den ligger på Stora Slavsjöns norra strand på västra sidan av Yellowknife Bay nära Yellowknifeflodens utlopp. Yellowknife och dess omkringliggande vatten döptes efter stammen Yellowknives, som tillverkade verktyg av regionala kopparfyndigheter. Den nuvarande befolkningen är etniskt blandad, och fem av territoriets åtta officiella språk talas i staden. Staden har ett subarktiskt inlandsklimat med relativt varma somrar (dygnsmedel 17°C i juli, ungefär som Stockholm) och mycket kalla vintrar (dygnsmedel -26°C i januari, kallare än Kiruna) samt lite nederbörd (280 mm per år räknat i smält form).

Historik
Flertusenåriga arkeologiska fynd finns från ursprungsbefolkningarna och området beboddes av Slavey, Dogrib och Chipewyan stammar som gemensamt talade dene när området besöktes 1770 av Hudson´s Bay Companys Samuel Hearne. År 1789 öppnade Alexander Mackenzie en handelsstation för Northwest Company, kallad Fort Providence nära Wool Bay söder om nuvarande Yellowknife. Handelsstationen övergavs omkring 1820 men ursprungsbefolkning stannade kvar.

Guldgrävare på väg till Klondike hittade 1896 guld i Yellowknife Bay men området var för svåråtkomligt för att intressera. År 1936 provborrades i omgivningarna och 1938 startade kommersiell guldbrytning. Samma år bildades en by som 1940 vuxit till cirka 1 000 invånare. År 1945 flyttades byns centrum från Rock och Latham Island till nuvarande plats någon kilometer västerut och året därpå fann Giant Yellowknife Mines guld med åtföljande ny rusch.

År 1953 blev Yellowknife köping (municipal district) och första borgmästaren valdes. 1967 blev köpingen regionhuvudstad för Northwest Territories och blev stad 1 januari 1970.

Gruvor i regionen

Guld
Yellowknife upprättades ursprungligen som ett leveranscentrum för många guldgruvor som var verksamma i regionen i slutet av 1930-talet och början av 1940-talet. Följande är en lista över de större gruvorna, som alla nu är nedlagda. Det fanns också volfram, tantal och urangruvor i närheten. De flesta gruvor i Yellowknife-området ligger inom KAM Group, en del av Yellowknife Greenstone-bältet.

Diamanter
Innan guldet sinade och sista gruvan stängdes 2004 hade diamanter upptäckts 1991 norr om staden och år 2016 är Yellowknife basen för fyra gruvor, som givet staden smeknamnet "Diamond Capital of North America".

Trafik 

Yellowknife Airport ligger nära staden. En väg, Yellowknife Highway (Highway 3), går till vägnätet längre söderut och byggdes 1960. Före 2012 hade den långa avbrott vår och höst då det var för mycket is för färjan och för lite för väg på isen över Mackenziefloden, men 2012 byggdes den 1,1 km långa Deh Cho Bridge.

Externa länkar

Referenser 

Gruvorter
Orter i Northwest Territories
Khadidja

Khadidja bint al-Khuwaylid, född omkring 555, död 619, var en rik köpmanänka i Mecka som vid 40 års ålder blev religionsstiftaren Muhammeds första hustru. Muhammed och Khadidja levde tillsammans i tjugofem år. Hon fick sex barn, fyra döttrar och två söner. Sönerna avled vid späd ålder.

En av döttrarna var Fatima, som blev stammoder för profetens efterkommande, däribland fatimidernas dynasti. 

Enligt de islamiska traditionerna var Khadidja den första personen och kvinnan som blev muslim, medan Ali ibn Abi Talib var den första manliga muslimen efter Muhammed. 

Somliga muslimska historiker menar att några av döttrarna var från ett tidigare äktenskap, medan andra hävdar att de var Muhammeds barn allihop. 

Under Meckabornas bojkott mot hashimiterna spenderade Khadidja all sin förmögenhet för att köpa förnödenheter som mat och vatten för sin mans klan. Khadidja dog samma år som bojkotten hade upphört.

I hadither 
I Sahih al-Bukhari och Sahih Muslim har det återberättats att den islamiske profeten Muhammed sagt att Khadidja är den bästa kvinnan av alla. Muhammed gav henne även de goda nyheterna om ett hus gjort av guldtrådar i paradiset.

Se även
Sorgens år
Ismailiter

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar 

Kvinnor
Födda 500-talet
Avlidna 600-talet
Personer från Mecka
Muhammeds fruar
XMI

XMI står för XML Metadata Interchange och är en standard (vokabulär) för att utbyta metadata mellan olika UML-verktyg.

Se även
XML

Standarder och konventioner
Fordteatern

Fordteatern (engelska: Ford's Theatre) är en teater i Washington, D.C. där USA:s president Abraham Lincoln mördades 1865.

Bakgrund
Byggnaden var ursprungligen från 1833 en baptistkyrka men gjordes om till en teater 1861, då församlingen lämnat över lokalen. 1862 drabbades byggnaden av en brand men öppnades på nytt påföljande år.

Det var på Fordteatern som president Abraham Lincoln blev utsatt för ett attentat på långfredagen den 14 april 1865, då han satt i "statslogen" och tittade på pjäsen Our American Cousin; han avled påföljande dag. Dådet utfördes av den välkände skådespelaren John Wilkes Booth. Booth, som stödde sydstaternas konfederation hoppade in i logen, sköt Lincoln i huvudet, och hoppade sedan tillbaka ner på scenen, varpå han bröt benet, medan han utropade Sic semper tyrannis ("död åt tyranner" på latin). Booth lyckades fly, men greps kort därefter.

Teatern övertogs sedan av USA:s armé och inhyste bland annat krigsdepartementets handlingar. Byggnaden blev sedan Arméhistoriska museet åren 1866-1887. Det blev därefter kontor för krigsdepartementet. 1893 kollapsade taket, varpå 22 tjänstemän omkom och 68 skadades; det uppstod då rykten att det vilade en förbannelse över lokalen. Sedan 1970 är det återigen en teater, och byggnaden i sig är ett nationellt minnesmärke.

Se även
 National Register of Historic Places

Referenser

Noter

Externa länkar
 Officiell webbplats från National Park Service

Teatrar i USA
Byggnader och anläggningar i Washington, D.C.
Senta (Flygande holländaren)

Senta är en kvinnlig huvudroll i operan ''Den flygande holländaren av Richard Wagner.

Senta är en visionär norsk sjökaptensdotter. Rollen sjungs av en sopran.

Källor 

 

Tyska operaroller
Richard Wagner
Ugglan
Cernay, Haut-Rhin

Cernay (tyska Sennheim, elsassiska Sanna) är en stad och kommun i Alsace, Frankrike. Cernay tillhörde tidigare Tyskland och besattes under första världskriget, 8 augusti 1914, av franska trupper. Den 9-10 i samma månad utkämpades i linjen Mülhausen-Sennheim (med dåvarande namn på staden) ett fältslag ("första slaget vid Mülhausen") mellan fransmännen och tyskarna, som återtog staden. Cernay ingick därefter som en stödpunkt i tyska fronten Elsass och blev föremål för hårda strider, särskilt i september och december samma år samt i januari, februari och april 1915, men förblev dock i tysk ägo till krigets slut.

Befolkningsutveckling 
Antalet invånare i kommunen Cernay

Se även 
 Lista över kommuner i departementet Haut-Rhin

Källor 

 

Orter i Alsace
Kommuner i Haut-Rhin
Ugglan
Senlis

Senlis har olika betydelser.

 Senlis, Oise, fransk kommun i departementet Oise.
 Senlis, Pas-de-Calais, fransk kommun i departementet Pas-de-Calais.
 Senlis-le-Sec, fransk kommun i departementet Somme.
Galge

Galge har olika betydelser:

Galge (bestraffningsinstrument) – en anordning för hängning
Galge (sjöfart) – en ställning bestående av två stöttor och ett tvärstycke
Galge (klädhängare) – en anordning för upphängning av enskilda klädesplagg
Galge (bestraffningsinstrument)

Galge är en anordning för hängning och består av en enda eller 2–3 trästolpar med en därpå ovantill rätvinkligt anbragt tvärbjälke; i det senare fallet kan galgen även vila på ett murat postament. Ursprungligen användes för upphängning, av åt gudarna offrade människor eller rovdjur, helt enkelt ett högt träd med elastiska grenar (därav dels uttrycket vippgalge, dels lagtermen "dömas til gren ok galgha"). 

I forntiden torde galgstraffet först och främst drabbat fångna fiender. Enligt Tacitus (Germania, kapitel 12) tillämpades det på överlöpare och landsförrädare. I Gamla Testamentet föreskrivs det som ett särskilt nesligt avrättningssätt. Denna uppfattning gjorde sig gällande ej blott under hela medeltiden, då i synnerhet tjuvar avlivades genom hängning, utan har även delvis bevarats ända till våra dagar. Själva avrättningsredskapet jämte platsen för detsamma (vanligen ett högt beläget ställe, galgbacke) betraktades länge med stolthet som en sinnebild av lagens majestät. Avrättningen gick oftast till på följande vis: 

Bödeln gick, följd av den dömde, upp på en stege till galgens tvärbjälke och lade där en rännsnara om den dömdes hals, skyndade ned igen och tog bort stegen, varigenom avrättningen fullbordades. I England använde man vid verkställandet ett slags fallucka (galgen vilade nämligen där på ett underlag av trä), som den dömde ställde sig på. Om galgstraffets tidiga förekomst i Sverige lämnar landskapslagar uttryckligen ett säkert vittnesbörd. Av Visbys dyrbara, mäktiga stengalgar finns ännu pelarna i behåll, på Galgberget. Efter 1864, då hängning upphörde som avrättningsmetod i landet, förekommer emellertid inte längre några galgar i Sverige.

Referenser

Externa länkar 

Avrättningsmetoder
Galge (sjöfart)

Galge är en ställning bestående av två stöttor och ett tvärstycke. Två sådana begagnas på en del segelfartyg och är placerade på däck, en akter om fockmasten och en för om stormasten, såsom underlag för reservrundhult.

Källor 

Sjötermer
Ugglan
Snart så är vår vandring slut

Snart så är vår vandring slut (Oh, I want to see Him) är en psalm med text och musik från 1916 av Rufus Henry Cornelius. Psalmen är översatt till svenska 1935 av Inez Andersson och publicerades av Smyrnaförsamlingen i Göteborg omkring 1945, enligt Oscar Lövgren. Texten har senare bearbetats av Sixten Sjöberg.

Refrängen börjar Tänk när släkt och vänner och sången är nog mer känd under detta namn.

Publicerad som
Segertoner 1960 som nr 599 under rubriken "Hemlandssånger".
Segertoner 1988 som nr 671 under rubriken "Framtiden och Hoppet - Himlen".

Referenser

Noter 

Amerikanska psalmer
Vetiveriarot

Vetiveriarot, lat. radix vetiveriae, kallas de vitgråa, smala, vågiga, flerböjda, vanligen hoptrasslade, svagt knutiga rotstockarna av
Andropogon squarrosus, som har stark aromatisk lukt, något erinrande om rosenlukt, blandad med patschuli, samt värmande, kryddartad och något bitter smak. Detta välluktande gräs skiljer sig genom små mjuka taggar från samarterna. Det förekommer i Indien, där man av rotstockarna flätar fönsterskärmar, vilka bestänks med vatten och sålunda genom avdunstningen sprider på en gång svalka och vällukt. I medicinen har "khus-khus" (dvs vetiveriarot) använts som svettdrivande och "omstämmande" naturläkemedel. Jfr ivarancusarot och vetiveriaolja.

Källor

Gräs
Turban (olika betydelser)

Turban kan syfta på:

 Turban – en huvudbonad
 Turban (bakverk) – ett bakverk 
 Ludwig Karl Friedrich Turban (1821–1898), tysk ämbetsman och politiker
Ludwig Karl Friedrich Turban

Ludwig Karl Friedrich Turban, ämbetsman och politiker i tyska furstestaten Baden, född 5 oktober 1821 i Bretten i Baden, död 12 juli 1898 i Karlsruhe i Baden.

Turban blev efter tjänstgöring inom juridiska och civila verk 1872 president i handelsministeriet och 1876 därjämte efter Jolly statsminister och ministerpresident. Då handelsministeriet 1881 upphävdes, övertog Turban istället inrikesministeriet. Sedan 1872 var han ledamot av tyska förbundsrådet. Han lämnade 1890 inrikesministeriet, 1893 statsministerposten och platsen i förbundsrådet samt utnämndes till president i Badens Oberrechnungskammer. Turban var moderat nationalliberal och tillhörde 1860-1870 samt från 1873 badensiska lantdagens andra kammare.

Källor

Tyska politiker
Personer från Baden-Württemberg
Födda 1821
Avlidna 1898
Män
Turban (bakverk)

Turban, är inom kokkonsten ett bakverk av vetemjöl, smör, ägg, mjölk, socker och choklad.

Till de fyra första beståndsdelarna tillsätter man jäst och gör en deg. Av degen gör man runda kakor, som läggs på en plåt och täcks med i finriven sötmandel, som blandats med ägg och socker. Över detta strös riven, sockrad vaniljchoklad, och det hela gräddas i ugnen. Lägger man kaka på kaka med marmelad emellan, kan man få en hög tårta.  Denna form har gett bakverket dess namn.

Källor

Bakverk
Tyska östafrikanska kompaniet

Tyska östafrikanska kompaniet () var ett tyskt handelskompani involverat i koloniseringen av Östafrika. Det ansvarade för regerandet av kolonin Tyska Östafrika åren 1885-1890.

Historia
Ett 1884 i Berlin av greve Behr-Bandelin och Carl Peters bildat sällskap, Gesellschaft für deutsche Kolonisation, utsände till Östafrika Peters, greve Pfeil och Jühlke, vilka där förvärvade landområden som senare blev Tyska Östafrika. 

Ur sällskapet framgick 1885 först (i februari) kommanditbolaget Deutsch-Ostafrikanische Gesellschaft Karl Peters und Genossen och senare (i sept.) handelskompaniet Deutsch-Ostafrikanische Gesellschaft med Peters som president och tysk kolonisation i Östafrika som ändamål. Under 1880-talet slöt kompaniet ett antal fördrag med sultanen av Zanzibar om markförvärv vilket låg till grunden för bildandet av Tyska Östafrika år 1885.

Sedan Tyska rikets hjälp 1888 måst anlitas vid ett uppror inom kompaniets område övertog den tyska staten 20 november 1890 hela förvaltningen av kolonin, varefter kompaniet övergick till att bli ett privilegierat handelsföretag med stora plantageanläggningar. Till 1903 ägde det rätt att prägla egna mynt. Kompaniets utveckling avbröts tvärt genom första världskriget 1914-1919, som berövade Tyskland dess kolonier.

Källor
 
 

Handelskompanier
Tanzanias historia
Ugglan
New Deal

New Deal, Den nya given, var USA:s president Franklin D. Roosevelts reformprogram som lanserades med början 1933, som genom att skapa arbetstillfällen för de arbetslösa syftade till att häva den allt djupare depression som hade börjat med börskraschen på Wall Street 1929. New Deal låg till grund för Roosevelts politik 1933-38. Viktiga delar därav förklarades dock grundlagsvidriga av USA:s högsta domstol, men i mera moderat form fortsatte reformprogrammet till hans död 1945 och delvis även därefter av Harry S. Truman (1945-53), som dock även hade ett eget program kallat Fair Deal. 

"New Deal" kallas på svenska också "Den nya given", där giv är ett uttryck hämtat från kortspel. Uttrycket användes första gången av Roosevelt i ett tal under demokraternas nationella konvent 1932 då han hade blivit utsedd till partiets presidentkandidat: "I pledge you, I pledge myself to a new deal for the American people." 

New Deal bestod av olika delprogram. De viktigaste var National industrial recovery act (stöd till industrin) och Agricultural adjustment act (stöd till jordbrukare) och Public works administration (igångsättandet av offentliga arbeten) och Work Projects Administration.

Staten satte igång arbeten, bland annat vägbyggen.

I det fattiga Tennessee öppnade man fabriker och byggde dammar. Bönderna fick låna pengar så att de kunde köpa moderna maskiner till jordbruk bland annat och dra in elektrisk ström i sina hus. De fick betalt för att inte odla på vissa fält.
På det sättet skulle det inte bli överskott av livsmedel och för låga priser.

Fackföreningarna fick rätt att förhandla om löneavtal för sina medlemmar och man stiftade lagar om socialförsäkringar.

Se även
Great Society - liknande reformprogram som lanserades i USA 1964

Referenser 

USA:s ekonomiska historia
USA under 1930-talet
Franklin D. Roosevelt
Carlos Marcello

Carlos Marcello (Calogero Minacore), född i Tunis 6 februari 1910, död 3 mars 1993.

Marcello var maffiaboss i New Orleans, Louisiana, USA. Han arresterades 1929 för bankrån i New Orleans men åtalet lades ner. Marcello satt 1938 av ett 10 månader långt fängelsestraff för narkotikabrott.

I april 1961 blev Marcello på direkt order av justitieminister Robert Kennedy utvisad till Guatemala. Han hade tidigare påstått sig vara född i Guatemala. Enligt vittnesuppgifter från bl.a. Edward Becker var Carlos Marcello en av dem som beordrade mordet på president John F. Kennedy. Källor inom FBI påstår att det finns bandupptagningar där han erkänner sin inblandning i mordet.

Källor

Amerikanska brottslingar
Maffia
Födda 1910
Avlidna 1993
Män
Personer från Tunis