kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Johan Ullberg

Johan Ullberg, den yngre, född 1708, död 18 april 1778 i Finja, Västra Göinge socken, Skåne, var en svensk gästgivare, bildhuggare och målare.

Han var troligen son till Johan Ullberg och bror till Magnus Ullberg Johansson. Han gifte sig med Sophia Kasselberg och var verksam som gästgivare i Hurva samtidigt som han arbetade som målare, snickare och bildhuggare. På grund av skråbestämmelserna blev han anklagad för bönhaseri och för att komma bort från anklagelsen övergav han gästgiverirörelsen. Han flyttade till Finja kyrkby i Skåne omkring 1749 där han blev en produktiv tillverkare av altartavlor, predikstolar, dopfuntar epitafium och andra inventarier till kyrkor i Skåne, Småland, Västergötland samt enstaka arbeten i Östergötland och Södermanland. Ofta ombesörjde han även målning, förgyllning och försilvring av egna eller andras arbeten.

Representerad i bland annat följande kyrkor

 Bjuvs kyrka
 Björkö kyrka, Småland
 Bonderups kyrka
 Brandstorps kyrka
 Dalby kyrka, Skåne
 Hishults kyrka
 Hurva kyrka
 Husby-Oppunda kyrka
 Hästveda kyrka
 Hörja kyrka
 Knislinge kyrka
 Lekeryds kyrka
 Mistelås kyrka
 Mölleberga kyrka
 Norra Mellby kyrka
 Nävelsjö kyrka
 Risekatslösa kyrka

 Slätthögs kyrka
 Stora Hammars gamla kyrka
 Stora Åby kyrka
 Säters kyrka, Västergötland
 Törringe kyrka
 Verums kyrka
 Västra Torups kyrka
 Äspinge kyrka
 Össjö kyrka
 Östra Vemmerlövs kyrka

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 517, Allhems Förlag, Malmö. 

Svenska skulptörer under 1700-talet
Svenska bildhuggare
Födda 1708
Avlidna 1778
Män
Svenska målare under 1700-talet
Abellis magiska teater

Abellis magiska teater, fri teatergrupp bildad 1979 av Bissa Abelli och Anders Olsson. Gruppen startade med medeltida musik och gycklarföreställningar. Idag spelar de mest för barn med folkmusik och folksagor som grund. Flera föreställningar är dramatiserade för bunrakudockor, gjorda av Thomas Lundqvist. Abellis Magiska Teater har turnerat på dockteaterfestivaler och scener i hela Europa, USA, Indonesien, Kina och Japan.

Externa länkar 
 Teatergruppens webbplats 

Teatergrupper i Sverige
Snödroppe

Snödroppen (Galanthus nivalis) är en av de bäst kända arterna i snödroppssläktet i familjen amaryllisväxter. Den är tillsammans med vintergäck en av de första blommorna som visar sig på våren.

Snödroppen blir 10–15 cm hög och blommar under perioden februari till april i den norra tempererade zonen. Snödroppens ursprungliga utbredningsområde är Syd- och Centraleuropa, den introducerades dock till Sverige tidigare än 1800-talet och anses naturaliserad. Den är härdig inom alla Sveriges odlingszoner.

Blomman är vit med 6 kronblad. De tre yttre kronbladen är större än de tre inre. De inre har vardera en grön fläck. Snödroppen är en lökväxt, och lökarna liksom växten i övrigt är giftig.

Spridning sker genom självsådd och sidolökar.

Bildgalleri
Klicka på bilden för förstoring.

Referenser

Noter

Källor 
 Den virtuella floran - Snödroppe

Externa länkar 

Giftiga växter
Amaryllisväxter
Sn Växtindex
Stratus Technologies

Stratus Technologies är ett amerikanskt företag som tillverkar feltoleranta datorer.

Stratus
Stratus var ett projekt som gick ut på att skapa en extremt redundant dator där allt i maskinen var dubblerat. I princip två datorer som var hårt ihopkopplade med varandra.

Amerikanska IT-företag
Företag bildade 1980
Douglas Furber

Douglas Furber, född 13 maj 1885, död 20 februari 1961, var en brittisk sångtextförfattare. Han är bland annat känd för att, tillsammans med kompositören Noel Gay, ha skrivit musikalen Me and My Girl, innehållande sången "The Lambeth Walk". Han skrev också "The Bells of St. Mary's", som bland annat Bing Crosby haft en hit med.

Källor 

Födda 1885
Avlidna 1961
Brittiska sångtextförfattare
Män
Noel Gay

Noel Gay, ursprungligen Reginald Moxton Armitage, född 15 juli 1898 i Wakefield i West Yorkshire, död 4 mars 1954 i London, var en brittisk kompositör och sångtextförfattare. Hans största succé var musikalen Me and My Girl med sången "Lambeth Walk" som största nummer. 

Nils Poppes Lorden från gränden är baserad på Me and My Girl.

Brittiska kompositörer
Brittiska sångtextförfattare
Män
Födda 1898
Avlidna 1954
ABF:s öppna teater

ABF:s öppna teater var en fri teatergrupp bildad 1967 i Stockholm med fast scen från 1981. Gruppen spelade främst barnteater. Ledare var Elisaveta von Gersdorff Oxenstierna.

Se även
Arbetarnas bildningsförbund

Teatergrupper i Stockholm
Ej längre existerande teatrar i Stockholm
Star Wars: Klonkrigen

Star Wars: Klonkrigen () är en amerikansk animerad mikroserie för TV som utspelar sig i Star Wars-universumet, skapad av Genndy Tartakovsky och Henry Gilroy för TV-kanalen Cartoon Network. Serien producerades av Cartoon Network Studios och Lucasfilm, och sändes ursprungligen på TV under perioden 7 november 2003 till 25 mars 2005.

Om serien 
Serien utspelar sig mellan Episod II: Klonerna anfaller och Episod III: Mörkrets hämnd. Serien innefattar tre säsonger, med sammanlagt 25 kapitel. Flera av skådespelarna från långfilmerna läste även rösterna för sina tecknade karaktärer i serien. Serien dubbades även till svenska för Cartoon Network i Sverige.

Seriens mikroformat syftar på att var avsnitt enbart är tre minuter långt, vilket ändrades till 12 minuter för säsong 3. Seden Walt Disney Company köpt Lucasfilm 2012 ägs serien av Disney koncernen och har sedan dess släpps på deras streamingtjänst Disney+ i två sammanslagna volymer, vardera en dryg timme lång. Kapitel 1 till 20 (säsong 1 och 2) utgör volym 1, medan kapitel 21 till 25 (säsong 3) utgör volym 2.

Handling 
Serien handlar om fortsättningen på det krig som inleddes i slutet av långfilmen Star Wars: Episod II - Klonerna anfaller, sedermera benämnt Klonkrigen. Jediriddarna leder republikens trupper i striderna mot droidarméen på många olika planeter.

Den unge Jedin Anakin Skywalker får många tillfällen att visa sin skicklighet och jakten på seger leder honom in i märkliga äventyr. Anakin upphöjs även från padawan (lärling) till jediriddare.

Obi-Wan Kenobi utses till general och leder klonarmen till många segrar bland annat på planeten Muunilinst. Obi-Wan Kenobi kämpar, och besegrar, vid flera tillfällen den mycket seglivade Durge. Senare i serien introduceras skurken General Grievous, som senare kom att dyka upp i följande långfilm Episod III: Mörkrets hämnd.

Nya rollfigurer 
 Asajj Ventress är en mörk Jedi som får i uppdrag av Greve Dooku att finna och förgöra Anakin Skywalker.
 Durge prisjägare och officer i droidarmén. Durge tillhör den mycket seglivade rasen Gen'Dai.
 General Grievous introduceras. General Grievous har en framträdande roll i Star Wars: Episod III - Mörkrets hämnd.

Referenser

Fotnoter

Externa länkar 

 Den officiella Clone Wars-sidan
 Den inofficiella Clone Wars-sidan

Amerikanska animerade TV-serier från 2000-talet
Animerade TV-serier baserade på Star Wars
TV-seriestarter 2003
TV-serieavslutningar 2005
TV-serier baserade på filmer
Amerikanska science fiction-TV-serier
Engelskspråkiga TV-serier
Militära science fiction-TV-serier
Apostille

Apostille är en auktoriserad stämpel på ett dokument som intygar att en signatur på  den är äkta. Auktoriseringen är giltig i de länder som skrivit på Haagkonferensen för internationell privaträtts Konvention om slopande av kravet på legalisering av utländska allmänna handlingar, Haag den 5 oktober 1961. Enligt den internationella överenskommelsen kan en apostille utfärdas på handlingar, som ska uppvisas i ett annat konventionsland. När en handling försetts med apostillestämpeln är den undantagen från varje form av bestyrkande, det vill säga normalt krävs inget ytterligare godkännande från utländsk ambassad.

I Sverige är från och med 1 januari 2005 enbart notarius publicus auktoriserad att utfärda apostille.

Källor

Externa länkar 

 Haag-konferensens webbplats

Internationell rätt
Mazda Rustler

Mazda Rustler är (eller var) en bilsort som kallades Mazdas "arbetshäst" under en lång tid. Den produceras fortfarande (2006) i Sydafrika men finns inte i Sverige eller i USA. Den hade sin grund i tredje versionen 323, 1987-1993, (från 1990 bara i kombiversion).

Rustler
Framhjulsdrivna fordon
Calle Westergren

Karl Oskar "Calle" Westergren, född 13 oktober 1895 i Caroli församling i Malmö, död 5 augusti 1958, var en svensk brottare. Han representerade föreningarna GAK Enighet och IK Sparta.
Calle var känd för sina stora framgångar på brottarmattan och som en frispråkig individualist och citatmaskin. Minnet av Westergren är bevarat på Malmöidrottens Walk of Fame samt att Calles plats på Kirseberg är uppkallad efter honom.

Karriär 
Westergren började brottas 1911 i Enighet, detta trots att han var uppväxt i stadsdelen Kirseberg i Malmö som brottningsmässigt var IK Sparta-land. Först 1918 övertalade hans båda äldre bröder honom att byta över till Sparta där de redan var aktiva.
Utöver tre OS-guld vann hann ett VM-guld, tre EM-guld och 13 SM-guld.
Westergren är känd som den enda brottaren i OS-historien som vunnit OS-guld i tre olika viktklasser. Hade han inte först lämnat och sedan ångrat sig som hand gjorde vid tävlingen i OS 1928 hade det kunna vara fyra OS-guld. Guldet 1928 i lätt tungvikt grekisk-romersk stil vanns av Ibrahim Mustafa från Egypten. Det var en motståndare Westergren brukade bolla med. Kalle lämnade turneringen efter att han tyckte sig blivit bortdömd i första matchen mot finländaren Olli Pellinen.

1934 valde han att bli professionell brottare. Han deltog dock som sådan bara i ett fåtal matcher.

Övrigt  
Under karriären försörjde Westergren sig inom åkeribranschen och som duvuppfödare. Hans mångsidighet tog honom även till en roll i en operett på Hippodromteatern i Malmö och som spexare i en karneval i Lund.

Meriter och Utmärkelser 
 3 OS-guld 1920, 1924 och 1932
 1 VM-guld 1922
 3 EM-guld 1925, 1930 och 1931
 13 SM-guld
 Malmöidrottens Walk of Fame 2009
 Internationella Brottningsförbundets Hall of Fame 2003

Källor 

Män
Födda 1895
Avlidna 1958
Svenska brottare
Olympiska guldmedaljörer 1920
Olympiska guldmedaljörer 1924
Olympiska guldmedaljörer 1932
Svenska olympiska guldmedaljörer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1920 från Sverige
Tävlande i brottning vid olympiska sommarspelen 1920
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1924 från Sverige
Tävlande i brottning vid olympiska sommarspelen 1924
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1928 från Sverige
Tävlande i brottning vid olympiska sommarspelen 1928
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1932 från Sverige
Tävlande i brottning vid olympiska sommarspelen 1932
Idrottare från Malmö
Johan Richthoff

Johan Cornelius "Snövit" Richthoff (i SDB stavad Richtoff), född 30 april 1898 i (tidigare) Hyllie församling, död 1 oktober 1983 i Limhamns församling, var en svensk brottare.

Richthoff började sin yrkesbana som tunnbindare men blev sedermera frikyrkopastor och nykterhetsagitator. 1932-1933 arbetade han i den amerikanska proffsbrottningscirkusen. Han gick 100 matcher, varav 92 vinster och 8 oavgjorda. Johan Richthoff tillhörde brottarklubben Kärnan under hela sin karriär. Johan var även en mycket omtyckt resetalare. 

Vid sidan av brottningen var han verksam som söndagsskollärare i Håkanstorp.

Richthoff gick under smeknamnet "Snövit". Han är begravd på Limhamns kyrkogård.

Meriter

OS – guld 1928, 1932 i fristil; fyra 1924
EM – guld 1929, 1930 i fristil; guld 1930 i grekisk-romersk stil.
EM - silver 1927 grekisk-romersk stil
EM - brons 1926 grekisk - romersk stil
Svenska Dagbladets guldmedalj 1930 – för guldmedaljerna i båda stilarna i EM.
8 svenska mästerskap mellan åren 1925 - 1932
 Invald i Malmö Idrottens Walk of Fame 2009

Noter

Svenska brottare
Svenska olympiska guldmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 1928
Olympiska guldmedaljörer 1932
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1924 från Sverige
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1928 från Sverige
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1932 från Sverige
Tävlande i brottning vid olympiska sommarspelen 1924
Tävlande i brottning vid olympiska sommarspelen 1928
Tävlande i brottning vid olympiska sommarspelen 1932
Personligheter i svensk frikyrkorörelse
Mottagare av Svenska Dagbladets guldmedalj
Idrottare från Malmö
Gravsatta på Limhamns kyrkogård
Födda 1898
Avlidna 1983
Män
John Almkvist

Nils Johan (John) Fredrik Almkvist (i riksdagen kallad Almkvist i Skellefteå, senare Almkvist i Äppelviken), född 24 november 1875 i Härnösand, död 27 maj 1946 i Bromma, var en svensk ämbetsman och politiker (frisinnad).

John Almkvist, som var son till en vaktkonstapel, var i ungdomen sjöman och tog 1897 folkskollärarexamen i hemstaden Härnösand. Han var sedan folkskollärare i staden till 1917, varpå han var folkskoleinspektör i norra Västerbottens län 1915-1929 och i Stockholmstrakten 1929-1930. Han var därefter undervisningsråd i Skolöverstyrelsen 1931-1942 och inspektör för statens dövstumundervisning 1942-1946.

Han var riksdagsledamot i första kammaren 1919-1930, fram till 1921 för Västerbottens läns valkrets och från 1922 för Västerbottens läns och Norrbottens läns valkrets. I riksdagen tillhörde han Frisinnade landsföreningens riksdagsparti Liberala samlingspartiet, efter den liberala partisplittringen ersatt av Frisinnade folkpartiet. Han var bland annat ordförande i första kammarens andra tillfälliga utskott 1922-1925 och engagerade sig särskilt i skolfrågor. I rollen som skolpolitiker anlitades han också i ett stort antal statliga utredningar.

John Almkvist var ecklesiastikminister i Carl Gustaf Ekmans frisinnade regering 1926-1928. Under hans tid som minister genomfördes 1927 års stora skolreform, som stärkte folkskolans ställning och i princip öppnade allmänna läroverk för flickor.

Han var även aktiv i IOGT, bland annat som distriktstemplar i södra Ångermanland.

Källor 
 Tvåkammarriksdagen 1867–1970 (Almqvist & Wiksell International 1992), band 5, sid. 337.
 Anders Johnson: Kämpande liberalism. Folkpartiet 100 år (Informationsförlaget 2002), sid. 53.

Noter 

Personligheter inom svensk godtemplarrörelse
Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare för Liberala samlingspartiet
Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare för Frisinnade folkpartiet
Sveriges ecklesiastikministrar
Personer från Härnösand
Födda 1875
Avlidna 1946
Män
Undervisningsråd
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Folkskoleinspektörer
Korthus

Ett korthus är en konstruktion bestående av spelkort. Det är en konst att få det att stå upp, eftersom det lätt rasar samman. Som talesätt har korthuset fått symbolisera något instabilt, bräckligt och lättförgängligt. Ett liknande talesätt med bibliskt ursprung är att "bygga på lösan sand" i motsats till att bygga på hälleberget.

Beskrivning 
Ett korrekt byggt korthus kräver balans och friktion. Fästmedel som lim får inte användas och korten får inte vara skadade. Ju större konstruktionen är, desto större är risken att det faller. Den professionelle kortstaplaren Bryan Berg menar att ju fler kort det är i en byggnad, desto starkare blir den, eftersom basen trycks ner av vikten av korten (vilket ökar friktionen). Detta tillåter vissa kort att falla utan att hela bygget riskerar att kollapsa

Se även 
 House of Cards – flera betydelser

Nöjen
Sam B. Norup

Bengt Samuel (Sam) Bengtsson-Norup (ursprungligen Bengtsson), född 19 maj 1896 i Knislinge församling, Kristianstads län, död 5 juli 1973 i Kristianstads Heliga Trefaldighets församling, Kristianstads län (kyrkobokförd i Knislinge församling), var en svensk lantbrukare och politiker (bondeförbundare). 

Norup var under 1940- och 50-talen en av de främsta företrädarna för Bondeförbundet. Åren 1951–57 var han Sveriges jordbruksminister.

Biografi 
Sam Norup  var son till riksdagsmannen Sven Bengtsson i Norup och Hanna Paulina Bengtsson. Han började som lantbrukare i hembyn Knislinge utanför Kristianstad, där han bland annat arrenderade gården Norup, vars namn han snart tog som sitt eget. Han var verkställande direktör för Knislinge andelsmejeri åren 1926–32, och ledamot i 1938 års jordbruksutredning. Han var 1944–51 ordförande i Svenska mejeriernas riksförening och blev ledamot av Kungliga Lantbruksakademien 1945.

Norup blev tidigt politiskt aktiv inom Bondeförbundet, vilket han representerade i riksdagens andra kammare 1940–60. Han var en av tillskyndarna till koalitionen med Socialdemokraterna 1951–1957 där han själv blev jordbruksminister och stod såsom förste vice ordförande i Bondeförbundet till en början partiledaren Gunnar Hedlund nära. 

I samband med rättegången och senare domen mot Hedlund för felaktig självdeklaration 1952 kom han på kant med sin forne vän. Skånedistriktet, där både Norup och ecklesiastikminister Ivar Persson var medlemmar, krävde partiledarens avgång, och framförde Norup som sin kandidat till partiledarposten. Även gentemot riksdagsgruppen kom Norup på kant när den 1956 krävde att koalitionen med Socialdemokraterna skulle upplösas. Det stod snart klart att Norup borde lämna partiets ledning, och därmed även regeringen. Han önskade själv att få bli landshövding i Jönköpings län, vilket Socialdemokraterna accepterade. Gunnar Hedlund framförde emellertid önskemålet att Norup skulle bli ny generaldirektör för Lantbruksstyrelsen. Detta accepterades och han tillträdde i februari 1957, och kom att stanna fram till pensioneringen 1962, då han återvände till hemgården i Knislinge. Han var även aktiv i Knislinge missionskyrka samt en av de mer tongivande personerna inom Svenska missionsförbundet på 1900-talet. 

Sam Norup gifte sig 1921 med Signe Henricsson (1897–1982). Han ligger begravd på Knislinge kyrkogård norr om Kristianstad, bredvid sin far Sven Bengtsson.

Utmärkelser

Svenska utmärkelser 
   Riddare av första klassen av Vasaorden, 1939.
   Riddare av Nordstjärneorden, 1947.

   Kommendör med stora korset av Nordstjärneorden, 23 november 1955.
 Ledamot av Kungl. Lantbruksakademien, 1945.

Utländska utmärkelser 
   Riddare av första klassen av Finlands Vita Ros' orden, 1946.

Källor

Noter

Externa länkar

Män
Födda 1896
Avlidna 1973
Personer från Knislinge socken
Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Centerpartiet
Svenska ämbetsmän under 1900-talet
Svenska generaldirektörer
Sveriges jordbruksministrar
Ledamöter av Lantbruksakademien
Riddare av Vasaorden
Riddare av första klassen av Finlands Vita Ros’ orden
Kommendörer med stora korset av Nordstjärneorden
Nils G. Hansson

Nils Gunnar Hansson, riksdagsnamn Hansson i Skegrie, född 14 mars 1902 i Skegrie i Skåne, död 22 januari 1981 i Skegrie, var en svensk lantbrukare och politiker för Bondeförbundet. 

Hansson verkade som andre vice ordförande i bondeförbundet, senare Centerpartiet, 1957-1969 och representerade partiet i riksdagen 1945-1973. 

Hansson genomgick folkhögskola och lantmannaskola. Han kom att efterträda Bernhard Näsgård som jordbruksminister i koalitionsregeringen mellan Bondeförbundet och Socialdemokraterna under perioden juli till oktober 1957, vilket var koalitionsregeringens sista månader.

Nils G. Hansson ligger begravd på Skegrie kyrkogård, nordväst om Trelleborg.

Källor

Noter 

Sveriges jordbruksministrar
Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Centerpartiet
Svenska politiker under 1900-talet
Födda 1902
Avlidna 1981
Män
Beniamino Gigli

Beniamino Gigli, född 20 mars 1890 i Recanati, död 30 november 1957 i Rom, var en italiensk operasångare (lyrisk dramatisk tenor).

Biografi
Gigli började sjunga som sjuåring. Han erhöll stipendium till sångstudier i Rom. Som 24-åring vann han en tävling i Parma mellan 105 sångare från en rad länder. En av domarna gav honom inte den vanliga betygssiffran utan skrev bara: "Nu har vi äntligen funnit tenoren!" Gigli gjorde sedan debut i Rovigo i närheten av Venedig, i Enzos roll i operan La Gioconda av Ponchielli samma år.

År 1915 vann han i Bologna en stor seger som Faust i Boitos opera Mefistofeles och blev känd över hela Italien. Han fick inbjudningar att sjunga vid de största operorna och gav en mängd gästspel.

Han sjöng i bland annat Italien, Spanien och Sydamerika samt hade engagemang åren 1920–1932 på Metropolitan i New York. Han gav även konserter i bland annat England och Sverige. Gigli besökte flera gånger Stockholm, där tilldelades han medaljen Litteris et Artibus 1952. Han tog farväl till scenen 1955.

Gigli ansågs som Enrico Carusos naturliga efterträdare och sin tids förnämste tenor jämte Jussi Björling. Han ägde en sällsynt fyllig och charmfullt lyrisk stämma, som gjorde honom till en fulländad företrädare för italiensk belcanto. Hans repertoar bestod till stor del av italienska och franska operapartier. Han utgav en självbiografi, Mitt liv som sångare. Han är välrepresenterad på skiva, och gjorde sina första inspelningar 1918. Gigli medverkade även i ett stort antal filmer.

Filmografi (urval)
 1935 – Forget Me Not
 1936 – Ave Maria
 1938 – Divine Armonie
 1938 – Sången från fängelset
 1941 – Mamma
 1943 – Pagliacci
 1949 – Taxi di Notte

Referenser

Externa länkar

Italienska tenorer
Italienska sångare under 1900-talet
Mottagare av Litteris et Artibus
Personer från Recanati
Födda 1890
Avlidna 1957
Män
Hjalmar Nilson

Hjalmar Ragnvald Nilson (i riksdagen kallad Nilson i Spånstad), född 24 maj 1901 i Enslövs socken, död 15 september 1979 i Enslöv, svensk politiker i Bondeförbundet och statsråd. Nilson verkade som lantbrukare i Spånstad i Halland och engagerade sig tidigt i bonderörelsen. Han representerade åren 1941-52 Bondeförbundet i riksdagen och var partiets 2:e vice ordförande 1949-57. 

Nilson tillhörde tillskyndarna för bildandet av koalitionen mellan bondeförbundet och socialdemokraterna 1951 och kom att bli konsultativt statsråd i den nya regeringen med ansvar för vägar, vatten, avlopp, fiskerinäringen och lantmäteriet och kallades allmänt för ”vägminister”. Hans utnämning till statsråd var inte helt okontroversiellt. Erlander tvekade till en början,men för att undvika att partiets förste vice ordförande Erik von Heland bereddes möjlighet att ingå i regeringen accepterades Nilson snart av socialdemokraterna. 

Nilson förlorade sitt mandat i riksdagen efter valet 1952 och efter den kraftiga tillbakagången för bondeförbundet i 1956 års val avgick Nilson i februari 1957, samtidigt som Sam B. Norup, eftersom det ansågs lämpligt att statsråden från Bondeförbundet även tillhörde riksdagen för att underlätta samarbetet med partigruppen. Nilson erbjöds istället posten som VD för Penninglotteriet, en post han innehade till sin pensionering 1966. Hjalmar Nilson ligger begravd på Enslöv kyrkogård norr om Halmstad.

Utmärkelser 

   Kommendör med stora korset av Nordstjärneorden, 23 november 1955.

Referenser

Tryckta källor 
Svenskt biografiskt lexikon, band 26, s. 655-657

Noter 

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Centerpartiet
Sveriges konsultativa statsråd
Personer från Enslövs socken
Födda 1901
Avlidna 1979
Män
Super Mario Kart

Super Mario Kart är det första spelet i Mario Kart-serien släppt av Nintendo. Det släpptes till SNES 1992, och går ut på att styra en karaktär i Marios värld i en gokart genom ett antal banor, närmare bestämt 4 cuper med 5 banor i varje cup. Genom att vinna en eller flera cuper så vinner man antingen fler gubbar/figurer som man kan använda sig av. Man kan även låsa upp andra banor vid vinst. När man spelar så spelar man vanligen mot datorstyrda spelare, men man kan även spela två spelare med delad skärm och om man har Super Mario Kart till Virtual Console (Wii) så kan man möta andra personer från andra länder om man har kopplat spelkonsolen till Internet.

Karaktärer
Det finns åtta karaktärer att välja mellan. Karaktärerna har olika egenskaper (skala 1-4). 
 Mario & Luigi -                  Maxhastighet: 3 - Acceleration: 2 - Styrning: 2 - Vikt: 3
 Peach & Yoshi - Maxhastighet: 2 - Acceleration: 4 - Styrning: 3 - Vikt: 2
 Bowser & Donkey Kong Jr -        Maxhastighet: 4 - Acceleration: 1 - Styrning: 1 - Vikt: 4
 Koopa Troopa & Toad -            Maxhastighet: 1 - Acceleration: 3 - Styrning: 4 - Vikt: 1

Källor

Fotnoter

Externa länkar

Datorspel 1992
Mario Kart
Super NES-spel
Virtual Console-spel till Wii
Virtual Console-spel till Nintendo 3DS
Virtual Console-spel till Wii U
Nintendo Switch Online-spel
Racingspel
Spel med enspelarläge och flerspelarläge