kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Gabbro

Gabbro är en grovkornig, basisk djupbergart.

Sammansättning
Gabbro består i huvudsak av kalciumrik plagioklas och pyroxen. Gabbro har en hög halt (20 till 65 %) mörka mineral såsom pyroxen, hornblände och olivin. Plagioklas är ljusare, och syns som vita fläckar eller linjer i den mörkare omgivningen. Om andelen mörka mineral överstiger 65 % övergår gabbro till peridotit.

Förekomst
Gabbro bildas på stora djup i jordskorpan av en basisk magma. Om samma typ av magma stelnar närmare ytan bildas istället diabas, och om den stelnar vid ytan bildas basalt.

Gabbro är vanligt förekommande i både kontinental och oceanisk jordskorpa. I den oceaniska jordskorpan utgör gabbro en viktig del i så kallade ofiolitkomplex. 

I Sverige finns gabbro i bland annat Uppland, där Rådmansö kan nämnas, och i Bohuslän, där Brattön och Älgön består av gabbro.

Gabbro är Norrbottens landskapssten.

Ekonomisk geologi
Gabbro är en ekonomiskt viktig bergart, som ofta innehåller brytningsvärda mineral, exempelvis kromit, nickel och kobolt. Gabbro används också ofta som byggnadssten.

Densitet
Gabbro har typiskt densitet mellan 2,7 och 3,3 ton/m3. Detta är högre än för de flesta i Sverige vanligt förekommande bergarter. Den höga densiteten gör att gabbro är en särskilt lönsam bergart att förädla till ballast, då försäljningspriset sätts per ton.

Etymologi
Bergarten  gabbro sägs ofta ha namngivits av geologen Leopold von Buch efter fyndorten Gabbro i Italien. Detta stämmer dock inte då namnet gabbro användes redan 1768 av den italienske geologen Tozzetti, dock omdefinierade von Buch termen och gav den en definition som liknar den moderna.

Fotogalleri

Källor

 Jorden - ett illustrerat uppslagsverk. James Luhr. Globe förlag. .
 Svenskt naturlexikon. Anfang förlag, Stockholm. .

Externa länkar

Bergarter
Magmatiska bergarter
Landskapsstenar
Djupbergarter
Byggnadssten
Vitriol

Vitriol är en äldre benämning på några sulfathydrater som bildar glasliknande kristaller. Exempel är zinkvitriol (vit vitriol), järnvitriol (grön vitriol) och kopparvitriol (blå vitriol).

Vitriololja är detsamma som koncentrerad svavelsyra. Ledet olja har uppkommit med anledning av att svavelsyra i hög koncentration får en oljeliknande viskositet.

Etymologi 
Vitriol är en förvanskning av latinets vitreus med betydelsen "av glas", syftande på utseendet av kristaller av ämnet. I vissa delar av Sverige har vitriol även kommit att heta viktriol.

Ordet vitriol har inom alkemi och frimureri även använts som akronym för Visita Interiora Terra Rectificando Invenies Occultum Lapidem (Besök jordens inre och genom rening skall du finna den gömda stenen).

Framställning 
Vid en metod för kopparframställning lakas kopparmalm med svavelsyralösning. Lösningen får sedan rinna över järnskrot varvid kopparn fälls ut i metallisk form ,cementkoppar, medan järnet går i lösning som järnsulfat. Ur denna senare lösningen kan man utvinna järnvitriol.
Om sulfathydraten bildats på geologiskt sätt räknas de som mineral och har då namnen goslarit, melanterit respektive chalkanthit.

Egenskaper

Galleri

Referenser 

Sulfater
Hydrater
Bergskollegium

Bergskollegium var ett centralt ämbetsverk i Sverige som fungerade åren 1637–1857 (fram till 1649 under namnet Generalbergsamtet, även kallat Bergsämbetet) med uppgift att leda och kontrollera gruvnäringen och metallförädlingen. Bergskollegium var ett uttryck för bergsregale och var kronans ämbetsverk över bergshanteringen i de olika bergslagen. De utfärdade bland annat privilegiebrev till masugnar, hammarsmedjor och manufakturverk.

Historik
Genom ett kungligt brev, utfärdat av drottning Kristinas förmyndarregering under Axel Oxenstierna, daterat 14 februari 1637 inrättades för första gången en bergsöverstyrelse i Sverige. Denna styrelse kallades Generalbergsamtet och fick fullständig instruktion 1637. Ledamöter i densamma var: en guvernör och fyra assessorer, med vilka skulle adjungeras en bergskamrer, en riksguardie, en bergsskrivare, en generalkonstmästare och en visitator eller markschejder. År 1649 fick denna styrelse namnet bergskollegium. Samtidigt började Sverige indelas i bergmästardömen över vilka Bergskollegium tillsatte bergmästare.

Bergskollegium skulle bestå av en guvernör och sex adliga assessorer, av vilka en ständigt skulle vistas i Stockholm; de övriga kunde vara landshövdingar i bergslagerna. Av bergskollegium förordnades bergmästare, guardien, markschejder, konstmästare, malmletare, bergsfogdar med flera tjänstemän. Efter år 1640 blev det brukligt, att landshövdingarna i Stora Kopparberget, Västmanland, Närke och Värmland hade den högsta uppsikten över bergshanteringen i sina län och att de en gång om året skulle infinna sig vid bergskollegiets sammankomster. Detta bruk upphörde omkring 1699. 

Presidents- och bergsrådstitlarna infördes 1713. Bergsråden var till en början två och assessorerna fyra, men då arbetsbördan ökade, blev 1756 bergsråden sex till antalet. År 1766 förändrades åter bergskollegiets sammansättning, så att det skulle bestå av två bergsråd och fyra assessorer. Fram till 1828 var Bergskollegium överdomstol för mål som överklagats från bergsting och gruvrätter och 1832 minskades antalet ledamöter till tre. När bergsprivilegierna avskaffades 1857 upplöstes Bergskollegium och dess kvarvarande arbetsuppgifter övertogs i början på 1858 av Kommerskollegium.

Bergskollegiums historia speglar tydligt de skilda uppfattningar som funnits vid olika tider om statens roll för näringslivets utveckling. Ämbetsverkets tillkomst var under en period som präglades av merkantilistiska idéer, då staten aktivt stödde exportnäringarna, och särskilt då bergshanteringen. När den begynnande liberalismen i början av 1800-talet poängterade att näringslivet borde befrias från statlig övervakning började förändringar skönjas. Efter genombrottet för dessa idéer upphörde bergsbruksprivilegierna och därmed indrogs även Bergskollegium.

Lista över presidenter i Bergskollegium 

Erik Fleming 1652–
Claes Fleming 1684–1685
Fabian Wrede 1685–1711
Nils Adam Bielke 1782–
Salomon Löfvenskiöld 1816–
David von Schulzenheim den yngre 1840–

Referenser

Fotnoter

Tryckta källor

Se även 
 Bergsstaten

Sveriges ekonomiska historia
Bergsbruk
Ej längre existerande statliga myndigheter
 
Bergslagen
Lindenmayersystem

Lindenmayersystem, förkortas L-system, är ett rekursivt system, skapat av den ungerske biologen Aristid Lindenmayer, som främst var avsett för att återge växters struktur. Växter är en typ av naturliga fraktaler, och med tiden har det visat sig att Lindenmayersystem även går utmärkt att använda för att skapa många andra typer av fraktala kurvor och strukturer.

Metoder

Ersättningsmetoden 
Metoden går ut på att ersätta ett eller flera objekt med ett annat objekt som består av två eller flera, men mindre komponenter som är geometriskt identiska med det ursprungliga objektet och som tillsammans har samma utbredning som ursprungsobjektet. "Objektet" är i de flesta fall en linje och "ersättningsobjektet" en vinklad linje vars ändpunkter har samma avstånd mellan sig som den ursprungliga linjen. Utgångsläget är ett eller flera ursprungsobjekt. Oftast, men inte alltid brukas ersättningsobjektet även som startläge. Här ett exempel där von Kochs kurva är målet:

Den första delbilden visar ursprungsobjektet, en linje. Den andra visar ersättningsobjektet som här består av fyra linjer i några olika vinklar; de röda pilarna visar vilken vinkel linjerna i ersättningsobjektet har i förhållande till ursprungslinjen. En rak linje kan alltid roteras 180º utan att den ser annorlunda ut men så är inte alltid fallet med en vinklad linje. I det här fallet skulle "spetsarna" på linjen lika gärna kommit att peka nedåt om inte linjens vinkel angetts på något sätt. (Det kan även varieras med spegelvändningar.) Sedan visar de följande bilderna vad som sker i de tre första iterationerna av systemet (den första ger i det här fallet en kopia av ersättningsobjektet). En iteration av systemet ersätter samtliga objekt i målobjektet med ersättningsobjektet. I nästa steg ersätts ersättningsobjektets delobjekt och så vidare. Om man i utgångsläget valt att använda tre ursprungliga linjer uppsatta i en liksidig triangel men ändå brukat samma ersättningsobjekt som i exemplet så skulle systemet skapat von Kochs snöflinga i stället för hans kurva.

Fraktaler
Rekursivitet
Markschejder

Markschejder, "gruvmätare", i äldre tider titel på en bergsstatstjänsteman, vars uppgift var att mäta gruvor och över dem upprätta exakta kartor till ledning vid brytningen.

Källor 

Titlar inom bergsbruk
Jakob Fredrik Below

Jakob Fredrik Below, född 1669 i Stockholm, död 1716 i Moskva, var en svensk läkare. Han var son till Bernhard Below.

Below erhöll medicine doktorsgraden i Utrecht samt blev vid hemkomsten ledamot av Collegium medicum och praktiserande läkare i Stockholm. 1695 utnämndes han till medicine professor i Dorpat, varifrån han 1697 förflyttades till Lund. Karl XII kallade honom 1706 till den svenska armén, med vilken han såsom läkare deltog i fälttåget till Lillryssland. Vid Poltava råkade han i fångenskap 1709. Han fördes till Moskva där han fick en storartad praktik. På grund av sin skicklighet fick han så högt anseende vid hovet, att tsar Peter I förvägrade honom att återvända till Sverige.

Källor

Noter 

Svenska professorer i medicin
Personer verksamma vid Lunds universitet
Födda 1669
Avlidna 1716
Män
Ugglan
Läkare från Stockholm
Deltagare i slaget vid Poltava
Spinell

Spinell är ett mycket hårt mineral som består av magnesiumaluminat, MgO2(AlO)2, ibland med inblandning av krom och järn. Det har gett namn till mineralgruppen spineller med liknande typ av uppbyggnad och kristallstruktur.

Egenskaper
Den ädla spinellen har röd färg i talrika nyanser. Dessutom förekommer gula, blå och gröna spineller i flera nyanser, samtidigt som det även förekommer en svart variant, som kallas pleonast eller ceylonit. 

Spinell är mycket hård (8,0 på Mohs hårdhetsskala). Den bildar kubiska kristaller med så kallad spinellstruktur.

Förekomst
Trots att spinellen ursprungligen bildats i urbergets bergarter, oftast i kristallin kalksten, påträffas de klara, ädla varianterna främst i sandlager, på samma sätt som många andra ädelstenar.

De främsta fyndorterna finns i Myanmar, Sri Lanka och Thailand. Dock förekommer spineller även på många andra ställen tillsammans med safir, rubin, zirkon och andra ädelstenar.

Användning
Spinell används som ädelsten. Värdefullast är den röda spinellen, särskilt de nyanser, som till färgen står närmast rubin s.k. rubinspineller.

Fullkomligt ren och färglös spinell förväxlas ibland med diamant, då den har ungefär samma densitet och liksom denna är enkelbrytande.

Bilder

Källor

Meyers varulexikon, Forum, 1952

Externa länkar

Mineral
Ädelstenar
Georg von Below

Georg Anton Hugo von Below, född 19 januari 1858 i Gumbinnen, död 20 oktober 1927 i Badenweiler, var en tysk historiker. 

Georg von Below blev 1891 professor i historia i Münster men förflyttades 1897 i samma egenskap till Marburg och 1901 till Tübingen. Hans forskning rörde sig mest inom den medeltida tyska författningshistoriens och särskilt då det tyska stadsväsendets område. Bland hans skrifter kan nämnas Die landständische Verfassung in Jülich und Berg (tre band, 1885-90), Die Entstehung der deutschen Stadtgemeinde (1889), Der Ursprung der deutschen Stadtverfassung (1892), Das ältere deutsche Städtewesen und Bürgertum (1898) och Territorium und Stadt (1900). 

Inom vida kretsar i Tyskland gjorde sig von Below bekant genom sina mot duellväsendet riktade skrifter Das Duell und der germanische Ehrbegriff (1896) och Das Duell in Deutschland (andra upplagan samma år). Han bidrog även upprepade gånger med stor skärpa till den polemik, som framkallades av Karl Lamprechts "Deutsche Geschichte" och dennes "kulturhistoriska" reformprogram för historieskrivningens metod. Bland annat skrev Below en uppsats Die neue historische Methode i Heinrich von Sybels "Historischer Zeitschrift" (1898), vilken besvarades häftigt av Lamprecht med skriften "Die historische Methode des Herrn von Below" (bilaga till "Historische Zeitschrift" 1899).

Källor

Tyska professorer i historia
Alumner från Bonns universitet
Personer verksamma vid universitetet i Münster
Personer verksamma vid Marburgs universitet
Personer verksamma vid Tübingens universitet
Tyska fackboksförfattare
Tyskspråkiga fackboksförfattare
Tyska författare under 1800-talet
Personer från Gumbinnen
Födda 1858
Avlidna 1927
Män
Ugglan
Pierre Belon

Pierre Belon, född 1517 nära Le Mans, död 1564 (mördad), fransk läkare och zoolog. Han reste i Grekland, Mindre Asien, Egypten och Palestina och berikade härigenom naturalhistorien med en mängd nya iakttagelser och bröt även väg för den jämförande anatomin. I sina arbeten lämnade han även intressanta upplysningar om nämnda länders fornminnen och samtida kulturståndpunkt. En staty över B. restes 1887 i Le Mans.

Skrifter i urval
Histoire naturelle des estranges poissons etc (1551)
Observations de plusieurs singularités et choses mémorables etc (1553)
Histoire sur la nature des oiseaux etc (1555)

Källor

Franska läkare
Män
Födda 1517
Avlidna 1564
Tor Weijden

Tor Olof Weijden, ursprungligen Johanson, född 6 januari 1890 i Adolf Fredriks församling, Stockholm, död på samma ort i S:t Matteus församling 24 december 1931, var en svensk skådespelare.

Tor Weijden filmdebuterade 1918 i Mauritz Stillers Thomas Graals bästa barn och kom att medverka i tio filmer fram till och med 1929. Han spelade huvudrollen i pjäsen Styrman Karlssons flammor och hade stor framgång i landsorten och i Finland. 

Han var gift 1915–1920 med Ruth Weijden och 1923–1931 med Bullan Weijden.

Tor Weijden är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Filmografi

Teater

Roller (ej komplett)

Bilder

Referenser

Externa länkar 
 
 

Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska revyartister
Svenska stumfilmsskådespelare
Skådespelare från Stockholm
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1890
Avlidna 1931
Män
Circuit Paul Ricard

Circuit Paul Ricard eller Circuit du Castellet är en racerbana i Le Castellet i Frankrike.
Här kördes Frankrikes Grand Prix i formel 1 mellan 1971 och 1990. 
Numera används banan till olika tester av F1-bilar. Banan blev dock 2018 åter hem för Frankrikes formel 1-lopp.

F1-vinnare

Källor

Externa länkar

Circuit Paul Ricard

Paul Ricard
Paul Ricard
Judendomen i Indien

Judendomen i Indien räknar sina anor tillbaka till 100-talet. Man räknar traditionellt med tre större grupper. Inom det 6 000 personer starka (1997) judiska kollektivet i Indien finns dock bara en spillra kvar av två av grupperna:

 Judarna i Cochin, som enligt sin egen historieskrivning funnits i Indien sedan det andra templets förstörelse i Jerusalem 70. Man ska först ha varit bosatt i Cranganore, och flyttat till Cochin från 1341 till 1565, bl.a. till följd av arabiska raider mot bosättningsplatserna i Cranganore. Denna judiska grupp talar malayalam och klär sig som indier i gemen. Efter att ha varit omkring 2 500 vid krigsslutet är numera cochinjudarna en spillra på kanske 20 personer. Se vidare Cochin Jews.
 Bene Israel ("söner av Israel"), vars förfäder kom till Indien på 900-talet, är bosatta främst i Bombay, Calcutta, Delhi och Ahmedabad. Det språk som talas i denna grupp är marathi. Gruppen hävdar ursprung från Galiléen, som man ska ha lämnat på 100-talet till följd av förföljelser. Gruppen tros genom tidernas lopp avsevärt ha blandat sig med den indiska befolkningen, men bevarar fortfarande religiösa sedvänjor som koscher, bris och sabbat. Bene Israel tros ha uppgått till 6 000 personer 1830, 10 000 1948. Från en topp på 20 000 har sedan antalet sjunkit på grund av emigration till Israel till 5 000. Emigrationen blev tillåten från 1964. Dessförinnan ansågs det från israeliskt håll inte avgjort att gruppen faktiskt var judisk. Se vidare Bene Israel.
 Bagdadjudarna i Indien (bagdadi) finns i Bombay och Calcutta, och uppgår idag till kanske bara 50 personer. Som namnet antyder anses denna grupp ha migrerat från Bagdad till Indien. Dess mest kända medlem var sir David Sassoune, född i Bagdad 1792 och död i Pune 1864. Innan migrationen till staten Israel inleddes bestod gruppen av omkring 7 000 personer. Inom denna grupp var man mera noga med att avgränsa sig mot det indiska samhället i stort och bibehålla sin judiska identitet.

Religion i Indien
Judaica
Judendom i Asien
Alvar Kraft

Karl Alvar Fredrik Kraft, född 19 september 1901 i Stockholm, död där 28 september 1959, var en svensk musiker och kompositör.

Biografi
Kraft började som kapellmästare på Mosebacke 1924 och var under flera år även kapellmästare på Södra teatern och Riksteatern. Han är framförallt känd för musiken till en rad spelfilmer, främst med Edvard Persson. Bland hans över 400 film- och schlagermelodier märks de av Edvard Persson framförda Jag har bott vid en landsväg, En fattig trubadur och Klockorna i Gamla stan. 

Sedan år 2005 utdelar Föreningen Svenska Tonsättare årligen musikstipendier till Alvar Krafts minne.

Alvar Kraft är begravd på Skogskyrkogården i Stockholm. Han var från 1933 gift med skådespelaren Bullan Weijden (1901–1969).

Filmmusik

Filmografi skådespelare

Referenser 

Svenska filmmusikkompositörer
Svenska kompositörer under 1900-talet
Musiker från Stockholm
Födda 1901
Avlidna 1959
Män
Gravsatta på Skogskyrkogården i Stockholm
Jalta

Jalta ( ; ; krimtatariska: Yalta) är en stad och badort vid Svarta havets kust på Krimhalvön. Folkmängden uppgick till 78 040 invånare i början av 2012. Jalta administrerar även en del omgivande orter och landsbygd, och detta område hade totalt 141 365 invånare 2012, på en yta av 283 km².

Världens längsta trådbusslinje, över 80 kilometer lång, går från Jalta till Krims huvudstad Simferopol.

Historia 
Jalta fick stadsrättigheter 1838.

Jalta blev det ryska imperiets viktigaste badort på 1800-talet när Tsar Alexander II lät anlägga sitt sommarresidens i närliggande Livadija. Under sovjettiden utvecklades orten än mera i inriktning mot kurort. Aristokrater som Lev Tolstoj och Anton Tjechov tillbringade mycket tid här. 

1945 hölls i Livadiapalatset den mycket berömda och viktiga Jaltakonferensen då Winston Churchill, Josef Stalin och Franklin D. Roosevelt undertecknade vissa överenskommelser som skulle gälla efter andra världskriget, bland annat att man skulle dela in Tyskland i fyra ockupationszoner. Dessa blev sedan till två olika stater, vilket gällde i 45 år, till 1990. Dessutom beslutade man att Polen ensamt skulle ockupera de östligaste delarna  av Tyskland, som kompensation för de östra delarna av Polen vilka Sovjetryssland i sin tur tagit från Polen. Den Polenockuperade delen av Tyskland blev därför permanent en del av Polen. Konferensen följdes senare av Potsdamkonferensen.

Jalta stod sig sedan som en av Sovjetunionens förnämsta kurorter och hamnade åter i händelsernas centrum 1991 då Sovjetunionens president Michail Gorbatjov hölls som fånge i sin egen datja utanför Jalta under några hektiska dagar. Det slutade med att hela Sovjetunionen upplöstes och i Moskva utropade sig Boris Jeltsin till president över Ryssland.

Då Ukraina härefter blev självständigt fick Jalta de första åren se en nedgång i antalet besökande turister till förmån för ryska kurorten Sotji.

2014 annekterades Krimhalvön, och därmed också Jalta, av Ryssland.

Referenser

Noter

Städer i Ukraina
Hamnstäder i Ukraina
Hamnstäder i Ryssland
Orter i Krim
Badorter i Ukraina
Städer i Ryssland
Miljövård

Begreppet miljövård omfattar omsorg om naturen och människan ur ett ekologiskt perspektiv. Grundtanken är att se hur allting hänger ihop, hur människan själv är en del av naturen. Biologi och naturkunskap är viktiga beståndsdelar i miljövård, och man har blivit mer medveten om att kompostera och sortera sopor, återvinna restprodukter och motverka nedskräpning.

Många länder började införa miljölagstiftning i slutet av 1960-talet och början av 1970-talet.

Se även
Miljöskatter
Naturvård

Referenser
Magazinet (tidskrift)

Magazinet var en kristen tidskrift som utgavs av församlingen Livets Ord på 1980- och 1990-talet. I början var den en månadstidning med en glättad framsida och veckotidningsliknande artiklar i sin huvuddel med en gulfärgad nyhetsbilaga i mitten. Tidningen blev efterhand en veckotidning med ett utpräglat kvällstidningsutseende. Nyhetsfokus var på nyheter inom den svenska och internationella kristendomen, Israel och judarna samt svensk och europeisk politik av det slag som behandlar etiska frågor.

Chefredaktör var Ruben Agnarsson.

Något av arvet efter Magazinet finns kvar i dagstidningen Världen idag, i och med att Ruben Agnarsson är ansvarig utgivare för Världen Idag, som även till större delen ägs av Livets Ord och församlingar anslutna till Trosrörelsen. I Norge finns veckotidningen Magazinets systerutgåva med samma namn fortfarande kvar.

Nedlagda svenska tidskrifter
Svenska Scoutrådet

Svenska Scoutrådet (SSR) var mellan 1968 och 2013 paraplyorganisationen för de fem scoutförbunden i Sverige. Under 2013 pågick arbetet med att avveckla organisationen till förmån för scoutrörelsens nya riksorganisation Scouterna. Svenska Scoutrådet (SSR) fanns fortfarande formellt kvar under avvecklingsperioden. Genom Svenska Scoutrådet samarbetade scoutförbunden och gjorde gemensamma satsningar och drev utvecklingsprojekt som till exempel nya ledarutbildningar. 

Via Svenska Scoutrådet var scoutförbunden anslutna till världsscoutorganisationerna WAGGGS samt WOSM. Efter att scoutrörelsen i Sverige valt att skapa en ny riksorganisation (Scouterna överflyttades av anslutningen till världsorganisationerna från SSR till Scouterna.

Det var SSR som var svensk scoutings ansikte utåt i världen, eftersom det bara får finnas en scoutorganisation i varje land som är anslutet till WAGGGS och WOSM. Därför representerade alla svenska scouter SSR på internationella arrangemang utomlands i stället för att representera sina respektive scoutförbund. På SSRs årsmöte 2012 beslutades att alla uppgifter rörande de internationella medlemskapen skulle handhas av Scouterna, som ett första steg i överflyttningen av medlemskapen i världsorganisationerna.  

Totalt var cirka 70 000 personer via sina respektive förbund medlemmar i Svenska Scoutrådet vid tidpunkten för dess nedläggande.

Medlemsorganisationer
Medlemsorganisationer med antal medlemmar 1982 och 2011.

Ordförande
 Carl-Axel Axelsson, KFUK-KFUMs Scoutförbund, 1969 – 1976  
 Erik Ende, Svenska Scoutförbundet, 1976 – 1983  
 Marianne Journée, Svenska Scoutförbundet, 1984 – 1986
 Olle Alsén, Svenska Scoutförbundet, 1987 – 1991
 Christer Persson, KFUK-KFUMs Scoutförbund, 1992 – 2000
 Monica Andersson, Nykterhetsrörelsens Scoutförbund, 2001 – 2001
 Anita Lindqvist, Svenska Scoutförbundet, 2002 – 2005
 Fredrik Krantz, Nykterhetsrörelsens Scoutförbund, 2005 – 2009
 Helene Gestrin, Svenska Scoutförbundet, 2010 – 2012

Referenser

Noter

Källor
Officiell webbplats

WOSM-medlemsorganisationer
WAGGGS-medlemsorganisationer
Benito Jacovitti

Benito Jacovitti, född 19 mars 1923, död 3 december 1997, var en italiensk serieskapare av arberesjiskt ursprung, även känd under signaturen Jac.

Jacovitti är bland annat känd för western-parodin Cocco Bill. Cocco Bill har en häst som röker, dricker bara kamomillte och lever i en värld befolkad av vandrande korvar och skjutglada kriminella. Utpräglad crazy-humor i många seriealbum från femtiotalet och framåt av vilka bara två finns utgivna på svenska, 1974 och 1979. Värt att nämnas är Dubbelscheriffen och när den galne indianhövdingen delar ut ett cymbaliskt straff.

Referenser
 

Födda 1923
Avlidna 1997
Italienska serieskapare
Män
Cocco Bill

Cocco Bill, tecknad Westernhjälte, skapad på 1950-talet av Jacovitti.

Externa länkar 
Cocco Bill, Jacovitti

Italienska seriefigurer
Italienska serier
Magazinet

Magazinet kan syfta på:

Magazinet (TV-program) – ett samhällsprogram i Sveriges Television med Jan Guillou 1981–1984
Magazinet (tidskrift) – en kristen tidskrift
Magazinet i Växjö – en tidskrift från Växjö

Se även
Magasinet