kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Viktor II

Viktor II, född Gebhard av Dollnstein-Hirschberg cirka 1018 i Hertigdömet Bayern eller Hertigdömet Schwaben, död 28 juli 1057 i Arezzo, var påve från den 13 april 1055 till sin död, 28 juli 1057.

Biografi 
Greve Gebhard av Dollnstein-Hirschberg föddes, enligt uppgifter i Vatikanen, i Nordgau i Bayern, medan tyska källor anger Schwaben. Hans föräldrar var greve Hartwig av Calw och grevinnan Baliza, vilka båda betraktades som släktingar i sidled till kejsar Henrik III. En närmare släkting var biskop Gebhard III av Ratisbon, som presenterade den unge greven Gebhard inför kejsar Henrik som en lämplig kandidat till biskopsstolen i Eichstätt, julen 1042. Gebhard var bara 24 år gammal, och kejsaren tvekade därför till en början, men gav efter. Gebhard blev trots sin unga ålder framgångsrik på den viktiga posten, och knöt samtidigt band til kejsare, som han fick följa med på dennes kröning i Rom, på konsultationer mellan påven och kejsaren, samt nävara vid en synod som påve Leo IX höll i Mainz 1049. Så småningom blev han kejsarens kansler. 1053 blev han förmyndarregent i Bayern för den omyndige Henrik IV.

Sedan påve Leo avlidit, verkade kardinaldiakonen Hildebrandt för att Gebhard skulle uppstiga på påvestolen. Kejsaren godkände beslutet, men Gebhard ville först inte acceptera utnämningen. Påvestolen stod därför tom i ett år, innan Gebhard slutligen vek sig, på villkoret att kejsaren skulle återbörda alla Kyrkostatens egendomar och all mark som tyskarna hade tagit ifrån påvedömet. Han konsekrerades under dessa villkor till påve den 13 april 1055 och antog namnet Viktor II; som påve behöll han biskopsstolen i Eichstätt.

Viktor verkade ivrigt för att vidmakthålla prästernas celibat samt bekämpade simoni, vilket var syftet till två synoder han lät hålla, i Lyon och Florens. Med sina goda förbindelser med kejsaren kunde han ofta genomföra vad företrädarna misslyckats med; han hotade kung Ferdinand av Spanien med exkommunicering om han inte erkände Henrik III som kejsare. Kejsaren överlämnade hertigdömena Spoleto och Camerino till påvedömet. Viktor befann sig i Gosslar vid tiden för Henrik III:s död, och kejsaren anförtrodde påven vårdnaden om den omyndige Henrik IV och regentskapet som förmyndare av kungadömet. Viktor krönte Henrik IV några dagar senare i Aachen, och verkade för att försvara den unge kungens suveränitet mot furstar i området.

Sedan han lämnat vården om pojken till dennes mor Agnes av Poitou, återvände han till Rom 1057, där han höll koncilium i Lateranen. Sedan begav han sig till Toscana för att lösa en juridisk tvist, och avled under resan i Arezzo. Hans kvarlevor fördes Ravenna, där han är begravd i Santa Maria Rotonda.

Det skulle dröja nästan 950 år innan en tysk valdes till påve igen, Benedictus XVI 2005.

Referenser 
 Artikeln bygger delvis på översatt material från Catholic Encyclopedia, Volume XV (1912)

Externa länkar 

Män
Födda 1018
Avlidna 1057
Påvar
Tyska grevar
Tyska biskopar
Personer i Kyrkostaten under 1000-talet
John Campbell, 9:e hertig av Argyll

John Douglas Sutherland Campbell, 9:e (i England 2:e) hertig av Argyll, född den 6 augusti 1845 på Stafford House i London, död den 2 maj 1914 i Cowes på Isle of Wight, var en brittisk politiker och ämbetsman, Kanadas generalguvernör 1878–1883. Han var son till George John Douglas Campbell, 8:e hertig av Argyll och farbror till Niall Campbell, 10:e hertig av Argyll.

Campbell var under faderns livstid känd under titeln markis av Lorne. Han inträdde 1868 i det politiska livet som liberal underhusmedlem för Argyllshire (till 1878) och faderns privatsekreterare i ministeriet för Indien (till 1871).

Campbell gifte sig den 21 mars 1871 med drottning Viktorias 4:e dotter, prinsessan Louise (1848-1939), och var 1878-1883 generalguvernör över Kanada, där han företog vidsträckta resor och jämte sin gemål förvärvade mycken popularitet. Efter att ett par gånger förgäves ha sökt återval till underhuset, invaldes han 1895 som liberal-unionistisk parlamentsledamot för "South Manchester"; 1900 intog han vid faderns död dennes plats i överhuset. 

I det politiska livet spelade Campbell inte någon mera ingripande roll. Bland alster av hans litterära verksamhet märks utom poem och reseminnen broschyren Imperial federation (1885), Canadian life and scenery (1886), en biografi över Palmerston (i serien "Queen Victoria's prime ministers", 1892) Queen Victoria, her life and empire (1901), Passages from the post (1907) samt Yesterday and to-day in Canada (1910).

Utmärkelser 

   Riddare av Serafimerorden, 17 november 1908.

Källor

Noter

Kanadas generalguvernörer
Riddare av Strumpebandsorden
Mottagare av Serafimerorden
Skotsk adel
Brittiska hertigar
Brittiska politiker under 1800-talet
Brittiska politiker under 1900-talet
Personer från London
Födda 1845
Avlidna 1914
Män
Ugglan
Alumner från Saint Andrews-universitetet
Hertig av Argyll

Hertig av Argyll är en titel instiftad 1701, men arvtagarna till denna titel har genom åren haft flera titlar, från början Lord Campbell, sedan även Earl av Argyll och från 1701 Hertig av Argyll. Dessa har också haft andra titlar, som Markis av Lorne.

Lord Campbell (1445)
Duncan Campbell, 1:e Lord Campbell (död 1453)
Colin Campbell, 2:e Lord Campbell (cirka 1433–1493, blev earl av Argyll 1457)

Earl av Argyll (1457)
Colin Campbell, 1:e earl av Argyll 
Archibald Campbell, 2:e earl av Argyll 
Archibald Campbell, 4:e earl av Argyll 
Archibald Campbell, 5:e earl av Argyll 
Colin Campbell, 6:e earl av Argyll 
Archibald Campbell, 7:e earl av Argyll 
Archibald Campbell, 8:e earl av Argyll
Archibald Campbell, 9:e earl av Argyll
Archibald Campbell, 10:e earl av Argyll (1658–1703, blev hertig av Argyll 1701)

Hertig av Argyll (1701)
Archibald Campbell, 1:e hertig av Argyll 
John Campbell, 2:e hertig av Argyll 
Archibald Campbell, 3:e hertig av Argyll 
John Campbell, 4:e hertig av Argyll 
John Campbell, 5:e hertig av Argyll
George Campbell, 6:e hertig av Argyll
John Campbell, 7:e hertig av Argyll
George John Douglas Campbell, 8:e hertig av Argyll 
John Douglas Sutherland Campbell, 9:e hertig av Argyll
Niall Diarmid Campbell, 10:e hertig av Argyll
Ian Douglas Campbell, 11:e hertig av Argyll
Ian Campbell, 12:e hertig av Argyll
Torquhil Ian Campbell, 13:e hertig av Argyll

Skotska adelstitlar
Damasus II

Damasus II, född Poppo av Curagnoni i Bayern, död 9 augusti 1048 i Palestrina, var påve från den 17 juli till sin död tre veckor senare, den 9 augusti 1048.

Biografi 
Poppo av Curagnoni föddes i Bayern, och var den tredje germanen att väljas som efterträdare till aposteln Petrus. Innan han blev påve var han biskop av Brixen i Tyrolen. När Clemens II avlidit i juli 1047, började grevarna av Tusculum återigen att ställa anspråk på makten i Rom, och, med hemligt stöd av markgreve Bonifatius av Toscana, återuppsatte den störtade Benedictus IX på Heliga stolen. Denne nygamle påve fortsatte leda Kyrkan på samma sätt som tidigare lett till hans fall, och efter åtta månader avsattes han en tredje gång, och då försvann han ur historien. 

På juldagen 1047 sändes en ambassad från romarna till kejsar Henrik III för att underrätta honom om att Clemens dött och begärde att kejsaren såsom Roms patricier skulle utnämna en lämplig efterträdare. I enlighet med sina instruktioner gav envoyéerna ett förslag: ärkebiskop Halinard av Lyon, som blivit mycket populär i Rom. Men kejsar Henrik utsåg istället biskop Poppo av Brixen. Kejsaren befallde att den blivande påven omedelbart skulle föras till Rom. Poppo anlände dit och kröntes i Lateranen som Damasus II den 17 juli 1048.

Efter ett kort tag avled Damasus – endast 23 dagar senare – till följd av malaria i Palestrina, dit han sökt sig nästan genast efter sin kröning för att fly sommarhettan i Rom.

Damasus är begravd i San Lorenzo fuori le Mura i Rom.

Bilder

Referenser 

 Artikeln bygger delvis på översatt material från Catholic Encyclopedia, Volume IV (1908)

Externa länkar

Män
Avlidna 1048
Påvar
Födda okänt år
Personer i Kyrkostaten under 1000-talet
Egnatia

Egnatia, starkt trafikerad affärsgata och huvudstråk i Thessaloniki, Greklands näst största stad (1 milj. inv. 2004). Gatan är välkänd ända sedan antiken, då den är en del av Via Egnatia, den romerska här- och handelsväg som ledde från Durres till Konstantinopel. Vid Egnatia finns också Galerius triumfbåge, Kamara, konstruerad år 305.

Gator i Grekland
Bira

Bira kan syfta på

 Prince Bira (1914–1985), thailändsk racerförare
 Öl, en dryck
Erinome

Erinome (JXXV, S/2000 J4) är en av Jupiters månar. Den upptäcktes 2000 av ett team av astronomer vid University of Hawaii under ledning av Scott S. Sheppard. Erinome är cirka 3,2 kilometer i diameter och roterar kring Jupiter på ett avstånd av cirka 23 279 000 km.

Den tillhör Carme gruppen som är en grupp av oregelbundna månar som roterar kring Jupiter i retrograd banor på ett avstånd mellan 23 000 000 kilometer och 24 000 000 kilometer med en lutning på cirka 165°.

I den grekiska mytologin var Erinome en kvinna från Cypern som älskades av Zeus.

Referenser

Externa länkar 
  The Jupiter Satellite Page
 Jovian Satellite Fact Sheet
 Jupiter's New Satellites

Jupiters månar
Månar
Astronomiska upptäckter av SS Sheppard
Astronomiska upptäckter 2000
Outwar

Outwar är ett textbaserat MMORPG-spel. Det skapades 2002 av Rampid Interactive till PC. Spelet utspelar sig i huvudsak baseras i den fiktiva staden Diamond City. Man börjar i level 1 och går sen uppåt.

Externa länkar
http://www.outwar.com

MMORPG
Datorspel 2002
Kvarg

Kvarg (även stavat kvark) är färskost av surmjölk koagulerad med mjölksyrabakterier, till skillnad från keso,  som är färskost av vanlig söt skummjölk men också koagulerad med mjölksyrabakterier. Kvarg liknar keso, men har slät och krämig konsistens och syrligare smak.

Kvarg framställs av mjölk som mjölksyras, vilket får till följd att de fasta beståndsdelarna, kasein, kan skiljas ut från de flytande. Den flytande delen, vasslen, får rinna av genom en silduk och vid industriell tillverkning centrifugeras massan. Därefter passeras massan genom silar. Den önskade fetthalten uppnås genom tillsats av grädde. Kvarg finns med olika fetthalter, från närmast fettfri till mer gräddiga produkter. Kvarg förbättras inte genom lagring utan har begränsad hållbarhet - cirka 2 veckor i kylskåpstemperatur.

Kvarg har höga halter av proteiner, kalcium och fosfat. På senare år har kvarg slagit igenom som ett magert men proteinrikt livsmedel, populärt i olika idrottsdieter. Det är oklart om kvarg förbättrar magens mikroflora.

I Tyskland och de baltiska länderna används kvarg traditionellt till exempel i ostkaka, i matlagning, såser, i bakning och som smörgåspålägg. Kvarg med olika fetthalter tillsätts i många bageri/konditori-varor istället för grädde.

I Sverige lanserades kvarg i handeln av Arla 1985, under varumärkesbenämningen kesella. Sedan dess har kvarg blivit vanligt vid bakning av lussekatter.  Olika sötade kvarg-produkter har också blivit vanliga, smaksatta med bland annat saft, sylt eller vanilj, att ha till dessert eller mellanmål.

Källor

Noter

Externa länkar 

Färskostar
Ostar på komjölk
Arla Foods
Israeliska maträtter
Polska maträtter
Ryska maträtter
Tyska maträtter
Keso

Keso, på finlandssvenska grynost, även kallad cottage cheese, är en typ av grynig färskost, med mild smak, av anglosaxiskt ursprung. Keso är ett registrerat produktvarumärke (ägt av Arla Foods) som har kommit att användas som ett allmänt namn i Sverige<ref>KESO® - En allmän benämning för produkten cottage cheese. Vilka för- och nackdelar uppstår för innehavaren när dess varumärke blir en allmän benämning för en produktkategori? 2009-06-05, Företagsekonomiska institutionen vid Uppsala Universitet</ref>.  

Färskosten kan ätas som den är, som pålägg på smörgås, i sallader eller till olika desserter, exempelvis krämer. Den används även som ingrediens i matlagning, som lasagne eller i desserter. Den är populär i vissa dieter och bland kroppsbyggare och tyngdlyftare eftersom det innehåller mycket av proteinet kasein samtidigt som det har en relativt låg fetthalt (4% eller lägre).

 I Sverige 
Ordet keso finns med i Svenska Akademiens ordlista, med betydelsen "kornig ostmassa". Keso var ursprungligen en försvenskning av det spanska ordet queso, som betyder "ost". I Finland saluförs den som  grynost (raejuusto på finska) för den finlandssvenska befolkningen. Inom svensk livsmedelsindustri används ofta den engelska benämningen cottage cheese, som direktöversatt betyder "stugost". Namnet tros komma från att produkten från början gjordes hemma av mjölkrester som bildades efter tillverkning av smör.

 Varumärket Keso 
I Sverige är Keso ett registrerat varumärke. Det inregistrerades år 1958 av mejeriföretaget Mjölkcentralen'', som senare blev Arla. Sedan 2000 ägs varumärket av Arla Foods.

Se även 
 Kvarg
 Varumärkesord

Referenser

Externa länkar

Färskostar
Ostar på komjölk
Degenererade varumärken
Varumärkesord
Varumärken ägda av Arla Foods
Benedictus IX

Benedictus IX, född Theophylactus omkring 1005, död 1055 eller 1056, möjligen i Grottaferrata, var påve under tre perioder: I. från 21 oktober 1032 till september 1044, II. från 10 mars till 1 maj 1045 och III. från 8 november 1047 till 16 juli 1048.

Biografi 
Theophylactus var son till greve Alberic av Tusculum, och därmed brorson till påvarna Benedictus VIII och Johannes XIX. Det sägs att han inte var mer än 12 år då han blev påve, medan andra källor menar att han var omkring 20 år eller kanske 25–30 år. I vilket fall som helst är han en av de yngsta påvarna genom tiderna. 

Han var mindre lämpad som påve och ersattes 1044 av Silvester III, som dock ibland betraktas som en motpåve. Benedictus styrkor återtog hans maktposition i april året därefter. I september avgick han, troligtvis eftersom han ville gifta sig, och sålde positionen som påve till prästen Johannes Gratianus som i maj 1045 blev Gregorius VI. 

Dock ångrade sig Benedictus, återtog tronen 1045 och förblev där fram till juli 1046 då kejsaren Henrik III ingrep. Även Silvester gjorde anspråk på den. Vid konciliet i Sutri beslutades att frånta Benedictus, och Silvester, makten och Gregorius uppmanades att avgå. Den tyske biskopen Suidger blev krönt, och antog påvenamnet Clemens II. Detta godtog inte Benedictus och när Clemens dog i oktober 1047, intog Benedictus påvepalatset, men drevs ut i juli 1048 och Poppo kunde bli påve (som Damasus II).

Benedictus anklagades för simoni och blev bannlyst. Det är oklart vad som hände honom sedan, och hans dödsdatum är okänt. En del källor gör gällande att han levde ända till Leo IX:s dagar och aldrig släppte sina anspråk på påvestolen. En abbot i klostret i Grottaferrata, Bartolomeus, hävdade att han slog sig ner hos dem, ångrade sina synder, och upptogs i deras kloster som munk, där han sedermera avled.

Referenser 
 Artikeln bygger delvis på översatt material från Catholic Encyclopedia, Volume II (1907)

Tryckta källor

Externa länkar 

Män
Födda 1005
Påvar
Avlidna 1050-talet
Personer i Kyrkostaten under 1000-talet
Euanthe

Euanthe (JXXXIII, S/2001 J7) är en av Jupiters månar. Den upptäcktes den 11 december 2001 av ett team av astronomer vid University of Hawaii under ledning av Scott S. Sheppard. Euanthe är cirka 3 kilometer i diameter och roterar kring Jupiter på ett avstånd av cirka 20 799 000 kilometer.

Den tillhör Ananke gruppen som är en grupp av oregelbundna månar som roterar kring Jupiter i retrograda banor på ett avstånd mellan 20 465 000 kilometer och 22 700 000 kilometer med en lutning på cirka 150°.

I den grekiska mytologin blev enligt vissa källor Euanthe moder till chariterna genom Zeus.

Referenser

Externa länkar 
  The Jupiter Satellite Page
 Jovian Satellite Fact Sheet
 Jupiter's 2002 Satellites

Jupiters månar
Månar
Astronomiska upptäckter av SS Sheppard
Astronomiska upptäckter 2001
Arla

Arla kan syfta på:
Arla (företag) – ett svenskt mejerikooperativ som blev Arla Foods år 2000.
Arla Foods – ett dansk-svenskt mejerikooperativ
Arla (djur) – ett släkte av fjärilar
Arla (namn) – ett fornnordiskt förnamn
Kart&Bildteknik

Kart & Bildteknik är en medlemstidning som ges ut av Kartografiska sällskapet och kommer ut fyra gånger per år. 

Kart & Bildteknik innehåller artiklar inom området geografisk informationshantering, såsom kartografi, GIS, GIT, historisk kartografi, fjärranalys, fotogrammetri och geodesi. 

Svenska tidskrifter
Silvester III

Silvester III, född Giovanni di Crescenzi–Ottaviani i Rom, död senast oktober 1063 i Sabina, var påve från den 20 januari tills han avsattes, den 10 mars 1045.

Biografi 
Giovanni di Crescenzi–Ottaviani tillhörde en av de förnämsta adelsätterna i Rom, Crescenzi, och var därmed släkt med påve Johannes XIII. Han var innan han blev påve biskop av Sabina-Poggio Mirteto.

Företrädaren påve Benedictus IX fördrevs från Rom i september 1044, och efter flera månaders strider om hans efterträdare, kunde Silvester utropas till påve i januari 1045.

Benedictus återkom dock och avsatte Silvester; Silvester fråntogs också vid synoden i Sutri värdigheten av biskop och präst, och tvingades gå i kloster i Sabina. Domen måste ha hävts efter en tid, eftersom Silvester så småningom blev biskop i Sabina än en gång. Efterträdaren till biskopsstolen där utsågs i oktober 1063, vilket innebär att Silvester måste ha avlidit senast denna månad.

Det är något omtvistat huruvida han bör betraktas som påve eller som motpåve, men Vatikanen listar honom som påve.

Källor
 Encyclopædia Britannica
 Famiglia Crescenzi

Tryckta källor

Externa länkar 

Män
Avlidna 1063
Påvar
Personer i Kyrkostaten under 1000-talet
Födda okänt år
Personer från Rom
Kardinalbiskopar av Sabina-Poggio Mirteto
Lysithea

Lysithea (JX) är en av Jupiters månar. Den upptäcktes 1938 av Seth Barnes Nicholson vid Mount Wilson-observatoriet. Lysithea är cirka 36 km i diameter och roterar kring Jupiter på ett avstånd av cirka 11 717 000 km. En rotation tar ungefär 259 dygn.

Lysithea fick inte sitt nuvarande namn förrän 1975; innan dess var den enbart känd som "Jupiter X". I den grekiska mytologin var Lysithea dotter till Okeanos och älskades av Zeus.

Den tillhör Himalia-gruppen som består av fem månar som roterar kring Jupiter mellan de galileiska månarna och de yttre månarna på ett avstånd mellan 11 000 000 km och 13 000 000 km med en lutning på cirka 27,5°.

Källor

Externa länkar 
 The Jupiter Satellite and Moon Page
 Jovian Satellite Fact Sheet

Månar
Jupiters månar
Astronomiska upptäckter av SB Nicholson
Astronomiska upptäckter 1938
Berenice Abbott

Berenice Abbott, född 17 juli 1898 i Springfield i Ohio, död 9 december 1991 i Monson i Maine, var en amerikansk fotograf.

Abbott är ihågkommen mest för att ha bevarat fotografiska verk av fransmannen Eugène Atget och för sina fotografiska dokumentation av det sena 1930-talets New York. På 1920-talet hade hon en egen ateljé i Paris och gjorde ett stort antal porträtt av parisiska konstnärer, författare och aristokrater. Hon experimenterade senare med fotografiska illustrationer för vetenskapliga ändamål.

Abbott var kortvarigt student vid Ohios statsuniversitet innan hon 1918 flyttade till New York, dit hon kom som student för att i fyra år lära sig skulptur och teckning. Hon förlängde studierna i Berlin och arbetade därefter 1923–1925 som mörkrumsassistent i Paris. I Frankrike kom hon i kontakt med fotografen Eugène Atget, vars fotografiska verksamhet då var okänt för omvärlden. Vid sin tillfälliga vistelse i den franska huvudstaden fotograferade hon en mängd kända personer som James Joyce, André Gide, Jean Cocteau, Max Ernst och Edna St. Vincent Millay. Då Eugène Atget avled 1927, räddade Abbott dennes fotografiska kvarlåtenskap från att falla i glömska och förstöras. De följande åren arbetade hon för att främja intresset för fotografierna.

Abbott återvände 1929 till New York och lade märke till stadens snabba modernisering. Hon fick offentlig anställning 1935 att fotografiskt dokumentera New Yorks arkitektoniska förändring. Fotografierna utkom 1939 och i nyutgåva 1973. På 1940- och 1950-talen var Abbott verksam som pedagog inom fotografi. Hon tog en mängd fotografier ur sin omgivning, som fotograferingen av landsvägen mellan Florida och Maine. Från 1968 var hon bosatt i Maine, där hon inriktade sig på att ge ut sina böcker i tryck.

Galleri

Källor 

Amerikanska fotografer under 1900-talet
Födda 1898
Avlidna 1991
Kvinnor
Personer från Springfield, Ohio
Alumner från Ohio State University
Traktorpulling

Tractor pulling en tävlingsform där man med ombyggda traktorer (även med specialbyggda maskiner) drar en viktad släde/vagn, vars vikt flyttas allt längre fram på en hävarm som trycks ner på en bromsplatta som ligger och släpar på marken för att motståndet för den deltagande ska öka på en bestämd sträcka. Det finns även fästen för att sätta dit skrapstål som gör det ännu tyngre. Om funktionärerna är tvungna kan de sätta ner stålpinnar eller liknande på sidorna av bromsplattan som gör det ännu svårare att dra den. Man tävlar i längd samt i flera olika vikt-, storleks- och modifierade klasser. 

Sträckan man ska dra är antingen 60 eller 100 meter. 60 meter är enbart för de lättaste maskinerna, som väger runt 600 kilogram.

I den lättaste klassen är det mycket vanligt att man tar en vanlig bilmotor och trimmar den så att man sedan kan använda den för att dra en specialmodifierad släde/vagn.

Nästa klass ligger på 950 kilogram och 100 meter. Deltagarna i 950-kilogramsklassen använder också en specialmodifierad släde/vagn, men de klasser som kommer efter denna har en och samma släde/vagn som de bara viktar om. De gör även vissa små modifieringar på den stora dragvagnen, så att de ska passa just den klass som ska dra den.

Externa länkar 
Svenska Tractorpullingförbundet

Motorsport
Ombyggda fordon
Traktorer
Gregorius VI

Gregorius VI, född Johannes Gratianus, död 1048 i Köln, var påve från den 1 maj 1045 tills han abdikerade den 20 december 1046.

Biografi 
Johannes Gratianus var ärkepräst av Sankt Johannes och påve Benedictus IX:s gudfar. Påven var ung och ville gifta sig, och rådfrågade sin gudfar om detta kunde gå för sig. Gratianus köpte då pontifikatet från sin gudson, och uppsteg själv på Heliga stolen med namnet Gregorius, medan Benedictus lämnade Rom.

Gregorius upphöjelse till påve hyllades av bland andra Petrus Damianus, men i kyrkan fanns fler aspiranter till posten, och i övrigt stora svårigheter i och med ett utbrett rättsligt förfall. Till sin hjälp att återställa den civila och religiösa ordningen hade Gregorius Hildebrand, som senare skulle bli påve Gregorius VII. Många inflytelserika präster såg dock ingen annan utväg ur förfallet än att germanerna ingrep militärt och vände Gregorius ryggen, medan Henrik III ryckte fram mot Italien. Kejsaren och påven kom överens om att sammankalla till en synod i Sutri, den 20 december 1046. Vid synoden förklarades motpåven Sylvesters anspråk som påve ogiltiga. Vid samma synod anklagades Gregorius för simoni, vilket han erkände, och han avgick på begäran av biskoparna. Johannes Gratianus och Hildebrand följde Henrik III tillbaka Tyskland, där Gratianus snart avled.

Referenser 
 Artikeln bygger på översatt material från Catholic Encyclopedia, Volume VI (1909)

Externa länkar 

Påvar
Avlidna 1048
Män
Födda okänt år
Personer i Kyrkostaten under 1000-talet
Gregory Campbell

Gregory Lloyd Campbell, född 15 februari 1953 i Londonderry, är en brittisk (nordirländsk) politiker (Democratic Unionist Party). Han är ledamot av underhuset för East Londonderry sedan 2001.

Campbell föddes i den protestantiska arbetarstadsdelen Waterside i Londonderry. Han var med i slaget om Bogside som ung där han slogs mot nationalisterna. Han blev 2001 parlamentsledamot för valkretsen East Londonderry. Campbell var också ledamot av Nordirlands regionala parlament 1998–2016. Han var minister för regional utveckling (Minister of Regional Development) i Nordirlands regering (Northern Ireland Executive) från juli 2000 till oktober 2001 och kultur-, konst- och fritidsminister (Minister of Culture, Arts and Leisure) från juni 2008 till juni 2009.

Referenser

Externa länkar 

Brittiska underhusledamöter
Nordirländska politiker
Personer från Londonderry
Födda 1953
Män
Levande personer