kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Slädaviken

Slädaviken är ett havsbad på norra Alnö, utanför Sundsvall. Nära Slädaviken ligger orten Åssjön. Dessa två är hopslagna av SCB gällande folkräkning i Slädaviken och Åssjön.

I början av maj 1983 detonerade en mina utanför Slädaviken. Det uppstod spekulationer om att minan utlösts av en rysk miniubåt som låg skadad på botten. Marinen genomförde ett antal attacker med sjunkbomber utan resultat. Några belägg för att ett intrång av en ubåt från främmande makt hade ägt rum framkom emellertid aldrig. En av journalisterna som rapporterade från Slädaviken, Kjell Carnbro från Mittnytt, har beskrivit ubåtsjakten som ett utslag av "kollektiv hysteri".

Se även 
 Tätorten Ås, Slädaviken och Bullås

Referenser

Noter 

Alnön
Badplatser i Sundsvalls kommun
Sachin Tendulkar

, född 24 april 1973 i Mumbai, Maharashtra, Indien, är en indisk cricketspelare.

Tendulkar har fått smeknamnen The Litte Master och The Master Blaster i indisk och brittisk press. Han räknas bland de flesta som en av de bästa cricketspelare (slagman) någonsin. Wisden Cricketers' Almanack, ett av cricketlitteraturens referensverk, räknar Tendulkar som den näst bäste slagmannen genom tiderna, endast slagen av Sir Don Bradman.

Tendulkar är född i en medelklassfamilj i Bombay och spelade sin första internationella match redan som 16-åring. Han håller flera rekord (endagscricket).

Referenser

Externa länkar 
 Sachin Tendulkars officiella hemsida
 

Födda 1973
Indiska cricketspelare
Män
Levande personer
Stefan Karlsson (bandyspelare)

Stefan Karlsson, född 1957, är en svensk bandyspelare, förbundskapten för Sverige och tränare.

Stefan Karlsson började sin bana som spelare i Söderhamnsklubben Brobergs IF som han blev svensk mästare med och flyttade senare till Karlstadsklubben IF Boltic, nuvarande BS BolticGöta, där han blev svensk mästare ett flertal gånger. Han gick sedan till Smålandsklubben Vetlanda BK, där det också blev ett par SM-guld. Han var den första som lyckades med det i tre olika klubbar.

Stefan Karlsson efterträdde Leif Klingborg på posten som bandyns förbundskapten och hade då Kenth Hultqvist som assisterande tränare, vilken sedermera efterträdde honom som förbundskapten. 1999 slutade han på denna post och blev tränare för Hammarby IF i bandy till och med säsongen 2005/2006. Efter en säsongs uppehåll som ledare tog Karlsson hand om tränarrollen i Broberg/Söderhamn Bandy i två säsonger för att 2009/2010 återvända till Hammarby IF, då föreningen vann sitt första SM-guld.

Karlsson tränar sedan säsongen 2012/2013 IFK Vänersborg, blev utbytt i december 2016.

Referenser

Noter

Externa länkar

Svenska bandyspelare
Svenska bandytränare
Mottagare av Stora grabbars och tjejers märke
Män
Födda 1957
Levande personer
Personer från Söderhamn
Spelare i Broberg/Söderhamn Bandy
Bandyspelare i IF Boltic
Bandyspelare i Vetlanda BK
Sundborn

Sundborn är en tätort i Falu kommun och kyrkbyn i Sundborns socken, belägen 14 km nordost om Falun i östra Dalarna. Sundborns tätort kallas även Sundbornsbyn och Sundborns kyrkby.

Befolkningsutveckling

Bebyggelse 
I Sundborn ligger Carl Larsson-gården, Lilla Hyttnäs, där konstnärerna Carl Larsson och Karin Larsson bodde med sin familj och deras hem är nu musealt bevarat. Sundborn har bebotts av många bergsmän och ungefär halva arealen har tillhört bergsfrälset, därmed befriades befolkningen till en stor del från den vanliga soldatutskrivningen. Stora Hyttnäs har varit en betydande bergsmansgård. Sundbornsån som här rinner genom området kommer från sjön Toftan. I samhället finns även Sundborns kyrka från 1755. Den började byggas 1620 som kapell och därmed inleddes utbrytningen ur Svärdsjö socken vilket skedde 1636.

Bilder, "Lilla Hyttnäs"

Se även 
Carl Larsson-gården
Sundbornsgården

Källor

Externa länkar 
Sundborns hemsida - Information om aktiviteter, nyheter, med mera för boende och besökare i Sundborns socken

Orter i Falu kommun
Tätorter i Sverige
Storvätteshågna

Storvätteshågna (samiska: Gealta) är ett fjäll öster om Grövelsjön i Älvdalens kommun. Dess topp är den högsta punkten i Dalarna (och Dalarnas län). Höjden är 1 204 m ö.h. Därmed är Storvätteshågna även den högsta punkten i Svealand. Den är en del av Långfjället.

På toppen av fjället ligger en tjärn, Santesonstjärnen. Berget nås enklast från Grövelsjöns fjällstation, varifrån det är omkring tio kilometers vandring till toppen.

Se även
Idre socken

Källor
Dalarna: Storvätteshågna - 1204 m - Sverigestak.org Läst: 17 mars 2009

Externa länkar

Berg i Dalarna
Berg i Älvdalens kommun
Sveriges landskaps högsta punkter
Sveriges läns högsta punkter
Subtraktiv färgblandning

Vid subtraktiv färgblandning får man fram olika färger (kulörer) genom att förändra ljusstrålningens kvantitet och våglängdssammansättning. Ett sätt är att placera färgade filter framför en ljuskälla så att vissa våglängder absorberas. Ett annat exempel är målarens blandning av pigment för att få önskad kulör. Ju större mängd av ljuset som absorberas desto mörkare är den färg vi uppfattar, och i teorin kan man åstadkomma svart genom blandning av tre välvalda pigment. 

För blandning av pigment finns flera olika uppsättningar av tre grundfärger eller primärfärger som tillsammans med svart och vitt antogs kunna räcka till för att åstadkomma alla andra färger. Den vanligaste uppsättningen – ett rött, ett gult och ett blått pigment – blev kodifierad kring år 1600.  På 1900-talet skapade konstnären Johannes Itten en färgcirkel byggd på tre sådana pigment och antog att det räckte med dessa tre för att få fram alla tänkbara kulörer. Det fungerar dock inte i praktiken, eftersom blandfärgerna alltid blir mörkare än primärfärgerna. De färger som kan blandas till av endast två pigment kallas sekundärfärger – i detta fall alltså grönt, lila och orange.

Vid tryckning använder man oftast primärfärgerna cyan, magenta och gult. Eftersom man använder ljusa färger räcker de inte till för att få fram riktigt svart, så de kombineras ofta med en så kallad nyckelfärg (eng. keycolor), oftast svart, för att främst förstärka kontrasten i bilderna. Detta system kallas för CMYK enligt de använda färgernas engelskspråkiga namn.

Referenser

Se även
Additiv färgblandning
Färgsystem

Färglära
Stridsgas

Stridsgas är gaser eller vätskor som kan användas i strid som ett vapen mot människor, växter eller i vissa fall materiel. Stridgas användes mycket i första världskriget, men har därefter inte använts lika omfattande. Stridsgas har dock använts under Abessinienkriget och Iran–Irak-kriget.

Stridsgas faller i kategorin ABC-stridsmedel (Atom, Biologiska och Kemiska stridsmedel) (kallas även NBC-stridsmedel, Nukleära, Biologiska och Kemiska stridsmedel) som alla enligt internationell lag är förbjudna att bruka. Sverige har liksom 184 andra stater tillträtt Konventionen om förbud mot kemiska vapen.

Giftgas

Exempel på giftgaser
 Klorgas
 Fosgen
 Lewisit
 Senapsgas

Nervgas

Nervgas är ett samlingsnamn för stridsgaser som angriper centrala nervsystemet, snarare än att verka lungskadande, angripa hud och slemhinnor eller dylikt. Nervgaser är liksom stridsgaser i allmänhet inte gasformiga utan antingen fasta eller oljeliknande vätskor och därför måste de spridas i finfördelad form för att vara effektiva. Molekylstrukturen är en fosforsyra som bildat en ester med en alkohol. Acetylkolin utsöndras i utrymmet mellan nerv och muskel och bryts ner av enzymet acetylkolinesteras. Enzymet tar emot acetylkolinet i en fördjupning på sin yta. Nervgaser passar in i fördjupningen och pluggar igen den. Eftersom acetylkolin inte kan brytas ned leder detta till att muskeln inte kan slappna av. Döden orsakas därför av kramper i andningsmusklerna.

Det mest omfattande användandet av nervgas skedde under Iran–Irak-kriget då Irak använde stora mängder nervgas på slagfältet och även för att krossa kurdiska uppror under och efter kriget.

Skydd mot nervgaser
Skyddsutrustning (till exempel skyddsmask) som skyddar mot andra stridsgaser i vätskeform skyddar också mot nervgaser. För den som blivit utsatt för nervgas finns autoinjektorer med ämnen som motverkar effekterna, i det svenska försvaret atropin och en oxim. I förebyggande syfte används pyridostigmin och diazepam som måste tas före ett eventuellt nervgasanfall och som ger skydd under en begränsad tid.

Exempel på nervgaser
 VX
 BZ-gas
 Sarin
 Soman
 Tabun

Se även
Kemiska vapen
Krigets lagar

Källor

Kemiska stridsmedel
Saint-Martin-kanalen

Saint-Martin-kanalen (Canal Saint-Martin) börjar i nordöstra delen av Paris vid Place de la Bataille-de-Stalingrad och rinner fram till Seine. Saint-Martin-kanalen är ca 4 kilometer. till följd av slussandet tar en båtfärd ungefär tre timmar.

Sommartid trafikeras kanalen och alla dess slussar av katamaranen La Batache. Kanalen passerar Hotel du Nord, ett klassiskt hotell. Saint-Louis-sjukhuset där August Strindberg togs in under sin "infernokris" skymtar från kanalen. Cirka halvvägs leds fartygen in i en 2,5 km lång tunnel fram till boulevard Richard-Lenoir och Bastiljen vid den sista slussen innan Seine.

I ett av Jacques Tardis album om Adèles äventyr är handlingen förlagd till Saint-Martin-kanalen.

Se även 
 Canal Saint-Denis

Kanaler i Frankrike
Transport i Paris
Quartier de la Folie-Méricourt
Byggnader och anläggningar i Paris
Skarpsill

Skarpsill, vassbuk, brisling, Sprattus sprattus (Linné, 1758), är en art av benfisk i familjen sillfiskar (Clupeidae). Utbredningsområdet är östra Atlanten, från Lofoten till norra Afrika, och Östersjön upp till Bottenhavet. Den går även in i Medelhavet. Skarpsillen liknar sillen men är som fullvuxen mindre än denna. Ryggfenan börjar bakom eller i linje med bukfenornas fäste (hos sillen framför). Skarpsillen blir cirka 16 centimeter lång, ibland längre, och är en silverglänsande stimfisk. Skarpkantade fjäll längs buken bildar en vasst sågtandad "köl", vilket kom att ge fisken det före år 1690 använda namnet hwassbuk. Namnet skarpsill är historiskt känt sedan 1762. Lokala namn har på Gotland varit sprut, samt plugg för ung skarpsill i Bohuslän.

Framförallt beredd (saltad eller rökt) skarpsill har i Bohuslän kallats brisling eller brissling (med varianterna bressling och brässling), från norskan, känt före år 1779. Motsvarande namn i Blekinge, Skåne och Halland har varit briling (lokalt i Blekinge även brilling). Från lågtyskan härrör den äldre benämningen breitling. Sockersaltad och kryddinlagd skarpsill saluförs i Skandinavien under det traditionella handelsnamnet ansjovis, vilket bland annat är en viktig ingrediens i Janssons frestelse. Skarpsill inlagd i tomatsås eller matolja  säljs som sardiner. De salufördes från 1995 och ett tjugutal år framåt med namnet brisling enligt EU-regler för att inte förväxlas med produkter av fiskarten sardin.

Skarpsillen är mogen för sin första lek vid 1–3 års ålder. Leken försiggår ute till havs eller intill kusten på 10–40 meters djup. Den leker helst då vattentemperaturen är 8–12° Celsius, vilket innebär att Skagerraks och Kattegatts skarpsillar leker under april–juli, Östersjöns i mars-augusti och Nordatlantens i februari-juli.

Systematik 
Tidigare har arten indelats i flera underarter, och därtill finns flera ogiltiga synonymer. Numera anses dock arten endast bestå av typarten Sprattus sprattus sprattus, samt underarten baltisk skarpsill, Sprattus sprattus balticus (Schneider, 1908).

Hot 
På grund av intensivt fiske kan lokala populationer minska. Hela populationen anses vara stor. IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar 

 Läs om skarpsill och andra fisk och skaldjur i hav och insjöar.

Sillfiskar
Matfiskar
Sillfiskar

Sillfiskar eller sillar (Clupeidae) är en familj sillartade fiskar. De flesta arter är marina men några kan även leva i sötvatten. Vissa arter lever i havet men vandrar upp i vattendrag för att fortplanta sig. Sillfiskar är vanligen stimbildande och lever av plankton. 

Flera för det kommersiella fisket viktiga fiskarter hör till denna familj, exempelvis sardin (Sardina pilchardus), sill (Clupea harengus) och i Östersjön strömming (Clupea harengus membras).
Några andra fiskarter som hör till denna familj är majfisk (Alosa alosa), skarpsill (Sprattus sprattus) och staksill (Alosa fallax).
Andra arter av kommersiellt större betydelse är atlantisk menhaden (Brevoortia tyrannus) och
stillahavssill (Clupea pallasii).

Systematik
 Underfamilj Dussumieriinae (listas ofta som egen familj, Dussumieriidae, där endast Dussumieria och Etrumeus ingår)
 Dayella
 Dussumieria
 Etrumeus
 Gilchristella
 Jenkinsia
 Luisiella
 Sauvagella
 Spratelloides
 Spratellomorpha
 Underfamilj Clupeinae
 Amblygaster
 Clupea (sill)
 Clupeonella
 Escualosa
 Harengula
 Herklotsichthys
 Lile
 Opisthonema
 Underfamilj Alosinae 
 Alosa
 Brevoortia
 Ethmalosa
 Ethmidium
 Gudusia
 Hilsa
 Tenualosa
 Underfamilj Pellonulinae 
 Knightia (förhistorisk)
 Clupeichthys
 Clupeoides
 Congothrissa
 Corica
 Cynothrissa
 Ehirava
 Hyperlophus
 Laeviscutella
 Limnothrissa
 Microthrissa
 Minyclupeoides
 Odaxothrissa
 Pellonula
 Poecilothrissa
 Potamalosa
 Potamothrissa
 Stalothrissa
 Underfamilj Dorosomatinae 
 Anodontostoma
 Clupanodon
 Dorosoma
 Gonialosa
 Konosirus
 Nematalosa
 Incertae sedis (oviss position)
 Erichalcis
 Ilisha
 Nannothrissa
 Neoopisthopterus
 Pellona
 Platanichthys
 Ramnogaster
 Rhinosardinia
 Sardina (sardin)
 Sardinella
 Sardinops
 Sierrathrissa
 Sprattus (skarpsill)
 Stolothrissa
 Strangomera
 Thrattidion

Referenser 

 Miko's Phylogeny Archive

 
Sillartade fiskar
Sillartade fiskar

Sillartade fiskar (Clupeiformes) är en ordning benfiskar som omfattar cirka 360 kända arter fördelade på fem familjer, däribland sill och ansjovis. Sillen, som är en kommersiellt mycket viktig fisk för fisket hör till den största familjen i ordningen, sillfiskar, som innehåller omkring 216 arter. Även anjovis, som hör till den näst största familjen, ansjovisfiskar med ungefär 140 arter, är en kommersiellt viktig art för fisket.

Sillartade fiskar har en strömlinjeformad och från sidorna tillplattad kropp, med tydligt framträdande fjäll och välutvecklade fenor. Flertalet arter i ordningen är förhållandevis små fiskar, med en kroppslängd på omkring 25-40 centimeter, men det finns också större arter med en kroppslängd på upp mot en meter, liksom mindre arter med en genomsnittlig kroppslängd på under 10 centimeter. De flesta arter har en silveraktig färg, ofta med ett blåaktigt eller grönaktigt skimmer över ryggen. Hos alla arter utom tandsillen, Denticeps clupeoides, saknas synlig sidolinje. Denna art, som bara förekommer i Benin, Nigeria och Kameruns floder i västra Afrika, räknas till de mest primitiva av alla sillartade fiskar och den är också den enda nu förekommande arten i sin familj, tandsillar.

Då arterna i ordningen förekommer i många olika miljöer, i havet såväl som i sjöar och olika sorters vattendrag har de ett mycket varierat levnadssätt. Flertalet arter livnär sig dock på plankton och bildar stora stim som födosöker tillsammans, men vargsillfiskarna, av vilka det finns två arter, är aktiva rovfiskar. Att bilda stim skyddar också i större utsträckning de enskilda individerna mot predatorer, även om de stora stimmen som många sillartade fiskar bildar själva lockar till sig många sådana, och i de marina ekosystemen är de sillartade fiskarna viktig föda för många rovfiskar, havsfåglar och havslevande däggdjur.

Lekbeteendet innfattar för några arter som lever i havet kortare vandringar upp i floder till speciella lekplatser i sötvatten, exempelvis vit stalksill (Alosa sapidissma) som förekommer längs öst- och västkusten till Nordamerika. Andra arter har yngel som lever pelagiskt.

Källor 
 Schou, Per (red.). Djur: illustrerad guide till världens djurliv, Globe Förlaget, 2007. .

Externa länkar
Svante Svantesson Banér

Svante Svantesson Banér, född 6 juni 1624, död 1674, var riksråd och lagman i Värmland. Han gifte sig 1649 med Margareta Sparre (d. 1686).

Biografi 
Som herre över Djursholms gods lät han bygga det nuvarande Djursholms slott, sedan den gamla byggnaden brunnit ner 1656. Vid sin död 1674 begravdes han i Danderyds kyrka.

Privatliv 
Hans föräldrar var riksrådet Svante Gustafsson Banér (1584–1628) och friherrinnan Ebba Grip (1583–1666).

Barn 
Svante S. Banér och Margareta Sparre fick barnen;
Johan Gabriel, född 1662, general. Ogift, död 1706.
Svante Mauritz, född 1666, död 1668 (2 år).
Ebba Margaretha Banér, gift med Mauritz Vellingk. Deras dotter Ulrika Kristina Wellingk (1687-1766), var gift med Johan Claesson Banér i hans andra äktenskap.
Sigrid Magdalena Banér, född 1671-07-22, död 1733. Gift 1691-01-04 i Stockholm med löjtnanten greve Jakob Stenbock.

Karriär 
1635 - Inskrevs vid Uppsala universitet
1650 - Hovstallmästare
1652-1654 - Landshövding i Uppsala län
1654 - Drottning Kristinas överstallmästare
1656-1660 - åter Landshövding i Uppsala län 
1660 - Råd och hovrättsråd
1670 - Lagman över Värmlands lagsaga

Ägande 
Han ägde en hel del gods i Livland, Tärnö och Hörningsholm i Södermanland efter sina föräldrar samt Banérska palatset i Stockholm och Djursholm i Uppland inkluderande Lidingön.

Se även 
Landshövdingar i Uppsala län
Landshövdingar i Stockholms län

Referenser

Noter 

Födda 1624
Avlidna 1674
Lagmän i Värmland
Landshövdingar i Uppsala län
Alumner från Uppsala universitet
Män
Svenska hovstallmästare
Svante
Svenska riksråd under 1600-talet
Drottning Kristinas hov
Sparre

Sparre har flera betydelser:

 Sparre (byggnadsdel) – del av en takstol 
 Sparre (heraldik) – en heraldisk häroldsbild som består av ett uppochnedvänt V

Personer
 Sparre (efternamn)
 Sparre (adel) – svensk adelsätt med medeltida anor, även känd som  Sparre af Rossvik
 Sparre (franska grenen)
 Sparre (släkter) – flera medeltida ätter utan inbördes släktskap:
Sparre av Tofta
Sparre av Vik
Sparre av Hjulsta och Ängsö
Sparre av Fyllingarum
Sparre av Aspnäs
Sparre av Ellinge
Sparre av Skåne
Sparre af Rossvik

Sparre af Rossvik är en adelsätt, svensk uradel från Västergötland som fört en sparre i vapnet. Ätten är känd sedan slutet av 1300-talet, genom stamfadern Sigge Larsson, (väpnaren Sigge Laurensson nämnd 1396–1417 och som var död före 1442/1943), till bland annat Simonstorp i Grolanda socken i Skaraborgs län 

Namnet kommer av godset Rossvik, som kom i släktens ägo 1533, ätten kallas ibland också Sundbysläkten, efter gården Stora Sundby slott. 

Ätten introducerades på Riddarhuset år 1625 som adlig släkt nr. 7, samtidigt som namnet började användas. 

Släkten är utgrenad i friherrliga släkten Sparre nr 11.

Generallöjtnanten Bengt Erland Franc-Sparre (1774–1837) upphöjdes  till greve av Karl XIV Johan, men han introducerades aldrig med denna värdighet på Riddarhuset. Bengt Erland Sparre avled år 1837 och slöt denna gren på svärdssidan.

Medlemmar i släkten 

Bengt Jöransson Sparre (1570–1632), häradshövding och ståthållare
Bengt Johansson Sparre (1646–1695), sonson till Bengt Jöransson Sparre, assessor i Svea hovrätt och 1680–1682 ledamot av den stora kommissionen över förmyndartidens regering och råd
Bengt Bengtsson Sparre (1686–1748), son till Bengt Johansson Sparre, deltog i Slaget vid Malatitze, tillfångatagen vid Poltava och förd till Tobolsk, frigiven 1722 och majors avsked 1732

Källor
 Riddarhusets släktdatabas

Noter
	
Svenska adelsätter
Spiggar

Spiggar (Gasterosteidae) är en familj av fiskar i ordningen spiggartade fiskar som innehåller 16 kända arter, uppdelade på fem olika släkten.

Kännetecken
Spiggar är vanligen små, långsmala fiskar på mellan 4 och 8 centimeter. Undantaget är tångspiggen, som kan nå en längd på upp emot 20 centimeter. Storspiggen, som hör till de vitt spridda arterna, blir trots sitt namn sällan över 10 centimeter lång. Framför ryggfenan finns 3 till 16 separata taggar, vilka egentligen är ombildade fenstrålar. Även på buken kan det finnas taggar. Kroppens sidor kan antingen vara släta, eller skyddas av benplattor. Det senare är vanligt på arter som förekommer i marin miljö, medan arter som främst förekommer i sötvatten oftare är släta.

Utbredning
Familjen har stor utbredning på det norra halvklotet och innehåller arter som kan leva i sötvatten, såväl som i brackvatten och salt havsvatten och förekommer både i öppna havet, i kustområden, i floder och i sjöar.

Levnadssätt
Spiggar uppvisar ofta stor omsorg om sin avkomma och hanen bygger under lekperioden ett bo av växtdelar på bottnen eller i undervattensvegetationen, till vilket han lockar honan. Efter att honan lagt ägg i boet befruktar hanen dessa och vaktar och sköter sedan om äggen tills de kläcks, och även ynglen passas ofta av hanen en tid efter kläckningen.

Några arter
 Storspigg (Gasterosteus aculeatus)
 Småspigg (Pungitius pungitius)
 Tångspigg (Spinachia spinachia)
 Bäckspigg (Culaea inconstans)

Källor
Denna artikel är baserad på en översättning från tyska Wikipedia 21 juli 2009
FishBase:Gasterosteridae

Externa länkar 

 
Spiggartade fiskar
Spiggartade fiskar

Spiggartade fiskar är en ordning taggfeniga fiskar som omfattar bland annat familjen spiggar. Enligt ITIS så inkluderar ordningen även sjöhästar och (andra) kantnålsfiskar, men enligt FishBase utgör dessa en egen ordning Syngnathiformes

Noter

Taggfeniga fiskar
Skeppslag

Ett skeppslag var en administrativ region i den marina indelningen av Sveriges kustland under medeltiden.

Skeppslag fanns under medeltiden vid Sveriges kustprovinser vid Östersjön, Öland, det så kallade "Kalmarne foghati" av Småland, Tjust, östra delarna av Östergötland, alla provinserna i Mälardalen till och med Närke, vidare Hälsingland, Medelpad och Ångermanland samt åtminstone sydvästra delen av Finland. Väster- och Norrbotten hade inte skeppslag utan betalade bågaskatt.

Skeppslagen har givit namn till Roden som under 1400-talet började kallas Roslagen (1493 Rodzlagen), vilket kommer från orden Roden och skeppslag.  Skeppslagen var alltså motsvarigheten till folklandens hundare. Ett skeppslag skulle svara för ett skepp, dess bemanning (cirka 25 personer), utrustning och proviant vid krigstillstånd. Detta var också basen för skatten, vid uteblivet krig betalades motsvarigt skepp och soldater.

Ett skeppslag indelades i hamnor (trolig betydelse årtull) som innebar en grupp bönder som skulle förse skeppslaget med en man och hans utrustning till ledungen.

Rods bryte var en typ av fogde som förvaltade Roden och dess skatteinbetalningar, och skeppslagen i bland annat Roslagen hade också sitt eget ting med egen tingsrätt. Ett Skeppslag var indelat i fyra fjärdingar.

Skeppslag
 Bro och Vätö skeppslag
 Danderyds skeppslag
 Frötuna och Länna skeppslag
 Väddö och Häverö skeppslag
 Värmdö skeppslag
 Åkers skeppslag
 Frösåkers skeppslag (Frösåkers härad, har historiskt refererats som skeppslag och har haft status som skeppslag i Roden)

Se även
 Hundare
 Härad
 Lagsaga
 Båtsman (indelningsverket)

Källor

Sjöhistoria
Historiska indelningar i Sverige
Härader i Sverige
Sverige under medeltiden
Haga, Solna kommun

Haga är en av Solna kommuns åtta stadsdelar. Den omfattar den sydöstliga delen av Solna med Hagaparken i sitt centrum. Även Norra begravningsplatsen, Solna kyrkby, Karolinska sjukhusområdet, Karolinska institutet, Campus Solna och Solnas del av Hagastaden ligger inom stadsdelen.

Demografi
I stadsdelen Haga bodde 1 141 personer år 2010, vilket utgjorde 1,7% av Solna kommuns totala invånarantal. Andelen invånare med utländsk bakgrund (född utomlands eller med båda föräldrarna födda utomlands) var 34,9%, vilket är jämförbart med siffran för Solna kommun som helhet (31,8%).

Partisympatier
Vid val utgör Haga ett valdistrikt. Resultatet inom valdistriktet i riksdagsvalet 2014 visas nedan.

Parkområdet Haga
När Haga uppfattas som benämning på ett glest bebott parkområde begränsas det i söder av Stallmästargården, i väster av Karolinska sjukhuset, Norra begravningsplatsen, Hagalund samt i norr av Frösunda. Haga i denna bemärkelse ingår tillsammans med Skeppsholmen, Kastellholmen, Fjäderholmarna, Ulriksdal, Bergshamra, Norra och Södra Djurgården, samt Brunnsviken i Nationalstadsparken, i dagligt tal ibland även kallad Ekoparken.

Referenser

Externa länkar

Stadsdelar i Solna kommun