kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ortos

En ortos är ett ortopediskt, kroppsburet hjälpmedel som används för att mekaniskt stödja leder eller rätta till/förhindra felställningar, genom tryck mot kroppsdelarna. Ortos är en form av spjälning. 

Ortoser används vid exempelvis stukning, frakturer (benbrott), och vid kirurgiska ingrepp i leder där det finns risk för att leden rör sig. Syftet kan exempelvis vara att lindra smärta, underlätta gång eller motverka kontrakturer (felställningar) i leder. Begreppet ortos innefattar en stor grupp hjälpmedel, inklusive skoinlägg, knä-, ankel- och handledsortoser.

Yrkesgrupper som använder sig av ortoser är bland annat ortopedläkare, arbetsterapeuter, ortopedingenjörer och fysioterapeuter.

Se även 
Korsett

Referenser

Tryckta källor 
Grønsleth, L. K., Roa, E., Könøy, I. & Almås, H. (2011) Omvårdnad vid skador och sjukdomar i rörelseapparaten. I Almås, H. (red.), Stubberud, D-G. (red.), Grønseth, R. (red.), Bolinder-Palmér, I. (översättning) & Olsson, K. (översättning) Klinisk omvårdnad 2 (s. 133-166). Liber: Stockholm. 

Ortopedi
Sjukvårdsbehandlingar
Medicinsk utrustning
Carola Hansson

Carola Hansson-Boëthius, (uttal: [ká:rola ... boé:tsius]), född 7 september 1942 i Stockholm, är en svensk författare, översättare och dramaturg vid Sveriges Television.

Hansson doktorerade i slaviska språk 1975 på en litteraturvetenskaplig avhandling om tidig rysk modernism och debuterade som skönlitterär författare 1983 med Det drömda barnet.

Bibliografi 
1980 – Samtal med kvinnor i Moskva (rapportbok tillsammans med Karin Lidén) 1980
1981 – Kvinnan och Ryssland (rapportbok tillsammans med Karin Lidén)
1983 – Det drömda barnet
1985 – Stilleben i vitt
1987 – Pojken från Jerusalem
1989 – De två trädgårdarna
1991 – Resan till det blå huset
1994 – Andrej (roman om familjen Tolstoj)
1997 – Steinhof (roman)
2000 – Den älskvärde
2005 – Mästarens dröm
2009 – Med ett namn som mitt
2015 – Masja
2020 – Minnestrådar

Priser och utmärkelser 
1994 – Lundequistska bokhandelns litteraturpris
1995 – Sveriges Radios Romanpris för Andrej
1996 – Signe Ekblad-Eldhs pris
1997 – Svenska Dagbladets litteraturpris för Steinhof
2005 – Siripriset för Mästarens dröm
2006 – Stina Aronsons pris
2006 – Doblougska priset
2010 – Sigtunastiftelsens författarstipendium
2011 – Övralidspriset
2016 – De Nios Stora Pris
2018 – Stiftelsen Selma Lagerlöfs litteraturpris

Externa länkar 
Carola Hanssons hemsida
Carola Hansson på Albert Bonniers Förlag

Svenskspråkiga författare
Svenska författare under 1900-talet
Svenska dramaturger
Svenska litteraturvetare under 1900-talet
Födda 1942
Kvinnor
Levande personer
Författare från Stockholm
Svenska författare under 2000-talet
Svenska litteraturvetare under 2000-talet
Angela Gossow

Angela Nathalie Gossow, född 5 november 1974 i Köln, är en tysk metalsångerska. Hon var frontfigur i det svenska melodisk death metal-bandet Arch Enemy mellan 2001 och 2014.

Gossow är en av få kvinnliga sångare inom metal som använder growl-teknik som dominerande sångstil. Hon är mezzosopran och använder fickbanden, även kallade de falska stämbanden, när hon growlar. Hennes huvudinfluenser är Jeff Walker från Carcass, David Vincent från Morbid Angel, Chuck Billy från Testament, John Tardy från Obituary, Chuck Schuldiner från Death, Dave Mustaine från Megadeth samt Rob Halford från Judas Priest. Hon var tidigare sångerska i bandet Asmodina, som 1997 släppte albumet Inferno. Hon har även sjungit på tre demoalbum med bandet Mistress. Gossow är vegetarian sedan tidig uppväxt.

Arch Enemy spelade på Metaltown och Sonisphere 2011.

Gossow har ett managementbolag ihop med Michael Amott sedan 2008. När hon slutade som sångerska i Arch Enemy berättade hon att hon skulle fortsätta sköta bandets affärer och satsa på att bli artistmanager för fler.

Diskografi
Album med Arch Enemy

 2001 – Wages of Sin
 2003 – Anthems of Rebellion
 2004 – Dead Eyes See No Future
 2005 – Doomsday Machine
 2007 – Rise of the Tyrant
 2009 – The Root of All Evil

Album med Mistress
 1998 – Promo (utan titel)
 1999 – Worship the Temptress (demo)
 2000 – Party in Hell (demo)

Album med Asmodina
 1991 – Your Hidden Fear (demo)
 1994 – The Story of The True Human Personality (demo)
 1996 – Promo (utan titel)
 1997 – Inferno

Referenser

Externa länkar

 Officiell webbplats
 Arch Enemys officiella webbplats

Födda 1974
Death metal-musiker
Tyska sångare
Kvinnor
Levande personer
Medlemmar i Arch Enemy
Personer från Köln
Bullet in a Bible

Bullet in a Bible är en live-DVD och live-CD och med Green Day. Den släpptes 15 november 2005. Liveupptagningen regisserades av Samuel Bayer, som även regisserat alla musikvideor från American Idiot, och innehåller material från två spelningar på Milton Keynes National Bowl i Storbritannien 18 och 19 juni 2005, framför sammanlagt 130 000 åskådare.

Titeln Bullet in a Bible kommer från bandets besök på Imperial War Museum samma sommar. På museet fanns en bibel halvt genomborrad av en kula, vilket räddat ägarens liv. 
Några låtar klipptes bort av producenten Samuel Bayer till exempel Jaded, Maria och Homecoming. Detta ser man på setlisten som visas i några sekunder.

Låtlista 
American Idiot - 4:32
Jesus of Suburbia - 9:23
Holiday - 4:12
Are We the Waiting - 2:49
St. Jimmy - 2:55
Longview - 4:44
Hitchin' a Ride - 4:03
Brain Stew - 3:02
Basket Case - 2:58
King for a Day / Shout - 8:47
Wake Me Up When September Ends - 5:03
Minority - 4:19
Boulevard of Broken Dreams - 4:44
Good Riddance (Time of Your Life) - 3:26

Musikalbum 2005
Album av Green Day
Livealbum
Album utgivna på Reprise Records
Album producerade av Rob Cavallo
London Bridge is Falling Down

"London Bridge is Falling Down", , är en berömd barnvisa från England. Den äldsta kända referensen till sången är från 1659.

Det är oklart vad texten egentligen syftar på. Ursprunget kan vara en händelse från 1014 (eller 1009), då den då enda bron över floden Themsen i centrala London ska ha förstörts av vikingar ledda av Olof den helige. I Samuel Laings översättning av Heimskringla inleds Ottar svartes Huvudlösen med raden "London Bridge is broken down", men det är troligt att Laing låtit den bekanta barnvisan ligga till grund för formuleringen; i förlagan omnämns bron först senare. Händelsens historicitet har ifrågasatts, men de flesta historiker menar att den relativt samtida beskrivningen är att betrakta som mer eller mindre trovärdig. Det skulle i så fall vara det enda dokumenterade tillfälle då London Bridge faktiskt "fallit ner".

Sången kan användas i en lek, där några av de lekande bildar en bro, liknande till exempel "Bro bro breja", som de andra går under, tills bron faller ned och någon blir infångad.

En svensk sångtext till samma melodi heter "Västerbron har rasat ner".

Eftermäle och populärkultur
Refrängen till sången "My Whole World is Falling Down", inspelad av Brenda Lee 1963, är baserad på "London Bridge is Falling Down".

Källor

Fotnoter

Externa länkar

Barnvisor
Sånger om broar
Londonsånger
Sånglekar
Sånger i Roud Folk Song Index
Overkill (musikgrupp)

Denna artikel handlar om thrash metal-bandet Overkill. För Motörhead-albumet, se Overkill (musikalbum).

Overkill (ibland skrivet Over Kill) är ett amerikanskt thrash metal-band som bildades i början av 80-talet. Debutalbumet Feel the Fire gavs ut 1985 och det senaste albumet, Scorched, släpptes i april 2023.

Historia 
Overkill grundades 1981 av basisten D.D. Verni (eg. Carlos Verni) och trummisen Rat Skates (Lee Kundrat) sedan de båda lämnat hardcorebandet The Lubricunts. Den ursprungliga uppsättningen kompletterades av sångaren Bobby "Blitz" Elsworth och gitarristen Robert Pisarek och senare Dan Spitz (senare i Anthrax. Tillsammans med en andra gitarrist, Rich Conte, spelade bandet på lokala tillställningar, och då framför allt covers av band som Riot, The Dead Boys, The Ramones, Iron Maiden, Motörhead, Judas Priest och Black Sabbath. 1982 rekryterade bandet gitarristen Bobby Gustafson som skulle bli en viktig del av bandets sound.  

Genomslaget i karriären kom redan med debutalbumet Feel the Fire, som släpptes 1985 genom Megaforce Records. Overkill anses vara pionjärer inom thrash metal-skolan från amerikanska östkusten, kring New York-området. Bandets popularitet växte och i slutet av 80-talet var Overkill en av genrens populäraste band med skivorna Under the Influence och The Years of Decay. Sedan hoppade gitarristen Bobby Gustafson och 90-talet blev en tuffare tid för bandet, vilket inte enbart var deras fel då hela thrash metal genrens popularitet sjönk. Men Overkill's popularitet har nått nya nivåer nu på senare år med skivorna Ironbound (2010), The Electric Age (2012), White Devil Armory (2014) och The Grinding Wheel (2017).

Medlemmar

Nuvarande medlemmar 
 Bobby "Blitz" Ellsworth – sång (1980–)
 D.D. Verni – basgitarr, sång (1980–)
 Dave Linsk – sologitarr (1999–)
 Derek Tailer – rytmgitarr (2001–)
 Jason Bittner – trummor (2017–)

Tidigare medlemmar 
 Rat Skates – trummor (1980–1987)
 Robert "Riff Thunder" Pisarek – gitarr (1980–1981)
 Dan Spitz – gitarr (1981)
 Mike Sherry – gitarr (1981–1982)
 Rich Conte – gitarr (1981–1982)
 Anthony Ammendola – gitarr (1981)
 Bobby Gustafson – gitarr (1982–1990)
 Joe – gitarr (1982)
 Bob "Sid" Falck – trummor (1987–1992)
 Mark Archibole – trummor (1987)
 Rob Cannavino – gitarr (1990–1995)
 Merritt Gant – gitarr (1990–1995)
 Tom Mallare – trummor (1992–2005)
 Joe Comeau – gitarr (1995–1999)
 Sebastian Marino – gitarr (1995–2000)
 Ron Lipnicki – trummor (2005–2017)

Diskografi 

 (EP)
 1988 - Under the Influence med låten Never Say Never

 (live)

 (live)

 (live)

Galleri

Källor 
Delar av artikeln har följande källor:

 Overkill på Encyclopaedia Metallum

Noter

Externa länkar 

 Officiell webbplats

Amerikanska thrash metal-grupper
Musikgrupper bildade 1981
Tempo (fordon)

Tempo Werk G.m.b.H., tysk fordonstillverkare i Hamburg, grundad 1924

Historia 
Tempo grundades 1924 och tillverkade distributionsbilar. Företaget mest kända modeller blev de trehjuliga distributionsbilarna. 

1965 togs Tempo över av Hanomag. Under Hanomag-tiden tog man fram en populära Harburger Transporter som fick sitt namn efter Harburg i Hamburg där Tempo hade sin hemvist. Den kom att tillverkas under namnet Hanomag, Hanomag-Henschel och Mercedes-Benz. Idag tillhör fabriksområdet där Tempo tidigare fanns Daimler AG.

Tempo i Indien 
Tempo slöt 1950 ett samarbetsavtal med ett indiskt företag och några år senare startade licenstillverkning av Tempo Matador. Idag tillverkas modernare versioner av Force Motors som företaget idag heter. Force Motor Limited tillverkade även en indisk version av Harburger Transporter.

Externa länkar 
 Tempo Dienst
 Tempo Landrover
 http://www.tempoindia.com
 Tempo scale models

Ej längre existerande tyska fordonstillverkare
Företag bildade 1924
Företag upplösta 1965
Folkskoleseminarium

Ett folkskoleseminarium var i Sverige åren 1839–1968 en utbildningsanstalt som utbildade folkskollärare, från 1961 även småskollärare. Utbildningsformen började under 1950- och 60-talen ersättas med lärarhögskolorna.

Historia
1839 grundades Folskoleseminariet i Lund. 1842 grundades ytterligare 12 folkskoleseminarier i Sverige. Utbildningen omfattade då en till tre terminer och endast män antogs till utbildningen. Det dröjde dock bara några år innan de första kvinnliga studerande togs emot, även om männen fortfarande dominerade. 1858 infördes småskolan i Sverige. Utbildningen för lärare till denna var från början ettårig, men utökades så småningom till två år. Från 1860 upprättades särskilda folkskoleseminarier för kvinnor..

Folkskoleseminarier i Sverige
Folkskoleseminariet i Falun 1875–1968
Folkskoleseminariet i Gävle 1946–1968
Folkskoleseminariet i Göteborg 1843–1956
Folkskoleseminariet i Härnösand 1843–1935
Folkskoleseminariet i Jönköping 1947–1968
 Folkskollärarseminariet i Västerås 1843-1867
Rostads folkskoleseminarium i Kalmar 16 januari 1843–1865, 1875–1968. Benämnt "Folkskoleseminariet i Kalmar" fram till 1877. Seminariet var manligt fram till vårterminen 1860. Därefter kvinnligt.
Folkskoleseminariet i Karlstad 1843–1968
Folkskoleseminariet i Landskrona 1902–1972
Folkskoleseminariet i Linköping 1843–1969
Folkskoleseminariet i Luleå hösten 1907–1987
Folkskoleseminariet i Lund januari 1839–1963
Folkskoleseminariet i Skara 14 februari 1843–1 juli 1935
Folkskoleseminariet i Stockholm 1842–1 juli 1968
Folkskoleseminariet i Strängnäs 1 mars 1843–vårterminen 1867, höstterminen 1901–1971
Folkskoleseminariet i Umeå 1879–1968
Folkskoleseminariet i Uppsala 1832–1968
Folkskoleseminariet i Växjö 1843–1938
Folkskoleseminariet i Visby 1843–1867

Se även
Småskoleseminarium
Förskoleseminarium
Seminarium (högskola)

Källor

 Folkundervisningskommitténs betänkande. Folkundervisningskommittén (författare). Publicerad: Stockholm : [Nordiska bokh.] [distributör], 1912-1914. Svenska 5 d. i 8 vol.

Noter

Lärarutbildning
Sveriges utbildningshistoria
Småskoleseminarium

Ett småskoleseminarium var i Sverige från mitten av 1800-talet och fram till 1961 en utbildningsanstalt som utbildade småskollärare. 

Stockholms folkskoleseminarium började 1867 att ge kurser för lärarinnor vid småskolan och Skara folkskoleseminarium 1870. De svenska småskoleseminarierna var med ett par undantag kommunala eller landstingskommunala tills de förstatligades 1931. År 1926 fanns 28 småskollärarinneseminarier, varav 21 drevs av landsting.

Efter förstatligandet behölls åtta småskoleseminarier, varav fyra var förlagda till folkskoleseminarierna i Härnösand, Strängnäs, Skara och Landskrona. De övriga fyra var småskoleseminarierna i Haparanda och Lycksele med treårig kurs samt i Falun och Linköping med tvåårig. 

År 1961 uppgick småskoleseminarierna i Sverige i folkskoleseminarier.

Källor

Noter

Se även
Seminarium
Seminarium (högskola)
Seminarium (konferens)

Lärarutbildning
Sveriges utbildningshistoria
Bruno Richard Hauptmann

Bruno Richard Hauptmann, född 26 november 1899 i Kamenz, Sachsen, Tyskland, död 3 april 1936 (avrättad) i Trenton State Prison, Trenton, New Jersey, var en tysk-amerikansk brottsling. 

Hauptmann tjänstgjorde som kulspruteskytt under första världskriget. Under den svåra tid som följde efter kriget, hade Hauptmann svårt att hitta ett arbete, och han slog sig istället in på brottets bana. Han ägnade sig åt inbrott och rån; han greps och dömdes till fängelse i fem år och en månad, men frigavs efter fyra år. Efter sin frigivning stal han några läderskärp och häktades, men lyckades rymma från häktet (han lämnade kvar sina fängelsekläder tillsammans med en lapp, där han skrivit "Hälsningar till polisen").

Efter två misslyckade försök kom han genom falska papper till USA i november 1923. Där försörjde han sig som snickare.

Den 1 mars 1932 kidnappades Charles Lindberghs 20 månader gamle son. Han återfanns i ett dike, mördad, den 12 maj samma år. I september 1935 fann man bevis i Hauptmanns garage i form av pengar och en registreringsplåt som "bevisade" att Hauptmann var den efterlyste kidnapparen. Rättegången mot honom inleddes 2 januari 1936 och han avrättades i elektriska stolen 3 april samma år. Under hela rättegången vidhöll Hauptmann att han var oskyldig. 

Den engelske nyhetsanalytikern och TV-profilen Ludovic Kennedy ifrågasatte på senare år huruvida Hauptmann var skyldig eller ej.

1975 gjordes en TV-film om den berömda rättegången, The Lindbergh Kidnapping Case, med Anthony Hopkins i rollen som Hauptmann.

Källor

Födda 1899
Avlidna 1936
Tyska brottslingar
Amerikanska brottslingar
Personer som blivit avrättade genom elektriska stolen
Män
Charles Lindbergh
Personer som blivit avrättade av USA under 1900-talet
Kaianders Sempler

Kaianders Sempler, folkbokförd Kai Anders Sempler, född 10 april 1946 i New York i USA, är en svensk vetenskapsjournalist och illustratör.

Sempler studerade arkitektur vid Chalmers tekniska högskola 1965–1970, matematik och oceanografi vid Göteborgs universitet 1970–1971. Han var med och grundade tidskriften Musikens makt 1973 och har varit verksam som illustratör sedan 1976.

Sempler har sedan 1978 till 2018 varit knuten till tidningen Ny Teknik som regelbunden krönikör och kåsör och med teknikpolitiska satirteckningar. Han har även regelbundet fram till 2015 skrivit krönikor i tidningarna Affärsvärlden, Teknikhistoria och Kemivärlden.

Sempler är tidigare ordförande för Svenska föreningen för vetenskapsjournalistik 2002-2004 och var åter ordförande 2015. Han var tidigare svensk representant och styrelsemedlem i European Union of Science Journalists’ Associations, EUSJA. Han har också varit mentor för fransktalande afrikanska vetenskapsjournalister genom WFSJ, World Federation of Science Journalists med säte i Kanada. Sempler har också varit styrelsemedlem i Svenska Pugwashgruppen.

Kaianders Semplers specialitet är teknik- och vetenskapshistoria, och han har medverkat som både tecknare och författare i teknikhistoriska böcker som Resan till Kristallpalatset (tillsammans med Erik Mellgren) om den industriella revolutionens England och Lillasyster Ester på äventyr i kemivärlden. 

Under en period på 1980-talet gjorde han tillsamman med musikern Jonas Forssell visor till Sveriges radios miljöredaktion. Numera tillhör han blåssektionen i coverbandet Märta and the Cadillacs. 

Kaianders leder också tillsammans med kollegan Erik Mellgren sedan 2014 teknikhistoriska resor till Storbritannien, Tyskland och Frankrike i samarbete med resebyrån Historiska resor.  

Kaianders Sempler utsågs 2017 till hedersdoktor vid Chalmers tekniska högskola, med motiveringen "sin framstående gärning som vetenskapsjournalist och folkbildare inom naturvetenskap och teknik. Genom sitt arbete med både text och bild är han en föregångare i dagens vetenskapliga kommunikation inom både forskning och undervisning".

Bibliografi (urval)

Källor

Externa länkar 
 
Kaianders sjunger Sugarman med Märta and the Cadillacs 

Svenska journalister under 1900-talet
Personer inom proggrörelsen
Män
Födda 1946
Levande personer
Svenska vetenskapsjournalister
Hedersdoktorer vid Chalmers tekniska högskola
Personer från New York
Förskoleseminarium

Förskoleseminarium var 1946–76 i Sverige en institution som utbildade förskollärare. Förskoleseminarierna avskaffades 1977 som separata utbildningsanstalter och uppgick i högskolan.

Källor

Noter

Lärarutbildning
Sveriges utbildningshistoria
Förskola
IFK Tumba Skid och Orientering

IFK Tumba Skid och Orientering bildades 1932 med orientering på programmet från 1934. En separat orienteringssektion bildades 1943.

1992 skapades IFK Tumba Orienterings-klubb (eller Tumba Orientering) som en fristående klubb inom IFK Tumba idrottsallians.

2005 gick IFK Tumba Skidklubb ihop med IFK Tumba Orientering och klubbens namn ändrades till IFK Tumba Skid och Orienteringsklubb IFK Tumba SOK.

Externa länkar
IFK Tumba Skid och Orientering

Orienteringsklubbar i Stockholm
Skidklubbar i Sverige
Sportklubbar bildade 1992
IFK Tumba
Oran

Oran (arabiska وهران, Wahrān) är en stad i norra Algeriet, vid kusten mot Medelhavet, och är med cirka 600 000 invånare landets näst största stad. Den sammanhängande bebyggelsen sträcker sig även in i kommunerna Bir El Djir och Es Sénia, och hade totalt cirka 800 000 invånare vid folkräkningen 2008. Staden är administrativ huvudort för provinsen Oran.

Historia 
Oran grundades på 900-talet och var under medeltiden en blomstrande handelsstad under olika muslimska härskare. Spanjorerna höll den 1509-1708 och 1732-1792, turkarna 1708-1732 och fransmännen 1831-1962. Staden fick stora skador i samband med en jordbävning 1790. Med utbyggnaden av hamnen växte Oran kraftigt från slutet av 1800-talet.

I juli 1940 förstörde brittiska krigsskepp merparten av den franska flottstyrka som låg för ankar vid flotthamnen Mers-el-Kébir längre västerut vid Oranbukten. I november 1942 var Oran en av de viktigaste allierade landstigningsplatserna.

Näringsliv 
Oran är en livlig hamnstad med sydeuropeisk prägel. Härifrån exporteras bland annat jordbruksprodukter. I staden finns bland annat livsmedels-, plast-, kemi-, järn-, textil- och cementindustrier.

Kommunikationer

Spårväg 
Staden har en 18 km lång spårvägslinje öppnad år 2013. En tunnnelbanelinje började planeras 2008. Kostnaden beräknades till 138 miljarder algeriska dinarer och längden till knappt 20 kilometer med ett tjugotal stationer. År 2022 hade tunnelbanan fortfarande inte färdigställts.

Kultur 
Oran blev känt över hela världen då Albert Camus 1957 fick Nobelpriset i litteratur. Ett av hans mest kända verk, Pesten, utspelar sig i staden. Från Oran kommer också musikstilen raï och R&B-sångerskan Zaho.

Källor

Externa länkar 

Orter i Oran (provins)
Skolkarhem

Skolkarhem var en institution (uppfostringsanstalt) som drevs av folkskolorna i Stockholm och i Sverige under åren 1886-1907. På skolkarhem placerades folkskolebarn som ofta skolkade från skolan. Där sysselsattes de med bland annat skolarbete, trädgårdsarbete och slöjd. Kläder och mat till eleverna betalades av fattigvården. När systemet med skolkarhem upphörde 1907 överfördes verksamheten till barnavårdsnämndens övriga verksamhet.

Stockholms folkskolors skolkarehem
Stockholms folkskolors skolkarehem, även Skolkarehemmet,  inrättades hösten 1897 i ett äldre tvåvåningshus, Stora Blecktornet, på Södermalm i Stockholm, där vissa "vanartiga" skolpojkar placerades. Anstalten stängdes 1906–1907.

På Skolkarehemmet, som hade 20 platser, inhystes och undervisades pojkar på allmän bekostnad då man ansåg sig behöva skilja från föräldrar eller målsmän på grund av dessas ovilja att sända barnen till skolan, eller vilka, utan att ha begått sådana brottsliga handlingar, att de behövde intas i uppfostringsanstalt, skolkade så ofta och så hög grad visade i dåligt uppförande, att de någon tid ansågs behöva skiljas från skolan. 

Utöver folkskoleundervisningen för pojkarna satsade man på disciplinering i form av arbete med vedhuggning, diskning, skurning, klädtvätt med mera. I det av Erik Wilhelm Dahlgren med anledning av Stockholmsutställningen 1897 utgivna arbetet Stockholm. Sveriges hufvudstad sägs om Skolkarehemmet ”Sträng internering och träget arbete äro ej blott korrektiven mot den vanart för vilken gossen intagits utan äfven de medel hvarigenom man söker hindra att anstalten får något lockande och sålunda motverkar sitt eget ändamål”.

Källor

Eva Lis Bjurman: Barnen på gatan (1995), sid. 121-127, 199f,

Fotnoter

Sveriges utbildningshistoria
Stockholm under 1890-talet
Stockholm under 1900-talet (decennium)
Ej längre existerande skolor i Stockholm
Skoldisciplin
Södermalm
Barnavårdsnämnd

Barnavårdsnämnder har förekommit i Sveriges kommuner sedan 1902 eller 1917 och fram till senast 1982. Enligt sociallagstiftningen har kommuner sedan 1902 rätt och skyldighet att ingripa när barn och ungdomar far illa eller har gjort sig skyldiga till ungdomsbrottlighet, skolk eller tiggeri. Barnavårdsnämnden hade dessa uppgifter. I vissa kommuner kunde uppgifterna inledningsvis ligga på exempelvis skolstyrelsen.  I vissa kommuner började   barnavårdsnämnder att inrättas från 1917 års lag om barnavårdsman för barn födda utom äktenskap. 1926 gjordes barnavårdsnämnderna obligatoriska, liksom inrättande av barnhem och skyddshem. Barnavårdsnämndens uppgifter flyttades senast 1982 över till kommunens socialnämnd eller annan nämnd.

Barnavårdsnämnderna var kommunala förtroendenämnder med rätt och skydlighet till tvångsomhändertagande av barn. Detta system har setts som en skandinavisk företeelse. Många andra länder inrättade runt är 1900 i stället familjedomstolar för ändamålet. 

Barnavårdsnämndernas register finns arkiverade hos de kommunala arkiven (stadsarkiven), och kan finnas sökbara via riksarkivets söktjänst.

Stockholms barnavårdsnämnd
Stockholms stad inrättade en barnavårdsnämnd 1924. Nämnden övertog stadens alla barnavårdande uppgifter, bland annat från folkskoledirektionen, hälsovårdsnämndens fosterbarnsinspektion och fattigvårdsnämnden. Stockholms barnavårdsnämnd upphörde 1974 i samband med att socialtjänsten i Stockholm omorganiserades.

Se även
 Fattigvårdsstyrelse
 Fritidsgårdar i Sverige

Källor

Barnomsorg
Socialt arbete
Ej längre existerande kommunala myndigheter