kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Sven Alfons

Sven Gunnar Alfons, född 5 september 1918 i Lund, död 16 september 1996 i Danderyd, var en svensk författare, konstnär och litteratur- och konstkritiker.

Biografi
Föräldrar var biblioteksvaktmästaren Carl Alfons och Inez Möller. Efter studentexamen 1937 blev Alfons fil. lic. 1945. Han kom därefter att arbeta som litteratur- och konstkritiker i Lunds Dagblad, Aftontidningen, Bonniers litterära magasin och Konstrevy. Han utgav även böcker om Carl Larsson och Giuseppe Arcimboldo. 

Som lyriker med avstamp i 1940-talet stod Sven Alfons relativt fri från den svenska tidstypiska ångestladdade metaforiken. I den visionärt luftiga och gåtfulla poesi han gestaltade anas i stället preferenser för engelskspråkig modernism, hos Ezra Pound och T.S. Eliot. 

Alfons är representerad vid bland annat Moderna museet och Norrköpings Konstmuseum. Han var gift med Harriet Alfons från 1945, och därigenom svärson till Ragnar Josephson.

Bibliografi 

 - 2. upplaga 1952.

Redaktör

Priser och utmärkelser 
1954 – Boklotteriets stipendiat
1965 – Bellmanpriset
1980 – Hedersdoktor vid Lunds universitet
1990 – Gerard Bonniers pris

Källor

Noter

Män
Födda 1918
Avlidna 1996
Författare från Lund
Konstnärer från Lund
Svenska poeter
Svenskspråkiga poeter
Svenska konstkritiker
Poeter under 1900-talet
Svenska författare under 1900-talet
Representerade vid Moderna museet
Representerade vid Norrköpings konstmuseum
Gravsatta på Djursholms begravningsplats
Spiralbrännare

En spiralbrännare är typ av kolonnbrännare med en enkel långsam luftkyld destillationsapparat, vanligen använd till hembränning. Kolonn och kylare består av ett 5 meter långt kopparrör lindad i spiralform. Röret går först upp för att fungera som enkel kolonn, och sedan ner för att kyla produkten. Kokkärl består vanligtvis av en 30 liters vinhink i pp plast. Värmekällan är typiskt en 300W doppvärmare. Spiralbrännaren är populär eftersom den trots sin enkla konstruktion och låga tillverkningskostnad klarar att ge 95% alkohol.

Externa länkar
 Ritning och forum
 Om spiralbrännaren

Hembränning
49 f.Kr.



Händelser

Efter plats

Romerska republiken 
 Lucius Cornelius Lentulus Crus och Gaius Claudius Marcellus Maior blir konsuler i Rom.
 1 januari – Den romerska senaten får ett förslag från Julius Caesar att han och Pompeius skall lägga ner befälet samtidigt. Senaten svarar att Caesar omedelbart måste lägga ner sitt befäl.
 10 januari – Caesar leder sin armé över gränsfloden Rubicon, vilken utgör gräns mellan hans område (Gallia Cisalpina) och senatens (Italien), vilket inleder det stora romerska inbördeskriget. Vid denna övergång yttrar han de berömda orden "Alea iacta est" ("Tärningen är kastad"). Som svar på handlingen antar senaten senatus consultum ultimum .
 Februari – Pompeius flyr till Epirus (i västra Grekland) med det mesta av senaten.
 9 mars – Caesar rycker fram mot Pompeius styrkor i Spanien.
 19 april – Caesar börjar belägra Massilia, vars försvar leds av Lucius Domitius Ahenobarbus; ledningen för belägringen överlåts senare åt Gaius Trebonius.
 Juni – Caesar anländer till Spanien och erövrar de pyreneiska passen från Pompeius män L. Afranius och M. Petreius.
 7 juni – Cicero tar sig ut ur Italien och flyr till Thessaloniki.
 30 juli – Caesar omringar Afranius och Petreius armé i Ilerda.
 2 augusti – Pompeius män i Ilerda kapitulerar till Caesar.
 24 augusti – Caesars general Gaius Scribonius Curio besegras i Nordafrika av Pompeius armé under Attius Varus och kung Juba I av Numidien (som han har besegrat redan tidigare i slaget vid Utica) i slaget vid Bagradas och begår därvid självmord.
 September – Decimus Brutus, en av Caesars män, besegrar Pompeius flotta i slaget vid Massilia, medan Caesars flotta i Adriatiska havet besegras nära Curicta (Krk).
 6 september – Massilia kapitulerar till Caesar, som återvänder från Spanien.
 Oktober – Caesar utnämns till diktator i Rom.

Födda

Avlidna 
 Gaius Scribonius Curio, romersk general (självmord)
 Han Xuandi, kejsare av den kinesiska Handynastin

Referenser

Fotnoter

Externa länkar
Liftning

Liftning är konsten att få skjuts av förbipasserande fordon (såsom bil eller lastbil) för att ta sig från ett ställe till ett annat. En person som använder liftning för att resa kallas för liftare.

Att lifta kan ske över både långa och korta sträckor, och kan vid längre resor inkludera ett flertal liftningar som kedjas ihop. Personer som väljer att lifta gör det oftast av tre anledningar:
Nödvändighet (Begränsat kapital, inget fordon, har missat buss/tåg, eget fordon har gått sönder etc.)
Miljö (Hänga med på en resa snarare än att skapa en ny)
Äventyr (Spontana eller planerade resor, möta nytt och annorlunda folk)

Synen på liftning jorden över 

Att lifta kan vara förbjudet i vissa områden, till exempel nära fängelser. I vissa fall kan lokala myndigheter illegalisera det helt. Vissa stater i USA har delvis illegaliserat liftning; det är olagligt att lifta vid en motorväg, men vanligtvis inte på själva motorvägs-rampen. I Sovjetunionen ska det enligt lag ha varit tvingande för bilförare att ta upp liftare.

I Polen, under kommunistregimen, så institutionaliserades liftningen. Många personer hade formella dokument för att skriva i resor och gav föraren konfirmation på att resan hade genomförts. Sovjetunionen hade ett kupongsystem som tjänade föraren. Det kan antas att det var liknande i andra kommunistländer. På Kuba är lastbilschaufförer fortfarande skyldiga enligt lag att plocka upp liftare.

I Rumänien är liftning en så stor del av kulturen att förarna ofta förväntar sig få pengar för körningen, vilket gör det till kanske det enda landet i världen där liftning inte ses som något gratis. Det kan även vara svårt att få tag i lift enbart på grund av den intensiva konkurrensen.

I Östeuropa, särskilt Litauen och Ryssland, har liftning blivit något av en sport. Det finns Liftningsklubbar, skolor, tävlingar, utrustning och så vidare. Mellan 1992 och 1993 gjorde den ryske liftaren Alexey Vorov den första resan runt världen, enbart genom liftning på bilar, plan och båtar.

Externa länkar 
 Wiki om liftning 

Transport
Peter Ustinov

Sir Peter Alexander Ustinov, född 16 april 1921 i London, död 28 mars 2004 i Genolier i Vaud i Schweiz, var en brittisk skådespelare, författare, teaterregissör, komiker, kolumnist och tv-presentatör. Bland Ustinovs filmer märks Quo Vadis (1951), Trasiga änglar (1955), Spartacus (1960), Billy Budd (1962), Topkapi (1964), Flykten från framtiden (1976) och Döden på Nilen (1978). Han gjorde även rösten till prins John och Kung Rickard i Disneys Robin Hood (1973) samt till Doktor Snuggles i den animerade tv-serien Doktor Snuggles.

Biografi 
Ustinov föddes som Peter Alexander Baron von Ustinow i Swiss Cottage i London av ryska föräldrar. Fadern hade även tyskt påbrå och modern franska och italienska rötter. Peter själv talade engelska, franska, tyska, italienska, ryska och spanska flytande och även en del turkiska och grekiska. 

Tack vare tyskan som andraspråk stod Peter för den tyska dubbningen av prins John i Robin Hood men inte av Kung Richard Lejonhjärta.

Ustinov scendebuterade 1938 och blev snabbt en av de mest mångsidiga skådespelarna på brittisk och amerikansk scen och film. Han Oscarbelönades för Spartacus och Topkapi. Han är för många förknippad med rollfiguren Hercule Poirot.

Han har även gjort tv-dokumentärer, exempelvis en programserie som skildrar hans resa genom det gamla ”moderlandet” Ryssland samt en annan serie om kompositören Wolfgang Amadeus Mozart.

Ustinovs självbiografi från 1977 hade titeln Dear Me.

Samarbete med Unicef  
Ustinov kom för första gången till Berlin på ett uppdrag av Unicef år 2002, för att besöka cirkeln av United Buddy Bears som främjar en fredligare värld mellan nationer, kulturer och regioner. Han hade bestämt sig för att se till att Irak också skulle representeras i denna cirkel av ungefär 140 länder. År 2003 sponsrade han och öppnade United Buddy Bears andra utställning i Berlin.

Filmografi i urval 

 (även manus)

 (röst)

 (Miniserie)

1979–1981 – Doktor Snuggles (röst i TV-serie)

1986 – Död mans fåfänga (TV-film)

1989 – Jorden runt på 80 dagar (Miniserie)
 (TV-film)

 (TV-film)

Källor

Externa länkar 

 
 

Födda 1921
Avlidna 2004
Brittiska skådespelare
Män
Kommendörer av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Brittiska humanister
Personer från London
Oscar för bästa manliga biroll
Tollywood

Tollywood (టాలీవుడ్) refererar till filmindustrin på teluguiska. Namnet kommer från konceptet Bollywood, Telugu + Hollywood. Centrum för Tollywood är Hyderabad.

Historik

Bakgrund
Telugu är det näst största språket i Indien, efter hindi. Telugus filmindustri är baserad i staten Andhra Pradesh i Indien. Efter Bollywood (smeknamn för filmindustrin på hindi), görs det mer filmer per år på telugu än något annat språk i Indien.

Den första telugufilmen var Bhishma Pratigna, producerad 1922 och i regi av R.S. Prakash.

Den första talfilmen på telugu var Bhakta Prahlada, med regi av Hanumappa Muniappa Reddy och premiär 1931. 80 telugufilmer gjordes under de första fem åren efter Bhakta Prahlada.

Utveckling
Yaragudipati Varada Rao (1903-1973) var ett viktigt namn inom Tollywood. Han var både skådespelare och regissör som regisserade stumfilmer som Pandava Nirvana, Pandava Agnathavaas (1930) och Hari Maya (1932).

Flera av de första telugufilmerna med tal hade mytologiska historier. 1936 gjorde Krittiventi Nageswara Rao den första telugufilmen som inte baserades på mytologi, Premavijayam. Denna film lockade andra telugufilmskapare att göra liknande filmer. Flera populära teman för dessa filmer var det feodala Zamindarisystemet (Raitu Bidda, 1939), konceptet med de oberörbara (Mallapilla, 1938), och änkegiftermål.

Senare år
Sedan dess har det även skapats filmer som inte är baserade på mytologi eller folkhistorier inom den telugiska filmvärlden. Kasinadhuni Viswanath är en av de mer kända filmskaparna. Hans filmer är välkända för de vackra beskrivningarna av den indiska kulturen och dess värdesystem.

Numera, på tidigt 2000-tal, görs det omkring 150 filmer på telugu varje år, med omkring två nya filmer varje vecka. Trots den växande filmindustrin och antal filmer som släpps varje år, blir endast en liten andel av filmerna välkända. Det finns dock ett antal filmer som blir succéer varje år.

År 2005 såldes det 700 miljoner biobiljetter till ett värde av 2,3 miljarder rupier (ungefär 398 miljoner SEK). De populäraste filmerna visas senare vid inledningen av de regionala högtiderna Sankranthi, Sommar och Dushera.

Produktion
Budgeten för tamilska filmer räknas i crore (10 miljoner) rupier (motsvarade maj 2023 ungefär  svenska kronor).

Filmbudgeterna för en typisk Tollywood-producerad film låg 2007 på mellan 7 och 15 crore per film. Vissa filmer kan få en budget på mellan 12 och 20 crore och de dyraste mellan 25 och 50 crore, beroende på framgångarna. Populära skådespelare som Megastar Chiranjeevi, Balakrishna, Akkineni Nagarjuna, Venkatesh, Mahesh Babu, Jr. NTR och Pawan Kalyan är några av de högst betalda skådespelarna inom telugufilmvärlden.

Se även
Hollywood
Kollywood

Indisk film
Phleng Chat

Phleng Chat är den thailändska nationalsången. Musiken skrevs av Phra Chen-Duriyang (Peter Feit) (1883-1968) och texten av Luang Saranupraphan. 

En svensk översättning (från engelska):

Thailand tar alla av thailändskt blod i sin famn,varje tum av Thailand tillhör thailändarna.
Det har länge behållit suveräniteten,ty thailändarna har alltid stått enade.
Det thailändska folket är fredsälskande,men ej fega i krig.
De kommer aldrig att låta någon stjäla deras självständighet,eller lida under tyranni.
Alla thailändare är redo att ge upp varje blodsdroppe,för nationens trygghet, frihet och utveckling.''

Alla som söker thailändskt medborgarskap måste bland annat kunna nationalsången. 
Polisen i gränsområdena i norr kan ibland kontrollera att folket kan nationalsången genom att be dem sjunga den. Detta för att särskilja laoter och shan, som vistas illegalt i landet, från thailändare.
Två gånger om dagen, kl. 08.00 och kl. 18.00, spelas nationalsången i radio och i samtliga TV-kanaler. Även skolbarnen får börja dagen med att sjunga nationalsången.

Nationalsånger i Asien
Kultur i Thailand
Colombias nationalsång

Colombias nationalsång heter officiellt Himno Nacional de la República de Colombia ("Republiken Colombias nationalsång"). Sången kan också kallas efter sin första sats: ¡Oh, Gloria inmarcesible! ("Å, eviga ära!").

Texten är skriven av Colombias dåvarande president Rafael Núñez och musiken komponerad av Oreste Sindici. Sången framfördes första gången 1887 och antogs officiellt som nationalsång 1920.

Sången har en kör och elva verser. Vanligen sjungs bara kören och första versen.

Externa länkar 

Sånger 1887
Nationalsånger i Sydamerika
Spanskspråkiga sånger
Colombianska sånger
Lutetia

För asteroiden, se 21 Lutetia.

Lutetia, fullständigt namn Lutetia Parisiorum, efter den keltiska folkgruppen parisierna, var en romersk stad som låg där Paris nu ligger. Orten nämns bland annat i seriealbumen om Asterix. Lutetia används fortfarande i latinet som beteckning för den moderna staden Paris.

Källor

Externa länkar 

Romerska städer
Paris historia
Gallien

la:Lutetia#Historia
Lugdunum

Lugdunum var en romersk stad som låg där Lyon nu ligger. Lugdunum (Batavorum) kunde också beteckna staden Leiden i Nederländerna.

Ortsnamnet är en latinisering av en keltisk ortnamnsform.

Källhänvisningar

Romerska städer
Lyons historia
Londinium

Londinium var en romersk stad som senare utvecklades till London. Londinium inrättades som en stad efter att romarna hade invaderat Britannia (nuvarande England och Wales) år 43.

Historia 

Londinium anlades kring Walbrook, en nordlig biflod till Themsen som sedan dess kulverterats.

Något tiotal år efter grundläggningen hade Londinium utvecklats till ett viktigt ekonomiskt centrum. Den utsattes för förstörelse både under Boudiccas uppror år 61 e.Kr. och under Hadrianus (cirka år 130), vilket dock inte stoppade stadens tillväxt.

Kejsar Septimius Severus gjorde Londinium till huvudstad i provinsen Britannia Superior. Stadsmurar restes därefter, och staden försågs med en mängd officiella byggnader (vilka senare undersökts genom arkeologiska utgrävningar). År 314 noterades förekomsten av en biskop av London.

Etymologi 
Etymologin för namnet Londinium är okänd. Enligt den engelske prästen Geoffrey av Monmouths Historia Regum Britanniae, var det en folketymologi av namnet på den påstådda grundaren kung Lud, son till Heli. Det finns dock inga belägg för att en sådan kunglighet ens existerat.

Istället baserades förmodligen det latinska namnet på en brittisk plats som hette Londinion. Detta föreslogs 1899 av den franske historikern och språkforskaren Marie Henri d'Arbois de Jubainville och har blivit allmänt accepterat bland forskare.

Morfologiskt innebär detta en struktur med två suffix: -in-jo-. Det romerska Londinium kan därför inte ha varit den direkta källan till det engelska "London" , eftersom en i-mutation skulle ha medfört att namnet blivit Lyndon. Detta tyder på en alternativ brittonsk namnform Londonion. Alternativ kan det lokala uttalet av brittisk latin ha medfört en förändring av Londinium till Lundeiniu eller Lundein, vilket skulle ha medfört att det inte blivit någon i-mutation i gammelengelskan.

Referenser 
The History of London: Roman London (AD 43 - AD 410)

Noter 

Romerska städer
London
Romerska Britannia
Helvetia

Helvetia var i romerska riket det landområde där Schweiz nu ligger, bebott av vad romarna kallade helveter.

Helvetia är också namnet på en kvinnlig nationspersonifikation av Schweiz.

Schweiz använder sig fortfarande av det latinska namnet när det inte finns utrymme eller är olämpligt att använda något av de fyra officiella språken. Förkortningen av det fullständiga namnet,  Confœderatio Helvetica (Schweiziska edsförbundet), används på schweiziska fordon och som toppdomän: (.ch).

Se även
Confoederatio Helvetica
Raetia
Helvetica

Referenser 

Folkslag i och kring romerska riket
Schweiz historia
Helvetier

Helvetier var en keltisk folkstam som bebodde Helvetia i nuvarande Schweiz och Sydtyskland dit de omkring 100 f.Kr. hade undanträngts av germanerna. Fortfarande ansatta av de från norr framträngande germanerna, bröt de upp för att söka sig nya bostäder västerut i Gallien, men besegrades av Julius Cæsar i slaget vid Bibracte 58 f.Kr. och tvingades att återvända till sitt land. De kom därefter tillsammans med gallerna under  Roms välde vilket hade till följd att de romaniserades. Under folkvandringstiden intogs deras land av alemannerna och delvis av burgunderna och blev därigenom till största delen germaniserat, nuvarande tyska Schweiz.

Källor 

Äldre folkgrupper i Europa
Schweiz historia
Öllsjö

Öllsjö är ett bostadsområde i sydvästra delen av tätorten Kristianstad i Kristianstads kommun i nordöstra Skåne län.

Bebyggelsen består av villor, marklägenheter och ett mindre industriområde. I Öllsjö finns även Öllsjöskolan, som är en F–9-skola med cirka 500 elever.

Befolkningsutveckling

Kända personer 
 Janne "Loffe" Carlsson, skådespelare och musiker (bodde i Öllsjö under senare delen av livet)
 Calle Kristiansson, artist
 Lena ten Hoopen, journalist och programledare

Se även 
 Norra Åsums socken
 Skepparslövs socken

Referenser

Noter 

Kristianstads geografi
Tidigare tätorter i Skåne län
Boris Trajkovski

Boris Trajkovski, född 25 juni 1956, död 26 februari 2004, var en makedonsk politiker, president från 15 december 1999 till sin död 2004, som omkom i en flygolycka nära Mostar i Bosnien och Hercegovina.

Trajkovski tillhörde partiet VMRO-DPMNE, ett kristdemokratiskt parti, och landets då näst största parti. Han efterträddes vid sin bortgång omgående av Ljupčo Jordanovski.

Källor 

Nordmakedoniens presidenter
Personer som omkommit i flygincidenter
Födda 1956
Avlidna 2004
Män
Lormetazepam

Lormetazepam är ett ångestdämpande och lugnande preparat som tillhör gruppen bensodiazepiner.

Substansen är narkotikaklassad och ingår i förteckning P IV i 1971 års psykotropkonvention, samt i förteckning IV i Sverige.

Stereokemi 
Lormetazepam innehåller en stereocenter och består av två enantiomerer. Detta är en racemate, dvs en 1: 1-blandning av ( R ) - och ( S ) -formen:

Referenser

Bensodiazepiner
Klororganiska föreningar
Alkoholer
Laktamer
Narkotikaklassade läkemedel
Loprazolam

Loprazolam, summaformel C23H21ClN6O3, är ett ångestdämpande och lugnande preparat som tillhör gruppen bensodiazepiner.

Substansen är narkotikaklassad och ingår i förteckning P IV i 1971 års psykotropkonvention, samt i förteckning IV i Sverige.

Referenser

Piperaziner
Nitroimidazobensodiazepiner
Klororganiska föreningar
Laktamer
Narkotikaklassade läkemedel
Lofepramin

Lofepramin är ett antidepressivt medel. Lofepramin är inte narkotikaklassat i Sverige. Substansen avregistrerades i Sverige 2003, då varunamnet var Tymelyt. Namnet Tymelyt syftar på att antidepressiva läkemedel även kallats tymoleptika.

Lofepramin var kemiskt släkt med det första antidepressiva medlet imipramin, men krävde en högre dos för att vara verksamt. Lofepramin verkade främst genom att minska återuppsuget på signalsubstansen noradrenalin. Innan lanseringen av de nya SSRI-preparaten ansågs lofepramin vara den antidepressiva medicin som gav minst så kallade antikolinerga biverkningar, som bland annat yttrar sig i muntorrhet och som kan ge äldre människor problem med yrsel och förvirring. Den toxiska effekten på hjärtat var dessutom mindre. Av denna anledning var lofepramin ett preparat som valdes åt äldre patienter.

Tricykliska antidepressiva
Dibensazepiner
Klororganiska föreningar
Litiumbehandling

Litiumbehandling används inom psykiatrin för att behandla bipolär sjukdom och att förebygga periodiska manier och depressioner. Verkningsmekanismen är ännu inte helt känd, men en trolig teori är att metabolismen av inositolfosfater påverkas vid intag av litium.

Patienterna får dagligen inta ett litiumsalt i en individuell dos. Läkaren eftersträvar en litiumnivå på 0,5–0,8 mmol/L i serum. Det är nödvändigt att avväga rätt dosering på grund av litiums snäva terapeutiska index. En biverkan kan vara viktökning. Viktökningen är dock på sikt mindre än vid förebyggande behandling med de flesta antipsykosmediciner och antiepileptika såsom Valproat som ibland kan utgöra ett alternativ. 

Litium förekommer naturligt i många växter, men halten är så låg att intag av dessa växter inte kan ersätta medicinsk sjukdomsbehandling med litium.

En fullvuxen människa har i kroppen normalt cirka 7 mg litium, varav en del finns i blodet. Symptom vid överdosering: 

Återfallen i manier eller depressioner kan med hjälp av denna medicinering minska i genomsnitt från cirka 60 procent till cirka 20 procent.

Medicinskt litium för behandling av psykiska sjukdomar finns i Sverige som:

Litarex och Litiumkarbonat är dock ej godkända läkemedel i Sverige och kan därmed bara skrivas ut på licens. Medicinering med litium är ofta påfrestande för sköldkörteln. För att skydda denna tar många som behandlas med Lithionit även läkemedlet Levaxin. Eliminering av litium i kroppen sker i njurens tubuli. Vid filtrationen tävlar litium med natrium. Om patienten ifråga har brist på natriumklorid sker ett passivt upptag av litium, eftersom jonerna påminner mycket om varandra (monovalenta katjoner).

Ett av målproteinerna som litium verkar på är glykogensyntas-kinas 3-beta (GSK3B). Effekten kommer dels genom direkt hämning av GSK3B, dels genom aktivering av proteinet Akt, som i sin tur också hämmar GSK3B.

Se även 
 Litium
 Litiumsulfat
 Litiumbehandling vid bipolär sjukdom

Källor 

Läkemedel
Litium
Litiumcitrat

Litiumcitrat är citronsyrans litiumsalt. Under det farmakologiska varunamnet Litarex används det som profylaktisk behandling vid Bipolär sjukdom, samt vid akut behandling av mani. I Sverige finns inga godkända läkemedel som innehåller litiumcitrat, Litarex kan dock användas på licens.

Se även
Litiumbehandling

Farmakologi
Litiumföreningar
Citrater
Litiumsulfat

Litiumsulfat är svavelsyrans litiumsalt.

Framställning
Litiumsulfat tillverkas genom att behandla litiumkarbonat (Li2CO3) med svavelsyra (H2SO4).

Användning
Det säljs som läkemedel mot bipolär sjukdom under varunamnet Lithionit.

Se även 
Litiumbehandling

Referenser 

Antipsykotika
Litiumföreningar
Sulfater
Sommarsopp

Sommarsopp, Butyriboletus fechtneri är en sällsynt sopp med kort och tjock fot samt välvd och upp till 15 cm bred hatt. Den bildar mykorrhiza med ekar och bokar. Hattens färg är gulgrå och sporerna är gula.

Sommarsopp bör på grund av sin sällsynthet ej användas som matsvamp. Svampen kan förväxlas med bleksopp och bronssopp.

Noter 

Soppar
Butyriboletus
Modo AIK

Modo AIK, före 1963 Alfredshems IK, är en idrottsklubb i Örnsköldsvik i Sverige. Klubben bildades den 27 mars 1921 på August Johanssons kafé i Sund. I Örnsköldsviks närhet finns orterna Domsjö och Moliden, som har gett upphov till företagsnamnet Mo och Domsjö AB  och därigenom även till idrottsklubben MoDo. Klubben delades 1987 upp i specialklubbar: ishockeyklubben Modo Hockey, som tillhört eliten i Sverige, och fotbollsklubben Modo FF, som spelat i Sveriges tredje högsta division. Alfredshems IK bedrev tidigare bland annat bandy, men bandyverksamheten upphörde efter säsongen 1938/1939 och ersattes då av ishockey.

Ordförande
Klubbens första ordförande var Albin Hallbro 1921-1922 . 
1921-1922 Albin Hallbro
1923 Paul Iggström
1924 Georg Hallström
1925 Gösta Nylander
1926-1927 Wilhelm Bäcklin
1928 Markus Lundgren
1929 Gunnar Björkström
1930-1932 Anders Lundgren
1933-1935 Bertold Hörnfeldt
1937-1939 Allan Andersson
1940 Isidor Edlund
1941-1943 Erik Olsson
1943-1949 Erik Eriksson
1950-1955 Carlabel Berglund
1956 Olle Helmersson
1957-1958 Göte Eriksson
1959-1963 Göte Hedin
1964-1981 Thorsten Andrén
1982-1983 Bernt Löf
1983-1988 Tore Erkén
1988-1991 Erik Hörnell
1991-1995 Tore Erkén
1995-2007 Åke Eklöf
2007-2009 Anders Källström
2009-2010 Sven Kågevall
2010-2013 Göran Ericson
2013-2016 Tomas Byberg
2016-  Ulf Strinnholm-Lidfalk

Källor

Externa länkar
Modo FF:s webbplats 

Alliansföreningar i Sverige
Sport i Örnsköldsvik
Sportklubbar bildade 1921