kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Fältväbel

Fältväbel (finska: Vääpeli, tyska: Feldwebel) är en tjänstegrad i  Estland, Försvarsmakten i Finland, Schweiz och Tyskland. I svenska försvarsmakten är motsvarande tjänstegrad sergeant.

Fältväblar förekom redan hos landsknektarna under 1500-talet, där de ansvarade för manskapets utbildning inom fänikor. Fältväbeln blev senare kompanichefens närmaste biträde och var ofta ansvarig för kompaniets underhåll, förläggning, expeditioner och upprätthållandet av den inre ordningen. Tjänstegraden fältväbel var i bruk i Sveriges armé från början av 1600-talet till 1830-talet då de blev fanjunkare.

Finland 
 
I Finland är fältväbel (finska: vääpeli) en grad inom armén och flygvapnet mellan översergeant och överfältväbel. Motsvarande grad i marinen är båtsman. Fältväbeln har varit ansvarig för bespisning och materiel. Ifall fältväbelsgraden varit vakant på ett kompani har någon med en annan grad fungerat som fältväbel och kallats kompanifältväbel. 2002–2009 kallades denna syssla officiellt enhetsofficer, men med underofficerskårens återinförande återinfördes även befattningsbenämningen fältväbel.

1918–1919 fanns graden vicefältväbel (finska: varavääpeli). Gradbeteckningen, som stod mellan fältväbel och underofficer, kom till Finland från Tyskland genom de finska jägarna. Innan jägarsoldaterna begav sig till Finland befordrades 188 jägare till vicefältväblar.

Sverige 
Tjänstegraden fältväbel togs i bruk inom svenska armén i början av 1600-talet. Fältväbeln var en tjänstegrad inom armén för kompaniets äldste underofficer. Graden innehades enligt militiestaterna 1729 av en adjutant, fänrik, löjtnant eller kornett. Fältväbeln var framförallt truppbefäl samt ansvarig för att underofficerarna och soldaterna skötte sin tjänst. Han skulle kunna leda exercisen och fungerade som kompanichefens adjutant och expeditionsunderofficer. Vid befälsreformen 1833-37 blev fältväblarna fanjunkare. 

Ordet "väbel" lever fortfarande kvar i Sverige som en officersbefattning (ofta specialistofficer) där vederbörande är ansvarig för logistik inom sjukvårdsförband.

Tyskland

Bundeswehr 

I Bundeswehr är Feldwebel en underofficersgrad över Stabsunteroffizier och under Oberfeldwebel. På grund av att de tillhör underofficerarna med portepé (Unteroffiziere mit Portepee) kan Feldwebel ge order till soldater från manskapet och underofficerarna utan portepé (Unteroffiziere ohne Portepee), på grundval av § 4 ("Vorgesetztenverordnung").

Feldwebel tjänstgör till exempel som stabspersonal, instruktör, gruppbefäl, plutonchef eller akutsjukvårdare.

Soldater och reservister i underofficerarnas karriärvägar kan utnämnas till Feldwebel 36 månader efter att de har tillträtt Bundeswehr och har avklarat underofficersprovet eller redan har lämplig utbildning.

Se även 

Militära grader

Referenser 

Militära grader
Militära grader i Tyskland
Sveriges militärhistoria
Beteckningar inom Finlands militär
Lista (halvö)

Lista är en halvö i Farsunds kommun i södra Norge belägen mellan Listafjorden i väst och Lyngdalsfjorden, Krossnesundet, Framvaren i öst. 

Listahalvön är förbunden med fastlandet genom det 1,3 kilometer breda näset Listeid mellan Framvaren och Eidsfjorden, en arm av Listafjorden. På halvöns sydkust finns en angöringsfyr, Lista fyr, och en väderleksstation. Högsta punkt är Storfjellet, 346 meter över havet. Landskapet påminner om Jæren i ett mindre format. Åtskilliga fynd från stenåldern och yngre arkeologiska perioder har gjorts på Lista, som också omnämns flera gånger i sagalitteraturen.

Källor
Store norske leksikon, snl.no, "Lista. – halvøy i Farsund", läst 2009-06-14 (CC-by-sa, GFDL)

Halvöar i Norge
Farsunds kommun
Gammelskat

Gammelskat var en dansk jordskatt som uttogs från 1844 med ett fast belopp för varje tunna hartkorn (5 500 m²) efter den gamla skattläggningen av 1688, medan landskatten beräknades efter den nya skattläggningen av 1840. Sedan 1850 utgick skatten med ett fast belopp på 13 kronor och 67 öre för tunna hartkorn utom på Bornholm, där den var 4 kronor för varje tunna bornholmskt hartkorn. Skatten inbringade, efter att 1867 ha utsträckts till de forna slesvigska distrikten Ribe härad, Nørre Tyrstrups härad och Ærø, till statskassan årligen 5 miljoner kronor. Vid skattereformen 1902 beslöts, att den skulle upphöra och ersättas av en "ejendomsskyld" (fastighetsbevillning). Den utgjordes under finansåret 1903-1904 med hela, 1904-1905 med halva beloppet och upphörde sedan.

Danmarks politiska historia
Danmark under 1800-talet
1844 i Europa
Alucard

Alucard är Dracula baklänges och används som namn på karaktärer inom film och annan media:

Några exempel där namnet Alucard förekommer:
Adrian Farenheights Tepes från spelserien Castlevania.
En karaktär i filmen Dracula A.D. från 1972.
Huvudkaraktären i filmen Dracula: The Dirty Old Man från 1969.
Huvudkaraktären i den japanska mangan Hellsing.
En karaktär i filmen Son of Dracula från 1943.

Vampyrer i fiktion
Datorspelsfigurer
Alucard (Castlevania)

, bättre känd som , är namnet för Draculas son i TV-spelserien Castlevania.  Hans riktiga och fulla namn är Adrian Farenheights Tepes. Som en avkomma av en onaturlig förbindelse mellan Dracula och en mänsklig kvinna vid namn Lisa har Adrian speciella krafter, som skall vara mäktigare än vilken människa som helst men inte lika mäktiga som hans faders krafter. Kort sagt är han hälften vampyr, hälften människa (ungefär som Blade). Efter att Lisa blev dömd och bränd på bål, misstagen för att vara en häxa, växte Adrian upp under påverkan av sin fader, och därefter blev han upplärd i svart magi och formad till en krigare som en dag skulle kämpa för det ondas sida.

Adrians tillvaro kom inte utan egendomligheter, då den snällare, mänskliga sidan av hans moder alltid verkade täcka hans "goda omdöme," som Dracula skulle ha sagt. Strax före hans moders död, var Adrian vid hennes sida. Även om han var rasande, så insisterade hon att han inte skulle ta ut sin ilska över människorna. Med dessa tankar för alltid inplanterade i hans tillvaro, lät han tankarna gå tills han en dag började ifrågasätta sin faders avsikter. Efter att ha stått vid så länge han kunde, bröt han sig till slut loss från sin fars armé och försvann. Medveten om att Dracula skulle släppa sin ilska över folket, vände Adrian sina ansträngningar till att förstöra sin faders armé, i hopp om att han skulle tänka om. Dessutom valde han att gå under namnet "Alucard" -- hans faders kända namn omvänt -- för att representera att han stod för övertygelser i motsats till sin fader.

Alucard gick under namnet Genya Arikado i spelet Castlevania: Aria of Sorrow.

Spelframträdande
Denna lista är spel som Alucard har framträtt i.  Han är spelbar karaktär endast där det är noterat.  Spelen är listade i kronologisk ordning efter tidslinjen i Castlevania serien:

1990 - Castlevania III: Dracula's Curse (spelbar efter att man har besegrat en boss)
1997 - Castlevania: Symphony of the Night (huvudperson)
1998 - Castlevania Legends (ej spelbar)
2003 - Castlevania: Aria of Sorrow (ej spelbar)
2005 - Castlevania: Dawn of Sorrow (spelbar i Julius Mode)2007 - Castlevania: The Dracula X Chronicles
2008 - Castlevania: Judgement
2010 - Castlevania: Harmony of Despair
2013 - Castlevania: Lords of Shadow – Mirror of Fate
2014 - Castlevania: Lords of Shadow 2

De följande spelen är inte bekräftade framträdanden av Alucard. Men likheterna är slående

1991 - Akumajō Special: Boku Dracula-kun (Famicom Disk System; (endast i Japan) 
1991 - Kid Dracula (Game Boy)

Se ävenDracula''

Referenser 

Karaktärer i Castlevania
Castlevania
Fiktiva figurer introducerade 1990
Datorspelsbossar
Huvudpersoner i datorspel
Fiktiva vampyrjägare
Fiktiva män i datorspel
Daniel Bergman

För författaren Anders Erik Daniel Bergman, se Erik Dan Bergman (1869–1932).

Daniel Sebastian Bergman, född 7 september 1962 i Danderyd, Stockholms län, är en svensk filmregissör och sjuksköterska.

Biografi 
Daniel Bergman började praktisera inom filmproduktion 1975 som passarassistent på Trollflöjten. Under 1980-talet arbetade han som passare och filmelektriker, bland annat på inspelningarna av Sally och friheten, Fanny och Alexander, Offret och Il Capitano.

Han har regisserat ett dussin kortfilmer och TV-produktioner samt två långfilmer, Söndagsbarn (1992) och Svenska hjältar (1997). Efter inspelningen av dokumentärfilmen Prioritet ett (2002) om ambulanspersonal bestämde han sig för att utbilda sig till sjuksköterska.

År 2021 gav Bergman ut sin självbiografi Hjärtat. Han beskriver sin barndom med barnsköterska och begränsad tillgång till sin pappa, hur han så småningom lämnade sin utstakade bana som filmare för att utbilda sig i ett yrke (sjuksköterska) där det "inte finns några masker och inga tillgjorda repliker". Genom Bergmans egen sköra livstråd med både MS och ett hjärtfel blir han skildrad både som patient och vårdare.

Familj 
Daniel Bergman är son till Ingmar Bergman och Käbi Laretei och halvbror till Lena, Eva, Jan, Anna och Mats Bergman samt Ingmar jr, Linn Ullmann och Maria von Rosen.

Filmografi, i urval
 1987 – Ägget 
 1988 – Nypan Projektionisten 
 1989 – Go´natt herr luffare 
 1989 – Kajsa Kavat 
 1990 – Storstad avsnitt 1+2 & 6-8 
 1992 – Söndagsbarn 
 1997 – Svenska hjältar

 2002 – Prioritet ett (Dokumentär)

Bibliografi
2021 –

Referenser

Noter

Allmänna källor
 Daniel Bergman på Svensk Filmdatabas
 

Svenska filmregissörer
Födda 1962
Män
Levande personer
Personer från Danderyds socken
24 Konsument

24 Konsument var ett svenskt TV-program som visades i SVT 24.

Programmet startade i februari 2003 och sände då två program på 25 minuter varje vecka, på tisdagar och torsdagar. Följande höst sändes programmet bara på tisdagar. Våren 2004 ändrade programmet inriktning och blev ett dagligt nyhetsprogram.

Det första året var Helena Wink programledare, Sverker Olofsson kommentator och Jonas Eriksson "nyfiken reporter". När programmet ändrade inriktning behölls Helena Wink som programledare, men fick sällskap av Johanna Winblad, Ylva Johnsson Sarri och Tobias Lundberg.

Utmärkande för programmet var, förutom konsumentinriktningen, det lite mer uppsluppna formatet. Programledarna sade "Hej" istället för "God kväll" och hade dessutom andra kläder än dräkt eller kavaj, som var brukligt i andra nyhetsprogram. Innehållet hämtades från regionala nyhetsprogram, andra nyhetsprogram, Plus med mera. En del var även egenproducerat.

Konsumentprogram på TV
Nyhetsprogram i Sveriges Television
Sverige Nu

Sverige Nu var ett TV-program som sändes i Sveriges Televisions kanal 24 nästan varje vardag och var 25 minuter långt. Programmet lades ner på grund av dåliga tittarsiffror. Sändningarna producerades av SVT Malmö. Den första sändningen skedde den 24 februari 2003 klockan kl 20.33. Då var Marie Nilsson och Niklas Forsberg programledare. År 2004 hade dessa bytts ut mot Ted Bergdahl och Veronica Gardell. Man sände på samma tid ändå, till sommaren 2004 då man flyttades till 21.35 i ett försök att bättre på tittarsiffrorna. Gunilla Fritze var redaktör.

Externa länkar
Sverige Nus hemsida

Svenska TV-program
Nyhetsprogram på TV
Viskningar och rop

Viskningar och rop är en svensk dramafilm från 1972, med manus och regi av Ingmar Bergman.

Handling
Den utspelar sig kring sekelskiftet 1900 och handlar om tre systrar, spelade av Harriet Andersson, Ingrid Thulin och Liv Ullmann. En av dem, Agnes (Harriet Andersson), är döende i cancer. Bland övriga medverkande finns bland andra Kari Sylwan och Erland Josephson. 

Sven Nykvist belönades med en Oscar år 1974 för bästa foto. Filmen var nominerad i ytterligare fyra kategorier. Den vann även årets guldbagge i kategori bästa film.

I manuset hade Bergman betonat ljuset i filmen, gryningar, skenet från en brasa, soliga höstdagar, ljus i nattmörker med mera. Därtill skulle alla interiörer vara röda för att visa att själens insida är "en fuktig hinna i röda nyanser". Filmens affisch signalerade hur viktigt Bergman ansåg att ljuset var. Filmen presenterades som "Ingmar Bergmans färgfilm" och affischen visade fyra kvinnor klädda i vitt gående i en park en höstdag.

Filmen är en av titlarna i boken Tusen svenska klassiker (2009).

Rollista i urval 

 Harriet Andersson – Agnes 
 Kari Sylwan – Anna 
 Ingrid Thulin – Karin 
 Liv Ullmann – Maria/Marias mamma 
 Anders Ek – Isak, präst 
 Inga Gill – Sagoberätterska 
 Erland Josephson – David, läkare 
 Henning Moritzen – Joakim, Marias man 
 Georg Årlin – Fredrik, Karins man 
 Linn Ullmann – Marias dotter 
 Greta Johansson – sveperska 
 Karin Johansson – sveperska 
 Rossana Mariano – Agnes som barn 
 Malin Gjörup – Annas dotter 
 Lena Bergman – Maria som barn

Filmmusik i urval  
 Svit för cello nr 5 c-moll, kompositör Johann Sebastian Bach 
 Mazurka nr 13 a-moll opus 17 nr 4, kompositör Frédéric Chopin

Referenser

Noter

Källförteckning

Externa länkar 
 
  

Svenska filmer 1972
Svenska dramafilmer
Filmer i regi av Ingmar Bergman
Filmmanus av Ingmar Bergman
Svenskspråkiga filmer
Guldbaggen för bästa film
Självskadebeteende på film
Svenska 1970-talsfilmer
Filmer inspelade i Sverige
Filmer om dysfunktionella familjer
Filmer vars kvinnliga huvudrollsinnehavare belönades med Guldbaggen för bästa kvinnliga huvudroll
Trandared

Trandared är en stadsdel i östra Borås. Området växte fram som mest på 1940- och 1950-talen och domineras av flerfamiljshus i 3-4 våningsplan. 

Från mitten av 1990-talet och fram till årsskiftet 2010/11 existerade även en kommundel med namnet Trandared. Efter en omorganisation i kommunen ingår Trandared numera i stället i Stadsdelsförvaltning Öster.

På Trandared finns en F-6-skola, också den byggd på 1950-talet, som fått ta emot ett arkitekturpris för "god byggnadskonst". Däremot har stadsdelen alltid saknat högstadium, barnen på Trandared börjar vanligtvis på Daltorpskolan när de börjar högstadiet. Flera förskolor finns också i området- exempelvis den nybyggda Kransmossens förskola, liksom bibliotek, vårdcentral, livsmedelsbutik, bageri, blomsteraffärer och pizzerior. 

I utkanten av Trandared ligger friluftsområdet Kransmossen. Här finns flera fotbollsplaner, varav två med konstgräs, och Mariedals IK har sin klubbstuga på området. Från Kransmossen utgår också flera vandringsleder och elljusslingor. Flera av sträckorna är asfalterade och därmed tillgängliga för exempelvis permobiler och rullskidåkare. Vintertid dras skidspår upp på vissa av sträckorna. På Kransmossen finns också hinderbana, utegym, fotbollsminigolf, boulebana och bastu. När O-Ringen avgjordes i Borås 2015 hölls en av dagsetapperna i skogarna vid Kransmossen.

Referenser 

Stadsdelar i Borås
Jungfrukällan

Jungfrukällan är en svensk dramafilm från 1960 regisserad av Ingmar Bergman efter manus av Ulla Isaksson. Den utspelar sig på 1300-talet där en jungfru, Karin (Birgitta Pettersson), blir våldtagen och mördad; filmen är således en "rape & revenge-film". Hennes far spelas av Max von Sydow. Filmen bygger på folkvisan "Per Tyrssons döttrar".

Medverkande 
 Max von Sydow – herr Töre 
 Birgitta Valberg – fru Märeta 
 Birgitta Pettersson – Karin 
 Gunnel Lindblom – Ingeri 
 Axel Düberg – den magre 
 Tor Isedal – den tunglöse 
 Allan Edwall – tiggaren 
 Axel Slangus – brovakten 
 Gudrun Brost – Frida, hushållerska 
 Oscar Ljung – Simon i Snollsta 
 Tor Borong – förste drängen 
 Leif Forstenberg – andre drängen 
 Ann Lundgren – stand-in för Gunnel Lindblom och Birgitta Valberg

Produktion och mottagande 
Berättelsen bygger på medeltidsballaden Per Tyrssons döttrar. Den spelades in i Dalarna, bland annat vid Styggforsen, Stiftsgården i Rättvik och Skattungbyn.

En särskild förhandsvisning för inbjuden ortsbefolkning från Rättvik och Boda anordnades den 7 februari 1960 på Vasabio i Rättvik, medan urpremiären för betalande publik skedde på Röda Kvarn i Stockholm den 8 februari 1960.

Mottagande och inspiration
Filmen belönades med en Oscar och en Golden Globe för bästa utländska film. Filmen var även nominerad för en Oscar för bästa kostym (svart-vita filmer).

Filmen utgjorde inspiration till den amerikanska filmen The Last House on the Left.

Källor

Externa länkar 
 
 

1300-talet på film
Svenska filmer 1960
Medeltiden i svensk film
Filmer i regi av Ingmar Bergman
Filmatiseringar av dikter
Filmmusik av Erik Nordgren
Oscar för bästa icke-engelskspråkiga film
Filmer från Svensk Filmindustri
Svenskspråkiga filmer
Svenska 1960-talsfilmer
Höstsonaten

Höstsonaten är en västtysk dramafilm från 1978 med manus och regi av Ingmar Bergman.

Handling 
Filmen handlar om en berömd pianist, spelad av Ingrid Bergman. Liv Ullmann och Lena Nyman gör starka rollporträtt som hennes kuvade respektive sjuka döttrar. I biroller ses bland andra Gunnar Björnstrand, Erland Josephson, Mimi Pollak och Linn Ullmann.

Om filmen 
Höstsonaten har visats i SVT vid ett flertal tillfällen, bland annat 1982, 1993, 1994, 2000 och i november 2018.

Filmen blev Oscarsnominerad i två kategorier: bästa manus och bästa kvinnliga huvudroll. Den belönades i Frankrike med en César och i USA med en Golden Globe för bästa utländska film.

Rollista 
Ingrid Bergman – Charlotte 
Liv Ullmann – Eva 
Lena Nyman – Helena 
Halvar Björk – Viktor 
Marianne Aminoff – Charlottes privatsekreterare
Arne Bang-Hansen – farbror Otto 
Gunnar Björnstrand – Paul 
Erland Josephson – Josef 
Georg Løkkeberg – Leonardo 
Mimi Pollak – pianoläraren 
Linn Ullmann – Eva som barn

Produktion 
Filmen producerades av Bergmans västtyska bolag och spelades in i Norge, med brittisk finansiering. Orsaken var att Bergman vägrade göra film i Sverige efter att 1976 ha blivit illa behandlad av polisen och den svenska skattemyndigheten, misstänkt för skattebrott.

Kommunikationen mellan Bergman och Bergman var ansträngd, då bägge var så inkörda på helt olika sätt att göra film. I sina memoarer berättar Ingmar Bergman om hur han drev Ingrid Bergman till förtvivlans rand i strävan att bryta ned den komedispelstil hon utvecklat i Hollywood. Samtidigt värjde hon sig, som stjärna van att projicera sin egen personlighet, mot de aspekter av rollfiguren hon inte kunde identifiera sig med.

I filmen spelas preludium nr 2 i A-moll av Frédéric Chopin på piano, två gånger. Tanken är att tolkningen av Chopin avslöjar personligheten hos de två pianister som framför stycket, först Eva, sedan Charlotte. Bägge versionerna framfördes av Ingmar Bergmans före detta hustru Käbi Laretei.

Filmen blev Ingrid Bergmans sista film i biografdistribution.

Andra versioner 
År 2003 gjordes i Indien en nyinspelning på hindi, Tahzeeb, utan någon medverkan av Ingmar Bergman. 

Den finska operan Höstsonaten av Sebastian Fagerlund och Gunilla Hemming, baserad på Bergmans filmmanus, uruppfördes i september 2017 på Finska nationaloperan, med Anne Sofie von Otter (Charlotte) och Erika Sunnegårdh (Eva) i huvudrollerna.

Referenser

Externa länkar 
  

Filmer 1978
Tyska dramafilmer
Filmer i regi av Ingmar Bergman
Filmmanus av Ingmar Bergman
Svenskspråkiga filmer
Engelskspråkiga filmer
Europa på film
Väsby

Väsby kan syfta på:

Finland 
 Väsby, Korpo – en by i f d Korpo kommun, Åboland

Sverige

Ortnamn kopplade till administrativa enheter 
 Väsby – en förkortning för Upplands Väsby, Upplands Väsby kommun eller Upplands-Väsby landskommun
 Stora Väsby slott – ett slott i Upplands Väsbys grönområden
 Väsby United – en fotbollsklubb i Upplands Väsby
 Väsby IK - en idrottsklubb i Upplands Väsby med sektioner inom friidrott och hockey
 Väsby socken – en socken i Skåne
 Väsby landskommun – en tidigare kommun i Malmöhus län 1863–1966
 Väsby församling – en församling i Lunds stift
 Väsby kyrka – en kyrkobyggnad i Väsby
 Väsby distrikt – ett distrikt i Höganäs kommun och Skåne län 2016–
 Väsby, Höganäs kommun – ett område i nordöstra delen av Höganäs och kyrkby i Väsby socken
 Väsby län – ett tidigare slottslän i landskapet Västmanland
 Väsby kungsgård – en kungsgård i Sala, Västmanlands län

Ortnamn kopplade till mindre områden 

 Väsby, Uppsala kommun - en småort i Uppsala kommun
 Väsby strandmark – ett naturreservat strax nordväst om orten Arild i Höganäs kommun
 Väsby gård, Ljusterö – en herrgård i Österåkers kommun på Ljusterö
 Väsby, Värmdö kommun – en tidigare herrgård i Värmdö socken på Värmdölandet
 Väsby (medeltida by) – en by som under tidig medeltid (och tidigare) låg vid nuvarande Hötorget i Stockholm
 Väsby kvarn –  en tidigare väderkvarn i Vallentuna kommun
 Väsby (naturreservat) – ett naturreservat i Katrineholms kommun
Familjelikhet

Familjelikhet (ty. Familienähnlichkeit, eng. family resemblance) ett centralt begrepp i den sene Ludwig Wittgensteins tänkande. I språkspelet använder vi vissa allmänbegrepp, dessa har filosofer länge sökt definiera; de har sökt finna vad i till exempel spel som alla spel har gemensamt. Wittgenstein menar att detta är förfelat. Spel utgör en familj med olika medlemmar. Vissa medlemmar har vissa likheter med andra medlemmar men inga likheter med en annan medlem. Spel A har likheter med spel B och Spel B har likheter med spel C men spel A har inga likheter med spel C. Söker man ge en definition av spel, eller något annat allmänbegrepp för den delen, alltså "dra en skarp gräns, så är man fri att göra det efter behag; och denna gräns kommer aldrig att sammanfalla helt och hållet med det faktiska bruket eftersom detta bruk inte har någon skarp gräns" (Blå boken s. 23).

Termer inom språkfilosofi
Språkspel

Språkspel (tyska: Sprachspiel) är ett centralt begrepp i Ludwig Wittgensteins senare tänkande. Wittgenstein menade med begreppet att yttranden får innebörd i en konkret kontext, och att språkanvändning i olika sammanhang kan betraktas som ett spel där ord och meningar får sin innebörd genom de för ett visst sammanhang givna regler som etablerats genom samspelet mellan människor.

Referenser

Litteratur 
 Wittgenstein, Ludwig. Filosofiska Undersökningar. Thales, Stockholm, 1992.
 Segerdahl, Pär. Språkteorier och språkspel. Lund: Studentlitteratur, 1998. (Diskuterar Wittgensteins språkfilosofi i relation till moderna språkteorier.)
 Jesús Padilla Gálvez, Margit Gaffal (Eds.): Forms of Life and Language Games, Berlin, Boston, De Gruyter, 2013. .

Externa länkar
 Engelsk beskrivning av språkspel i sektion 3.4 of Stanford Encyclopedia of Philosophy, "Ludwig Wittgenstein", http://plato.stanford.edu/entries/wittgenstein/#Lan.

Termer inom språkfilosofi
Analysens paradox

Analysens paradox eller analysparadoxen är en paradox i den analytiska filosofin som uppmärksammar att en filosofisk begreppsanalys inte kan vara både korrekt och icke-trivial samtidigt. Om analysans (vad analysen kommer fram till) och analysandum (vad som analyseras) har samma mening är analysen trivial – den säger endast det språkanvändaren redan visste. Är analysen informativ, det vill säga om den säger något vi inte visste på förhand, har analysans och analysandum inte samma mening. Men i det fallet är analysen inte korrekt, eftersom syftet med analysen var att utreda meningen hos analysandum. Detta kan tolkas som att olika betydelser av "mening" behöver urskiljas i sådana sammanhang.

G.E. Moore en av den analytiska filosofins förgrundsgestalter, menar att vi kan avgöra om en begreppsanalys är korrekt genom att se till common usage, vanlig användning av orden. Problemet som infinner sig då är att bestämma vad som är vanligt språkbruk – detta har förblivit olöst i den analytiska filosofin.

Referenser

Fotnoter

Tryckta källor
Filosofilexikonet (1998). Poul Lübcke (red.). Stockholm: Forum.
Paradoxer
Analys