kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Austra Skujytė

Austra Skujytė, född 12 augusti 1979 i Biržai, är en litauisk friidrottare.

Skujytė tävlar i mångkamp och har en silvermedalj i sjukamp från OS i Aten 2004 som främsta mästerskapsmerit. Hennes starkaste grenar är kulstötning och spjutkastning. Skujytė har i kulstötning stött den längsta stöten i världen under en sjukamp. 

Hon tävlar även i tiokamp, som än så länge inte fått officiell status som mästerskapsgren för kvinnor. 15 april 2005 satte Austra Skujytė nytt världsrekord i tiokamp med 8 366 poäng. 

Skujytė har studerat kinesiologi vid Kansas State University.

Hon deltog i sjukampen i VM i friidrott 2011 där hon slutade på åttonde plats med 6297 poäng. Hennes bästa resultat under sjukampen var kulstötningen där hon stötte 16,71 m.

Externa länkar 
 Austra Skujytė

Litauiska mångkampare
Kvinnor
Födda 1979
Personer från Biržai
Levande personer
Olympiska silvermedaljörer 2004
Litauiska olympiska silvermedaljörer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2000 från Litauen
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2000
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2004 från Litauen
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2004
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2008 från Litauen
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2008
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2012 från Litauen
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2012
Idrottare i Kansas State Wildcats
Alumner från Kansas State University
Seventeen Seconds

Seventeen Seconds är det andra studioalbumet av det engelska rockbandet The Cure, utgivet 1980. Albumet blev mycket uppmärksammat  på grund av låtar som "A Forest", "Play for Today" och "At Night". Tillsammans med de följande albumen Faith och Pornography bildas vad man brukar kalla The Trilogy. Albumet innehåller 10 spår varav 3 är instrumentala. Det finns med i boken  1001 Albums You Must Hear Before You Die.

Om albumet
Seventeen Seconds utmärks genom sina höga och nästan metronomiska trummor, enkla återkommande gitarrslingor samt den ganska nermixade sången. Albumet är ett viktigt inslag och en milstolpe i The Cures historia  vilket förde dem från de mer pop-punkiga albumen Three Imaginary Boys och Boys Don't Cry vidare till de mörkare albumen Faith och Pornography. Seventeen Seconds markerar denna förändring och är en blandning mellan dessa två perioder.

Låtlista
Alla låtar skrivna av Smith/Gallup/Hartley/Tolhurst.
"Reflection" – 2:09
"Play for Today" – 3:39 
"Secrets" – 3:20  
"In Your House" – 4:07  
"Three" – 2:36  
"Final Sound" – 0:53     
"A Forest" – 5:55     
"M" – 3:03  
"At Night" – 5:54  
"Seventeen Seconds" – 4:02

Referenser

Musikalbum 1980
Album av The Cure
Gustaf Linden (regissör)

Gustaf Martin "Muck" Linden, född 10 november 1875 i Malmö, död 19 mars 1936 i Stockholm, var en svensk regissör och teaterchef.

Biografi 
Efter studentexamen i Malmö 1895 studerade han vid Lunds universitet till 1899. Därefter hade han engagemang vid Vasateatern och Svenska teatern i Stockholm och vid Svenska Teatern i Helsingfors 1900–1904. 

Linden var vid Stora teatern i Göteborg 1904–1906 och studerade därefter regi vid utländska teatrar, särskilt hos Otto Brahm och Max Reinhardt. 

Han var förste regissör vid Dramaten 1907–1917, konstnärlig ledare och chef för Lorensbergsteatern i Göteborg 1917–1919, ledare av Skansenteatern 1919–1927 och åter försteregissör vid Dramaten 1921–1932. 

Linden var från 1932 ordförande i Skådebanans styrelse. 

Han var flera gånger gästregissör vid teatrarna i grannländerna: vid Det Kongelige Teater i Köpenhamn, där han 1920 satte upp August Strindbergs Mäster Olof, vid Nationaltheatret i Kristiania, där han 1924 satte upp Strindbergs Kronbruden och vid Svenska teatern i Helsingfors, där han 1930 satte upp Klabunds Kritcirkeln och Marcel Pagnols Topaze.

Lindens uppsättningar av Henning Bergers Syndafloden (1908), Arvid Järnefelts Titus (1911), Friedrich Hebbels Judit (1916), Holger Drachmanns Det var en gång (1917) samt Arthur Schnitzlers Professor Bernhardi (1914) och Det vida landet (1915) var bland de främsta uppsättningarna under den nya Dramatiska teaterns första år.

Han var även verksam som översättare av teaterpjäser, av bland andra Arthur Schnitzler.

Linden var gift med skådespelerskan Olga Raphael. De är begravda på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Filmografi (regi) 
Enligt Svensk Filmdatabas:

 (även manus)

Teater

Roller (ej komplett)

Regi (ej komplett)

Översättningar (urval)
 Arthur Schnitzler: Löjtnant Gustl jämte andra noveller (Geber, 1912)
 Arthur Schnitzler: Intermezzo (otryckt översättning för Komediteatern, 1914)
 Adrien Vély och H. R. Girardet: Vännen Lorel (otryckt översättning, 1920-talet)
 George Bernard Shaw: Sankta Johanna: ett krönikespel i sex scener och en epilog (översatt tillsammans med Ebba Low, Bonnier, 1925)
 Sean O'Casey: Juno och påfågeln: en tragedi i tre akter (Geber, 1926)
 Richard Brinsley Sheridan: Skandalskolan (otryckt översättning för Oscarsteatern, 1928)
 George Bernard Shaw: Doktorns dilemma (The Doctor's Dilemma) (översatt tillsammans med Hugo Vallentin, otryckt översättning för Helsingborgs stadsteater, 1939)

Referenser

Noter

Källor

Externa länkar 
 

Gustaf Lindens och Olga Raphael Lindens arkiv, Musik- och teaterbiblioteket (Musikverket) 

Svenska teaterregissörer
Svenska filmregissörer
Svenska teaterchefer under 1900-talet
Svenska manusförfattare under 1900-talet
Svenska översättare under 1900-talet
Översättare från tyska
Översättare från franska
Översättare från engelska
Svenska skådespelare under 1900-talet
Regissörer från Malmö
Skådespelare från Malmö
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1875
Avlidna 1936
Män
Erik Ljungberger

Johan Erik Ljungberger, pseudonym Kaifas, född 17 september 1879 i Uppsala, död 23 september 1965, var en svensk journalist, kritiker och manusförfattare.

Ljungberger var redaktör för Svenska Dagbladet 1906–1951, redaktör och ansvarig utgivare Svenska Scenen 1914–1918, redaktör och ansvarig utgivare Scenen 1919–1932, sekreterare i Svenska Sångarförbundet 1921–1958, VD för AB Polyfoto 1933–1953.  

Ljungberger var även redaktör vid Hvar 8 dag.

Ljungberger fick två barn Sven och Ingrid (gift Simonsson).

Filmmanus

Källor

Noter

Vidare läsning

Externa länkar

Svenska manusförfattare
Män
Födda 1879
Avlidna 1965
Journalister från Uppsala
Svenska journalister under 1900-talet
Författare från Uppsala
Gravsatta på Uppsala gamla kyrkogård
Erik Johansson

Erik Johansson (även Eric, respektive Johanson) kan syfta på:

Idrottare 
Erik "Snejsarn" Johansson (1900–1983), fotbollsspelare i Gais
Erik "Kusken" Johansson (1904–1932), fotbollsspelare i Gais
Eric Umedalen (född Johanson; 1904–1972), släggkastare
Erik Johansson (ishockeyspelare) (1927–1992)
Erik Johansson (orienterare) (född 1947), tog guldmedalj i VM-stafetten 1976
Erik Johansson (femkampare) (född 1974)
Erik Johansson (fotbollsspelare född 1976)
Eric Johansson (ishockeyspelare) (född 1982), svensk-kanadensisk hockeyspelare
Erik Johansson (fotbollsspelare född 1988), numera Erik Berg
Erik Johansson (långdistanslöpare) (född 1989)
Eric Johansson (handbollsspelare) (född 2000)
Erik Johansson (fotbollsspelare född 1997)
Erik Johansson (längdhoppare) (född 2001)
Erik Johansson (racerförare)

Politiker 
Erik Johansson (Vasa) (ca 1470–1520), svenskt riksråd, far till Gustav Vasa
Erik Johansson (1885–1960), ordförande för Stockholms stadskollegium 1947–1950
Erik Johansson i Öckerö (1891–1945) socialdemokratisk riksdagsman
Eric Johanson (1905–1973) socialdemokratisk politiker från Kalmar
Erik Johansson (centerpartist) (1920–2019), svensk lantbrukare och riksdagsledamot
Erik Johansson i Simrishamn (1923–2006), socialdemokrat, riksdagsman 1962–1985

Skådespelare 
Erik Johansson (skådespelare, 1891–1939)
Erik Johansson (skådespelare, född 1979)

Övriga 
Erik Johansson (landbo) (död 1520), avrättad i Stockholms blodbad
Erik Johansson (ingenjör) (1893–1973 ), svensk energi- och motortekniker
Eric Johansson (konstnär) (1896–1979), svensk konstnär.
Erik Johansson (författare) (1914–2013)
Erik Johansson (författare, född 1973)
Erik Johansson (präst) (född 1972), präst i Svenska kyrkan, verksam inom EFS

Se även
Ericus Johannis
Anna-Lisa Hellström

Anna Elisabet Lindahl, känd som Anna-Lisa Hellström, ogift Hellström, född 31 mars 1887 i Hedvig Eleonora församling, Stockholm, död 20 juni 1949 i Örgryte, Göteborg, var en svensk skådespelare. Hon var mormor till Lena Söderblom och Ted Ström.

Biografi
Hon var dotter till mekanikern Karl Robert Hellström (1853–1906) och Anna Alfrida Gustava, ogift Alenius (1855–1924).

Anna-Lisa Hellström var i 20-årsåldern skådespelare och medverkade i flera svenska stumfilmer under åren 1910 till 1912. Hon är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Hellström gifte sig 1912 med skådespelaren Albin Lindahl (1882–1968). De fick barnen Ann Mari Ström (1914–2003) och Tom Lindahl (1920–1998), som båda blev verksamma inom teatern. Dotterdottern Lena Söderblom (född 1935) växte också upp hos makarna Lindahl.

Filmografi

1910 – Bröllopet på Ulfåsa

1912 – Systrarna

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser

Externa länkar 
 
 

Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska scenskådespelare
Svenska stumfilmsskådespelare
Skådespelare från Stockholm
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1887
Avlidna 1949
Kvinnor
Lilly Wasmuth

Lilly Wasmuth, född 1886 i Stockholm, död 1970, var en svensk skådespelare.

Regi

1910 – Bröllopet på Ulfåsa

Externa länkar

Svenska skådespelare
Svenska stumfilmsskådespelare
Kvinnor
Födda 1886
Avlidna 1970
Skådespelare från Stockholm
Duck Soup

Duck Soup kan syfta på:

 Duck Soup (film, 1927) – film med Helan och Halvan
 Fyra fula fiskar (film, 1933) (engelska: Duck Soup) – film med Bröderna Marx
Levin (företag)

Levin (egentligen AB Herman Carlsson Levin i Göteborg) var ett svenskt företag som tillverkade gitarrer, banjor, lutor och mandoliner, grundat 1900 av Herman Levin (1864-1948). Den första fabriken låg på Norra Larmgatan 4, men flyttades sommaren 1943 till före detta Rörstrands Porslinsfabriks lokaler på Kvillegatan 9F på Hisingen. 1973 blev Levin uppköpt av C.F Martin & Co. Levins historia finns samlad i dokumentärfilmen "Levin - ett namn med musik".

Se även 
 C.F. Martin & Co.

Vidare läsning

Externa länkar

Levin history Den mest detaljerade och illustrerade beskrivningen av Levins historia
Björns Mandolinhörna Mycket information om sortiment, historia mm.

Företag bildade 1900
Gitarrtillverkare
Musikinstrumenttillverkare
Svenska varumärken
Svenska tillverkningsföretag
Ej längre existerande svenska företag

 AB Herman Carlsson Levins arkiv, Musik- och teaterbiblioteket (Musikverket)
Guldfasan

Guldfasan (Chrysolophus pictus)  är en asiatisk hönsfågel i familjen fasanfåglar.

Utseende 
Den färggranna hanen är cirka 100–115 centimeter lång, varav två tredjedelar utgörs av stjärten. Fjäderdräkten är omisskännlig, med röd undersida, gult på ansikte hjässa och övergump samt en guldgul cape som kan spridas ut framåt och uppåt. 

Honan påminner om den vanliga fasanhonan, men har en mörkare fjäderdräkt, är lite smäckrare och har en förhållandevis längre stjärt, som utgör ungefär halva fågelns längd på cirka 61–70 centimeter. Den skiljer sig från liknande hona diamantfasan genom gult istället för grått på benen och runt ögat, mindre kontrastrikt tecknat huvud, mer gyllene ton till fjäderdräkten, spetsigare stjärtfjädrar samt avsaknad av kontrasterande vit strupe och buk.

Läte 
Revirlätet från hanen som vanligen hörs mellan februari och maj är ett vittljudande "ka-cheek". Andra tonen är ljudligare och ljusare än den hos diamantfasanen. Från hanen hörs även ett högljutt väsande som hörs upp till 25 till 50 meter.

Utbredning och systematik 
Guldfasanen är ursprungligen en kinesisk hönsfågel, endemisk för bergssluttningar i centrala och södra Kina, mer precist från sydöstra Qinghai och södra Gansu österut genom södra Shaanxi till västra Henan och västra Hubei, och söderut genom Sichuan, nordvästra Yunnan och Guizhou till norra Guangxi. Den är vanlig som burfågel i hela världen och återfinns numera i en vild population i Storbritannien.

Levnadssätt 
I sitt ursprungliga utbredningsområde bebor guldfasanen bergstrakter och dalar med tät undervegetation av buskar och bambu, vanligen på medelhög nivå (800–1600 meters höjd). Åtminstone under häckningsperioden föredrar den områden rika på gräs och frukt. I Storbritannien där den införts hittas den i låglandet i täta och delvis uppvuxna barrträdsplantage, ofta med inslag av rhododendron. Födan består huvudsakligen av blad och små skott från buskar och bambu, men även rhododendronblommor och olika sorters spindlar och insekter. Häckningen tros inledas i början av april och tros nästan säkert vara polygyn, åtminstone i Kina. En kull har hittats i ett bambustånd med högväxta örter och steniga områden.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal till följd av skogsavverkning, jakt och fångst för vidare försäljning. Den anses dock inte minska tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som ganska vanlig i rätt biotop. Beståndet i Storbritannien tros bestå av 1.000-2.000 individer.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org
Karta över guldfasanens utbredning från AviBase

Fasanfåglar
Fåglar i palearktiska regionen
Endemiska fågelarter i Kina
WP:Projekt Kina
Berg-Ejvind och hans hustru

Berg-Ejvind och hans hustru är en svensk stumfilm från 1918 i regi av Victor Sjöström.

Handling 
Ejvind och hans familj är mycket fattiga. De är i behov av mat, och Ejvind söker därför hjälp hos den rika prästen intill. Denne vägrar hjälpa, och i sitt ursinne och av förtvivlan stjäl Ejvind ett får från prästen, men blir ertappad och fängslad. Emellertid rymmer han från fängelset, och blir fredlös. 

Så småningom tar han under namnet Kári arbete hos den förmögna änkan Halla. Ejvind och Halla förälskar sig i varandra, och efter att Halla uppdagat att Ejvind i själva verket är den förrymda "Berg-Ejvind" offrar hon allt, och följer honom upp i bergen för att där leva sitt liv samman med honom. 

De får ett barn tillsammans och är verkligen lyckligt förälskade, tills Ejvinds gamle vän Arnes dyker upp. Han blir också förälskad i Halla. I samband med detta kommer byborna upp till Ejvind och Hallas avlägsna bostad, fast beslutna att fängsla paret. Vintern faller, och omständigheterna och levnadsförhållandena blir allt sämre för Halla och Ejvind.

Om filmen 
Berg-Ejvind och hans hustru bygger på den dansk-isländske Jóhann Sigurjónssons pjäs Bjærg-Ejvind og hans Hustru, som uruppfördes år 1911 i Reykjavik. Filmen premiärvisades 1 januari 1918. Teaterpjäsen bygger i sin tur på en spridd isländsk sägen om Berg-Ejvind. 

Filmen spelades in våren och sommaren 1917. Interiörerna spelades in i Svenska Biografteaterns ateljé på Lidingö, medan utomhusscenerna spelades in i Fleringe på Gotland (inledningsscenerna med fåren), i Åre (vinterscenerna) och framför allt i Abisko nationalpark i Lappland.

Rollista i urval 
 Victor Sjöström - Berg-Ejvind, kallar sig Kári 
 Edith Erastoff - Halla, änka 
 John Ekman - Arnes, kringvandrande arbetare 
 Nils Aréhn - Björn Bergstéinsson, Hallas svåger och granne, sockenfogde 
 Jenny Tschernichin-Larsson - Gudfinna, en kvinna på Hallas gård 
 William Larsson - Bjärni Sveinbjörnsson 
 Artur Rolén - dräng hos Halla 
 Sigurd Wallén - dräng hos Halla/man som kommer för att hämta Berg-Ejvind 
 Emil Fjellström - en kyrkobesökare 
 Hildur Carlberg - en kyrkobesökare 
 Edith Wallén - piga hos Halla 
 Harald Wehlnor - dräng hos Halla 
 Thure Holm - prästen som Berg-Ejvind stjäl ett får av 
 Gucken Cederborg - piga hos Halla 
 Nils Elffors - dräng hos Björn Bergstéinsson 
 Olof Ås - en man hos Björn Bergstéinsson 
 Herman Lantz - en man hos Björn Bergstéinsson

Källor 

Sagor och sägner från Island. Översatta till svenska av Christina Engblom. Iceland review 1995.

Fotnoter

1800-talet i svensk film
Island på film
Svenska filmer 1918
Svenska dramafilmer
Svenska stumfilmer
Filmer i regi av Victor Sjöström
Filmer från Svenska Biografteatern
Elisabeth Schwarzkopf

Dame Elisabeth Schwarzkopf, DBE, född 9 december 1915 i Jarotschin, Preussen, Tyskland (nuv. Jarocin i nuv. Polen), död 3 augusti 2006 i Schruns, Vorarlberg, Österrike, var en tysk-österrikisk lyrisk sopran. 

Schwarzkopf var en av 1900-talets mest bemärkta operasångerskor. Hon hade ett mycket karaktäristiskt kultiverat sätt att sjunga, och förknippas särskilt med Mozart och Richard Strauss. Hennes paradroller var Grevinnan i Mozarts opera Figaros bröllop och Fältmarskalkinnan i Richard Strauss Rosenkavaljeren. På 50- och 60-talen gästspelade hon ibland på Stockholmsoperan i dessa sina paradroller. Elisabeth Schwarzkopf var under senare delen av sitt liv bosatt i Schweiz. Hon tilldelades medaljen Litteris et Artibus 1966.

Källor 
 Dagens Nyheter, 11 maj 1966, sid. 15

Kvinnor
Födda 1915
Avlidna 2006
Tyska operasångare under 1900-talet
Österrikiska operasångare under 1900-talet
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Mottagare av Litteris et Artibus
Kommendörer av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
EPS

EPS kan syfta på:

 EPS – ett filformat för framförallt vektorgrafik, men används även för rastergrafik, se Encapsulated PostScript.
 EPS – stötdämpande material i förpackningar, isolering, eller som en billigare variant av stuckatur, se Expanderad polystyren
Earnings per share – vanligt använt nyckeltal vid företagsvärdering. Ställer företagets resultat i relation till aktiepriset, se Earnings Per Share
 Espoon PalloSeura – en finsk idrottsklubb
Saxehammar

Saxehammar, Saxhammar, f.d. järnbruk i Söderbärke församling, Smedjebackens kommun, Dalarna (Dalarnas län). Saxehammar ligger vid Larsboåns utflöde i sjön Norra Barken, i närheten finns Saxe by.

Historia
Saxehammar är tidigast känd via handling från 1352, då det benämns Saxi. Saxe hytta anses ha anlagts under 1500-talets första hälft, 1540 finns Saxehyttan skriftligt belagt. En hammare uppbyggdes 1562 och i slutet av 1500-talet anlades Saxehammar. Något år före 1637 brann Saxehammar, och återuppbyggdes då av Marcus Kock. Som tack (finns bevarat i ett brev från förmyndarregeringen) fick Kock sex års skattefrihet, halva kronohemmanet Klockarbo (d.v.s. Larsbo, som han senare kom att bli ensam ägare till) samt arrendet av Saxehammar. Senare kom släkten Tersmeden att bli ägare till Saxehammar jämte Larsbo. År 1874 köptes Saxehammar av Larsbo-Norns AB. I samband med detta lades hyttan (Saxe hytta) ned. Hammarsmedjan kom dock att moderniseras till lancashiresmide och en ångsåg byggdes. År 1907 lades smedjan ned. Ångsågen kom dock att finnas kvar. 1918 såldes Saxehammar jämte Larsbo bruk till Barkens Sågverks AB som drev sågverket i Saxehammar fram till nedläggningen 1945. I mitten av 1950-talet köptes Barkens Sågverks AB av Billeruds AB. Detta företag förvärvades senare av Stora Kopparbergs Bergslags AB (nuvarande Stora Enso AB).

Sevärdheter
I Saxehammar finns lämningar efter bl.a. Saxe hytta, smedjan och sågverket. Lämningarna efter Saxe hytta finns i form av en hyttruin, vattenhjulsränna och slaggvarp. Ruinerna av hammarsmedjan och sågen vid Saxehammar har delvis skadats av en sentida kraftstation. Vattnet till kraftstationen transporteras i en uppbyggd träränna på kallmurad fot. Troligtvis härrör denna konstruktion från smedjan. Vidare finns ett järnmagasin bevarat, idag dock ombyggt till bostadshus. Nere vid Norra Barken finns ett par gruvhål.

Källor
Atlas över Sveriges Bergslag - Västerbergslagen häfte 2, Sofia Strandvik (2000)
Wikmanshytte bruksegendomar och deras ägare genom tiderna, Lars Rabenius (1945)

Företag i Smedjebackens kommun
Svenska järnbruk
Ätten Tersmeden
Suckarnes mystär

"Suckarnes mystär" är en dikt av Erik Johan Stagnelius. Stagnelius behandlar spänningen mellan "förmågan att begära och tvånget att försaka".

"Suckarnes mystär" kom på sjunde plats i en omröstning i tidningen Expressen den 19 juni 2007 om "tidernas bästa svenska dikt".

Referenser

Externa länkar 

Dikter av Erik Johan Stagnelius
Svenska dikter
Önnarps kyrka

Önnarps kyrka är en kyrkobyggnad i Önnarp i norra Trelleborgs kommun. Den tillhör Anderslövs församling i Lunds stift.

Kyrkobyggnaden
Under 1200-talet uppfördes en kyrka i Önnarp. På 1800-talet räckte den inte längre till för församlingens behov och bedömdes vara i för dåligt skick för att renoveras. Den gamla kyrkan bestod av ett långhus med kor och den avslutades i väster med ett runt torn. Den nuvarande kyrka började uppföras 1863 och 6 november 1864 invigdes den. Kyrkan är gjord som en latinsk korskyrka i rundbåge stil. Tornet har 8 gavelspetsar och en hög åttakantig korsprydd spira. Kyrkklockan från den äldre kyrkan är från 1200-talet och används fortfarande. Teglet kom ifrån Näsbyholms tegelbruk. Grus användes ifrån Önnarps grustag. Fönstren är gjorda av gjutjärn med små rutor. Två träfönster tillverkades 1996 efter mall av de gamla. 

På kyrktornet finns följande inskription: 
 CAROLO XV REGE
       &
 C.F.A.B. BLIXEN FINECHE
 MDCCCLXIV EXSTRUCTUM

Inventarier
Ett antal föremål är bevarade från den gamla kyrkan. Ett krucifix är från 1200-talet och ett rökelsekaret i malm hänger på väggen. Man har bevarat gammal inredning ifrån den gamla kyrkan. Predikstolen med krona är ifrån 1600-talet. Bland andra äldre föremål kan nämnas ett par ljusstakar av malm, kollekthåvar i trä samt en dopfunt av mässing. Ljuskronorna är skänkta av Önnarps bybor under 1800-tal och 1900-tal.

Orgel
Tidigare användes ett harmonium i kyrkan.
Den nuvarande orgeln byggdes 1976 av Anders Persson Orgelbyggeri, Viken och är en mekanisk orgel.

Önnarps kyrkogård
På kyrkogården finns en välbevarad gravsten från 1700-talet som är prydd med figurer med namnen Mickel Anderson, hans maka och dottern. 

För en annan gravplats anges "historisk grav", och där får inte någon ny begravning ske. Där vilar enligt obekräftade rykten en lärare och 14 elever som dog i kolmonoxidförgiftning i Önnarps skola i slutet av 1800-talet. Trots noggrann efterforskning kan detta inte beläggas, och gravplatsens tidigare användande är oklart.

Källor

Externa länkar
 Anderslövs församling informerar
 Trelleborgs kommun informerar

Noter

Kyrkobyggnader i Lunds stift
Kyrkobyggnader i Trelleborgs kommun
Kyrkobyggnader invigda 1864
1864 i Sverige
Joakim, Marias far

Joakim är enligt kristen tradition Jungfru Marias far, make till Anna och därmed morfar till Jesus. Joakim är helgon inom Romersk-katolska kyrkan med minnesdag 26 juli (tillsammans med Anna).

Källstoffet till Joakims namn och liv är det apokryfa Jakobs protevangelium.

Källor

Externa länkar

Helgon
Jungfru Maria
Män
Sanhedrin

Sanhedrin, även benämnt Stora rådet eller Rådet, var det judiska folkets högsta politiska och religiösa organ under grekisk-romersk tid.

Sanhedrin hade sitt säte i Jerusalem och hade 71 ledamöter. I Sanhedrin fördes häftiga dispyter mellan de båda fraktionerna fariséer och saddukéer. 

Josef från Arimataia, en ansedd medlem av Sanhedrin, begav sig enligt Bibeln efter Jesu korsfästelse till Pontius Pilatus för lov av att omhänderta Jesu kropp.

Referenser

Judendom
Carolina Almqvist

Carolina (Karolina, Lina) Almqvist, född 12 juni 1829 i Bäcke, död 21 april 1861 i Uddevalla, var en svensk psalmförfattare och flickpensionsföreståndare.

Carolina Almqvist var dotter till brukspatron Anders Tore A. (1805-1852) och Karolina Gustava de Falck (1801-1873). 

Hon blev föreståndare för en flickpension i Uddevalla och diktade sånger för både barn och vuxna. Almqvist finns representerad bland annat i Guds lov 1935, Svenska Missionsförbundets sångbok 1920 (SMF 1920) och Lova Herren 1988.

Psalmer
Lova Herren, min själ i Lova Herren 1987 nr 512, skriven 1861 
Ni korpungar små i Guds lov 1935 nr 549 
Stilla, o var stilla i Svenska missionsförbundets sångbok 1920 nr 307. Bearbetad av Joël Blomqvist.

Externa länkar 
 

Svenska psalmförfattare
Födda 1829
Avlidna 1861
Kvinnor
Svenska skolledare under 1800-talet