kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Hobart

Hobart är huvudstad i delstaten Tasmanien i Australien. Staden är Australiens äldsta delstatshuvudstad efter Sydney och grundades 1803 som "Hobart Town", uppkallat efter den engelske politikern Lord Hobart (1793-1804). Staden var ursprungligen en straffkoloni i Brittiska imperiet. Hobart är Tasmaniens största stad och hade 2015 omkring 221 000 invånare. Den är den minsta av Australiens delstatshuvudstäder, eller – om territorier räknas med – den näst minsta efter Darwin. Staden är Tasmaniens finansiella och administrativa centrum, och fungerar även som hemmahamn för både Australiens och Frankrikes antarktiska verksamheter. Bland annat utgår Australiens enda isbrytare från hamnen i Hobart där forskare och övrig personal hämtas upp för att åka till Antarktis.

Geografi
Staden ligger i statens sydöstra del och floden Derwent River delar av staden i två delar där dess kommersiella centrum ligger på den västra sidan. Hobarts skyline domineras av Mount Wellington (Kunanyi) med en höjd på 1 271 meter över havet.

Klimat
Klimatet i och kring Hobart är milt tempererat havsklimat och har fyra distinkta årstider. Uttrycket "fyra årstider på en dag" speglar det ofta snabbt skiftande och varierande klimatet i Hobart och på Tasmanien i övrigt på ett bra sätt. Det snabbt skiftande och ofta oberäkneliga vädersystemen beror delvis på att ön ligger mitt i färdvägen för de kraftiga passadvindarna Roaring Forties. I och med Tasmaniens läge och Hobarts sydliga läge på ön är det den svalaste av alla australiska städer och även den sydligaste "huvudstaden" i världen. Under vintern faller oftast snö på Mount Wellingtons topp, något som annars hör till ovanligheterna i Tasmanien.

Demografi
2011 var 43,3 % av invånarna i Hobart födda i ett annat land än Australien. Många kommer från Storbritannien eller Nya Zeeland.
Medelåldern var 39,6 år jämfört med 37,3 i hela Australien.

Utbildning
I Hobart ligger University of Tasmania som framför allt är känt för sin apotekarutbildning.

Besöksmål
Bland populära platser att besöka i Hobart brukar Salamanca Markets och museet MONA (Museum of Old and New Art) hamna högt upp.
Inte långt från staden ligger också sevärdheter som Mount Field, Bruny Island och Port Arthur.

Kända personer från Hobart
 Errol Flynn, skådespelare
 Mary, kronprinsessa av Danmark
 Tim Paine, cricketspelare

Referenser 

Orter i Tasmanien
Orter grundade 1803
Direktör

Direktör kan syfta på:

 Verkställande direktör (vd) – den person som ansvarar inför styrelsen för den löpande förvaltningen i ett aktiebolag
 Bankdirektör – en titel i en bank
 Byrådirektör – en titel på tjänsteman inom statlig förvaltning
 Cirkusdirektör – en person som äger eller håller i en cirkus
 Generaldirektör – en chefstitel som används inom den offentliga förvaltningen
 Gymnastikdirektör – en titel för den som avlagt gymnastiklärarexamen vid högskola
 IT-direktör – en person på direktörsnivå som svarar för ett företags interna informationssystem
 Musikdirektör – en som genomgått högre musikutbildning
 Teaterdirektör – en yrkesgrupp som är tillsatta att som högste chef ansvara för all verksamhet på en teater respektive ett operahus eller ett dans-/balettkompani

Se även
C*O – en akronym för engelskans "chief ... officer"

Titlar
Skogbonaden

Skogbonaden (Skogstapeten) är en av Sveriges äldsta textila bonader, daterad till 1200-talet, som mäter cirka 35 centimeter i bredd och 175 centimeter i längd. Bonaden hittades 1912 i en kyrkbod vid Skogs kyrka i Hälsingland. Den vävdes i Nordsverige. Bonaden förvaras på Statens historiska museum i Stockholm.

Material 
Bonaden är tillverkad i snärjväv (soumak) med ull på en vit linnebotten. Den är en av Sveriges äldsta växtfärgade textilier med rött, blått och gult från respektive växt; krapp,  vejde och mjölon.

Motiv

Bonadens motiv har tolkats föreställa striden mellan hedendom och kristendom. Centralt placerat i bilden finns två byggnader som har förståtts föreställa en kyrkobyggnad och en mindre byggnad placerad till höger föreställande klockstapel. Byggnaderna är avbildade i genomskärning vilket gör kyrkans kor och klockringarna synliga.

En detalj visar hur människor och djur tar sig till gudstjänst i den klockringande kyrkan.

Bonadens tre krönta gestalter

De tre krönta gestalterna i bonadens vänstra del har varit föremål för olika tolkningsförslag.

Erik Salvén tolkade 1923 de tre krönta gestalterna som de tre heliga kungarna från kristendomen. Agnes Branting och Andreas Lindblom (1928) valde senare att tolka dem som de nordiska nationalhelgonen Olof (Norge), Erik (Sverige) och Knut (Danmark), och 1944 anslöt sig Erik Salvén till denna åsikt. 

Sten Anjou framförde 1935 tanken att figurerna på bonaden föreställde de tre asagudarna Tor, Oden och Frej. Bengt Thordeman anlöt sig 1948 och Vivi Sylvan 1949 till den här tolkningen. Sune Lindqvist tog 1951 avstånd från denna tanke och föreställde sig figurerna som helgonkungarna Olof, Erik och Knut. Asagudarna kunde ha befunnit sig på bonadens högra sida  Nils Sundquist var vacklande men anslöt sig senare till tanken att bonaderna föreställde helgonkungarna. 

Docent Berndt Gustafsson anslöt sig 1965 till asagudsteorin när han skrev avsnittet om Sveriges kristnande i tiobandsverket Den svenska historien.

Margareta Nockert och Anne Marie Franzén slog i boken Bonaderna från Skog och Överhogdal fast att det troligen rör sig om de tre helgonkungarna i enighet med Branting-Linbloms teori. En analys av bottentyget visar att figuren till vänster som tidigare har antagits vara Oden eftersom han bara har ett öga, från början har haft två ögon.

Betydelse som inspirationskälla
Skogbonaden har då och då inspirerat konstnärer och konsthantverkare. Ett exempel från 1998 är Britta Carlströms utsmyckning av Gamla stans tunnelbanestation i Stockholm. En konstnär som arbetat extra mycket med denna motivvärld är Margareta Gisselson i Lingbo.

Se även
Överhogdalstapeten
Bayeuxtapeten
Skogs kyrkoruin

Noter

Vidare läsning
Hoftun, Oddgeir: Kristningsprosessens og herskermaktens ikonografi i nordisk middelalder, Oslo 2008.

Externa länkar
Svenska kyrkans webbplats om bonaden
 

Arkeologiska textilfynd
Hälsinglands historia
1912 i Sverige
Vetenskapsåret 1912
Fornfynd i Sverige
Sverige under 1200-talet
Fornfynd från medeltiden
Föremål på Statens historiska museum
Textila konstverk
Konstverk i Stockholm
Konstverk från 1200-talet
Konstverk med kristna motiv
Skedkrok

Skedkrok är ett litet redskap för att underlätta att trä varpen genom rören i vävskeden.

Den är därmed smal och försedd med uppåtböjda ändar i båda sidorna, kring vilka man lägger varptråden över för att dra den genom skeden. Skedkrokar tillverkades förr av ben, horn, metall eller trä, men idag i huvudsak av plast.

Vävredskap
Stränggarn

Stränggarn är svagt ihoptvinnade bomullsgarner till tjocka inslag i löpare och mattor. Man kan tillverka sitt eget stränggarn med restgarner, men som regel inhandlas det färdigblandat. Det är just blandningen av ingående trådar som kan vara av intresse att kunna åstadkomma själv. 

Antalet ingående trådar avgör den totala grovleken på inslaget. Ibland kan det vara aktuellt att dela ett färdigköpt garn för att få önskad grovlek.

Tråd och garn
Björkliden (olika betydelser)

Björkliden kan syfta på:

 Björkliden – en ort i Lappland
 Björklidens GK – en golfklubb i Uppland
 Björklidens gårdsmuseum – ett museum på norra Ljusterö, Stockholms skärgård
Överskärning

Överskärning (överklippning) var en metod att manuellt klippa av den utstående luggen på kläde inför pressningen, för att erhålla ett tunnare och glansigt tyg. Först utsattes tyget för en lätt uppruggning. Man använde stora bredbladiga saxar, till exempel ullsaxar.

Att vara överskärare var ett yrke främst under 1400- och 1500-talen som hade eget skrå. Det finns till och med en gata uppkallad efter yrkesgruppen, i Gamla stan i Stockholm (Överskärargränd). Överskärning förekommer än i dag, men då maskinellt. Till exempel frotté vars öglor klipps av resulterar i en plyschliknande kvalitet.

Fotnoter

Vävning
Luthersk ortodoxi

Luthersk ortodoxi var en historisk utveckling inom lutherdomen, där ett dogmatiskt system utvecklades, främst till försvar mot angrepp från romersk-katolskt motreformationsarbete. Detta system baserade sig på luthersk skolastik, vilket återinförde aristotelisk metafysik. Under den lutherska ortodoxin framställdes talrika publikationer med dogmatiska system.

Den lutherska ortodoxin indelas i tre faser: för- och tidigortodoxin (1546–1600), högortodoxin (1600–1685) och sen- och reformortodoxin (1685–1730). Under den sista fasen kom ortodoxin i konflikt med pietismen, och kom så småningom ur mode.

Se även 
 Ortodox kristendom
 Pietism

Referenser 

Lutherdom
Skolastik
Bergshamra, Norrtälje kommun

Ej att förväxla med Bergshamra i Solna kommun.

Bergshamra är en tätort omkring 15 kilometer söder om Norrtälje i Norrtälje kommun.

Samhället
På orten finns ett sågverk och två båtvarv, livsmedelsbutik (postombud), bensinstation, pizzeria, vårdcentral, hembygdsgård (se vidare Länna Hembygdsförening), bygdegård, två fyndmarknader, grundskola (Länna skola), förskola, ett äldreboende (Rosenlundsgården) samt byggnadsminnet Morastugan.

Bergshamra ligger vid Bergshamraviken, där det finns en båtklubb och ett större fritidshusområde. Bergshamras befolkning ökar under sommaren på grund av sommargäster. 

Bergshamra är delat i två platser, det som i dag förknippas med Bergshamra är området Hästängen som tidigare låg utanför. Där finns bland annat sågen, livsmedelsbutiken och vårdcentralen.

Ursprungliga Bergshamra benämns i dag som "Gamla Bergshamra". När "gamla" Bergshamra var huvudorten fanns där bland annat ett mejeri, en skola, ett pensionat, en brandstation samt en mjölkvarn, kvarngården finns kvar och är hembygdsgård.

Befolkningsutveckling 

Vid folkräkningen den 1 november 1960 avgränsade SCB Hästängen som en "ort, som i fråga om bebyggelse uppfyller betingelserna för att räknas som tätort men där invånarantalet befunnits uppgå till 150 men understiga 200." och hade 163 invånare.

Se även 
 Länna socken.
 Frötuna och Länna skeppslag

Noter

Externa länkar

Orter i Norrtälje kommun
Tätorter i Sverige
Gana

Gana (sanskr. "skara", "följe", "rad", "anhang", "korporation", "grupp") används i flera tekniska betydelser inom den indiska litteraturen. 

Inom mytologin avser Gana vissa i skaror uppträdande eller anförda, ofta mindre betydande gudar eller gudaväsen, i synnerhet Shivas följe, som står under omedelbar ledning av Ganesha. Liksom Shiva egentligen är identisk med eller utvecklad ur den vediske guden Rudra, kallas detta Shivas följe även "Rudra'er". De sägs ha sitt hemvist på Ganaparvata (Ganaberget, d.v.s. Kailasa). Gana'erna förekommer i obestämt antal (som Rudra'er nämns tidigast elva; sedan sägs de förekomma i flera miljoner) och avbildas med ohyggliga och skräckinjagande gestalter; de anropas om skydd för hus och hem, åkrar, hjordar, vägar och så vidare 

Gana i singularis kan beteckna en enstaka individ i Shivas följe och är då att betrakta som ett kortnamn av "ganadevata". Även andra högre gudomligheter förekommer eller nämns ofta i grupper och kallas därför ganadevatas. 

Hos jainisterna betecknar gana de nio skolor eller församlingar, som stod under omedelbar ledning av Mahaviras närmaste lärjungar (kallade ganadhipas eller ganadharas) och som sägs ha avfattat denna religions äldsta heliga skrifter, de 14 "purva'erna".

Indisk mytologi
Stockholms Superfosfat Fabriks AB

Stockholms Superfosfat Fabriks AB (även kallat "Fosfatbolaget") var namnet på KemaNobel mellan 1871 och 1964. Under perioden 1964–1970 var Fosfatbolaget AB det officiella namnet. Företaget grundades av Oscar F. Carlson med hjälp av kapital från bland andra Lars Johan Hierta. Den första fabriken uppfördes i Gäddviken i Nacka, strax öster om den plats där på 1960-talet Kooperativa Förbundet anlade sitt Kafferosteri för Cirkelkaffe. Kvar från fabriken finns disponentvillan, några arbetarbostäder och en lagerbyggnad. Resten av fabriken revs 1966.

Företaget drev även kalkbrottet på Furillen på Gotland.

Historik

Gäddvikens superfosfatfabrik
De första fabriksbyggnaderna vid Gäddviken ritades av arkitekten Ernst Jacobsson och bestod av en lång envåningslänga i trä som var 240 fot lång och 60 fot bred och täckt med ett spåntak. Öster om själva superfosfatfabriken låg svavelsyrefabriken, då svavelsyra var en ingrediens i supersulfat. Även denna var byggd i trä och hade spåntak på bräder. Därutöver fanns ångpannehus, magasin och reparationsverkstad. Fabriksbyggnadern brann ned 1889 och ersattes då av nya i tegel.

År 1929 sålde Fosfatbolaget fabriken i Gäddviken till Kooperativa Förbundet som fortsatte verksamheten till 1966.

Ljungaverks Fosfatfabrik 
Under andra världskriget tillverkades tungt vatten som såldes till både Nazitysklands kärnkraftsprogram och Manhattanprojektet i USA. Tillverkningskapaciteten var om 2300 liter per år och priset var satt till 1,40 SEK per gram.

Bilder, anläggningen vid Gräddviken

Nya fabriker och företagsförvärv

År 1894 anlades ytterligare en fabrik, denna gång i Månsbo utanför Avesta i Dalarna, där man tillverkade kalciumklorat och kalciumkarbid. Ytterligare anläggningar tillkom därefter bland annat i Trollhättan samt Ljungaverk och Stockvik i Medelpad.

År 1931 upphörde tillverkningen av superfosfat och man utökade i stället tillverkningen av kalkkväve och karbid. Under andra världskriget började man tillverka PVC-plaster baserade på kalciumkarbid. Under 1950-talet erhöll Wallenberggruppen ett betydande inflytande i bolaget, och en radikal omläggning startades. 1963 lades produktionen av kalkkväve ned, och på 1960-talet gick man över till petroleumråvara för sina plaster. Tillsammans med Svenska Esso och Mo och Domsjö AB etablerade Fosfatbolaget den petrokemiska industrin i Stenungsund med produktionsstart 1963.  Fosfatbolaget bildade för ändamålet dotterbolaget Unifos med Union Carbide.

Fosfatbolaget breddade sin verksamhet genom inköp av Liljeholmens Stearinfabriks AB 1947, Casco 1964, Stockholms benmjölsfabrik, Barnängens Tekniska Fabrik 1970. I samband med förvärvet av Barnängen och dess holdingbolag Kema AB ändrades bolagets namn till KemaNord AB och efter införlivande av Nitro Nobel 1977 ändrades bolagets namn till KemaNobel AB.

Referenser

Noter

Vidare läsning

Externa länkar

Företag i Nacka kommun
Ej längre existerande svenska företag
Svenska kemiföretag
Företag bildade 1871
Industriföretag i Stockholm
Apokalypstapeten

Apokalypstapeten är en fransk svit bonader från slutet av 1300-talet.

Bonadsviten producerades i Nicolas Batailles tapetväveri i Paris. Bildmotivet är efter förlagor av den flamländske bokmålaren Jean de Bandol och gestaltar motiv ur Uppenbarelseboken.

Av de 90 tapeterna finns 70 kvar på slottet i Angers i Frankrike.

Bildgalleri

Källor 

Textila konstverk
Konstverk från 1300-talet
Konstverk i Pays de la Loire
Handikappombudsmannen

Handikappombudsmannen (HO) var en svensk statlig förvaltningsmyndighet, vars främsta uppgift var att bekämpa diskriminering och verka för mänskliga rättigheter, bland annat genom att utreda ärenden om diskriminering på grund av funktionsnedsättning. Myndighetens uppgifter fördes den 1 januari 2009 över till Diskrimineringsombudsmannen.

HO kunde driva enskilda personers ärenden enligt fyra olika lagar. Lagarna rörde arbetslivet (lagen om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av funktionsnedsättning), förskolan och skolan (lagen om förbud mot diskriminering och annan kränkande behandling av barn och elever), högskolan (lagen om likabehandling av studenter i högskolan) samt vissa andra samhällsområden som till exempel handel med varor, tjänster och bostäder (lagen om förbud mot diskriminering).

Kort historik
År 1989 tillsattes en handikapputredning, som bland annat skulle se över om de handikappades behov att ej bli diskriminerade kunde tillses av befintliga institutioner, eller om en särskild handikappombudsman borde inrättas. Utredningen ansåg det senare.

HO inrättades den 1 juli 1994. Samtidigt lades Statens Handikappråd ned, och en del av dess uppgifter överfördes till den nya myndigheten

Generaldirektörer/handikappombudsmän 
 1994–1999: Inger Claesson Wästberg
 1999–2006: Lars Lööw
 2006–2007: Jenny Olausson (vikarierande)
 2007–2008: Torbjörn Andersson (vikarierande)

Källförteckning 

Diskriminering
Sveriges ombudsmän
Ej längre existerande svenska statliga myndigheter
Svenska statliga myndigheter bildade 1994
Svenska statliga myndigheter upplösta 2008
Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning

Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning (HomO) var en svensk statlig förvaltningsmyndighet, som inträttades den 1 maj 1999. Ombudsmannen hade som uppdrag att verka mot homofobi och diskriminering på grund av sexuell läggning. Med diskriminering avsågs en orättvis eller kränkande behandling som hade samband med homo-, bi- eller heterosexualitet. Myndighetens verksamhet fördes den 1 januari 2009 över till Diskrimineringsombudsmannen.

Myndighetens förste och ende chef var Hans Ytterberg.

Se även
Sexuella minoriteter
RFSL

Källor

Externa länkar
Myndighetens webbplats

Diskriminering
Ej längre existerande svenska statliga myndigheter
Sveriges ombudsmän
Svenska statliga myndigheter bildade 1999
Svenska statliga myndigheter upplösta 2008
Jämställdhetsombudsmannen (Sverige)

Jämställdhetsombudsmannen (JämO) var en svensk statlig myndighet, bildad 1980, som sysslade med och övervakade de lagar som rörde jämställdhet. Myndighetens verksamhet överfördes den 1 januari 2009 till Diskrimineringsombudsmannen.

JämOs huvudsakliga uppgift var att utöva tillsyn över fyra lagar som reglerade jämställdhet: jämställdhetslagen, lagen om likabehandling av studenter i högskolan, lagen om förbud mot diskriminering och annan kränkande behandling av barn och elever. Från och med den 1 juli 2005 hade JämO även tillsyn över lagen om förbud mot diskriminering när det gällde könsdiskriminering.

I JämOs uppgifter ingick också att genom information och opinionsbildning öka kunskaperna om de fyra lagarna och främja jämställdhet i arbetslivet, högskolan, skolväsendet, arbetsmarknadsutbildningar, andra utbildningsformer samt flera andra samhällsområden. År 2006 låg anslaget för myndigheten på 27,9 miljoner kronor.

JämO 2000-2007 var Claes Borgström som 2007 meddelade att han lämnade sitt uppdrag i förtid för att starta en advokatbyrå tillsammans med Thomas Bodström. Till ersättare för Borgström utsågs 16 augusti 2007 kammaråklagaren Anne-Marie Bergström. Bergström upprätthöll tjänsten som JämO till dess de fyra diskrimineringsombudsmännen slogs ihop till en myndighet den 1 januari 2009.

JämO sedan grundandet
Inga-Britt Törnell, 1980–1987
Gun Neuman, 1987–1994
Lena Svenaeus, 1994–2000
Claes Borgström, 2000–2007
Anne-Marie Bergström, 2007–2008

Se även
Jämställdhetsnämnden (Sverige)

 
Diskriminering
Ej längre existerande svenska statliga myndigheter
Svenska statliga myndigheter bildade 1980
Svenska statliga myndigheter upplösta 2008
Ombudsbefattningar
Cykelbil

En cykelbil (eller velomobil) är en liten bil utan motor som drivs av muskelkraft som en cykel. Den är vanligast i ensitsutförande men finns även som flersitsig. Den är försedd med kaross för att skydda användaren samt för att förbättra dess aerodynamiska egenskaper. Som uppfinning är cykelbilen ett derivat från liggcykeln och trehjulingar och är ej att förväxla med de strömlinjeformade tvåhjulingar som satt många världsrekord vad gäller muskeldrivna fordon.

I Sverige hade cykelbilen sin storhetstid på 1940-talet, troligen på grund av bristen på bensin under andra världskriget. Den mest kända cykelbilen är cykelbilen Fantom. Trots att den bara byggts i ett fåtal exemplar så har ritningen till den sålts i ungefär 100 000 exemplar.

Cykelbilen återupptäcktes på 1980-talet i Danmark av bland andra flygingenjören Carl-Georg Rasmussen som med inspiration från cykelbilen Fantom byggde en egen konstruktion kallad Leitra som tillverkas än i dag.

Litteratur
Claes Johansson: Folkhemmets farkoster. Om cykelbilen Fantom och andra fräsiga hembyggen. Byggförlaget 2003 

Bilar efter typ
Cyklar
Åke Ragnar Wide

Åke Ragnar Georg Wide verksam under namnet Geo Wide, född 25 september 1921 i Huskvarna, död  10 augusti 1998 i Helsingborg, var en svensk målare och grafiker.

Biografi
Han var son till lantmätaren Ragnar Wide och Asta Isabella Rydström. Wide gifte sig första gången med Eila A Sinnika och andra gången 1962 med telefonisten Ulla Margareta Wide (född 1941). Wide var bosatt i Stockholm till 1960 och flyttade därefter till Helsingborg. I Helsingborg träffade han sin dåvarande fru Ulla Wide och paret fick två barn Katja Wide (född 1963) och Kristoffer Wide (1975–2012). Geo fick sammanlagt sju barn med fyra olika kvinnor.

Utbildning
Åren 1956–1957 utbildade han sig konstnärligt vid en fotografisk skola i Stockholm. Han utbildade sig i målning vid Reybekiels målarskola i Stockholm 1951–1953, Konstfackskolan 1953–1954 och för Thormod Larsen vid grafiska skolan i Malmö 1962–1963 och Bartolomeo Dos Santos samt under studieresor till Främre Orienten, Nya Zeeland, Frankrike, Nederländerna, Tyskland, Spanien och Marocko.

Karriär
Han var verksam som förgyllare 1946–1960. Han var lärare vid ABF Grafikskola sedan 1971 och medlem av KRO, Grafiska Sällskapet och "De Unga".

Verk 
Hans konst består av porträtt, modellstudier, naturmotiv och grällt expressiva visioner med en surrealistisk symbolik i gouache, oljepastell, olja och koppargrafik. 

Han finns representerad i museer och offentliga samlingar i bland annat Moderna museet, Malmö museum, Jönköpings läns museum, Helsingborgs museum, Stockholms kommun, Solna kommun, Uppsala kommun, Lunds kommun och Landskrona kommun. Hans verk finns också i ett flertal regioners samlingar, Statens konstråd, Kultury Prezydium, Poznar, samt Kulturamt, Stadt Doortmund. G.W. Gilkeys collection of Graphic, USA.

Utställningar 
Separat ställde han ut på Manama i Bahrain 1949, Ängelholm 1961 och tillsammans med Børge Elwi Carlson och Helge Parding ställde han ut i Helsingborg 1962 samt tillsammans med Jan Persson och Børge Elwi Carlson i Helsingør 1964 och 1965. Han medverkade i Skånes konstförenings höstsalonger i Lund.

Jurybedömda utställningar 
International Exhibition, Seattle Art Museum
Portland Art Museum, USA 67 - 69
Höstsalongen, Lunds Konsthall -66, -67 och -68
Stockholmssalongen, Liljevalchs konsthall, Stockholm -67 och -68
Vårsalongen, Liljevalchs Stockholm  -69
Nutida svensk grafik, Linköpings museum -66 och -67
Nutida svensk grafik, Borås konstmuseum -68
Grafiktriennalen -68, Liljevalchs konsthall, Stockholm
Vårutställningen, Vikingsberg, Helsingborg -68 och -69
International Festival de la Gravure Entrvaux -70
Grafiktriennalen -71, Sundsvalls Museum
Grafik idag, Trollhättan och Vänersborgs museum -72
Grafiktriennalen -74, Liljevalchs Stockholm 
Svensk Färggrafik -76, Galleri Majnabbe, Göteborg

Referenser

Noter

Källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 663, Allhems Förlag, Malmö. 

Svenska målare under 1900-talet
Män
Födda 1921
Avlidna 1998
Personer från Huskvarna
Svenska grafiker under 1900-talet