kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Antiloop

Antiloop är en svensk elektronisk musik-duo från Lidingö i Stockholms län, grundad av David Westerlund och Robin Söderman, 1994. Antiloop lade ner 2002 men är återförenade sedan 2019.

Gruppen fick sitt stora genombrott 1997 med albumet LP och singeln "In My Mind", som blev en internationell hit i flera europeiska länder. De fick senare framgångar med låtarna "Believe" och "Start Rockin'".

Duon har vunnit två Grammisar och sex Swedish Dance Music Awards. Musiken är starkt influerad av trance och techno.

Biografi 

När Robin Söderman skulle starta ett band bjöd han in sin barndomsvän David Westerlund tillsammans med några andra han kände. Efter ett tag så lämnade de andra personerna bandet och de enda som var kvar var Söderman och Westerlund. De två började sedan att spela som dj:s på olika klubbar i Stockholm, men de tröttnade på musiken som de spelade där och bestämde sig för att göra egen musik i trackerprogram för Commodore Amiga.

Musikintresset för Westerlund var när han började spela synth vid tidig ålder. I ungdomen övergick han till storbandsjazz. Han beskrev i en intervju att hans influenser hade varit skivbolaget XL Recordings och 70-talssoul, framför allt Stevie Wonder. För Söderman var det eftersom hans pappa och farbror var musiker och dessutom blev tekniskt intresserad vid ung ålder. Han beskrev i en intervju att andra influenser hade varit Aphex Twin och Future Sound of London.

Antiloop bildades 1994. Namnet kommer av djuret antilop och musikelementet "loop". I bandet fanns ursprungligen en tredje medlem, dansaren Maxim, men han lämnade bandet tidigt.

Bandets debut kom i mars 1995 med EP:n N.S.F.M.C (Not Suitable For Mass Consumption), med bland annat låten "Beauty and the Beast". EP:n nådde plats 33 på Sverigetopplistan. Gruppen gjorde också en rad remixer åt bland andra E-type, Aqua och Photogenique. Bandet startade även en egen hemsida där man bland annat kunde ladda ner gruppens låtar.

Debutalbum LP gavs ut 1997. Det belönades med en Grammis året senare. LP följdes upp av remixalbumet Remixed 1998. De blev nominerade i nio olika kategorier på musikgalan Swedish Dance Music Awards och tog hem fem priser detta år.

Bandets andra album, Fastlane People, kom 2000. Även den belönades med en Grammis. På albumet finns låten "Catch Me" där Timbuktu rappar.

2002 gavs samlingsalbumet At The Rebel's Room ut. Den innehåller två skivor: en med deras kändaste låtar och en med remixer från andra diskjockeyer.

Senare under 2002 valde Antiloop att lägga ner. Westerlund producerar sedan 2005 själv musik under namnet David West.

Sedan 2019 har Antiloop återkommande uppträtt på festivalen Vi som älskar 90-talet.

Medlemmar 

 Huvudmedlemmar
 David Westerlund (1994–2002, 2019-)
 Robin Söderman (1994–2002, 2019-)

Diskografi 

 LP
 Fastlane People

Tilldelningar

Grammis

Swedish Dance Music Awards

Källor 

Svenska elektroniska musikgrupper
Musikgrupper bildade 1994
Musikgrupper upplösta 2002
Grammis-vinnare
Technogrupper
Upplösta elektroniska musikgrupper
Upplösta svenska elektroniska musikgrupper
Housemusikgrupper
Musikgrupper från Stockholm
Svenska duogrupper
Upplösta svenska musikgrupper
Trummaskin

En trummaskin är ett elektroniskt musikinstrument som spelar upp ljudet från trummor, men också andra slagverk. Konstruktionen består dels av en ljudande del och dels en rytmdel. De tidigaste trummaskinerna kallades rytmmaskiner. Under 1970-talet användes trummaskin inom popmusiken i enstaka låtar och på enstaka album. De slog igenom på allvar under 1980-talet inom popmusiken, från början främst inom synthpop men några år senare även inom annan popmusik och är där i dag mycket vanliga inom framförallt snabbare låtar, medan man inom rocken, precis som med andra elektroniska musikinstrument, många gånger visat en ovilja mot att använda dem. Från 1990-talet har trummaskiner kommit till stor användning genom musikgenrer som techno, dance och eurodance, där elektroniska musikinstrument dominerar.

Historia

Programmerbara trummaskiner 
Eko ComputeRhythm från 1972 var troligen den första trummaskinen som var programmerbar. Den har en sex-radig matris med knappar som tillät manuell programmering och även ett läsfack där hålkort med förprogrammerade rytmer kunde dras igenom för att laddas in i realtid.

En annan tidig programmerbar trummaskin var PAiA Programmable Drum Set som introducerades 1975.

Användningsområden
Trummaskiner är vanliga inom elektronisk musik, som eurodance, synthpop och techno. Ofta utnyttjas det faktum att de kan spela rytmer mer exakt och snabbare än en människa kan.

Ljudande delen
De ljudande delarna kan skapa ljuden med ljudsyntes, analog eller digital, eller med så kallad sampling. Vissa trummaskiner använder bägge teknikerna.

De syntetiserade ljud som trummaskinen spelar upp skall ofta påminna om akustiska slagsverksinstrument som till exempel trummor och cymbaler medan ett samplebaserat ljud antingen innehåller inspelningar av akustiska instrument eller inspelningar av syntetiska ljud från till exempel äldre trummaskiner.

Rytmdelen
I rytmdelen, sequencern lägger musikern upp de rytmspår som respektive ljud skall spela. I äldre trummaskiner fanns inte den möjligheten, istället hade man där bara möjligheten att välja ur de förprogrammerade rytmer som lagts in under tillverkningen.

Man kan kvantisera ett trumspår i till exempel 1/16- eller 1/64-takt vilket innebär att slagen bara kan vara placerade på 16 respektive 64 olika positioner per takt. Jämfört med 1/16 ger kvantiseringssteget 1/64 alltså en större noggrannhet. Om man kvantiserar en öppen taktdel, låta säga 96/96, till 1/16 så kommer alla slag att riktas in till närmaste sextondelstakt. Det kan till exempel användas för att rätta in felaktiga taktslag. Liknande kvantisering förekommer när generativ musik används i datorspelsmusik.

Kända trummaskinmärken
Roland TR-808
Roland TR-909

Källor 

Trummaskiner
Marcello Piacentini

Marcello Piacentini, född 8 december 1881 i Rom, död där 18 maj 1960, var en italiensk arkitekt och stadsplanerare, son till arkitekten Pio Piacentini. 

Piacentini var Mussolinis chefsarkitekt. Han planlade i huvudsak Roms centrum (1927-1932), universitetsstaden Città Universitaria (1932-1935) samt projektstaden EUR för världsutställningen 1942.

Piacentini var professor vid högre arkitektskolan i Rom och sekreterare vid Konstakademin där. Piacentini intog en central ställning inom italiensk arkitektur, genomförde en rad byggnader av enkel monumentalitet i Rom, om- och tillbyggnader av flera teatrar, krigsinvalidernas hus med mera. I Bolzano uppförde han 1928 ett väldigt segermonument och samma år justitiepalatset i Messina.

Källor

Litteratur
 Insolera, Italo, Roma moderna: un secolo di storia urbanistica. Torino: Einaudi 1963. (Boken ger en god introduktion till Roms moderna arkitektur och stadsplanering.)

Arkitekter från Rom
Födda 1881
Avlidna 1960
Italienska arkitekter under 1900-talet
Män
Tanakh

Tanakh (stavas också Tanach) hebr. תנ”ך, uttalas [taˈnaχ], av kristna kallad Gamla testamentet eller den hebreiska bibeln är judendomens heliga skriftsamling. Den består av tre delar: Tora, Neviim och Ketuvim.

Den första versionen av Tanakh tros ha fastställts år 450 f.Kr., i Javne. Det finns ett flertal religiösa texter som inte togs med i Tanakh. Flera av dessa finns bevarade än idag, men de har haft ganska lite inflytande över rabbinsk judendom.

Torah
Torah består av de fem moseböckerna, och är den heligaste delen av Tanakh. Ordet "torah" härstammar från det hebreiska ordet för "att undervisa". Ordet "torah" översätts ofta som "lagen", men Bente Groth menar att "läran" är en mer korrekt översättning som bättre speglar innehållet i Torah.

Torah betraktas av judar som en kronologisk berättelse över israeliternas äldsta historia, där Gud stundvis ingripit för att hjälpa eller bestraffa det judiska folket. Flykten från Egypten i Moses ledning och förbundet som inleddes på Sinaiberget utgör kärnan för hela den judiska traditionen.

Enligt rabbinsk judisk tradition finns det även en muntlig torah, som bland annat består av talmud.

Nevi'im
Nevi'im betyder "profeterna", och innehåller ett flertal böcker som var och en handlar om en enskild profet. Dessa är Josua, Domarboken, Första Samuelsboken, Andra Samuelsboken, Första Kungaboken, Andra Kungaboken, Jesaja, Jeremia, Hesekiel, Hosea, Joel, Amos, Obadja, Jona, Mika, Nahum, Habackuk, Sefanja, Haggai, Sakarja och Malaki. De första sex böckerna i Nevi'im fortsätter den historiska skildringen av det israeliska folkets tidiga historia. De senare böckerna är de tre klassiska profeterna Jesaja, Jeremia och Hesekiel och därefter de tolv "senare" eller "mindre" profeternas böcker, vilka skildrar tiden från år 700 f.Kr. fram till det andra templets första tid.

Ketuvim
Ketuvim betyder "skrifterna", och innehåller ett stort antal skrifter av olika typer. Ketuvim innehåller poetiska böcker, apokalyptisk litteratur, kärlekspoesi, visdomsskrifter, historiska skrifter, en korthistoria, och en kärlekshistoria. Böckerna i Ketuvim är:
 Psaltaren
 Ordspråksboken
 Jobs bok
 Höga Visan
 Ruts bok
 Klagovisorna
 Predikaren
 Esters bok
 Daniels bok
 Esras bok
 Nehemjas bok
 Krönikeboken (Första och Andra Krönikeboken)

Den rabbinska traditionen ansåg att profeternas tid tog slut omkring samma tid som Alexander den store. Därför inkluderas Daniels bok i Ketuvim istället för Neviim, även om det är en profetisk text. Det finns dock texter i Ketuvim som möjligen är äldre än de i Neviim, vilket förklaras av att dessa anses vara mindre heliga än skrifterna i Neviim. De "fem rullarna", det vill säga Höga visan, Ruts bok, Klagovisorna, Predikaren och Esters bok läses i samband med någon av de judiska högtiderna. Traditionellt läses dessa vid dessa tillfällen ur handskrivna pergmentrullar, men numera är det sällan någon annan bok än Esters bok läses ur en sådan pergamentrulle.

Se även 
Masoretiska bibeltexten
Anno Mundi
Bibeln

Referenser

Källhänvisningar
Groth, Bente (2011) Judendomen: Kultur, historia, tradition. Natur och Kultur: Stockholm.  

 
Judendomens kanoniska skrifter
Nattkläder

Nattkläder (även nattdräkt) är kläder som bärs när man sover på natten. Typ av nattkläder kan variera mellan årstider och sovrummets temperatur, men väljs också efter situationen. Vissa nattkläder har material och design för att ge en elegant eller sexig framtoning, vid sidan av sin praktiska funktion. Det har i alla tider varit vanligt att man sommartid sover utan nattkläder. 

Fram till slutet av 1800-talet kunde nattdräkt och morgondräkt beteckna informellt burna kläder eller kläddetaljer som även bars i hemmet dagtid. Negligé var exempelvis under 1700-talet en benämning på enkla, bekväma kläder för bägge könen som användes till vardags i arbetet och hemma. 

Högre inomhustemperatur i bostäder under 1900-talet har gjort nattdräkter mer enkla. Numera förekommer exempelvis:

För kvinnor:
 Baby doll
 Chemise
 Nattlinne
 Negligé
 Peignoir
 Slipnattlinne

För kvinnor och män:
 Nattskjorta
 Pyjamas
 Mysoverall
 Mjukiskläder
 Sportkläder
 T-shirt/linne/shorts
 Underkläder
 Ingenting

För barn:
 Sparkdräkt
 Mysoverall

Vanor
Vid en undersökning år 2004 i USA framkom följande resultat:

Vid en undersökning år 1996 i Storbritannien, utförd av BBC The Clothes Show Magazine, framkom följande resultat:

Se även
 Nattmössa
 Sängkläder

Referenser

Mode
Nattkläder
Sömn
Nattskjorta

Nattskjorta, nattplagg som kan användas av såväl kvinnor som män och barn, men traditionellt syftar på ett manligt plagg.

Traditionellt har underkläderna varit de plagg som man vanligen sovit i, särken för kvinnan och skjortan för mannen.

Särskilda plagg att sova i kom på modet under 1800-talet, nattskjorta för män och nattsärk eller nattlinne förkvinnor och bruket med särskilda nattplagg har sedan dess levt kvar.

Se även 
 Nattlinne
 

Nattkläder
Volang

Volang (av franska volant, 'flygande') är parti av rynkat tyg som utgör en dekorativ kantning på alla slags plagg – i synnerhet kjolar och klänningar – samt stundom också på möbler och gardiner där det även kallas kappa. Volangen är ibland av spets eller annat tunt material.

Volanger på korta ärmar eller förklädens axelband kallas för vingar. Volangdekor på damers underkläder och nattkläder kallas frivolitet (av franska frivolité, 'lättsinnighet', 'bagatell').

Kläddetaljer
Hemtextilier
Kimono

Kimono (japanska 着物, bokstavligen "bära-sak", "något man har på sig", en term sannolikt från sent 1800-tal) är en övergripande term eller samlingsbegrepp för ett japanskt plagg. Kimonon har en smal krage och bärs omlott med överlappning åt höger (utom vid liksvepning, då den sätts på överlappad åt vänster) för alla kön och åldrar. Idag bärs den främst vid vissa högtidliga eller traditionstyngda tillfällen av kvinnor, men mera sällan av män. Kimonon används t.ex. när man utövar inhemska aktiviteter som exempelvis teceremoni. Kimonoliknande plagg används dock i flera sammanhang, t.ex. i kampsport (budo).

Kimonon har sitt ursprung i kinesiska plagg från ca 400 e.Kr. Under Heianperioden (794-1185) bars ett kimonoliknande plagg som underplagg av de högre klasserna, men också som vanligt plagg av de arbetande klasserna. Kimonon började bäras allmänt av alla klasser i Japan under Edoperioden (1600-1868). Hovdamernas vida överplagg i flera lager (juni hitoe, kinu) med sina breda ärmöppningar (osode) bärs fortfarande vid speciella tillfällen av kejsarfamiljen.

Kimono bars ursprungligen flera stycken i lager för värmens och modets skull. Plagget saknar fickor, men tygvecket på ärmen kan användas som ficka. Annars får man bära med sig det man behöver på andra sätt (t.ex. börsar och dosor fästade vid bältet genom en bältesknapp netsuke).

Kimono finns idag i flera varianter med kosode som en av de enklaste. Plagget yukata är en informell variant av kimono för bruk under sommaren eller som morgonrock; vissa källor räknar inte detta plagg som en typ av kimono.

Skärpet kallas obi och kan betinga minst lika höga kostnader som själva kimonon.

Kimono i populärkultur utanför Japan 
 Splinter i Teenage Mutant Ninja Turtles bär kimono.
 Sången "Många barn är bruna" innehåller textraden Många barn har tröja, många kimono i tredje versen.

Källor

Externa länkar 

Japansk klädedräkt
Kultur i Japan
WP:Projekt Japan
Vogue

Vogue är världens äldsta idag publicerade modemagasin. Det grundades i USA 1892 av Arthur Baldwin Turnure och drevs av denne fram till hans död 1909. Condé Nast köpte tidskriften 1905, och idag ges den ut av förlaget med samma namn, Condé Nast Publications. Brittiska Vogue utgavs för första gången 1916 och franska Vogue utgavs 1920. Förutom i USA ges tidskriften ut i lokala upplagor (se tabell nedan).

Publicering 
Diana Vreeland (1903-89) var chefredaktör för den amerikanska upplagan under åren 1963-1971. Under hennes ledarskap präglades Vogue av tidens kulturella, sociala och politiska strömningar och den sexuella revolutionen. Hon anlitade tidigt den brittiske fotografen David Bailey. Under hennes tid medverkade modellerna Twiggy, Penelope Tree, Marisa Berenson, Veruschka (egentligen grevinnan Vera von Lehndorff-Steinor) och Jean Shrimpton (The Shrimp).

1972 tillträdde Grace Mirabella som chefredaktör och omvandlade Vogue till en månadstidning, tidigare hade den publicerats varannan månad. Tidskriften präglades mera av samtida politiska strömningar, inte minst andra vågens feminism. Sedan 1988 är Anna Wintour chefredaktör för den amerikanska upplagan.

Källor

Externa länkar 
 Vogue – officiell hemsida

Amerikanska tidskrifter
Tidskrifter startade 1892
Kupa

Kupa kan syfta på:

 Kupa – del av en BH
 Takkupa – en byggnadsdetalj
 Enkupigt taktegel –  en tunn tegelplatta, som böjts i vågform

Geografi

Kroatien 

 Kupa (flod) – en flod mellan nordvästra Kroatien och sydvästra Slovenien

Tjeckien 

 Varhošť, berg,

Se även
 Kupning – att täcka grödor med en vall av jord
 Kupol – ett halvklotformat valv som täcker ett runt eller flersidigt rum

Robotskapade Kroatienförgreningar
Robotskapade Tjeckienförgreningar
Byxkjol

Byxkjol är vida, kjolliknande byxor, normalt knälånga; byxkjolen kan vara så vid att man inte ser att det är en byxkjol. Byxkjolar har tidvis förekommit i dammodet, senast kring 1990.

När de första kvinnliga poliserna kom i tjänst i Sverige på 1950-talet bar de byxkjol eftersom det ansågs otänkbart att kvinnor skulle bära samma uniform, med byxor, som männen. Att istället bära kjol gick inte heller eftersom det bland annat skulle visa för mycket av kvinnornas ben.

I gammal japansk klädedräkt finns en byxkjol kallad hakama, den var ett manligt plagg fast det fanns versioner för kvinnor. Den används idag ofta inom budo och annan ostasiatisk kampsport.

Referenser 

Kjolar
Byxor
Jacka

Jacka är ett slags klädesplagg, oftast ett ytterplagg. Det är ett klädesplagg som generellt är lättare, har en tightare passform och inte lika varmt som en rock. Jackan bärs på överkroppen, och består av bakstycke, öppet framstycke samt ärmar, ofta har den fickor. Jackan kan också ha kapuschong. En jacka är kan också variera på hur varm den är beroende på vadderingen. Det finns många olicka jackor som skaljacka, bomberjacka och parkas.

Ordet jacka har ett okänt etymologiskt ursprung, enligt svenska akademins ordbok har ordet sannolikt ett franskt ursprung,  och kommer till svenskan från ordet "jaque" som i sin tur härstammar från arabiskans شـَكّ (šakk).

Källor 

Ytterkläder
Livplagg
Vinterkläder
Sjal

Sjal, även schal, (persiska شال, Shāl, av sanskrit: śāṭī) är ett större tygstycke att bära runt axlarna, eller täcka huvudet med som en huvudduk. Ofta är sjalen rektangulär och viks till en trekant, men kan även vara trekantig från början. En liten sjal som viras runt huvudet kallas sjalett.

Långa sjalar, att bära runt axlarna eller om halsen, blev mode inom västerländsk kultur på 1920-talet, och axelsjalar var där ett populärt tillbehör till aftonklänning på 1950-talet. I den skotska folkdräkten ingår en sjal som kallas plaid, försvenskat till pläd, vilken bärs över vänster axel av både män och kvinnor. I Norden täcker vissa fromma læstadianer sitt hår med sjal i gudstjänster än idag. 

Det plagg som ibland kallas hijab är en form av sjal som draperas över huvud och axlar. I arabiska språket finns även ordet schál. Den sjal av ganska tunt tyg, som bärs av många kvinnor i Iran kallas chador. Den kunde traditionellt hållas på plats genom att en flik hölls i munnen. På vintern bärs en småmönstrad chador med mörk botten, medan på sommaren ska bottnen vara ljus.

Inom judendomen bär män en bönesjal, tallit. Icke religiösa sjalar bärs också av män i Arabvärlden, så kallade keffiyeh eller Palestinasjalar, som traditionellt hålls fast på huvudet med en svart repögla, agal.

Etymologi 
Ursprungsordet är persiska ordet sjal med samma betydelse som i svenskan. Detta inlånades till engelskan i formen  shawl  vilket tog formen schal, när ordet kom in i Sverige med första belägg 1784.

Sjalett, med första belägg i svenskan 1808, har fått en diminutivändelse efter franskt mönster. Observera dock att franska ordet chalet  betyder "stuga i schweizerstil".

Se även 
 Slöja
 Scarf
 Sjalett
 Turban

Damkläder
Herrkläder
Sjalett

Sjalett är en liten huvudduk och är en diminutivform av sjal. Sjaletten består av ett trekantigt eller vikt kvadratiskt tygstycke, exempelvis en snusnäsduk, som bärs som huvudduk genom att knytas i nacken eller under hakan. Sjaletten dök upp i modet omkring 1800.

Att använda sjalett har i perioder varit särskilt populärt och sedan sent 1990-tal är det åter på modet. En tidigare period var under 1940- och 1950-talet; med Audrey Hepburn och Grace Kelly som förebilder kom sättet att knyta sjaletten i nacken. 

Sjalett har förekommit även bland allmogen sedan 1500-talet och har då kallats huckle. En sjalett som används vid hushållsarbete brukar kallas snibb eller kökssnibb. En nyare term är bandana, som kommit från hindi via engelskan; det syftar på ett vanligen färgglatt tygstycke av tunnare tyg att bära om huvudet. De är alla att betrakta som varianter av det övergripande begreppet huvudduk.

En sjalett kan även användas som näsduk.

Ett internationellt namn för sjalett (snusnäsduk) är bandana eller bandanna (från sanskrit बन्धन bandhana), ett namn som även brukas i svenskan idag

Se även 
 Snusnäsduk

Källor

Externa länkar
 Hur man knyter en bandana

Se även 

Kläder
Huvudbonader
Scarf

Scarf är ett rektangulärt, kvadratiskt eller trekantigt tygstycke, vanligen av tunt tyg som siden, vilken bärs kring halsen som en prydnad och/eller för att värma som en halsduk. Scarf används även av kvinnor knuten runt huvudet som sjalett. Scarfar är ofta mönstrade eller i klara färger.

Se även
Sjal
Halsduk

Källor

Accessoarer

Mode
Pek

Pek är akademisk jargong för en vetenskaplig (publicerad) artikel, framför allt inom naturvetenskap och medicin. Ordet härstammar från pekoral, och började användas under 1920-talet för ett vetenskapligt arbete i nedsättande mening, men har med tiden kommit att användas i neutral betydelse.

Journalisten Barbro Alving visade att ordet använts av fångar för att beteckna meddelanden som skickas mellan de intagna. Även Curt Falkenstam har redogjort för denna användning av ordet.

Referenser

Facklitteratur
Academica
Vetenskaplig publikation
Rättsväsen
Slip (klädesplagg)

Slip (från engelska slip on, "glida på") är en ärmlös underklänning, som är vanlig sedan 1910-talet. Termen kan även beteckna fodret i främst ärmlösa klänningar.

Det fullständiga engelska namnet är full slip. Det förekom även på 1920-talet som half slip, det vill säga vad som på svenska kallas underkjol. Under 1980-talet blev underklänningen fristående klänning, slipon.

Källor

Damunderkläder
Flanell

Flanell (fr. flanelle, från ett keltiskt ord för ull), lätt ruggat, vävt tyg med mjuk men oöm yta, oftast tillverkad av bomull eller ull.

Flanell tillverkades ursprungligen i ull, men kan idag vara i olika material. Väven är vanligen en 3- eller 4-skaftad kypertväv.

Flanell används till, och har givit namn åt, flanellografen.

Noter

Bomullstyger
Ylletyger
Tyger i kypert
Sholem Aleichem

Sholem Aleichem (jiddish: שלום־עליכם), pseudonym för Sholom Nahumovitj Rabinovitj, född 2 mars 1859 i Perejaslav, guvernementet Poltava, död 13 maj 1916 i New York, var en jiddischspråkig författare. Han räknas tillsammans med Schalom Jakob Abramovitj och Isaac Leib Peretz som en av de "tre stora" jiddischspråkiga författarna.

Biografi 
Aleichem skrev till en början på ryska och hebreiska, men han övergick 1883 till jiddisch. Från 1906 var han bosatt i USA.

Sholem Aleichem blev under sin livstid känd som humorist, romanförfattare och dramatiker. Han lästes tidigt även i översättning till engelska och sågs som en "judisk Mark Twain". Idag är han mest berömd som författare till Tevje mjölkutköraren (1894–1916), som utgjorde förlagan till musikalen Spelman på taket.

De flesta av Sholem Aleichems verk utspelas bland människor i judiska byar och småstäder i östra Europa under 1800-talet. Hans författarskap har blivit en symbol för jiddischkulturen, vilket väl motsvarar hans egna ambitioner att verka för att jiddisch skulle spridas även som litterärt språk. Aleichem författade också de första barnböckerna på språket.

Bibliografi (böcker översatta till svenska) 
 Motl, kantorns son, 1977 (orig: Motl pejsi dem chazns)
 Spekulanten, 1978 (orig: Menachem Mendl)
 Spelman på taket, 1992 (orig. Tevje der milchiker)
 Shtetl!: judiska berättelser från en svunnen värld, 1996 (av Jizchok Leib Perez och Sholem Alejchem)
 Motl i Jiddischland, 2008 (orig: Moṭl in yidishland)

Källor

Externa länkar 
 
 http://viewpoint-east.org/2009/12/17/sholem-aleichem-kom-in-fran-glomskans-formak/
 http://viewpoint-east.org/2009/12/18/sholem-aleichem-kom-in-fran-glomskans-formak-del-ii/
Inläsningar på jiddisch av ett flertal av Scholem Aleichems verk uppläsare är Hertz Grosbard
 
 

Jiddischspråkiga författare
Författarpseudonymer
Författare publicerade under pseudonym
Personer från Perejaslav
Män
Födda 1859
Avlidna 1916