kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Akha (språk)

Akha är ett tibetoburmanskt språk som talas av akha-folket, ett minoritetsfolk som återfinns i bergstrakterna i gränsområdena mellan Kina, Burma (Myanmar), Thailand, Laos och Vietnam. Deras antal är osäkert, men har uppskattats till alltifrån 0,5 till ungefär 1,5 miljoner, varav de flesta bor i södra Kina och i Burma.
Språket saknar skrift, men har en väl utvecklad muntlig litterär tradition.

Av språken inom samma undergrupp står nog hani närmast akha. Ibland karakteriseras hani som den akha som talas i södra Kina.

Språkstruktur
Akha delar många strukturella drag med närbesläktade språk.

Fonologi
Akhas fonologi har samma grundläggande struktur som närbesläktade språk.
En stavelse i akha består av en enkel konsonant, följd av en vokal och eventuellt av en final nasal. Ett fåtal stavelser har en syllabisk nasal som kärna, och därmed inte någon vokal. Initialkonsonanten kan vara en glottal klusil, vilken ur fonemiskt perspektiv eventuellt kan betraktas som den fonetiska realisationen av ett tomt fonem.
Varje stavelse uttalas dessutom i en bestämd, betydelseskiljande, stavelseton, och en fonationstyp. I stavelser med klar fonation kan 3 stavelsetoner förekomma: hög, mellan och låg, medan i knarrig fonation återfinns enbart en kontrast mellan hög och låg stavelseton.
Historiskt sett så tycks stavelser med knarrig fonation ha sitt ursprung i stavelser med finala konsonanter, medan stavelsetonens höjd snarare är ett resultat av sammanfallande av initiala konsonanter.

Syntax
Som i de flesta tibetoburmanska språk är ordningen mellan huvudkomponenterna i satsen: subjekt, objekt, verb.

Morfologi
Akha saknar i princip morfologiska böjningsmönster, utan löser istället motsvarande morfologiska funktioner med hjälp av partiklar och till exempel hjälpverb. I synnerhet verbfrasen kan i akha bli mycket komplex. Ett fåtal partiklar har dock tonala böjningsmönster.

Evidentialitet
Ett unikt drag för akha är att varje påstående måste åtföljas av en meningsfinal partikel, en evidentialitetspartikel, som specificerar hur talaren erhållit den information som påståendet innehåller; huruvida denne själv åsett förloppet, hört förloppet, sett spåren/resultatet av förloppet, fått förloppet berättat för sig m m. Evidentialitet återfinns inom fler språk i världen, till exempel sydamerikanska språk, men är inte något kännetecknande för språkgruppen som sådan.

Externa länkar
Inga-Lill Hansson vid Lunds universitet har genomfört omfattande studier av akha-språket.
Ethnologues språkrapport för AKA

Sinotibetanska språk
Språk i Kina
Språk i Asien
WP:Projekt Kina
Dead Kennedys

Dead Kennedys bildades 1978 och var ett av de mest stilbildande och betydelsefulla punkbanden under slutet av 1970-talet och början på 1980-talet. Debutalbumet Fresh Fruit for Rotting Vegetables gavs ut 1980. Bandet återförenades 2001, med ny sångare.

Historia
Dead Kennedys bildades i San Francisco 1978. De spelade in sin första singel California Uber alles 1979. Den var en regelrätt attack mot Kaliforniens guvernör, Jerry Brown. Dead Kennedys snabba, aggressiva punkmusik med politiska texter har fått många efterföljare, och de betraktas som ett av de mest inflytelserika punkbanden någonsin. Tillsammans med bl.a. Black Flag och Bad Brains var de en del av den första amerikanska hardcorevågen. Sångaren Jello Biafra har spelat in musik under eget namn efter att Dead Kennedys splittrades 1986, bland annat i samarbete med kanadensiska punkbandet D.O.A., i samarbete med Ministry i ett projekt kallat Lard och i samarbete med The Melvins. Jello Biafra är även känd som politisk talare och så kallad spokenwordare. 2001 återförenades Dead Kennedys utan Jello Biafra. År 2022 avled trummisen D.H. Peligro till följd av en fallolycka i sitt hem i Los Angeles.

Medlemmar 
East Bay Ray - gitarr (1978-1986, 2001- )
Klaus Flouride - bas (1978-1986, 2001- )
Ron "Skip" Greer - sång (2008 - )

Tidigare medlemmar 
Jello Biafra - sång (1978-1986)
Brandon Cruz - sång (2001-2003)
Jeff Penalty - sång (2003-2008 )
Ted - trummor (1978-1981)
6025 - gitarr (1978-1979)
D. H. Peligro - trummor (1981-1986, 2001-2022)

Diskografi

1980 - Fresh Fruit for Rotting Vegetables
1981 - In God We Trust, Inc. (EP)
1982 - Plastic Surgery Disasters
1983 - A Skateboard Party (Live)
1985 - Frankenchrist
1986 - Bedtime for Democracy
1987 - Give Me Convenience or Give Me Death (Samling)
2001 - Mutiny on the Bay (Live) 
2004 - Live at the Deaf Club (Live)
2007 - Milking the Sacred Cow (Samling)

Referenser

Externa länkar
Bild på DK från tidigt 80-tal.
Dead Kennedys officiella webbplats

Amerikanska punkband
Punk
Amerikanska hardcoregrupper
Musikgrupper bildade 1978
Anita Theorell

Ingrid Anita Theorell Wästberg, född Pettersson den 28 augusti 1941 i Solna församling, är en svensk konstvetare och författare.

Anita Theorell blev 1973 filosofie doktor i konstvetenskap vid Stockholms universitet och har varit intendent på Kulturhuset i Stockholm samt chef för Sidas enhet för kultur och medier. Hon har också skrivit kulturhistoriska böcker i samarbete med fotografen Hans Hammarskiöld och författaren Per Wästberg, som hon var gift med 1992–2005. Hon var tidigare gift 1966–1987 med professor Töres Theorell. År 1968 var hon en av initiativtagarna till Grupp 8.

Bibliografi 

 Stockholms fasader 1875–1914, 1993
 Om kultursamarbete, 2000
 Minnets stigar, 2001
 Resa i tysta rum, 2004

Priser och utmärkelser 

 Augustpriset 2001

Källor

Externa länkar 
 

Svenskspråkiga fackboksförfattare
Aktiva i Grupp 8
Födda 1941
Kvinnor
Levande personer
Vinnare av Augustpriset
Personer från Solna socken
Ung rebell

Ung rebell (originaltitel: Rebel Without a Cause) är en amerikansk film från 1955 i regi av Nicholas Ray, med James Dean och Natalie Wood i huvudrollerna.

Handling 
Jim gör sitt bästa för att klara den ständiga pressen som han möter som elev på en ny skola, särskilt från andra ungdomar som är medlemmar i det "coola" gänget på Dawson High School. Hans far, som Jim söker stöd och vägledning från, är en godhjärtad men svag förälder som domineras av Jims mor, som ständigt försöker få familjen att flytta till en ny stad för att fly olika problem.

Efter att Jim tvingats in ett farligt spel med Buzz, en av de lokala tuffingarna, är han helt plötsligt i klammeri med både rättvisan och några av Buzz vänner. Han finner dock stöd och förståelse hos både Plato, en 13-årig pojke som nästan ser Jim som den fadersfigur han aldrig haft, och Judy, en vacker men också förvirrad tjej som också saknar kärlek från sina föräldrar. Hon inser snart att Jim har mycket mer att erbjuda henne än de våldsamma busar som hon tidigare umgåtts med.

Rollista (i urval)

Tagline 

 Teenage terror torn from today's headlines

Kuriosa 

De tre skådespelare som innehar de största rollerna dog alla unga: James Dean (24 år), Natalie Wood (43 år), Sal Mineo (37 år)

Se även 
 Chicken race

Externa länkar 

 
 

Amerikanska filmer 1955
Amerikanska dramafilmer
Los Angeles på film
Engelskspråkiga filmer
Filmer om dysfunktionella familjer
Filmer bevarade i National Film Registry
Hilda Castegren

Hilda Carolina Castegren, född Sjöberg den 18 mars 1864 i Stora Råby i Skåne, död den 24 september 1945 på Höstsol i Täby församling, Stockholms län, var en svensk skådespelare och opera- och operettsångerska (sopran).

Biografi 
Redan vid tio års ålder uppträdde Hilda Castegren i Göteborg i skådespelet Salamandern, där hon väckte uppmärksamhet i rollen som en pensionsflicka. Hennes egentliga debut var på Tivoliteatern i Kristiania 1880, då hon, endast 16 år gammal, utförde Giroflés roll i operetten med samma namn. Hon var sedan engagerad som operasångerska vid Tivoliteatern fram till 1885 och därefter vid Nya teatern i Stockholm. Hösten 1887 övergick hon till Svenska Teatern i Helsingfors, där hon så småningom alltmer gick över till talscenen.

Åren 1893–1894 var Castegren anställd vid Vasateatern i Stockholm, dit hon återkom åren 1906–1926. Hon var därefter anställd vid Helsingborgs stadsteater 1926–1929, där hon främst spelade klassiska komiska roller.

Hilda Castegren var en god sopran. Senare ägnade Castegren sig även åt film, hon filmdebuterade 1917 i Tösen från Stormyrtorpet.

Hon var gift med skådespelaren Victor Castegren från 1887 fram till hans död. De fick tre döttrar: skådespelaren Sickan Castegren, Greta Castegren (1890–1966), gift med direktören vid Hallbergs Guldsmeds AB, Sven Jahnsson samt Karin Castegren (1892–1965).

Hilda Castegren begravdes den 5 oktober 1945 på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Filmografi i urval

Teater

Roller

Referenser

Noter

Källor 

 Svensk uppslagsbok, Lund 1930.

Externa länkar 

 
 
 Svenskt porträttgalleri, XXI. Tonkonstnärer och sceniska artister (biografier af Adolf Lindgren & Nils Personne), 1895–1913.

Svenska operasångare under 1900-talet
Svenska operettsångare
Svenska sopraner
Svenska scenskådespelare
Svenska stumfilmsskådespelare
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska skådespelare under 1800-talet
Svenska operasångare under 1800-talet
Personer från Stora Råby socken
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1864
Avlidna 1945
Kvinnor
Sydliga yipho-språk

Sydliga yipho-språk talas huvudsakligen av minoritetsfolk i Kina, Laos, Burma (Myanmar), Vietnam och Thailand. De kännetecknas fonologiskt av en enkel stavelsestruktur, med stavelsetoner och ofta fonationstyper. Konsonantkombinationer är ovanliga. Syntaktiskt är de vanligen SOV-språk, och morfologin kännetecknas av partikelsystem.

Språk
Till gruppen brukar bl.a. följande språk räknas:
akha, ako, asong, bisu, biyo, buyan jinuo, côông, hani, hila, honi, hwethom, kaduo, khaskhong, khoany, mahei, menghwa, mpi, mung, phana, phunoi, pyen, sansu, ugong, youle jinuo.

Sinotibetanska språk
Cat People

Cat People är en amerikansk film från 1982 i regi av Paul Schrader. I huvudrollerna syns Nastassja Kinski, Malcolm McDowell och John Heard.

Handling 
Syskonen Irena (Nastassja Kinski) och Paul (Malcolm McDowell) är de sista återstående av en utdöende ras kattmänniskor som enbart i samband med sexuell kontakt med andra människor förvandlas till livsfarliga kattdjur, svarta pantrar för att vara lite mer exakt. Paul försöker övertala Irena att gå med på syskonincest så att rasen åtminstone genom inavel kan leva vidare, men Irena vägrar. Istället blir hon förälskad i djurskötaren Oliver (John Heard) som i sin tur blir så besatt av henne att han är beredd att ta den risk det innebär att älska med henne, när han väl får veta hennes hemlighet. Han får först utan förklaring vänta ett tag innan hon går med på att ha sex, just för att hon vill skona honom, men den som väntar på nåt gott ...

Om filmen 
Filmen hade svensk premiär den 2 juli 1982 på biograferna Aveny i Göteborg och Sture i Stockholm. Den har visats vid ett flertal tillfällen på TV3.

Tagline 
They Are Something More Than Lovers Who Are About To Become Something Less Than Human

Rollista i urval 
Nastassja Kinski – Irena Gallier 
Malcolm McDowell – Paul Gallier
John Heard – Oliver Yates 
Annette O'Toole – Alice Perrin
Ruby Dee – Female
Ed Begley, Jr. – Joe Creigh 
Scott Paulin – Bill Searle

Soundtrack 
Cat People – Giorgio Moroder, David Bowie
The Myth – Moroder, Bowie
Autopsy 
Irenas theme
Leopard tree dream
Night rabbit
Pauls Theme
To the bridge
Transformation seduction

Musiker 
David Bowie – sång
Michael Landau, Tim May – gitarr
Giorgio Moroder – gitarr, bas
Sylvester Levai – keyboard
Brian Banks – keyboard, programmering
Lee Sklar – bas
Keith Forsey – trummor
Charles Judge – programmering
Craig Huntley – ljudeffekter
Stephanie Spruill, Alexandra Brown, Paulette MacWilliams, Scott matthews, Ron Nagle – bakgrundssång

Referenser

Externa länkar 
 
 

Filmer 1982
Amerikanska skräckfilmer
Amerikanska dramafilmer
Amerikanska fantasyfilmer
Amerikanska thrillerfilmer
New Orleans på film
Brott och straff (film, 1945)

Brott och straff är en svensk film från 1945 i regi av Hampe Faustman. Filmens förlaga är Fjodor Dostojevskijs roman Brott och straff som utgavs 1866 med svensk översättning 1884 och 1922.

Om filmen
Inspelningen skedde med ateljéfilmning vid Sandrewateljéerna på Gärdet i Stockholm med exteriörscener från Lästmakargatan på Norrmalm och Tennisstadions så kallade A-hall av Göran Strindberg. Som filmarkitekt engagerades Sigvard Bernadotte.  

Filmen premiärvisades den 16 oktober 1945 på biografen Grand i Stockholm. När filmen lanserades på biograferna saknade den helt musik. Publiken reagerade negativt och mycket kort efter premiären försåg Erik Nordgren den med musik och Mischa Sotnikov med balalajkamusik och sång.  

Dostojevskijs roman har varit populär att dramatisera. Den har spelats på de flesta av världens teaterscener och har även blivit en av världslitteraturens mest filmatiserade verk.

Rollista (i urval)
Hampe Faustman - Rodja Raskolnikov
Gunn Wållgren - Sonja Semjonovna Marmeladova
Sigurd Wallén - Samjotov, undersökningsdomare
Elsie Albiin - Dunja, Rodjas syster
Georg Funkquist - Pjotr Petrovitj Lusjin, hovrädet
Tekla Sjöblom - Rodjas och Dunjas mor 
Toivo Pawlo - Rasumikin, student
Elsa Widborg - Alonja Ivanova, pantlånerska 
Hugo Björne - Semjon Marmeladov Sonjas far
Lisskulla Jobs - Katarina Ivanovna Sonjas styvmor
Harriett Philipson - Natascha 
Bengt Ekerot - student på krogen 
Magnus Kesster - polisofficeren på polisstationen
Arthur Fischer - hyresvärden 
Helge Mauritz - polistjänsteman

Musik i filmen
Stenka Razin samt ett antal gamla ryska kyrksånger och en rysk folkvisa.

Externa länkar

 

Svenska filmer 1945
Filmer i regi av Hampe Faustman
Filmmusik av Erik Nordgren
Fjodor Dostojevskij-filmatiseringar
Svenska dramafilmer
Svenska filmer baserade på romaner
Filmer från Terrafilm
Svenskspråkiga filmer
Svenska 1940-talsfilmer
Yipho-burmanska språk

Yipho-burmanska språk är en språkfamilj som talas huvudsakligen i södra Kina, Myanmar, Laos, Vietnam och Thailand. Många av dem är minoritetsspråk, men nationalspråket i Burma, burmesiska, ingår i gruppen.
Av de ingående undergrupperna anses vanligen de tre yipho-grupperna stå varandra närmare än vad de står den burmanska gruppen, så att burmansk-yipho anses bestå av burmanska språk och yipho-språk, där den senare gruppen i sin tur är indelad i nordlig, central och sydlig yipho.

Språkgruppen yipho-burmanska är känd under flera namn: Burmansk-yipho, lolo-burmesiska, burmesisk-lolo, burmansk-lolo, lolo-burmanska, burmesisk-yipho med flera. Konsensus kan inte sägas ha uppnåtts ännu. 

Den huvudsakliga anledningen till ändringen från lolo till yipho, är att termen lolo inom Kinas gränser använts mycket nedsättande, och kinesiska lingvister inom området tvekar att använda denna term. Dock är lolo den term som närmast liknar vad yipho-folken själva kallar sig, vilket fått lingvister från andra länder att hålla kvar vid termen.

Tibetoburmanska språk
Vredens druvor (film)

Vredens druvor (originaltitel: The Grapes of Wrath) är en amerikansk dramafilm från 1940 i regi av John Ford. Manuset, skrivet av Nunnally Johnson, är baserat på romanen Vredens druvor från 1939 av John Steinbeck.

Handling 
En fattig familj från Oklahoma mitt i USA blir utan arbete och söker sig västerut, i hopp om att få arbete, under den stora depressionen. De tillbringar mycket tid på Landsväg 66 mot Kalifornien, som de till slut kommer fram till.

Rollista i urval

Priser och nomineringar 
 Filmen nominerades till sju Oscars och vann två (Jane Darwell bästa kvinnliga biroll och John Ford regissörspriset) vid Oscarsgalan 1941.
 National Board of Review utsåg 1940 Vredens druvor till bästa film.

Externa länkar 

 
 
 

Amerikanska dramafilmer
Filmer 1940
Amerikanska filmer baserade på romaner
Filmer vars regissör belönades med Oscar för bästa regi
Engelskspråkiga filmer
Filmer om familjer
Filmer bevarade i National Film Registry
Filmer från Twentieth Century Fox
Filmer i regi av John Ford
Filmer producerade av Darryl F. Zanuck
Svartvita filmer
Filmer om arbetarrörelsen
Eric Barclay

Eric Barclay, egentligt namn Axel Erik Altberg, född 17 november 1894 i Lilla Malma i Södermanland, död 14 januari 1938 på Kiplingeberg i Bälinge socken i Uppland, var en svensk skådespelare.

Han var ryttmästare vid Livregementets husarers reserv. Barclay studerade teater i London och Paris. Han scendebuterade i en kriminalpjäs på Nya Intima teatern i Stockholm 1932 och medverkade i stumfilmer inspelade i England, Belgien, Frankrike och Schweiz. Barclay avled efter en längre tids sjukdom på Akademiska sjukhuset i Uppsala.

Filmografi (urval) 

 1930 – Charlotte Löwensköld

Källor

Externa länkar 
 
 

Födda 1894
Avlidna 1938
Barclay, Eric
Personer från Lilla Malma socken
Pseudonymer
Män
Lili Lani

Lili Lani, född Lilli Juanita Katharina Christiansson 12 juni 1905 i Köpenhamn, död 25 februari 1996 i Danmark, var en dansk skådespelare. Hon var gift fyra gånger, däribland med Poul Reichhardt.

Filmografi i urval 
  

1929 – Kys, klap og kommers
1930 – Pas på Pigerne

1961 – Een blandt mange

Källor

Externa länkar

Danska skådespelare under 1900-talet
Kvinnor
Födda 1905
Avlidna 1996
Skådespelare från Köpenhamn
Pichincha

Pichincha är en stratovulkan som ligger i direkt anknytning väster om Ecuadors huvudstad Quito. Vulkanen är 4 784 m hög och är aktiv. Pichincha är en komposit- eller stratovulkan i form av en hästsko med en diameter på 2 km och 600 m djup. Öppningen pekar västerut.

Senaste utbrotten
 16 april – 10 maj 1990
 9 – 12 mars 1993
 16 mars – 18 oktober 1997
 7 augusti 1998 – 25 maj 2001
 26 november 2001
 16 april 2002
 11 oktober – 7 december 2002
 17 april 2003
 1 februari 2008
 16 – 17 februari 2009

Noter

Externa länkar

Vulkaner i Ecuador
Stratovulkaner
Berg i Ecuador
Vänd dem inte ryggen!

Vänd dem inte ryggen (engelska: Blackboard Jungle) är en amerikansk dramafilm från 1955, i regi av Richard Brooks.

Handling 

Filmens handling utspelar sig i skolvärlden. En lärare (Glenn Ford) utses att handha undervisningen i en klass som visar sig vara problematisk på många sätt. Läraren (och även hans hustru) blir trakasserade på de mest utstuderade sätt av klassens gängledare. Genom olika förvecklingar lyckas ändå läraren vinna klassens förtroende och eleverna finner sig tillrätta. Filmen är en vägande inlaga i tidens (och den hetsiga nya musikens) pockande krav och problemställningar.

Om filmen 
Filmen, som är byggd på en roman med samma namn av Evan Hunter, gjorde Bill Haley berömd och låten "Rock Around the Clock" till en billboardetta. Följande år (1956) stadfästes Bill Haleys (och hans orkesters) berömmelse genom filmen Rock around the clock.

Rollista i urval  
Glenn Ford - Richard Dadier
Anne Francis - Anne Dadier
Louis Calhern - Jim Murdock 
Margaret Hayes - Lois Judby Hammond
John Hoyt - Mr. Warneke
Richard Kiley -   Joshua Y. Edwards 
Emile Meyer - Mr. Halloran
Basil Ruysdael - Professor A.R. Kraal
Sidney Poitier - Gregory W. Miller
Vic Morrow - Artie West

Referenser

Externa länkar 
 

Filmer 1955
Amerikanska dramafilmer
Amerikanska filmer baserade på böcker
Filmer i regi av Richard Brooks
Engelskspråkiga filmer
Filmer bevarade i National Film Registry
Matte söker husse

Matte söker husse (originaltitel: Must Love Dogs) är en amerikansk romantisk komedifilm från 2005 i regi av Gary David Goldberg, som även skrivit filmens manus. Manuset baseras på en roman av Claire Cook.

Handling 
Förskolläraren Sarah Nolan (Diane Lane) är en nyligen frånskild kvinna i 30-årsåldern. Hennes syster, Carol (Elizabeth Perkins), sätter in en kontaktannons i hennes namn på webbplatsen PerfectMatch.com. Sarah går ut på en rad skandalösa och roliga dejter. Men kommer hon att träffa någon som uppfyller det viktigaste villkoret, någon som älskar hundar?

I samma stad försöker Jake (John Cusack) glömma sina kärleksbekymmer genom att titta på den klassiska romantiska filmen Doktor Zjivago och uppmanas av en kompis att studera kontaktannonserna.

Rollista 
 Diane Lane – Sarah Nolan
 John Cusack – Jake Anderson
 Elizabeth Perkins – Carol Nolan, Sarahs syster
 Brad William Henke – Leo
 Stockard Channing – Dolly
 Christopher Plummer – Bill Nolan
 Colin Egglesfield – David
 Ali Hillis – Christine Nolan
 Dermot Mulroney – Bob Connor
 Victor Webster – Eric
 Julie Gonzalo – June
 Jordana Spiro – Sherry
 Glenn Howerton – Michael
 Krikor Satamian – Armenisk restaurangägare
 Michael Spound – Marc

Externa länkar 

Filmer 2005
Amerikanska komedifilmer
Armeniskspråkiga filmer
Engelskspråkiga filmer
Münchhausen (film)

Münchhausen är en tysk äventyrsfilm från 1943 i regi av Josef von Báky. Berättelsen är inspirerad av den tyske adelsmannen Baron von Münchhausens skrönor om sina äventyr.

Handling 
Efter en kostymbal i nutid berättar baron Münchhausen några historier om sin föregångares äventyrliga liv på 1700-talet. Denne träffar bland annat svartkonstnären Cagliostro, installeras vid Katarina den storas hov i Sankt Petersburg och deltar i kriget mot turkarna. Han skjuts med en kanonkula till Istanbul, där han ur sultanens harem befriar en prinsessa. Med henne flyr han till Venedig, där han utkämpar en värjduell och slutligen avseglar med en luftballong till månen.

Rollista (i urval) 

Hans Albers - Baron Münchhausen
Wilhelm Bendow - Der Mondmann
Brigitte Horney - Zarin Katharina II
Michael Bohnen - Herzog Karl von Braunschweig
Ferdinand Marian - Graf Cagliostro
Hans Brausewetter - Freiherr von Hartenfeld
Hermann Speelmans - Christian Kuchenreutter
Marina von Ditmar - Sophie von Riedesel
Andrews Engelmann - Fürst Potemkin
Käthe Haack - Baronin Münchhausen
Leo Slezak - Sultan Abdul-Hamid
Hubert von Meyerinck - Anton Ulrich
Gustav Waldau - Casanova
Ilse Werner - Isabella d'Este
Eduard von Winterstein - Münchhausens far

Om filmen 
Nazisternas propagandaminister Joseph Goebbels beställde Münchhausen inför 25-årsfirandet av Universum Film AG. Filmen hade premiär i mars 1943, en månad efter Goebbels Sportpalatstal, då han försökte höja moralen hos folket efter att den tyska arméns stridsframgångar vänt.

Referenser

Externa länkar 

Filmer 1943
Fantasy-äventyrsfilmer
Tyska fantasyfilmer
Tyska komedifilmer
Tyska äventyrsfilmer
Tyskland på film
Italien på film
Ryssland på film
Turkiet på film
Månen på film
Betty Ingelsson

Betty Ingelsson, född Betty Petrea Ursula Ingelström 21 oktober 1895 i Raus församling i Skåne, död 23 juni 1987 i Stockholm, var en svensk skådespelare.

Filmografi

Referenser 

Svenska skådespelare
Kvinnor
Födda 1895
Avlidna 1987
Personer från Raus socken
Skådespelare från Helsingborg
Jack Hylton

Jack Hylton, egentligen John Greenhalgh Hilton, född 2 juli 1892 i Great Lever i Bolton i Lancashire, död 29 januari 1965 i Marylebone i London, var en brittisk pianist, orkesterledare och teaterproducent. 

Hylton ledde en av 1920- och 1930-talens absolut främsta och populäraste brittiska dans- och showorkestrar, och kan liknas vid en brittisk Paul Whiteman. Sedan i princip alla hans musiker 1940 kallats in till tjänstgöring under andra världskriget lade Hylton dock ned sin orkester och sadlade i stället om till en lika framgångsrik karriär som producent inom främst teater men även TV.

Externa länkar 
Jack Hylton officiell webbsida

Födda 1892
Avlidna 1965
Brittiska musiker
Brittiska orkesterledare
Män