kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Kopparavrad

Kopparavrad, Kopparränta, Koppartionde, Koppartull var den skatt som koppartillverkningen i Sverige under olika tider varit underkastad. Kung Hans stadgade 1499 att handel med koppar endast fick bedrivas i städer. Johan III stadgade i ett mandat 1580 förbud mot försäljning av koppar till annan person än hans egna utsända "kopparköpare", som för det pris Johan själv bestämt upphandlade all koppar. År 1582 följde ett ännu strängare mandat i syfte att regalisera kopparhandeln, men 1590 gavs bergsmannen åter rättighet att, sedan han vågfört sin råkoppar och skatten avräknats, få smida resten i plåtar, försedda med kronans märke, mot erläggande av fyra daler skeppundet. Skatten kallades dessa tider än avrad, än tionde. Stora Kopparbergets delägare erlade 18 lispund för varje fjärdepart ända till 1600, då avraden höjdes till 1 skeppund. År 1650 sänktes den till 15 och 1718 till 7½ lispund pr fjärdepart samt avskaffades alldeles 1729. Avraden eller tionden skulle enligt kung Magnus Erikssons påbud från 1347 levereras i två terminer, nämligen vid midsommar och Mikelsmässan (sista veckan i september). Kung Karl Knutsson (Bonde) ändrade detta 1449 till en termin, nämligen tiden för prästmötet i Västerås, och Gustav II Adolf bestämde slutligen Tome dag (21 december) till "avradsdag" även för kopparskatten.

Koppartull omtalas först 1615, då kronans vinst på den koppar, som kronan uppköpt och åter avyttrat, betecknades med detta ord. Då 1619 kopparkompaniet inrättades, erhöll den arrendeavgift, som kompaniet med 22 daler skeppundet för all uppköpt koppar erlade till kronan, namnet koppartull. När kopparkompaniet n:r 2 1638 upphörde, försvann även detta slags koppartull; men "vågtull" på kopparen fortfor till 1731, och "stora sjötullen" uttogs av koppar efter tulltaxan under hela 1700-talet.

Kopparränta benämndes skatten på koppar fr.o.m. 1639. Det var en tämligen dryg produktionsskatt, nämligen 1/4 av tillverkningen. År 1770 sänktes den till 1/8, år 1800 till 1/10 och 1855 till 1/30 av tillverkningen, varefter i samband med avskaffandet av allt bergverkstionde även kopparräntan genom kunglig kungörelse 10 augusti 1877 efterskänktes, dock, vad beträffar de privilegierade verken, under de villkor som kungliga brevet 31 januari 1879 bestämde.

Källor

Historiska svenska skatter
Bergsbruk
Gaston Leroux

Gaston Louis Alfred Leroux, född 6 maj 1868 i Paris, Frankrike, död 15 april 1927 i Nice, var en fransk författare.

Biografi
Leroux var gift först med Marie Lefranc och sedan med Jeanne Cayatte. Han föddes i Paris under en resa som föräldrarna företog och växte upp i Normandie. Han tog en magisterexamen i Caen och ägnade sig sedan åt juridikstudier i Paris. 1907 drog han sig tillbaka för att författa skönlitteratur. Han flyttade till Nice året därpå och grundade där 1919 filmbolaget Cinéromans, där hans dotter Madeleine Lépine-Leroux senare var verksam som skådespelerska.

Leroux är främst känd för romanen Fantomen på Operan, som bland annat blivit en musikal av Andrew Lloyd Webber 1986. Trots sin oerhörda popularitet har den inte givit Leroux något större namn i svenska litteraturkretsar.

Romanen L'Épouse du Soleil (1912, översatt till svenska som Solbruden) innehöll beskrivningar av inkaindianernas solkult. Den var en av inspirationskällorna till Hergés serieberättelse Solens tempel.

Bibliografi (skönlitteratur i urval) 
 L'homme qui a Vu le Diable (roman, publicerad 15 mars 1908 i Je sais tout n° 38)
 Le mystère de la chambre jaune (1907)
 Det gula rummets hemlighet (översättning Ebba Nordenadler, Geber, 1908)
 Gula rummets hemlighet (översättning H. Lindgren, B. Wahlström, 1920)
 Le Parfum de la dame en noir (1908)
 Den svartklädda damens parfym (översättning Ebba Nordenadler, Geber, 1909) 
 Le Fauteuil hanté (1909)
 Den förhäxade fåtöljen (översättning Ebba Nordenadler, Geber, 1910)
 Le Roi Mystère (följetong i 105 avsnitt i Le Matin 24 oktober 1908 till 9 februari 1909)
 Le Lys (roman, 1909)
 Le Fantôme de L'opéra (roman, 1910)
 Fantomen på Operan (översättning Ulla Hornborg, Trevi, 1988)
 Fantomen på Operan (engelsk bearbetning Jennifer Bassett, översättning och svensk bearbetning Birgitta Burman, LL-förlaget, 1996) 
 La Reine de Sabbat (följetong i Le Matin 1910-1911)
 Le Dîner des Bustes (novell, 1911)
 Balaoo (följetong i Le Matin hösten 1911)
 La Hache D'or (roman, 1912)
 L' Épouse du Soleil (roman, 1912)
 Solbruden (anonym översättning, Dahlberg, 1916)
 Rouletabille chez le Tsar (1913)
 Rouletabille hos tsaren (översättning M. Isberg, Geber, 1913)
 Les Premières Aventures de Chéri-Bibi (roman, 1913)
 Rouletabille à la guerre: le château noir (1913) 
 Rouletabille à la guerre: les Étranges noces de Rouletabille (1914)
 Confitou (roman, 1915)
 Le Coeur Cambriolé (roman, 1920)
 Tue la Mort (roman, 1920)
 La Poupée Sanglante (roman, 1923)
 Les Ténébreuses (roman, 1924)
 La Coquette Punie (roman, 1924)
 Le Noël du Petit Vincent-Vincent (roman, 1924)
 Not'Olympe (roman, 1924)
 La Femme au Collier de Velours (roman, 1924)
 Hardigras ou Le Files des Trois Pères (roman, 1925)

Ej identifierad svensk översättning
 Mannen som återvände: kriminalroman (översättning H. J., Dahlberg, 1918)
 Barnet: roman (översättning B., Dahlberg, 1918)

Källhänvisningar

Externa länkar 
 Gaston LEROUX
 Gaston Leroux (fr.)

Franska kriminalförfattare
Franskspråkiga kriminalförfattare
Franska romanförfattare
Franskspråkiga romanförfattare
Födda 1868
Avlidna 1927
Män
Författare från Paris
Keplers stjärna

Keplers stjärna (även Supernova 1604 och SN 1604) var en stjärna som visade sig vara en supernova. Det var en supernova av typ Ia, som från jorden sett flammade upp den 9 oktober 1604. Under de första dagarna tilltog den något i ljusstyrka, var under en period synlig dagtid, innan den långsamt falnade bort och i början av 1606 blev helt osynlig för blotta ögat. I efterhand har dess maximala skenbara magnitud beräknats till cirka -2,5, vilket är ljusare än Sirius, natthimlens ljusaste stjärna.

1603 var ett år som skulle bjuda på en sällsynt astronomisk/astrologisk begivenhet. För första gången på 800 år skedde en konjunktion mellan planeten Jupiter och planeten Saturnus. Följande år, på hösten 1604, stod planeterna fortfarande nära varandra i stjärnbilden Ormbäraren och fick då sällskap på himlen av planeten Mars. Mitt i denna astrologiskt betydelsefulla ansamling av planeter flammade plötsligt en ny stjärna, en supernova, upp. Den första observationen gjordes den 9 oktober.

Några trodde att världens undergång var nära, andra att det turkiska imperiet skulle gå under eller att stjärnan förebådade en stor konung.

Även om stjärnan uppkallats efter den store tyske astronomen Johannes Kepler, var det inte han som upptäckte den. En av dem som observerade novan den 9 oktober 1604 var den tjeckiske astronomen Jan Brunowski, som snabbt rapporterade saken i ett brev till sin lärare Kepler. Denne observerade inte novan förrän den 17 oktober, men såg till att författa en bok om fenomenet, De Stella nova in pede Serpentarii (”Om den nya stjärnan i Ormbärarens fot”), där han diskuterade skilda astronomiska och astrologiska aspekter av händelsen. Säkerligen bidrog boken till att stjärnan kom att kallas Keplers nova.
 
Supernovan, d.v.s. resterna av den, befinner sig ca 6 000 parsec 
(ca 20 000 ljusår) bort. Det är den senaste supernovan i Vintergatan, som vi känner till.

Referenser

Noter

Supernovor
Stjärnbilden Ormbäraren
Supernovarester
Astronomiska upptäckter 1604
Avalon

Avalon (kymriska Ynys Afallon ”ynys” ö och ”afallon” troligtvis besläktat med ”afal” äpple) är en mytisk plats i Britannien. Traditionen säger att det är en ö och att kulter och riter förekommit där i alla tider. En saga berättar att Josef från Arimataia besökte ön tillsammans med sin brorson, Jesus av Nasaret, när han var ung.

Platsen är invävd i legenderna om Kung Arthur och han påstås vara begravd på ön, där han är försänkt i djup sömn för att kunna vakna i framtiden om nya faror hotar. Sagornas ursprung är mycket omdiskuterade, men troligt är i blandningen av gammal keltisk religion, kristnande och framträngande hedniska saxare har skapat märkliga motsättningar och hjältesagor.

Många hävdar att Avalon låg i Glastonbury. Där ligger nämligen Glastonbury Tor, en märklig geologisk skapelse – en mäktig kulle i ett annars låglänt landskap på Cornwallhalvön i sydvästra England. Där var tidigare våtmarker och ännu tidigare trängde havet dit med tidvattnet. I närheten ligger fler urgamla kultplatser som Stonehenge och Salisbury. Man har funnit rester av mycket gamla byggnader på kullen. En dalgång i närheten heter Vale of Avalon.

Boken Avalons dimmor - och filmen som bygger på denna - är förmodligen den mest kända återgivningen av Avalon-myten i vår tid. I Merlin (TV-serie) från Storbritannien använder man antagligen  drumlinen i Glastonbury som den plats där Kung Arthur fick vila efter sin död.

Referenser
Artikel på engelskspråkiga Wikipedia

Allmänna källor 
Webbguide för Glastonbury på engelska

Mytiska platser
Fiktiva öar
Keltisk mytologi
Arthurlegenden
Ambra

Ambra är ett välluktande, vaxliknande ämne som kommer från kaskelotvalens (Physeter macrocephalus) tarmar, antagligen ett slags gallsten.

Ambra består huvudsakligen av fetter, eteriska oljor (13 %) och bensoesyra.

Huvudbeståndsdelen i oljorna utgörs av ambrain, som ibland oriktigt kallas ambrafett, ty det är inte något av det man vanligen menar med fett.

Ambrain är troligen synonymt med kolesterin , C27H46O.

Litteraturen är förvirrande beträffande huruvida kolesterin möjligen är samma sak som kolesterol.

Grågula eller bruna ambraklumpar om allt från ett halvt till 75 kilo kan hittas flytande i havet eller på stränder i bland annat Afrika, Indien och Mellanamerika. Priserna varierar med kvalitet. En ambraklump på 1,1 kg som hittats på en strand i Wales såldes på auktion 2015 till en fransk köpare för 11 000 pund. 

Ambra har länge använts som doftämne inom parfymindustri. Idag är äkta ambra sällsynt i parfymer. Istället används en snarlik syntetisk doftnot kallad ambroxan.

Se även 
 Växten Liquidambar styraciflua
 Bärnsten

Källor
Store norske leksikon/ ambra

Noter

Externa länkar
Valspya nosades upp av hund (DN 2013-02-01)



Djurprodukter
Parfym
Sapir–Whorf-hypotesen

Sapir–Whorf-hypotesen är en kontroversiell lingvistisk hypotes uppkallad efter Edward Sapir och Benjamin Lee Whorf. Den säger att en persons alla tankar inte kan förstås av en annan person som använder ett annat språk, eftersom tankesättet är starkt påverkat av ens modersmål.

Idén framlades först av Sapir 1929, men blev utbredd först under 1950-talet, efter hans död.

Centralt i Sapir–Whorf-hypotesen är idén om lingvistisk relativitet – det vill säga att betydelseavgränsningarna mellan orden i ett språk ofta är villkorliga och säregna för språket. Sapir och Whorf gick ett steg vidare med att argumentera för att en persons världsuppfattning i hög grad är bestämd av ordförrådet och syntaxen i hans eller hennes språk.

James Cooke Brown konstruerade 1955 det konstgjorda språket loglan i syfte att testa hypotesen.

Sapir–Whorf-hypotesen har blivit kraftigt angripen av anhängare till Noam Chomsky under de efterföljande årtiondena. Senare har Sapir–Whorf-hypotesen fått en stark och en svag tolkning, där den svaga, som har flest anhängare och som har fått stort genomslag i lingvistiken i övrigt, menar att språket har en viss effekt på tankarna men inte är den största faktorn. Den starka tolkningen, som menar att språket är den främsta faktorn, är idag nästan utdöd.

Se även 
 Nyspråk
 Lojban

Grammatiska teorier
Kognition
Psykolingvistik
Språkfilosofi
Indiens sju heliga floder

Vatten spelar en viktig och stor roll inom hinduismen. Av floderna i Indien anses sju vara heliga, och ha lyckobringande egenskaper för pilgrimer och andra som badar floden, dör invid floden m.m.

Dessa sju floder är
 Ganges
 Yamuna
 Sarasvati
 Indus
 Godavari
 Narmada och
 Cauvery

I Nepal anses av hinduerna floden Bagmati vara helig. Där är Pashupatinath, nära Katmandu, en samlingsplats för sadhus, och med en funktion inte olik den som Varanasi har vid Ganges.

Se även
 Baoli
 Lista över Indiens sju heliga städer

Kultur i Indien
Vattendrag i Indien
Naim Frashëri

Skådespelaren Naim Frashëri återfinns på Naim Frashëri (skådespelare)

Naim Frashëri, född den 25 maj 1846 i byn Frashëri i det som idag är södra Albanien, död den 20 oktober år 1900 i Istanbul, Turkiet, var en albansk diktare. Han anses ha varit ett språkrör för den albanska nationella renässansen och har blivit upphöjd till nationell ikon inom den albanska poesin.

Naim tillbringade mycket av sin barndom i hembyn och den utbildning han fick i koranskolan under sin barndom satte sina spår i hans skrivande. Han är känd för sina filosofiska arbeten om den islamiska sekten Bektashi, den religion han bekände sig till.

Naim kunde tala flera språk flytande, bland annat persiska, turkiska, arabiska, grekiska, italienska, franska och sitt modersmål albanska. Han använde dock ett enkelt språk så att hans budskap skulle framföras rätt till de många albaner som inte kunde läsa riktigt bra. Han var även barnboksförfattare och har översatt till albanska flera välkända fabler av den franske författaren Jean de La Fontaine.

Naim var ordförande i styrelsen för censurering inom det osmanska utbildningsministeriet, och kunde ibland upphäva bannlysningen av vissa albanskspråkiga böcker.

Naim studerade på en grekisk högskola, denna utbildning präglades av att han bland annat översatte Iliaden till albanska. De litterära verk som han har skrivit är ganska österländskt influerad men ändå starkt europeiskt dominerat i romantisk stil.

Naim är ihågkommen som en politisk poet som avlämnade politiska meddelande i de verk han skrev, om bland annat albanernas ansträngda omständigheter och bristande kulturella rättigheter i Osmanska riket, som formade det albanska nationella uppvaknandet.

Hans största verk är Historia e Skënderbeut (”Historien om Skanderbeg”), som han själv betraktade som sitt mästerverk. En lång episk dikt om den medeltide albanske frihetskämpen Skanderbeg och hans kamp mot Osmanska riket. Hans mest uppskattade verk är dock Bagëti e bujqësija ("Boskap och jordbruk"), ett idylliskt poem där han förskönar bilden av den albanska landsbygden och uttrycker sitt missnöje med själva stadsmiljön.

Han levde sina sista år i Turkiet och dog en naturlig död. Han har fått ge namn till ett bokförlag i Tirana i Albanien.

Naim Frashëri var en tidig företrädare för den albanska renässansen och är en av grundläggarna av den moderna albanska litteraturen.

Se även
Albansk litteratur

Källor 
Robert Elsie officiella webbplats -  Naim Frashëri
The Frosina Information Network - Naim Frashëri
Engelskspråkiga Wikipedia - Naim Frashëri
Robert Elsie: Die drei Frashëri-Brüder, publ. i Albanien: Reichtum und Vielfalt alter Kultur (Museum für Völkerkunde, München 2001), s. 147-152, (tyska)

Födda 1846
Avlidna 1900
Män
Albanska poeter
Albanska författare
Albanskspråkiga författare
Persiskspråkiga författare
Grekiskspråkiga författare
Personer från Përmet
Personer i Albanien under 1800-talet
Personer i Albanien under 1900-talet
Romantiken
Vitorm

Vitorm är ett folktroväsen besläktat med lindormen och basilisken som förekommer i nordisk och tysk folksägen. Den representerar ormarnas konung och sägs i vissa sägner ha en kronliknande vit huvudkam. Vitormen utstrålar stor kraft och dess skinn och kropp kan ge magiska förmågor.

Man förefaller ha ansett att vitormen vintertid bodde under en ek som då bevarade sina löv och sin grönska. I Tyrolen kallas vitormen hasselorm och vistas under ett gammalt hasselbuskage.

Bland de egenskaper som erfås om man äter soppa av vitorm återfinns bland annat siarförmåga, helbrägdagörelseförmåga och kunskap om fåglarnas språk (jämför Sigurd Fafnesbane och lindorm). Ett annat sätt att komma i besittning av magisk förmåga och rikedom var att hålla vitormen fången.

Noter 

Nordisk folktro
Övernaturliga väsen
Ormar i kulturen
Johan Rinderheim

Sven Johan Rinderheim, ursprungligen Axelsson, född 26 januari 1963 i Skarpnäcks församling, Stockholms stad, är en svensk före detta sverigedemokratisk politiker och ledamot först i Haninge kommuns kommunfullmäktige 1998–2002 och sedan i Nynäshamns kommuns kommunfullmäktige från 2002.

Rinderheim, som är fil.kand.,  var distriktsordförande för partiet i Stockholms län från 2003 och anställd från och med 2007 som politisk sekreterare i Upplands Väsby kommun. Johan Rinderheim är en av grundarna av Sverigedemokraterna, skrev första partiprogrammet, men lämnade partiet efter ett halvår (1988) och återkom 1997 efter att under en rad år givit ut tidskriften Virtus i Uppsala.

Under 1980-talet var han redaktör för Gjallarhornet tillsammans med bland andra Jonny Berg. Rinderheim var chef för Sverigedemokraternas partikansli 2002/04 och blev förste vice ordförande i partiet 1998 och andre vice ordförande 2003. Därutöver talade han i Stockholms närradio åren 1997-2008, gav ut partibulletinen 1998-99 och anlitades ofta som talare på möten runt om i landet. Han förlorade tillsammans med den dåvarande partiledaren Mikael Jansson sin plats i partistyrelsen 2005.

I augusti 2008 lämnade Johan Rinderheim Sverigedemokraterna efter en dispyt med den nya partiledningen.

Han var därefter med och grundade partiet "Demokratisk allians" 2009, där han också blev partiordförande. Demokratisk Allians gick sedan upp i partiet Nationaldemokraterna.

Referenser

Män
Födda 1963
Tidigare sverigedemokrater
Levande personer
Lim (olika betydelser)

Lim kan syfta på

 Lim – bindemedel i flytande form för sammanfogning av fasta kroppar
 Abborrlim – en limtyp som användes för att limma trä mot trä
 Balsalim – ett lim bestående av celluloid upplöst i aceton
 Epoxilim – ett tvåkomponentlim
 Kontaktlim –  en limtyp där de ytor som ska sammanfogas först förses med ett lager lim som får torka innan sammanläggning
 Segellim – et starkaste kända sättet att sammanfoga segel med är limning
 Smältlim –  lim som är fast i rumstemperatur, och som appliceras med hjälp av en limpistol som hettar upp limmet
 Trälim – en typ av lim som lämpar sig bra för limning av träprodukter
 Varmlim – ett lim som framställs av ben och hudar som fettbefrias och kokas
 Fågellim – olika sorters lim som används vid en viss typ av fågeljakt
 Limtryck – en tryckteknik, tidigare vanlig vid tapettillverkning
 Limträ –  lameller av konstruktionsvirke som limmas samman
 lim – matematisk symbol för gränsvärde

Personer
 Lim (namn) – ett koreanskt efternamn
 Lim (auktor) – auktorsförteckning
 Lim-Johan (1865–1944), en svensk naivi målare, träskulptör och fotograf

Geografi

Bosnien och Hercegovina 

 Lim (flod), – biflod till Drina

Centralafrikanska republiken 

 Mbali, även kallad Lim, vattendrag i Ombella-Mpoko,

Filippinerna 

 Roseller Lim – kommun på Mindanao

Robotskapade Bosnien och Hercegovinaförgreningar
Markos Botzaris

Markos Botzaris (grekiska: Μάρκος Μπότσαρης, albanska: Marko Boçari), född ca 1788 i södra Epirus, död 21 augusti 1823, var Arvanit (albanska befolkning i nuvarende Grekland) med namnet Marko Boçari, senare ändrat av grekerna till Botzaris. Botzaris var en grekisk general omskriven som en hjälte i det Grekiska frihetskriget och kapten över sulioterna. Botzaris är en nationalhjälte i Grekland. Han tillhörde sulioterna, en kristen folkgrupp, och var son till Kitsos Botzaris, som i sin tur var son till Georg Botzaris.

Biografi 
Efter sulioternas nederlag 1803 tog han sin tillflykt till de joniska öarna och stod någon tid i fransk krigstjänst. Jämte farbrodern Nothi Botzaris ledde han 1820 sina stamfränder, då frihetskriget återupptogs, först riktat mot Ali Pascha, sedan i förbund med denne mot turkarna och snart sammanknutet med den grekiska resningen. 

Grekiska trupper under prins Alexandros Maurokordatos kom 1822 till sulioternas hjälp, men blev jämte Botzaris slagna vid Peta (16 juli). I november samma år tog Botzaris sin tillflykt till Messolonghi, där han under belägringen 1822-1823 gjorde värdefulla insatser för dess försvar. Sommaren 1823 tågade Mustai Pascha med en överlägsen armé. Natten till den 21 augusti angrep Botzaris tillsammans med 350 sulioter dess 4000 man starka förtrupp vid Karpenísi och orsakade ett fruktansvärt blodbad, men stupade själv.

Ordboksförfattare 
För den albanska litteraturen är han också en viktig person. Under Markos tid i Korfu skrev han den första albansk-grekiska ordboken, som omfattar 484 ord från dialekten Suli. Originalet av ordboken förvaras i Bibliothèque Nationale i Paris. Markos Botzaris har fått ge namn åt tunnelbanestationen Botzaris i Paris.

Se även
Slaget vid Peta

Källor

Externa länkar

Epiroter
Födda 1788
Avlidna 1823
Män
Ugglan
Personer som stupat i strid
Hugo Bolander

Hugo Isidor Bolander, född 25 december 1890 i Fuxerna församling, Älvsborgs län, död  24 februari 1976 i Västerleds församling, Stockholm, var en svensk filmproducent, regissör, skådespelare och manusförfattare.

Efter realskoleexamen i Uddevalla 1907, studier vid Chalmers i Göteborg och därefter vid Kungliga Dramatens Elevskola i Stockholm 1910–1912 blev Bolander engagerad vid Linderoths sällskap och Skådebanan 1912–1915, vid Allan Rydings sällskap 1916–1927, vid Nya- före detta Lilla Teatern i Stockholm 1927–1937 och anställd vid Svensk Filmindustri i Råsunda från 1937.

Han var från 1921 gift med skådespelaren Millan Jansson (1893–1985). De är gravsatta i Högalids kolumbarium i Stockholm.

Filmografi

Manus

Som regissör

Som producent

Som skådespelare

Teater

Roller

Referenser

Noter

Källor 

1890 års män i ord och bild: en bokfilm 1890-1940 samt biografisk matrikel, fil mag John Karlzén, amanuens Nils Olsson, Gustaf Gottschalk, K G Lindeström, Svenska Kulturförlaget 1940 s. 250
Sveriges dödbok 1947-2003, (CD-ROM version 3.0) Sveriges Släktforskarförbund, Riksarkivet 2003

Externa länkar 
 
 

 

Svenska filmproducenter
Svenska filmregissörer
Svenska manusförfattare under 1900-talet
Svenska skådespelare under 1900-talet
Brommabor
Personer från Fuxerna socken
Män
Födda 1890
Avlidna 1976