kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Liss Olof Larsson

Liss Olof Larsson, född 17 januari 1838 i Leksand, död 12 september 1896 i Leksand, var en svensk bonde och politiker. Han var ledamot av andra kammaren 1867–1890 och ledamot av första kammaren 1891–1896.

Biografi
Liss Olof Larsson kom från Liss Ollas gården, belägen i byn Västannor i Leksands socken. Fadern, Liss Lars Olsson, hade varit riksdagsman i bondeståndet. 

Redan 16 år gammal anställdes han som skiftesförrättare vid storskiftet i Dalarna, valdes 1865 till landstingsman och från 1867 var han ledamot av andra kammaren på sin fars plats och anslöt sig till Lantmannapartiet. Oförskräckt och självsäker, slagfärdig kunnig och klipsk vann han snabbt en bemärkt ställning i riksdagen. Redan vid 1871 års riksdag blev han ordinarie ledamot av Statsutskottet. 1873 erhöll han det första av sina många kommittéuppdrag, och 1874 blev han riksbanksfullmäktig. Han var ledamot av Statsutskottet 1871–87 och 1888–90, av särskilda försvarsutskottet 1883 vice talman i riksdagen 1885–87 och 1889–90 samt ledamot bland annat av lantförsvarskommittén 1880–92, av kommittén angågen byggnadsplatser för nytt riksdaghus och ny riksbank 1883–84, av pensionskommittén 1889–94, bankofullmäktig 1874–90 samt 1892.

Han var känd för att ständigt bära sin Leksandsdräkt, även sedan allt fler i hemtrakterna börjat lägga av den.

Inom andra kammaren och Lantmannapartiet bibehöll Liss Olof en mycket inflytelserik ställning. Till en början tämligen radikal av den gamla bondeståndstypen, blev Liss Olof med åren alltmer konservativ, dock med vissa tvära omkastningar och återfall. Hans försök att stå väl inom motsatta läger, till exempel både hos Oscar II och dennes motståndare inom norska vänstern slog inte alltid helt lyckligt ut. 

Någon konsekvent linje i hans politik är svår att hitta. Vid 1878 års riksdag medverkade han kraftigt i Lantmannapartiets auktion för försvars- och grundskattefrågorna. I lantförsvarskommittén verkade han däremot som en av ledarna för den inom Lantmannapartiet fronderande riktningen försökte han hindra dessas genomdrivande, samma sak vid 1883 års riksdag. Under tullstriden stod han på den protektionistiska sidan. Vid majriksdagen 1887 fick han stanna hemma, och hans tullpolitiska inställninggjorde att han inte återvaldes 1890. Han hade tidigare livligt medverkat till Lantmannapartiets sprängning 1888.

Liss Olof Larssons grav återfinns på Leksands kyrkogård, till vänster om kyrkogårdsgrinden.

Referenser

Noter

Källor 

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Lantmannapartiet
Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Nya lantmannapartiet
Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare för Första kammarens protektionistiska parti
Andra kammarens vice talmän
Personer från Leksands socken
Födda 1838
Avlidna 1896
Män
Patric Reuterswärd

Patric Oscar Reuterswärd, född 22 november 1820 i Norra Vi församling, Östergötlands län, död 23 augusti 1907 i Skinnskattebergs församling, Västmanlands län, var en svensk politiker, hovmarskalk och riksdagsman. Han var farfar till Patrik Reuterswärd (1885–1963) och farfars far till Patrik Reuterswärd (1922–2000).

Patric Reuterswärd var son till överstelöjtnanten Fredrik Anders Reuterswärd och Hebbla Carolina Ridderborg. Han blev underlöjtnant vid Första livgrenadjärregementet 1839, men lämnade 1855 den militära banan med kaptens avsked för att ägna sig åt de omfattande bruksegendomar i Västmanland som han var intressent i. Som sådan stod han i spetsen för sjö- och myravtappningar samt vägbyggnader, bildade Porla brunnsaktiebolag med mera.

Redan 1844 började Reuterswärd sin politiska bana på riddarhuset, i vars förhandlingar han deltog under alla efterföljande ståndsriksdagar, från och med 1856–1858 års riksdag placerad i bevillningsutskottet. Efter representationsförändringen, som genomdrevs med hans stöd, tillhörde han första kammaren under den långa tiden 1867–1899, till och med 1875 som representant för Kopparbergs läns valkrets och därefter för Västmanlands läns valkrets. Han var ledamot av bankoutskottet 1867, av bevillningsutskottet 1878–1883 och 1886–1891 samt av konstitutionsutskottet 1884–1885, men han hade inte spelat någon mera betydande roll, förrän han i mitten av 1880-talet framträdde som en av protektionismens mest övertygade banerförare. Under det decennium, som närmast följde 1887 års tullstrid, torde han kunna betecknas som åtminstone den utåt framträdande ledaren för Första kammarens majoritet, vilken hyste stor tilltro till protektionismen och var avogt inställd till förändringar i den politiska och kommunala rösträtten och mot tillmötesgående av Norges önskemål i unionsfrågan men däremot starkt för ett stärkt försvar. Han hedrades också med plats i talmanskonferensen vid alla riksdagar från 1892 års urtima till och med 1899 samt i 1895 års hemliga utskott.

Reuterswärd var ledamot av Västmanlands läns landsting 1866–1896, var 1872–1873 dess vice ordförande och 1874–1896 dess ordförande. Han var ledamot av kommittén för utredning av frågan om väghållningsbesvärets utgörande på landet 1876 och under flera år ordförande i Västmanlands läns hushållningssällskap. Reuterswärd blev 1881 ledamot av Lantbruksakademien. 1878 utnämndes han till hovmarskalk.

Reuterswärd var gift första gången 1852 med Augusta Jacobina Holmqvist och andra gången 1856 med Anastasia Charlotta Therésia Rouget de S:t Hermine. I första äktenskapet föddes sonen Carl.

Köping–Uttersbergs Järnvägs ånglok No 7 Patric Reuterswärd, byggd 1894, är namngiven efter Reuterswärd.

Referenser 

 Tvåkammarriksdagen 1867-1970, band 5 (Almqvist & Wiksell International 1992), sida 88-89

Noter

Externa länkar 

Ridderskapet och adelns riksdagsledamöter
Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare
Sveriges riksdags ålderspresidenter
Svenska hovmarskalkar
Ledamöter av Lantbruksakademien
Patric
Födda 1820
Avlidna 1907
Män
Personer från Norra Vi socken
Carl Lewenhaupt

Carl Lewenhaupt, född 19 mars 1835 på Herrevadskloster i Kristianstads län, död 10 december 1906 i Helsingborgs stadsförsamling, var en svensk greve, diplomat och politiker; han var utrikesminister 1889–1895.

Biografi 
Carl Lewenhaupt var son till majoren greve Gustaf Adolf Lewenhaupt och Maria von Geijer född i släkten von Geijer. Han studerade vid Lunds universitet, där han tog kansliexamen 1855, varefter han fick anställning vid Civildepartementet och Kommerskollegium som extra ordinarie kanslist. Efter tre år blev han utsedd till attaché och fick sin tjänst förlagd i Paris, flyttades följande år till London och blev strax därefter andre sekreterare vid Utrikesdepartementet. Efter fyra år i Sankt Petersburg blev han 1866 chef för UD:s politiska avdelning. Nästföljande år hade han sin tjänst förlagd i London, Washington och Wien samt utnämndes till chef för UD:s handelsavdelning.

Från 1873 till 1875 var han kabinettssekreterare och anlitades sedan av kungen på dennes ryska resa. Under några år var han i Washington som envoyé och sedan generalkonsul, men förflyttades sedan till Paris.

Den 12 oktober 1889 utnämndes han till utrikesminister. I den egenskapen låg det på hans bord att ta ställning till de norska kraven på en egen diplomatkår, vilket Lewenhaupt bestred. Hans strävan efter en gemensam beskickning betraktades emellertid som en alltför stor flathet, då frågan om den norska representationen i utlandet diskuterades i Första kammaren. Han avgick därför som statsråd 1 juni 1895. Därefter var han envoyé i London.

Lewenhaupt gifte sig 1874 med sedermera överhovmästarinnan grevinnan Augusta Wirsén. Han är gravsatt på Donationskyrkogården i Helsingborg.

Utmärkelser

Svenska utmärkelser 

   Riddare och kommendör av Kungl. Maj:ts Orden (Serafimerorden), 1 december 1891.
   Kommendör med stora korset av Nordstjärneorden, 30 november 1883.
   Kommendör av första klassen av Nordstjärneorden, 14 mars 1876.

Utländska utmärkelser 

   Kommendör av Danska Dannebrogorden, 28 juli 1869.
   Storofficer av Franska Hederslegionen, 29 oktober 1889.
   Storkorset av Grekiska Frälsareorden, 9 maj 1895.
   Storkorset av Norska Sankt Olavs orden, 1 december 1890. 
   Kommendör av Norska Sankt Olavs orden, 21 januari 1881.
   Riddare av första klassen av Preussiska Röda örns orden, 29 juli 1890. 
   Riddare av första klassen av Ryska Sankt Stanislausorden, 11 augusti 1875.
   Riddare av andra klassen av Ryska Sankt Stanislausorden, 7 juni 1866.
   Första klassen av Osmanska rikets Osmanié-orden, 1892. 
   Kommendör av Österrikiska Leopoldsorden, 19 december 1872.

Källor
 Artikel i Svenska Män och Kvinnor, del 4, Stockholm: Albert Bonniers förlag, 1948, s. 546

Noter

Vidare läsning 
 

Svenska ämbetsmän under 1800-talet
Chefer för Utrikesdepartementets politiska avdelning
Sveriges utrikesministrar
Kabinettssekreterare
Svenska diplomater under 1800-talet
Svenska grevar
Personer från Riseberga socken
Carl
Kommendörer med stora korset av Nordstjärneorden
Mottagare av Serafimerorden
Män
Födda 1835
Avlidna 1906
Gravsatta på Donationskyrkogården
Gustaf Gilljam

Gustaf Fredrik Gilljam, född 22 juli 1832 i Ärentuna socken, död 17 januari 1908 i Stockholm, skolman och politiker (konservativ); docent i grekiska litteraturen vid Uppsala universitet 1857, ecklesiastikminister 1891–1898

Gilljam var av vallonsk släkt som invandrade till Sverige på 1600-talet. År 1857 blev han fil.mag. i Uppsala, 1859 docent i grekiska språket och litteraturen, mellan 1863 och 1881 var han lektor och rektor vid olika läroverk; från 1872 i Stockholm. Gilljam var medlem av läroverksstadgekommittén 1874. Han var universitetskansler 1898–1905 och i Riksdagen ledamot av andra kammaren 1879–1881 samt ledamot av första kammaren 1887–1896 och 1902–1907. Han var även ledamot i talmanskonferensen 1904-1907. Åren 1879-81 var Gilljam en av Stockholms protektionistiska representanter i riksdagen. Som politiker karakteriseras han som principfast konservativ, icke desto mindre anhängare av Erik Gustaf Boströms mjukare linje gentemot Norge under unionskrisen. Därför blev han icke omvald 1906.

Han invaldes som ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien 1901.

Källor

Tvåkammarriksdagen 1867-1970 (Almqvist & Wiksell International 1992), band 1, s. 91

Noter

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare
Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare för Första kammarens protektionistiska parti
Sveriges ecklesiastikministrar
Universitetskanslerer i Sverige
Ledamöter av Vitterhetsakademien
Riddare och kommendör av Kungl. Maj:ts Orden
Mottagare av Serafimerorden
Svenskar av vallonsk härstamning
Personer från Ärentuna socken
Födda 1832
Avlidna 1908
Män
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Marcus Wallenberg

Marcus Wallenberg kan syfta på:

Marcus Wallenberg (1744–1799), en lektor, logices et metaphysices och kyrkoherde i Slaka pastorat
Marcus Wallenberg (1774–1833), en biskop i Linköping
Marcus Wallenberg (1781–1822), en komminister i Landeryds pastorat
Marcus Wallenberg (1864–1943), en bank- och industriman
Marcus Wallenberg (1899–1982), en bank- och industriman
Marcus Wallenberg (född 1956), en bank- och finansman

Se även 
Marcus Wallenberg-hallen
Marcus Wallenbergpriset
Kolumbarium

Ett kolumbarium är ett gravvalv med nischer avsedda för förvaring av de gravurnor i vilka de kremerade avlidnas aska finns. I en nisch kan det finnas möjlighet att förvara mer än en urna. Namnet kommer från latinets columbarium, som betyder duvslag.

Kolumbarier i Sverige
I Stockholm finns åtta kolumbarier, däribland det som är Sveriges första och Nordens största, det som 1924 invigdes under Gustaf Vasa kyrka. I innerstaden finns även de tre kolumbarierna i Högalidskyrkan, S:t Görans kyrka, och Engelbrektskyrkans kolumbarium. Kolumbarier finns även i Söderledskyrkan i Hökarängen, Uppenbarelsekyrkan i Hägersten, på Lidingö kyrkogård och Norra kapellet på Norra begravningsplatsen. Därutöver finns ett mindre antal kolumbarieplatser i form av urnmurar, stående utomhus på Skogskyrkogården. 

Vid Öggestorps kyrka i Småland finns ett gravkor från 1700-talet som vid mitten av 1940-talet inreddes som kolumbarium med 14 gravnischer. På skogskyrkogården i Jönköping finns ett kolumbarium med 16 gravplatser.

Edåsa kyrka i Västergötland har ett kolumbarium tillbyggt, från 1941.. I Borås finns ett kolumbarium i kapellet på S:t Angars griftegård, invigt 2005.

Världens nordligaste krematorium, Krematoriet i Kiruna med kolumbarium, invigdes 1933 och ritades av arkitekt Bertil Höök, Luleå.

Efter Ivar Tengboms ritningar byggdes 1939 utmed Högalidskyrkans nordmur en urnlund med pelare. Inuti finns bland annat en stor fresk från 1942 av Arvid Fougstedt. I urnlunden finns det urnnischer och i gräsmattan i urnlundens mitt finns en minneslund för gravsättning av aska. 1959 byggdes ytterligare en del, det runda kolumbariet, till begravningsplatsen. I kolumbariet finns urnnischer i flera våningar.

Sveriges första kolumbarium för kistor invigdes på Hovshaga kyrkogård i Växjö den 31 augusti 2013. Kistkolumbariet består av gravplatser med gravrätt i en liten granitbyggnad, där enskilda kistor skjuts in i nischer som sedan återförsluts med en granitskiva.

Bilder

Se även 
 Kremering
 SKKF
 Svenska Likbränningsföreningen
 Incinerator
 Bränning på bål

Källor
 Kolumbarier - begravningsplatser i det fördolda
 Hedlund, Samuel. Gustav Vasa kyrka. Stockholm 1943
 Sárkány, Tamás. Högalids kyrka i Stockholm. Stockholm 1966
 Öhrvall, S. Gustaf Vasa kyrka 50 år. Stockholm 1956

Noter

Externa länkar 

Begravning
Romersk arkitektur
Infrastruktur
Begravningsplatser
58 f.Kr.



Händelser

Efter plats

Romerska republiken 
 Lucius Calpurnius Piso Caesoninus och Aulus Gabinius blir konsuler i Rom.
 Juni – Caesar besegrar helvetierna i slaget vid Arar.
 Juli – Caesar besegrar återigen helvetierna i det avgörande slaget vid Bibracte.
 September – Caesar besegrar sveberna, ledda av Ariovistus, i slaget i Vogeserna.
 Tribunen Publius Clodius Pulcher inrättar en månatlig sädesutdelning för fattiga familjer i staden och utvisar Cicero från den.
 Cypern blir en romersk provins.

Egypten 
 Berenike IV blir tillsammans med sin mor Kleopatra V drottning av Egypten efter att tillfälligt ha avsatt sin far Ptolemaios XII.

Indien 
 Kung Vikrama av indiska Ujjain inleder Vikramaeran.

Födda

Avlidna

Externa länkar
29

29 (XXIX) var ett normalår som började en lördag i den julianska kalendern.

Händelser

Okänt datum 
 Romarna erövrar Sofia.
 Agrippina d.ä. tvingas i exil på ön Pandataria och hennes söner (utom Caligula) fängslas av Sejanus.
 Johannes döparen framträder i Judéen i kejsar Tiberius femtonde regeringsår (Luk 3:1).
 Jesus döps av Johannes döparen (eller eventuellt år 27).
 Johannes döparen halshuggs av kung Herodes Antipas, kanske efter ett infall av Salome, men troligast av politiska skäl.

Födda

Avlidna 
 Livia Drusilla, romersk kejsarinna, hustru till Augustus och mor till Tiberius
 Johannes döparen, profet inom kristendomen, mandaeanismen och islam
 Julia den yngre, romersk adelsdam, dotterdotter till kejsar Augustus.

Externa länkar
1479

1479 (MCDLXXIX) var ett normalår som började en fredag i den Julianska kalendern.

Händelser

Januari 
19 januari – Ferdinand II blir kung av Aragonien.
26 januari – Osmanska riket annekterar Shkodra.

Okänt datum 
 Ryssarna härjar området kring Nyslott, varför krig åter utbryter mellan Sverige och Ryssland.
 Kort Rogge, en rik Stockholmsborgare och sedermera herre till Roggeborgen, blir biskop i Strängnäs.
 De svenska smedernas skråordning utfärdas.
 Köpenhamns universitet grundas.

Födda 
 25 mars – Vasilij III, rysk regent 1505–1533.
 26 maj – Clemens VII, påve 1523–1534.
 6 november – Johanna den vansinniga, drottning av Kastilien 1504–1555 och av Aragonien 1516–1555.

Avlidna 
Eleonora av Navarra, drottning av Navarra.
Johan II av Aragonien kung av Navarra och kung av Aragonien.

Referenser

Fotnoter

Externa länkar
1463

1463 (MCDLXIII) var ett normalår som började en lördag i den Julianska kalendern.

Händelser

Februari 
 Februari – Ett rykte sprids i Mälardalen att Karl Knutsson (Bonde) ämnar återvända, varför Kristian I genomför en del repressalier.

April 
 30 april – Karl Knutsson tillbakavisar offentligt danska anklagelser om att han skall ha smädat Kristian I.

Juni 
 Juni – Bosnien blir en del av Osmanska riket.
 Midsommar – Ett uppror utbryter, lett av Linköpingsbiskopen Kettil Karlsson (Vasa) och med avsikt att avsätta Kristian I som kung av Sverige.

Augusti 
 14 augusti – Kristian I låter fängsla ärkebiskopen och för honom till Danmark samt erövrar hans residens Almarestäkets borg.
 21 augusti – Danskarna besegrar upprorsmännen i slaget på Helgeandsholmen framför Stockholm.

Okänt datum 
 Upplandsbönderna vägrar betala den nya skatten pålagd 1461. Ärkebiskopen Jöns Bengtsson (Oxenstierna)befriar dem från den.

Födda 
 17 januari – Friedrich III, kurfurste av Sachsen
 24 februari – Giovanni Pico della Mirandola, italiensk humanist och filosof.
 okänt datum – Caterina Sforza, italiensk regent.

Avlidna 
 1 december – Maria av Gueldres, drottning av Skottland 1449–1460 (gift med Jakob II)
 Flavius Blondus, italiensk ämbetsman och humanist
 François Villon, fransk poet, anses ha dött efter detta år

Referenser

Fotnoter

Externa länkar
Flavius Blondus

Flavius Blondus, italienska Flavio Biondo, född 1392 i Forlì, död 4 juni 1463 i Rom, var en italiensk ämbetsman, historiker och humanist. Han myntade ordet ”medeltiden” och är en av de första arkeologerna.

Flavius Blondus var till yrket påvlig sekreterare och följde Eugenius IV i landsflykt 1444 till Florens och Ferrara. Under sitt liv hann han även ha tjänst hos Nicolaus V, Callixtus III och Pius II. 

Redan i ungdomen hade hans intresse väckts för antiken, då han fann ett manuskript med Ciceros dialog Brutus. Under hans levnad var romarrikets ruiner tämligen outforskade och begravda av jord. Ett syfte med sina böcker i arkeologi, bland annat De Roma instaurata, var att han hade en vision om att återställa Rom så som det en gång hade sett ut. De Roma instaurata fick även betydelse för att uppväcka den italienska patriotismen samt för synen på påvedömet som en fortsättning på romarriket. För De Roma instaurata har han kallats en av de första arkeologerna, eftersom det är den äldsta systematiska framställningen av antika ruiner. 

Han skrev även verk i historia, vilka han byggde på egna resor i Italien. I Historiarum ab Inclinatione Romanorum Imperii utgår han från det begrepp av en mörk epok mellan antiken och hans egen tid som Leonardo Bruni tidigare framställt, och myntar själv uttrycket medeltid för denna epok.

Flavius Blondus är begravd i kyrkan Santa Maria in Aracoeli i Rom.

Bibliografi 
Arkeologi
 De Roma instaurata (3 band, 1444–1446)
 De Roma triumphante (1459)
Övriga ämnen
 Italia illustrata (skriven omkring 1448 och 1458, utgiven 1474)
 Historiarum ab inclinatione Romanorum imperii decades (skriven mellan 1439 och 1453, utgiven 1483)
 De Origine et Gestis Venetorum

Källor

Externa länkar

Italienska historiker
Italienska arkeologer
Födda 1392
Avlidna 1463
Män
Personer från Forlì
Vimperg

Vimperg är en spetsig prydnadsgavel som användes i gotisk arkitektur för en gavelliknande kröning över portaler och fönster och kallas även en prydnadsgavel. Utanför den omedelbara arkitekturen finns vimpergen också som motiv i gotiskt snideri.

Etymologi
Termen har dokumenterats på tyska sedan 900-talet (fornhögtyska wintberga, mellanhögtyska wintberge). Den ursprungliga betydelsen var "det som skyddar mot vinden, döljer [birgt på tyska]". Det som ursprungligen avsågs var gavelpartier som sticker upp över taket. I detta sammanhang återfinns wintberge även i äldre källor i betydelsen "merlon" ( nämner medelhögtyska wintburgelin "merlon"), ibland även "Wimperg" som "tandliknande toppförlängning av bröstvärnets parapet med en krenelering".

Former
Wimpergen anses vara ett arkitektoniskt element i form av en prydnadsgavel som förstärker den gotiska stilens höjddrift. Den kan flankeras, ramas in eller till och med upptas av tinnar. Wimpergens gavelsluttningar var ofta inramade av krokar. Dess gaveltopp är ofta utförd som gavelblomma, till exempel som en korsformad prydnad. På tyska har namnet Frauenschuh ("damsko") överförts för wimperger med en spets som hänger över framtill. Gavelfältet kan lämnas slätt, men det är ofta fyllt med inledande eller genombrutna spår.

Heraldik
Vimpergen har också bidragit till några vapensköldar som en del av en heraldisk figur. Övervägande används det arkitektoniska föremålet för att placera ett vapen i det fria utrymmet under benen som utfyllnad och ornament. För heraldiken är det viktigare att det finns representerat i vapnet. Byggnadsdelen i vapnet nämns i blazonen och bör då också lämpligen uppmärksammas av vapenmålaren. Ett bra exempel är staden Kamenz' vapen. Här finns, enligt beskrivningen av vapenskölden, en gyllene vimperg dekorerad med krokar på en gyllene krenelering. Ofta beskrivs vimpergen som en "triangulär gavel", och den behöver inte alltid flankeras av krokar eller ha en prydnad överst. Antalet vapensköldar med en vimperg förblir hanterbart. I beskrivningen av Fehrbellins vapen före 1993 kunde man läsa om quatrefoilen i vimperg.

Referenser

Noter

Externa länkar 

Begrepp inom arkitektur
Gotik
Heraldik
Paul O'Neill

Paul Henry O'Neill, född 4 december 1935 i Saint Louis i Missouri, död 18 april 2020 i Pittsburgh i Pennsylvania, var en amerikansk affärsman och politiker. Han var bland annat verkställande direktör för metallindustriföretaget Alcoa 1987–1999 och USA:s finansminister under president George W. Bush 2001–2002.

Han var gift med Nancy Jo Wolfe och hade fyra barn.

Referenser

USA:s finansministrar
Personer inom USA:s näringsliv under 1900-talet
Födda 1935
Män
Avlidna 2020
Amerikanska politiker under 2000-talet
Personer från Saint Louis