kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Monte Cassino

Monte Cassino är ett kloster i regionen Lazio i Italien, ett par kilometer väster om staden Cassino, och cirka 130 kilometer söder om Rom. Det är beläget på ett 520 meter högt berg med samma namn.

Romersk tid 

Under romartiden låg det en helgedom tillägnad guden Jupiter på toppen av berget.

Klostrets grundande 

Ungefär år 529 grundades Benediktinordens moderkloster på Monte Cassino av Benedikt av Nursia genom att han och hans anhängare förstörde den gamla helgedomen och byggde det kristna över ruinerna.

Monte Cassinos strategiska placering har gjort att strider rasat här, och klostret har plundrats och förstörts ett otal gånger under århundradena. År 584 blev det jämnat med marken av langobarder, och de överlevande benediktinerna flyttade till Rom, där orden under bland andra påven Gregorius den stores ledning stannade i över 100 år. Sedan klostret återupprättats år 718 följde en blomstrande period för orden.

År 883 blev klostret åter plundrat och nedbränt av saracener. Det återuppbyggdes och nådde höjden av sitt anseende på 1000-talet under påve Viktor III (som då var Abbot Desiderius). Antalet munkar växte till över hundra. Biblioteket, manuskripten från klostrets skrivstuga samt skolan för manuskript-illumination blev berömda.

Klostrets byggnader var magnifikt konstruerade. Konstnärer hämtades från Amalfi, Lombardiet, och ända från Konstantinopel för att handleda arbetet. År 1071 invigde påve Alexander II den praktfullt ombyggda kyrkan.

År 1349 förstördes klostret av en jordbävning. Det byggdes om, men här inleddes en lång period av förfall. 1321 ändrade påven Johannes XXII klosterkyrkan till en katedral, och klostrets självständighet var till ända. 1505 slogs klostret ihop med klostret av St. Justina av Padua. 1799 plundrade Napoleon I klostret, och 1866 upplöstes klostret liksom övriga italienska kloster och indrogs till staten men blev ett italienskt nationellt monument på grund av sina stora samlingar handskrifter, böcker och konstföremål och vården anförtroddes några ännu kvarvarande munkar.

Den senaste förstörelsen av klostret skedde vid Slaget om Monte Cassino under andra världskriget. Berget Monte Cassino ansågs av vissa amerikanska generaler vara en viktig stödjepunkt i Gustavlinjen, tyskarnas huvudförsvarslinje i Italien. Den 15 februari 1944 raserades det helt, efter att 229 amerikanska bombplan fällt 435 ton spräng- och brandbomber över klostret och dess närmaste omgivning. Senare undersökningar från amerikanskt håll har dock visat att klostret inte var bemannat av tyska soldater. 

Efter kriget återuppbyggdes klostret igen med ekonomiskt stöd av den italienska staten. Under återuppbyggnaden återfann man en grav som anses vara Benedictus. Påve Paulus VI nyinvigde det 1964.

Se även 
Benedikts regel
Stefan IX
Nicolaus II
Odo de Cluny
Slaget om Monte Cassino

Referenser

Noter

Externa länkar 

Monte Cassino, officiell webbplats

Kloster i Italien
Byggnader och anläggningar i Lazio
Benediktinkloster
Bengt Häger

För den åländske politikern med detta namn, se Bengt Häger (politiker)
Bengt Nils Richard Häger, född 27 april 1916 i Malmö, död 2 november 2011 i Stockholm, var en svensk danskritiker, dansskribent och museichef.

Bengt Häger var son till grosshandlarparet Alfred och Elly Häger i Malmö. Åren 1936-44 studerade han paleografi, litteraturhistoria, konsthistoria, teaterhistoria och ekonomi vid Stockholms högskola samt tog lektioner i dans hos bland andra koreograferna Artillio Meurk och Michail Fokin.

Han var danskritiker och -skribent från 1940 i bland annat Morgon-Tidningen, Stockholmstidningen och Veckojournalen och var ordförande i Dansfrämjandet 1944–1964. Mellan 1947 och 1950 var han museichef för det av Rolf de Maré grundade Les Archives internationales de la Danse i Paris. Han grundade tillsammans med Rolf de Maré Dansmuseet i Stockholm  och var dess intendent 1953–1989, rektor för det av honom grundade Koreografiska institutet (nuvarande Dans- och cirkushögskolan) i Stockholm 1963–1971 och president för danssektionen inom Unesco 1977–1988. År 1989 blev han bibliotekarie vid Carina Ari-biblioteket. Han tilldelades professors namn 1985 och medaljen Illis Quorum av åttonde storleken 2001.

Bengt Häger var 1944–1953 gift med den danska författaren Pipaluk Freuchen (1918–1999), med vilken han fick dottern Navarana, och från 1954 med den indiska dansaren Lilavati Devi (1925–2002), med vilken han fick sonen Richard Häger, kapellmästare (född 1964). Makarna är begravda på Solna kyrkogård.

Bibliografi

Filmografi
1954 – Balettprogram

Referenser

Noter

Övriga källor 
Om Bengt Häger på Carina Ari Stiftelsernas webbplats, läst 2011-11-04
 

Svenska innehavare av professors namn
Svenskt museifolk
Mottagare av Illis Quorum
Personer från Malmö
Personer i Sverige under 1900-talet
Gravsatta på Solna kyrkogård
Födda 1916
Avlidna 2011
Män
Balettprogram

Balettprogram är en TV-film från 1954. Filmen var en del av Sandrews TV-vecka där provsändningar av TV-program sändes över Stockholmsområdet maj 1954. Sändningsdatum var 17 maj 1954.

Handling 
I filmen visas tre dansnummer: Svansjön, Movement och Medea.

Rollista  
Bengt Häger - presentatör 
Ellen Rasch   
Björn Holmgren   
Birgit Åkesson   
Gerd Andersson - Kreusa 
Wilhy Sandberg - Jason 
Elsa-Marianne von Rosen - Medea

Referenser

Externa länkar 
Balettprogram på Filmarkivet.se

Svenska dansfilmer
Svenska TV-filmer
TV-filmer 1954
Svenska filmer 1954
Svenska kortfilmer
Kortfilmer 1954
Jakob Henrik Zidén

Jakob Henrik Zidén, född 31 oktober 1785 i S:t Mårtens, död 27 oktober 1808 vid Virta bro, var en svensk militär, omnämnd i Fänrik Ståls sägner.

Biografi 
Han föddes i S:t Mårtens socken i Åbo och Björneborgs län som son till prosten Jakob Zidén och Kristina Elisabet Fahlberg. Jakob Henrik Zidén visade tidigt intresse för krigaryrket och skrevs in 1797, bara elva år gammal, som förare vid Åbo läns regemente. Efter att året efter ha blivit student i Åbo tog han avsked från regementet 1801 men redan  1804 blev han åter förare vid sitt gamla regemente och befordrades till fältväbel samma år. Under finska kriget utmärkte han sig, speciellt vid slaget vid Haistila den 17 mars 1808, och blev befordrad till fänrik vid det nyuppsatta Vasa regemente. Han utmärkte sig åter för synnerlig tapperhet i anfallen mot staden Kuopio i juni. Brigadchefen Johan August Sandels berömde honom i en rapport för mod i striden vid Kelloniemi nära Toivola den 30 juni.

I slaget vid Virta bro den 27 oktober 1808 leder fänrik Zidén som vanligt några meter framför sin pluton från Pedersörekompaniet i anfallet mot de ryska styrkorna under general Nikolaj Aleksejevitj Tutjkov och får flera sår. Med det mod han så ofta tidigare visat fortsätter han framryckningen tills han slutligen träffas av ett druvhagel i pannan och dör. 

För sina insatser belönades han med både silver- och guldmedalj för tapperhet i fält  och hyllas i dikten "Löjtnant Zidén" i Runebergs diktsamling Fänrik Ståls sägner. Hans namn finns dessutom på Virtamonumentet från 1885.

Jakob Henrik Zidén gifte sig med Albertina Kreander som efter Zidéns död gifte om sig med mönsterskrivaren Johan Ithimaeus.

Källor 
 
 

Finländska militärer
Personer i Fänrik Ståls sägner
Personer i finska kriget
Personer från Egentliga Finland
Födda 1785
Avlidna 1808
Män
Finlandssvenska militärer
Nike från Samothrake

Nike från Samothrake (grekiska: Νίκη της Σαμοθράκης) är en 245 centimeter hög marmorskulptur föreställande den grekiska segergudinnan Nike. Skulpturen är ett av den hellenistiska konstens största mästerverk.

Den restes omkring 190 f.Kr. av invånarna på den lilla ön Samothrake i norra Egeiska havet för att högtidlighålla minnet av segern i ett sjöslag. Konstnären antas vara från Rhodos.

Skulpturen påträffades 1863 och finns idag på Louvren i Paris. Upptäckten av statyn gjordes av fransmannen Charles Champoiseau.

Bildgalleri

Referenser 

Antika grekiska skulpturer
Marmorskulpturer
Skulpturer på Louvren
Skulpturer från 100-talet f.Kr.
Skulpturer med motiv från grekisk-romersk mytologi
Chefsminister

Chefsminister () är titeln på regeringschefer i de primära administrativa enheterna (delstater, provinser) i ett antal länder med kolonialt arv från Storbritannien samt i en del självstyrande brittiska territorier. Titeln används ej för dessa länders nationella regeringschefer där istället premiärminister är i bruk.

Historik
1955 fick den brittiska kronkolonin Singapore sin första demokratiskt valda regeringschef, David Saul Marshall, som hade titeln chefsminister. Chefsminister var även titeln på regeringscheferna i de nominellt autonoma bantustanerna i Sydafrika under apartheid. Regeringscheferna på Turks- och Caicosöarna och Brittiska Jungfruöarna hade också titeln fram till 2006 respektive 2007.

Användning idag
Titeln används idag för regeringschefer i Indiens delstater, Pakistans provinser, Sri Lankas provinser, Malaysias delstater samt två av Australiens territorier. Dessutom ges titeln till regeringscheferna i de brittiska kronbesittningarna Isle of Man, Guernsey och Jersey samt vissa av Storbritanniens utomeuropeiska territorier som har erhållit självstyre.

Källor

Politiska titlar
Regeringsämbeten
Scheduled castes

Scheduled castes (SC) och det närbesläktade scheduled tribes (ST) är en juridisk term använd i Indien om lågkastiga invånare respektive ursprungsfolk berättigade till kvotering vad gäller bland annat statliga tjänster och utbildningsplatser samt politisk representation. Utbildningsplatser idag regleras enligt modellen för att alla grupperingar inom landet ska erhålla, distribuerat genom ett kvoteringssystem, ett givet antal högre utbildningsplatser i relation till deras proportionerliga storlek till totalbefolkningen. Totalt omfattar SC 1108 kaster och ST 744 stammar, som 2011 sammantaget omfattade cirka 305 miljoner personer, motsvarande ungefär 25 % av Indiens befolkning. Listningen sker per delstat, och en och samma kast eller stam kan ha olika status i olika delstater. Åtminstone till och med folkräkningen 2001 kan endast hinduer, sikher och buddhister hänföras till SC, medan ST kan omfattar alla religioner.

Se även 
 Adivasi
 Dalit
 Kastsystemet i Indien

Källor 

Politik i Indien
Indiens etnologi
Indiens rättsväsen
Bångbro

Bångbro är ett mindre samhälle strax sydost om Kopparberg i Ljusnarsbergs kommun, Västmanland (Örebro län). Bångbro och Kopparberg har med tiden vuxit ihop, och en exakt gräns mellan orterna finns inte. Tidigare var Bångbro ett utpräglat industrisamhälle med stålindustri, ägd av SKF. Stålverket såldes på 1980-talet till Uddeholms-koncernen som lade ned verksamheten 1987.

Industrihistoria

Bångbro Järnverk anlades i början av 1870-talet vid Garhytteån, som förenar sjön Norra Hörken med Norrsjön. Initiativtagare var bruksägaren Leo Wallmo (som senare fick en väg uppkallad efter sig; Wallmovägen). Man hade ursprungligen planerat att uppföra fyra masugnar, bessemerverk, valsverk, gjuteri, mekanisk verkstad m.m. för de 1,5 milj. kr som fanns tillhands. Arbetet med att anlägga det nya järnverket började i januari 1872. Hösten 1874 hade man inte bara hunnit använda upp hela aktiekapitalet, bolaget hade dessutom hamnat i betydlig skuld. Järnverket bestod då av två masugnar, bessemerverk, gjuteri, mekanisk verkstad, cirkelsåg och ett stort kolhus samt arbetarbostäder. Utöver det hade man anlagt en 2000 meter lång kanal, inköpt en mindre jordegendom samt ett gruvfält. 

Ungefär samtidigt som järnverket stod färdigt slutfördes också arbetet med byggandet av Frövi-Ludvika Järnväg. Järnvägen (som senare skulle ingå TGOJ) hade byggt en station vid Bångbro, och dit drogs nu ett industrispår från järnverket. Den ekonomiska krisen var dock ett faktum och Bångbro järnverk köptes av Motala Verkstad, som sålde det vidare redan 1890 till ett nybildat bolag: AB Bångbro Rörverk. 

Laxå Bruks AB kom under 1900-talets början att bli delägare i järnverket, och 1929 blev det inordnat Hellefors Bruks AB (där Laxå bruk ingått sedan 1917). I samband med att denna koncern slutligen splittrades 1958 övergick ägandet till Svenska Kullagerfabriken (SKF). Stålindustrin, som kom att bli den största enskilda arbetsgivaren i Ljusnarsbergs kommun, såldes på 1980-talet till Uddeholms-koncernen. 1987 lade Uddeholm Strip Steel slutligen ned kallvalsverket, och drygt 200 anställda blev arbetslösa.

Ett flertal nya företag startades dock i Uddeholms gamla lokaler (som delades upp), och några av företagen har fortfarande anknytning till stålbranschen.

Övrigt
Våren 1977 drabbades samhället av stora problem vid snösmältningen då bron på genomfartsleden (vid den tiden: Riksväg 60) revs ner av vattenmassorna. En temporär bro installerades ganska omgående och tjänstgjorde som förbindelse över ån under lång tid framöver.

1988 byggdes en ny väg förbi Kopparberg/Bångbro vilket gjorde att trafiken genom samhället minskade drastiskt.

Externa länkar
Bångbro Folket hus
  Aktiebolaget Bångbro Rörverk - Iron and Steel in Sweden (1920)

Källor
 

Orter i Ljusnarsbergs kommun
Bruksorter i Sverige
Karasutengu

Karasutengu, kråkliknande variant av tengu, ett sagoväsen i japansk mytologi. Den har en näbb och svart fjäderdräkt.

Japansk mytologi
WP:Projekt Japan
Nihonshoki

Nihonshoki (japanska 日本書紀 "Japans krönika i enskilda skrifter", även Nihongi 日本紀, "Japans krönika") är den näst äldsta bevarade boken om Japans uråldriga historia.

Boken 
Nihonshoki är skriven på klassisk kinesiska och omfattar 30 kapitel.

Den börjar, likt Kojiki, med mytologiska berättelser bland annat om hur Amaterasu skapade Japan, men innehåller också för historiker ovärderlig information om dåtida skeenden och händelser under 700-talet.

Historia 
Nihonshoki avslutades år 720 under redigering av Toneri-shinnō (prins Toneri), son till Tenji-tennō (kejsare Tenji) under kejsarinna Genshō.

Det äldsta bevarade manuskriptet är "Shitennōji-exemplaret" som dateras till kring slutet av Naraperioden och början på Heianperioden.

Den första översättningen till engelska "Nihongi, Chronicles of Japan from the Earliest Times to A.D. 697", gjordes 1896 av brittiske William George Aston, en översättning som än idag betraktas som ett standardverk.

Se även 
5082 Nihonsyoki

Externa länkar 

 om Nihonshoki
 Nihonshoki (engelsk text, W. G. Aston)

Japans historia
Historisk litteratur
WP:Projekt Japan
Dagobah

Dagobah är en fiktiv planet och ett planetsystem som förekommer i Star Wars-filmerna. På den här planeten bor jediriddaren Yoda i sin självvalda exil. Hit kommer Luke Skywalker för att fullfölja sin jediträning i filmen Rymdimperiet slår tillbaka. 

Det är en träskplanet med många mörka grottor, skogar och vattenmonster. På Dagobah finns också "Cave of despair", en grotta som i filmerna används för att fullfölja Lukes jediträning.

Källor

Fotnoter

Fiktiva planeter i Star Wars
Fiktiva skogar
Yamabushi

Yamabushi (山伏) kallades de asketiska krigare (samurajer) bosatta i bergsområden i historiska Japan. De var följare av shugendo, en lära som antog att man kunde nå övernaturliga krafter genom asketisk levnad.

Japans militärhistoria
Religiösa titlar
WP:Projekt Japan
Japanska ord och uttryck
Heike monogatari

Heike monogatari (japanska 平家物語, ungefär Berättelser om Heike) är en historisk bok från Japans uråldriga historia.

Boken 
Heike monogatari är skriven på Kanji och är en episk berättelse om de två klanerna Minamoto och Taira, som stred om herraväldet över Japan i slutet av 1100-talet.

Berättelsen omfattar 13 kapitel fördelade på 3 avsnitt:
 avsnitt 1 med huvudperson generalen Taira no Kiyomori
 avsnitt 2 med huvudperson generalen Minamoto no Yoshinaka
 avsnitt 3 med huvudperson generalen Minamoto no Yoshitsune

Historia 
Heike monogatari var från början en samling muntliga berättelser som framfördes av kringresande berättare, ofta munkar, och som framfördes ackompanjerad av en "biwa" (ett stränginstrument).

Den första sammanställningen gjordes troligen av den lärde Yukinaga redan kring år 1240 och den version som idag betraktas som slutversion nedtecknades av en lärjunge till den blinda munken Kakuichi år 1371.

Den första översättningen till engelska "The Heike Monogatari", gjordes 1918 av brittiske Arthur Sadler (1), en översättning som idag betraktas som ett standardverk är "The Tale of the Heike" av amerikanske Helen Craig McCullough från 1988 (2).

Externa länkar 
 om Heike monogatari
 Heike monogatari (engelsk text)
 Heike monogatari (japansk text)

Japans historia
Historisk litteratur
Epos
WP:Projekt Japan
James Braid (golfspelare)

James Braid, född 6 februari 1870 i Fife, död 27 november 1950, var en  skotsk professionell golfspelare som var en av spelarna i det så kallade Triumviratet på 1920-talet, tillsammans med Harry Vardon och John Henry Taylor.

Braid arbetade på en klubbfabrik när han blev professionell 1893. Han debuterade i The Open Championship 1894 och fick 1895 möta det årets vinnare John Henry Taylor i en utmanarmatch som slutade oavgjort och Braid blev berömd över en natt. Till en början hade Braid problem med sin puttning men arbetade bort det med hjälp av en aluminiumputter år 1900. Därefter vann han fem The Open Championship och fyra PGA Championship. Han kom dessutom tvåa i The Open 1897 och 1909.

Han var en av grundarna av PGA 1901 och var organisationens förste ordförande. 1912 drog sig Braid tillbaka från golfen och blev klubbpro på  Walton Heath där han var medlem i 45 år. Han arbetade även som banarkitekt och anses som uppfinnaren av dogleg. Han har bland annat designat "King's Course" och "Queen's Course" på Gleneagles samt Carnoustie, Troon, Prestwick och Ballybunion.

James Braid blev hedersmedlem i R&A 1950, samma år han dog. 

James Braid Ritade även Elie golf course i fife Skottland, nära st. Andrews, vilket är en högt rankad golfbana för inbitna golfare!!

Majorsegrar
1901 The Open Championship
1905 The Open Championship
1906 The Open Championship
1908 The Open Championship
1910 The Open Championship

Övriga segrar
1903 PGA Championship
1905 PGA Championship
1907 PGA Championship
1910 French Open
1911 PGA Championship

Externa länkar
James Braid på About.com

Litteratur
Golflexikon, Bokförlaget Bra Böcker AB, Höganäs 1995



Skotska golfspelare
Födda 1870
Avlidna 1950
Män
Personer från Fife
Damietta

Damietta (, Dumyāt) är en hamnstad och administrativ huvudort för guvernementet Damietta, Egypten. Staden är belägen vid Medelhavet och Nildeltat, omkring 200 km norr om Kairo. Damietta består av två administrativa områden, kismer, och har cirka 260 000 invånare.

I det forntida Egypten var staden känd som Tamiat, men den förlorade sin betydelse under den hellenska tiden efter grundandet av Alexandria.

Damietta var av betydelse under 1100- och 1200-talen under korstågen. År 1169 anfölls Damietta av en flotta från Kungariket Jerusalem med stöd av det Bysantinska riket, men den besegrades av Saladin.

Vid förberedelserna för det femte korståget 1217 beslöts att Damietta skulle anfallas. Staden hade stort inflytande över Nilens utlopp, och det bedömdes att det därifrån vore möjligt att erövra Egypten. Från Egypten skulle därefter Palestina kunna anfallas och Jerusalem återerövras. Hamnen belägrades och intogs 1219, men redan 1221 var korsfararna besegrade och utdrivna ur Egypten.

Damietta var även målet för det sjunde korståget, lett av Ludvig IX (den helige) av Frankrike. Hans flotta anlände 1249 och erövrade raskt fästningen. När han 1250 blev fången med sin här vid Mansura måste han återlämna den som lösen för sin frihet.

Till förekommande av vidare anfall lät mamluksultanen Baibars blockera Nilmynningen, jämna Damietta med marken och återuppbygga den med förstärkta befästningar ett par kilometer från floden. Idag är en kanal förbunden med Nilen, vilket åter har gjort staden till en betydelsefull hamn.

Källor
 

Orter i Damietta (guvernement)
Utklippan

Utklippan består av öarna Norraskär och Södraskär. Södraskär är även fyrplats. Ögruppen, som ligger i Torhamns socken och Karlskrona kommun i Blekinge, utgör sedan 1988 Utklippans naturreservat.

Fyren på Södraskär uppfördes 1840 som en kombinerad fyr och befästning. Det nuvarande fyrtornet, en Heidenstamfyr, byggdes 1870 enligt Albert Theodor Gellerstedts ritningar och är 30,9 meter högt. Fyren är automatiserad sedan 1972. Det vita ljuset från huvudfyren släcktes ner av Sjöfartsverket 2008, men farledsfyren finns fortfarande kvar. Utklippans fyrplats är statligt byggnadsminne sedan 1935.

Utklippan passeras av många flyttfåglar och bland häckfåglarna är en stor trutkoloni den mest framträdande. På ögruppen finns Utklippans fågelstation, vars ringmärkningsverksamhet påbörjades i liten skala under 1964. Efter det att fyren 1972 avbemannats, hyrde Karlskrona Ornitologiska Klubb en av fyrvaktarnas bostäder. Fram till 2004 har 319 504 fåglar av 194 arter ringmärkts på Utklippan.

På Utklippan finns även flera olika sorters groddjur, bland annat strandpadda och den hotade grönfläckiga paddan. 1994 iscensattes en framgångsrik räddningsaktion då ett 10-tal hanar och ett 100-tal ungdjur av grönfläckig padda inplanterades på ön efter det man konstaterat att endast honor fanns kvar. Flera av djuren på ögruppen klarar inte längre perioder vid saltvatten.

Berggrunden består av granit där inlandsisen har skapat bland annat rundhällar och isräfflor. Vatten och grus har skapat jättegrytor på Södraskär; på Norraskär finns klapperstensfält och äldre strandvallar.

Se även
Torhamns socken

Källor
 Lagskydd, Bebyggelseregistret, Riksantikvarieämbetet. Läst 19 juni 2016.

Noter

Vidare läsning

Externa länkar

Fågelstationer
Öar i Karlskrona kommun
Statliga byggnadsminnen i Sverige
Områden och platser i SMHI:s sjöväderrapport
Öar i Blekinge skärgård
Ögrupper i Sverige
Kroppstyper

Kroppstyper kan syfta på:

 Kroppstyper – en teori som utformades av psykologen William Sheldon på 1940-talet, se Somatyper
 Kroppskonstitution – en teoretisk modell som försökte hitta ett samband mellan människors kroppskonstitution och deras personlighetsdrag, se Kretschmers konstitutionslära
Katedralen i Gloucester

Gloucester Cathedral ligger norr om centrala Gloucester, nära floden.

Katedralen är över 900 år gammal. Den byggdes 1089-1499. Katedralens högsta punkt är centraltornet som är  meter högt. 

Edvard II ligger begraven här.

Katedralen i populärkultur 
Tre av Harry Potterfilmerna har scener som spelats in i katedralen. Det gäller första, andra och sjätte filmerna och de miljöer som skildras är Hogwarts korridorer, de talande porträtten, spökscener och toalettscener.

Externa länkar 

 Officiell webbplats 
 Overnight Harry Potter Locations - 2 Days

Gloucester
Engelska kyrkans kyrkobyggnader
Byggnader och anläggningar i Gloucestershire
Kröningskyrkor
Gloucester
Sandis Ozoliņš

Sandis Ozoliņš, född 3 augusti 1972 i Sigulda, Sovjetunionen, är en lettisk före detta professionell ishockeyspelare som var lagkapten för Dinamo Riga i KHL. Han spelade tidigare för NHL-lagen San Jose Sharks, Colorado Avalanche, Carolina Hurricanes, Florida Panthers, New York Rangers och Mighty Ducks of Anaheim. Ozoliņš spelade två VM och tre OS med Lettlands ishockeylandslag.

1995–96 vann Ozoliņš Stanley Cup med Colorado Avalanche. 1996–97 gjorde han 23 mål och 45 assist på 80 matcher och var en av finalisterna till James Norris Memorial Trophy som ligans bästa back. 

1994, 1997, 1998, 2000, 2001, 2002, 2003 spelade han All Star-matcher i NHL.

Den 27 maj 2014 meddelade Ozolins officiellt att han lägger av som spelare för att satsa på en politisk karriär.

Statistik

Klubbkarriär

Internationellt

1 - Det sovjetiska landslaget upplöstes under turneringen och återkallades som OSS, men eftersom Ozoliņš och Sergejs Žoltoks var från Lettland, som inte var medlem i OSS, protesterade andra lag. Protesten avslogs.

Externa länkar

Sandis Ozolinsh NHL Statistics - Hockey-Reference.com
 Sandis Ozolinsh - nhl.com
 Sandis Ozolinsh - Legends of Hockey
Ozolins slutar

Spelare valda i NHL Entry Draft 1991
Lettiska ishockeyspelare
Födda 1972
Män
Idrottare från Riga
Levande personer
Spelare i San Jose Sharks
Spelare i Colorado Avalanche
Spelare i Carolina Hurricanes
Spelare i Florida Panthers
Spelare i New York Rangers
Spelare i Mighty Ducks of Anaheim
Spelare i Dinamo Riga
Spelare i Worcester Sharks
Lettiska idrottare under 1900-talet
Lettiska idrottare under 2000-talet
Spelare i Kansas City Blades
Stanley Cup-mästare 1996
Spelare valda av San Jose Sharks i NHL Entry Draft