kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Konvertibilna marka

Konvertibilna marka (KM - Konvertibilna marka / конвертибилна марка) är den valuta som används i Bosnien och Hercegovina. Valutakoden är BAM. 1 Konvertibilna marka (pluralform Konvertibilnih maraka) = 100 feninga (singularform fening).

Sedlar förekommer i två olika utföranden, ett som utfärdas av federationen Bosnien och Hercegovina och ett som utfärdas av Republika Srpska. Båda är dock giltiga i hela landet.

Valutan infördes juni 1998 och ersatte bosnisk och hercegovinsk dinar, kroatisk kuna och serbisk dinar som ett resultat av Daytonavtalet.

Valutan har en fast växelkurs sedan 2002 till 0,511 euro (EUR €), det vill säga 1 BAM = 0,51 EUR och 1 EUR = 1.95 BAM, och mellan 1998 och 2001 till 1 D-mark, samma som 0,511 €.

Användning 
Valutan ges ut av Centralna Banka Bosne i Hercegovine - CBBH som grundades 1997. CBBH har huvudkontoret i Sarajevo.

Valörer 
 mynt: 1, 2 och 5 marka
 underenhet: 5, 10, 20 och 50 feninga
 sedlar: 10, 20, 50, 100 och 200 maraka

Externa länkar 
 Centralbanken CBBH

Bosnien och Hercegovinas ekonomi
Europeiska valutor
Aslan Maschadov

Aslan Maschadov (; ), född 21 september 1951 i Karaganda, Kazakiska SSR, Sovjetunionen, död 8 mars 2005 i Tolstoj-Jurt, Tjetjenien, var en tjetjensk militär och politiker. 

Aslan Maschadov blev överste i Röda armén och var under kalla kriget stationerad i bland annat Ungern. Sedan ett självständigt Tjetjenien utropats blev han stabschef för dess armé. Han ledde de tjetjenska rebellstyrkorna under det första Tjetjenienkriget 1994–1996 och var den tjetjenska sidans chefsförhandlare i de förhandlingar som avslutade kriget.

Maschadov uppfattades allmänt som mer pragmatisk än de andra tjetjenska rebelledarna. Han valdes i januari 1997 till Tjetjeniens president i ett internationellt övervakat val. Den 8 mars 2005 meddelade ryska medier att Aslan Maschadov skjutits ihjäl av ryska specialstyrkor och tjetjenska grupper. Liket visades upp i rysk TV.

Källor

Tjetjenska politiker
Födda 1951
Avlidna 2005
Män
Tjetjenska militärer
Balboa (dans)

Balboa är en swingdans från Kalifornien, USA.

Balboa utvecklades i Kalifornien under 1920-1930-talen. Det finns indikation på att dansen har ett samröre med Charleston. Dansen dansas till jazzmusik av swingtyp. Balboan dansas mycket tätt, bröstkorg mot bröstkorg. Balboa kan dansas i alla tempon, inklusive mycket snabbt.

Under 1920-talet korsbefruktades balboan med swingdans såsom den utfördes i Kalifornien vid denna tid, en dans besläktad med men inte identisk med lindy hop. Resultatet av denna korsbefruktning kallas idag bal-swing. 

Sedan 1980-1990-talen har dansen börjat spridas utanför Kalifornien. Många lärare från bland annat USA har bidragit till dansens ökade popularitet och spridning. Idag är den på stark frammarsch över hela världen. I Norden har dansen fått fäste sedan början av 2000-talet.

Grundsteg i balboa 

Grundsteget kan i olika versioner göras på stället eller med förflyttningar.

Relaterat 
 Swingdans
 Charleston
 Swing

Danser
Swingdans
Swingdans

Swingdanser är en grupp danser som har sina rötter i Charleston, Break Away  och afrikansk dans. Lindy hop är ett slags swingdans. Ibland menas med ordet de danser som dansas till swingmusik, och ibland även lindy-avknoppningar som dansas till annan musik såsom east coast swing och west coast swing.

Olika swingdanser
Lindy hop (jitterbug)
West Coast Swing
East Coast Swing
Balboa
Charleston
Bugg
Dubbelbugg
Boogie woogie
Rock'n'roll
Steppdans

Se även
Swing

Danser
Pardanser
Tävlingsdanser
Jacquardvävstol

Jacquardvävstolar, uppkallade efter uppfinnaren Joseph-Marie Jacquard , är som regel mekaniskt styrda och skötta, men även manuella jacquardvävstolar existerar. I och med mekaniseringen av produktionen gjorde också männen sitt intåg i den vävande världen. Jacquardvävstolarna, framför allt de halvmanuella, fordrade styrka i benen att arbeta med.

När vävstolen patenterades 1805 möttes den av hårt motstånd från väveriarbetare, men redan 1812 fanns 11 000 vävstolar i bruk i Frankrike där den uppfanns. Staden Lyon var vid den tiden sidenväveriets medelpunkt i Europa.

Främsta skillnaden mot den traditionella vävstolen är att varje enskild varptråd kan styras oberoende av de andra. Upp till 1792 varptrådar kan på så sätt styras helt separat från övriga trådars rörelser upp och ned.

Elektroniskt styrda jacquardmaskiner kan styra upp till 10 000 trådar oberoende av varandra.
KA Almgrens sidenväveri startade 1833 i Stockholm, en av de första väverier i Sverige som började använda den nya tekniken.

Se även
Jacquard

Referenser

Vävredskap
Franska uppfinningar
Trasmatta

En trasmatta vävs i en vävstol av inslag av matt-trasor och varp av till exempel bomulls- eller lintråd. Tuskaft, kypert och rosengång är vanliga vävtekniker och bindetrådsvävar som ger vändbara trasmattor där baksidan är omvänd mot framsidan.

Variationsmöjligheterna i mönsterrapporterna är obegränsade och beror på grad av fantasi och tillgång till trasor. För att öka variationsmöjligheterna kan varpen varieras med olikfärgade trådar som ger effekter i mattorna.

Mattor vars inslag utgörs av stränggarn med ovan nämnda vävtekniker kan ibland gå under begreppet trasmattor, men borde heta bara mattor eller stränggarnsmattor. Om ripsteknik används kallas resultatet för ripsmatta.

Trasmattornas föregångare var trasväven. Men på golvet hamnade de inte förrän efter 1860-talet då pappersmassan kunde göras av trä istället för av linnelump. Allteftersom efterfrågan av lump minskade började man klippa tyget i långa remsor som skarvades och vävdes till trasmattor. När golven, som ju ofta var dragiga, täcktes av mattor fick de snusande männen inte längre spotta på golvet. Därmed gjorde spottlådorna, och litet senare spottkopparna sitt inträde i hemmen. 

Ordet trasmatta finns belagt i svenskan sedan 1824.

Trasmattor finns nu med på den nationella förteckningen över levande kulturarv, enligt Unescos konvention om tryggande av immateriellt kulturarv.

Referenser 
 

Vävning
Mattor
Återvinning
Mattrasor

Mattrasor används som inslag vid vävning av trasmattor. Det finns fler metoder att framställa dem: Man kan riva trasorna om tyget är tunt, men det ger fransiga kanter på trasorna. Metoden att klippa är varierande. Om trasorna klipps med sax får de "öron" som kan sticka upp i mattan. För att få sammanhängande trasor kan kanterna kan snedklippas och sys på maskin, klistras, eller förses med jack där trasorna stoppas in i varandra.

Bredden på trasan beror på om avsikten är att slå in enkelt inslag eller dubbelt. Dubbelt inslag ger stadigare mattor som ligger stilla bättre på golvet och medger en större variation i mönstret och mönsterrapporterna då man kan blanda trasorna friare.

Om trikåmaterial används som trasor blir kanterna luddfria vid klippning och lättare att slå samman, men det ger också mattor som är mer mottagliga för smuts. Jeanstyg å andra sidan ger stadiga mattor som är tunga att slå samman och fordrar stabila vävstolar som förhindras att glida på golvet.

Vävning
Frederick Forsyth

Frederick Forsyth, född 25 augusti 1938 i Ashford, Kent, är en brittisk författare, främst känd för thrillerromaner, varav flera filmatiserats.

Som nittonåring blev han en av de yngsta piloterna någonsin i Royal Air Force, där han tjänstgjorde fram till 1958. Sedan blev han reporter och har arbetat för Reuters och BBC. Han bevakade bl.a. kriget i Biafra och skrev en bok om det: The Biafra Story.

Forsyth fick sitt genombrott med Schakalen (The Day of the Jackal) 1970, filmatiserad år 1973 och 1997.

Bibliografi (i urval)

Priser och utmärkelser 
 The Martin Beck Award 1972

Referenser

Externa länkar 
 Frederick Forsyth hos Skavlan. TV-programmet "Skavlan" sändes i Sveriges Television 2014-10-10.

Brittiska kriminalförfattare
Engelskspråkiga författare
Personer från Ashford
Födda 1938
Levande personer
Män
Hallstätter See

Hallstätter See är en österrikisk alpsjö i delstaten Oberösterreich. Den 8,4 km² stora sjön ligger 508 meter över havet och är 125 meter djup. Sjön genomflyts av floden Traun.

Externa länkar

Insjöar i Oberösterreich
Frankie Fredericks

Nation:  

Frankie Fredericks, född 2 oktober 1967 i Windhoek, Namibia, är en namibisk friidrottare (sprinter) på 100 meter och 200 meter.

Efter Namibias självständighet från Sydafrika 1991 tilläts Fredericks tävla i världsmästerskapen i Tokyo 1991. Namibiern vann där silver på 200 meter efter amerikanen Michael Johnson och placerade sig som femte man på 100 meter (efter de tre amerikanerna Carl Lewis, Leroy Burell och Dennis Mitchell samt britten Linford Christie).

Vid OS 1992 i katalanska Barcelona vann Fredericks Namibias första olympiska medaljer genom att placera sig som andre man på såväl 100 som 200 meter.
Året därefter vann Fredericks Namibias första VM-guld då han segrade på 200 meter.

Vid OS 1996 i Atlanta upprepade Fredericks bedriften från fyra år tidigare; silver på både 100 och 200 meter. Fredericks noterade i dessa två finaler afrikanska rekord med 9,86 s respektive 19,68 s. Segrarna, Donovan Bailey (Kanada) och Michael Johnson (USA) noterade båda världsrekord, 9,84 s respektive 19,32 s.

På grund av skador tvingades Fredericks avstå finalloppen vid VM 1999 och 2001 samt i OS 2000. Karriären avslutades med att Fredericks placerade sig på fjärdeplats på 200 meter i OS 2004 i Aten.

Utöver meriterna utomhus är Fredericks världsrekordinnehavare över 200 meter inomhus med 19,92 s.

Källor 
 Fakta på IAAF:s webbplats

Födda 1967
Namibiska kortdistanslöpare
Världsmästare på 200 meter löpning
Män
Levande personer
Namibiska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1992
Olympiska silvermedaljörer 1996
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1992 från Namibia
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1992
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1996 från Namibia
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1996
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2004 från Namibia
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2004
Traun (flod)

Traun är en 153 km lång biflod till Donau. Den rinner upp vid Kammersee i Steiermark, flyter genom Salzkammergut och mynnar i Donau söder om Linz. Större sjöar är Hallstätter See och Traunsee. 

Tidigare var floden en viktig transportled för salt och timmer. Idag är kraftverken längs floden av ekonomisk betydelse.

Vattendrag i Österrike
Donaus avrinningsområde
Konstantinos Kenteris

Konstantinos Kenteris, (gr.: Κωνσταντίνος Κεντέρης), född 11 juli 1973 i Mytilene, Grekland är en grekisk före detta friidrottare. 

Kenteris överraskade när han som relativt okänd vann OS-finalen 2000 på 200 meter i Sydney på tiden 20,09 före britten Darren Campbell (20,14) och Trinidads Ato Boldon (20.20). Kenteris befäste sin position som världens bäste 200-meterslöpare genom att vinna VM 2001 i Edmonton på tiden 20,04 före sensationen Christopher Williams från Jamaica (20,20) och favoriten Shawn Crawford (20,30). I EM 2002 i München krossade Kenteris allt motstånd. Hans segertid 19,85 innebar mästerskapsrekord och var den bästa tid en europé noterat på låglandsbana. Efter EM trodde många att Kenteris var mannen som skulle överträffa Pietro Menneas europarekord på 19,72 från 1979 och på allvar kunna utmana Michael Johnsons "omöjliga" världsrekord på 19,32 från 1996.

Kenteris var, liksom flera andra grekiska friidrottare, omgärdad av dopningsmisstankar, bland annat till följd av ytterst sparsamt tävlande utanför den grekiska statsgränsen. Inför hemma-OS 2004 var Kenteris favorit på 200 meter och hela Greklands stora hopp. Men Kenteris missade under uppmärksammade former en dopningskontroll tillsammans med Ekaterini Thánou efter en föregiven motorcykelolycka. Bilderna som kablades ut över världen på Kenteris från sjukhuset ledde dock till misstankar om att olyckan i själva verket var en bluff i syfte att undgå kontrollen. TV-bilderna visade en sängliggande Kenteris med löparskor påtagna, vilket är en ytterst ovanlig syn i fråga om en sjukhuspatient. Kenteris tilläts därför inte deltaga i OS och har senare stängts av för dopning.

Personliga rekord 

Födda 1973
Grekiska kortdistanslöpare
Världsmästare på 200 meter löpning
Olympiska guldmedaljörer 2000
Män
Grekiska dopningsfall
Levande personer
Grekiska olympiska guldmedaljörer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2000 från Grekland
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2000
Grekiska idrottare under 1900-talet
Grekiska idrottare under 2000-talet
Ira Levin

Ira Levin, född 27 augusti 1929 i The Bronx i New York, död 12 november 2007 i New York i New York, var en amerikansk författare och dramatiker. Levin är främst känd för sina thrillers, men han skrev även sånger och pjäser. Hans mest kända verk är troligtvis Rosemarys baby.

Filmatiseringar 
Många av Levins verk har filmatiserats, som exempelvis pjäsen Dödsfällan (Deathtrap) i filmen med samma namn med Michael Caine och Christopher Reeve i huvudrollerna. Rosemary's Baby spelades in som film med samma namn 1968 i regi av Roman Polanski med Mia Farrow i huvudrollen. The Stepford Wives har filmats två gånger, 1975 med Katharine Ross och 2004 med Nicole Kidman. Dessutom har det gjorts tv-filmer, The Stepford Children och The Stepford Husbands. Andra kända filmatiseringar är Pojkarna från Brasilien (1978) och Sliver (1993)

Bibliografi i urval 
 1953 - Bädda för död (även som En kyss före döden) - filmatiserad med titeln En kyss före döden (A kiss before dying), svensk översättning: Göran Heden
 1967 - Rosemarys baby, svensk översättning: Suzanne Palme
 1970 - En vacker dag (This Perfect Day), svensk översättning: Nenne Runsten
 1972 - Fruarna i Stepford (The Stepford Wives), svensk översättning: Lisbeth Renner, filmatiserad 1975 och 2004
 1974 - Veronica's Room (pjäs)
 1976 - Pojkarna från Brasilien (The Boys from Brazil), svensk översättning: Astrid Lundgren
 1978 - Dödsfällan (pjäs)
 1991 - Sliver (Sliver), svensk översättning: Jimmy Hofsö
 1997 - Rosemarys son: fortsättningen på Rosemarys baby (Son of Rosemary), svensk översättning: Hans Berggren

Priser och utmärkelser 
 1954 Edgarpriset för bästa debutroman för Bädda för död (A kiss before dying)

Källor

Externa länkar 

Engelskspråkiga författare
Amerikanska kriminalförfattare
Födda 1929
Avlidna 2007
Män
Amerikanska författare under 1900-talet
Maurice Greene (friidrottare)

Nation:  

Maurice Greene, född 23 juli 1974 i Kansas City, Kansas, USA, är en amerikansk före detta friidrottare.

Greene var 1990-talets och början av 2000-talets största stjärna på den manliga kortdistanslöpningen. Greenes första internationella mästerskap var VM 1995 i Göteborg där han blev utslagen redan i kvartsfinalen. Han misslyckades året efter att kvala in till de Olympiska sommarspelen 1996 i Atlanta. 1997 sprang han för första gången under 10 sekunder utomhus på 100 meter och samma år vann han sitt första VM-guld på 100 meter vid VM i Aten. Året efter slog han världsrekordet på 60 meter inomhus när han sprang på 6.39. Vid VM 1999 i Sevilla blev han historisk när han som förste man vann VM-guld på både 100 meter och 200 meter. Segertiden 9,80 på 100 meter var mästerskapsrekord fram till 2009, då detta slogs av Usain Bolts världsrekordlopp på 9,58. 

Den 16 juni 1999 slog han även Donovan Baileys världsrekord på 100 meter när han sprang på 9,79, en tid som tangerade den rekordtid som Ben Johnson sprang på vid Olympiska sommarspelen 1988 men som senare ströks på grund av dopning. Greenes världsrekord stod sig till Asafa Powell 2005 sprang på 9,77. Däremellan hade Tim Montgomery sprungit på 9,78 men det rekordet ströks senare även detta på grund av dopning. 

Greene deltog vid Olympiska sommarspelen 2000 i Sydney där han vann guld på 100 meter och guld i stafett på 4 x 100 meter. Vid världsmästerskapen 2001 tangerande han Carl Lewis bedrift då han vann sitt tredje raka guld på 100 meter. 

VM 2003 i Paris blev ett misslyckande för Greene som blev utslagen redan i semifinalen. Han kom emellertid tillbaka till Olympiska sommarspelen 2004 i Aten där han blev bronsmedaljör på 100 meter, slagen av Justin Gatlin och Francis Obikwelu. Dessutom sprang han tredje sträckan i det amerikanska stafettlaget på 4 x 100 meter som slutade på andra plats, slaget med en hundradel av Storbritannien.

2008 meddelade Greene att han avslutade sin aktiva karriär.

Övrigt 
Greene var, under en tid, den sprinter som (augusti 2007) presterat flest 100-meterslopp på en tid under 10,00 sek, vilket han har gjort 51 gånger.

Referenser
Maurice Greene på World Athletics webbplats
"All time men's best 100 m". Alltime-athletics.com.

Noter

Amerikanska kortdistanslöpare
Världsmästare på 60 meter löpning
Världsmästare på 100 meter löpning
Världsmästare på 200 meter löpning
Världsmästare på 4 x 100 meter löpning
Världsrekordhållare på 100 meter löpning
Amerikanska olympiska guldmedaljörer
Amerikanska olympiska silvermedaljörer
Amerikanska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 2000
Olympiska silvermedaljörer 2004
Olympiska bronsmedaljörer 2004
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2000 från USA
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2000
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2004 från USA
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2004
IAAF Golden League-vinnare
Födda 1974
Levande personer
Män
Personer från Kansas City, Kansas
Schakalen

Schakalen kan avse:

Schakaler – ett rovdjur.
Schakalen – en venezuelanskfödd terrorist, se Ilich Ramírez Sánchez
Schakalen (roman) – en roman av Frederick Forsyth. Romanen har blivit filmatiserad två gånger:
Schakalen (1973) – en film från 1973 med Edward Fox, originaltitel The Day of the Jackal
Schakalen (film, 1997) – en film från 1997 med Bruce Willis och Richard Gere, originaltitel The Jackal
Lunor

Lunor (trissor) är de delar i vävstolen som håller nickepinnarna på plats och som därmed gör det möjligt för skaften att höjas och sänkas när man trampar på tramporna.
Lunorna är alltid minst två till antalet, men kan vara fyra om det är många skaft och man inte har tillgång till varianten av lunor som är avsedda för flera skaft, där grundprincipen bygger på trissor.

Lunor, liksom nickepinnar och skälstickor, uppträder alltid i flertal varför singularformen luna sällan används som ord.

Vävredskap
Emil Hildebrand



Henrik Robert Teodor Emil Hildebrand,  född 22 oktober 1848 i Stockholm, död 24 augusti 1919 i Stockholm, var en svensk historiker och riksarkivarie. Han var son till Bror Emil Hildebrand och Anna Mathilda Ekecrantz samt bror till Hans Hildebrand och Albin Hildebrand. Han gifte sig 1876 med Julia Anna Wilhelmina Centerwall.

Hildebrand blev 1867 student i Uppsala, 1872 filosofie kandidat och 1875 filosofie doktor, inskrevs samma år som extra ordinarie amanuens i Riksarkivet samt utnämndes 1880 till lektor i modersmålet, historia och geografi vid Högre realläroverket på Norrmalm (Norra Real) och 1901 till riksarkivarie. Han tog avsked från riksarkivarietjänsten 1916. Hildebrand införde proveniensprincipen som grund för den svenska arkivvården. Han drev även fram viktiga förändringar inom riksarkivet.

Han blev 1889 ledamot av Vitterhetsakademien, var 1896–1902 sekreterare i Kgl. Samfundet för utgivande av handskrifter rörande Skandinaviens historia, tilldelades 1896 av Svenska Akademien Kungliga priset ("Karl Johans pris") för historiskt författarskap och blev 1908 ledamot av Vetenskapsakademien. Han blev 1913 ledamot av Vetenskapssocieteten i Uppsala.

Hildebrand var 1880 en av stiftarna av Svenska historiska föreningen och var 1881–1905 redaktör för den av föreningen utgivna Historisk tidskrift.

Skrifter (urval)
Engelska samhällsförhållanden före den normandiska eröfringen [Diss. Uppsala universitet, 1875]
Svenska statsförfattningens historiska utveckling från äldsta tid till våra dagar (Norstedt, 1896)
Gustaf Vasa och Berend von Melen (1902)
Svensk stats- och samhällskunskap, lärobok för realskolan och högre folkskolor (Norstedt, 1909) Fulltext

Översättning
 Friedrich von Hellwald: Jorden och dess folk : allmän geografi (Die Erde und ihre Völker) (Fritze, 1878)

Priser och utmärkelser
1847 – Ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien
1889 – Ledamot av Vitterhetsakademien
1896 – Kungliga priset
1913 – Ledamot av Kungliga Vetenskaps-Societeten i Uppsala

Källor

Noter

Externa länkar
 Sällskapet Emil Hildebrands Vänner

Vidare läsning 
 
 Erik Norberg, Emil Hildebrand, 2018.

Personhistoriker
Svenska riksarkivarier
Svenska översättare
Översättare från tyska
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Ledamöter av Vitterhetsakademien
Svenska historiker under 1900-talet
Forskare från Stockholm
Gravsatta på Solna kyrkogård
Födda 1848
Avlidna 1919
Män
Ugglan
Irene Cara

Irene Cara Escalera, känd som Irene Cara, född 18 mars 1959 i Bronx i New York, död 25 november 2022 i Miami i Florida, var en amerikansk sångerska och skådespelare. Cara sjöng främst pop och disco.

Hennes första engagemang som barn och tonåring var en roll i såpoperan Love of Life och i barnserien The Electric Company. Hon är främst känd för ledmotiven till filmerna Fame från 1980, och Flashdance från 1983, låtarna "Fame" respektive "Flashdance... What a Feeling". Från 2011 ledde hon musikgruppen Hot Caramel, som hon turnerade med internationellt.

Källor

Externa länkar 
 
 
Bild på Irene Cara.

Amerikanska discosångare
Amerikanska popsångare
Amerikanska scenskådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Amerikanska barnskådespelare
Skådespelare från New York
Musiker från New York
Personer från Bronx
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska skådespelare under 2000-talet
Amerikanska sångare under 1900-talet
Amerikanska sångare under 2000-talet
Födda 1959
Avlidna 2022
Kvinnor
Falstaff, fakir

Falstaff, fakir är en fiktiv litterär figur i ett antal humoristiska skrifter av Axel Wallengren. Det fungerade även som hans författarpseudonym.  

Falstaff, fakir utgör i regel berättar-jaget i de texter där han förekommer, och utmärks härvid av sin mästrande ton och fullständigt obefintliga självkritik. Fakiren är oerhört rik (dock tillika snål) och i besittning av i princip allt mänskligt vetande. Han bor – när han inte ägnar sig åt polarexpeditioner och andra äventyr – på "mönsterfarmen" Glädjefrid. Axel Wallengrens kamrat, litteraturkritikern Fredrik Vetterlund beskrev i en studie fakirgestalten sålunda:

Litteraturvetare har menat att fakirgestalten är att se som en parodi på det i slutet av 1800-talet av många beundrade nietzscheanska övermänniskoidealet. Namnet är en i sig humoristiskt kontrasterande blandning av det asketiska fakir och den vällustiga karaktären Sir John Falstaff hos Shakespeare. Enligt Nils Palmborgs bibliografi över Wallengrens skrifter skall denne ha använt signaturen "Falstaff" första gången vid publicerandet av dikten "Kyrkspindeln" i tidskriften Ur dagens krönika februari 1891 och sedan nyttjat denna även för diverse kortare humoristiska texter de följande åren. Sammansättningen med ", fakir" användes dock först vid publicerandet av En hvar sin egen professor 1894.

Stundom ser man pseudonymen skriven "Falstaff Fakir", men detta är oriktigt då "Fakir" i detta fall är vare sig ett epitet eller ett namn.

Se även 
 Fakirensällskapet
 fakir

Källhänvisningar 

Axel Wallengren
Svenska litterära figurer
Fiktiva figurer från Sverige
Författarpseudonymer