kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Jamestown

Jamestown kan syfta på:

Geografi

Australien 

 Jamestown (ort i Australien), South Australia, Northern Areas,

Saint Christopher och Nevis 
Jamestown – en tidigare brittisk bosättning på Nevis, se Saint Thomas Lowland

Sankta Helena, Ascension och Tristan da Cunha 

Jamestown, Sankta Helena, huvudstaden på Sankt Helena

USA 

 Jamestown, Indiana, Boone County, 
 Jamestown, Kansas, ort, Cloud County, 
 Jamestown, Kentucky, countyhuvudort, Russell County, 
 Jamestown, Louisiana, Bienville Parish, 
 Jamestown, Missouri, Moniteau County, 
 Jamestown, North Carolina, Guilford County, 
 Jamestown, Ohio, ort, Greene County, 
 Jamestown, Tennessee, countyhuvudort, Fentress County, 
 Jamestown, North Dakota, countyhuvudort, Stutsman County, 
 Jamestown, New York, ort, Chautauqua County, 
 Jamestown, Pennsylvania, Mercer County, 
 Jamestown, Rhode Island, ort, Newport County, 
 Jamestown, Kalifornien, Tuolumne County, 
 Jamestown, Colorado, Boulder County, 
 Jamestown, Washington, Clallam County, 
 Jamestown, Virginia – en engelsk bosättning vid Jamesfloden i nuvarande Virginia
 James Town, Wyoming – en ort i Sweetwater County

Robotskapade Australienförgreningar
Robotskapade USAförgreningar
Sydgeorgien

Sydgeorgien (engelska South Georgia) består av en huvudö samt några mindre öar belägna i Sydatlanten och tillhör Storbritanniens utomeuropeiska territorier. Sedan 1985 utgör Sydgeorgien tillsammans med Sydsandwichöarna ett särskilt brittiskt förvaltningsområde, Sydgeorgien och Sydsandwichöarna. Även Argentina gör anspråk på ögruppen som i argentinsk provinsindelning är en integrerad del av provinsen Eldslandet som en del av departementet Islas del Atlántico Sur.

Geografi 
Öarna har en area av 3 756 km², varav huvudön utgör 3 528 km², och den högsta höjden Mount Paget på huvudön ligger på cirka 2 934 m ö.h.. De saknar inhemsk befolkning och förvaltas i huvudsak från Falklandsöarna, en permanent stationering av forskare och annan personal finns dock vid forskningsstationen i huvudorten King Edward Point, liksom vid museet i närbelägna Grytviken.

Historia 
Sydgeorgien ska först ha siktats 1675 av handelsresande Anthony de la Roche och därefter ha återupptäckts 1775 av kapten James Cook som lade beslag på ön för brittisk räkning och uppkallade den efter kung George III. 

Under 1800-talet började man fånga säl och val runt ön och den första landbaserade valfångststationen, Grytviken, öppnade 1904. Stationen var i drift till 1965. 

Under andra världskriget patrullerade ett beväpnat skepp från Storbritanniens flotta Sydgeorgiens farvatten för att skydda från tyska räder, och man placerade även ut landbaserade kanoner som bemannades av frivilliga norska valfångare.

Under Falklandskriget 1982 ockuperade en grupp från Argentina under ledning av Alfredo Astiz den övergivna valfångststationen Leith Harbour och den 3 april 1982 attackerades Grytviken av argentinska militärstyrkor. Sydgeorgien kunde dock återerövras av britterna den 25 april samma år. Storbritannien hade därefter en liten militär styrka på ön fram till 2001.

Referenser

Externa länkar 

 om Sydgeorgien
 Provinsen Eldslandets officiella webbplats
Sydsandwichöarna

Sydsandwichöarna (engelska: South Sandwich Islands) är en brittisk ögrupp i södra Atlanten, cirka 600 km sydöst om Sydgeorgien. Det är ett område inom Brittiska Antarktis. Både Storbritannien och Argentina gör anspråk på ögruppen, men enligt Antarktisfördraget tillhör öarna ingen stat.

Geografi
Öarna är elva till antalet och med en sammanlagd area av 310 km². Den högsta punkten är Mount Belinda på Montagu Island ligger på cirka 1 370 m ö.h.. De obebodda Sydsandwichöarna är verksamma men snötäckta vulkaner. Större delen av året är öarna snö- och istäckta – förutom under en kort period under försommaren.

Vid Sydsandwichöarna ligger Sydsandwichgraven. Både öarna och djuphavsgraven sträcker ut sig i en båge, vid kanten mellan två tektoniska plattor. I öster finns Sydamerikanska plattan, i väster den lilla Sandwichplattan (och väster om den Scotiaplattan).

Öarna
Från norr till söder består ögruppen av följande öar:

Historia 
De åtta södra öarna upptäcktes 1775 av James Cook och de tre norra 1819 av Fabian Gottlieb von Bellingshausen. 

Storbritannien gör sedan 1755 anspråk på området, och man införlivade öarna ensidigt 1908 i området Falklandsöarna. Även Argentina gör anspråk på Sydsandwichöarna, och man landsatte 1976 50 personer på öarna; dessa transporterades bort av britterna 1982, i samband med Falklandskriget.

Sedan 1985 utgör Sydsandwichöarna tillsammans med Sydgeorgien ett särskilt brittiskt förvaltningsområde, Sydgeorgien och Sydsandwichöarna. Öarna förvaltas direkt från Storbritannien via FCO (Foreign and Commonwealth Office).

Etymologi 
Ögruppen har namn efter John Montagu, 4:e earl av Sandwich. Han var sponsor till Cooks expedition, och Cook namngav även en av öarna (Montagu Island) i ögruppen efter honom.

Ursprungligen gav Cook öarna namnet Sandwich Land, vilket skedde tre år innan han gav Hawaiiöarna namnet Sandwichöarna (Sandwich Islands). Därefter bytte Sandwich Land namn till South Sandwich Islands.

Referenser

Externa länkar

 om Sydsandwichöarna
 70south om Sydsandwichöarna

Sydgeorgien och Sydsandwichöarna

en:South Georgia and the South Sandwich Islands#South Sandwich Islands
Sydgeorgien och Sydsandwichöarna

Sydgeorgien och Sydsandwichöarna (engelska: South Georgia and the South Sandwich Islands) är ett brittiskt utomeuropeiskt territorium, skapat 3 oktober 1985 och bestående av Sydgeorgien och Sydsandwichöarna. Det administreras från Falklandsöarna. Huvudorten ligger på Sydgeorgien och heter King Edward Point, belägen en bit från den före detta valfångststationen Grytviken (namngiven under Första svenska Antarktisexpeditionen).

Enligt officiell argentinsk uppfattning utgör Falklandsöarna tillsammans med Sydgeorgien och Sydsandwichsöarna ett departement inom den argentinska provinsen Eldslandet Provincia de Tierra del Fuego, Antártida e Islas del Atlántico Sur och medräknas i provinsens yta i offentlig statistik. Detta påverkar ej det nuvarande styrelseskicket i praktiken.

Källor

Externa länkar 

 Provincia de Tierra del Fuego, Antártida e Islas del Atlántico Sur Den Argentinska provinsen för Eldslandet, Antarktis och de Sydantarktiska öarna
Turks- och Caicosöarna

Turks- och Caicosöarna () är ett brittiskt utomeuropeiskt territorium i Västindien som FN anser vara ett icke-självstyrande område. Öarna har en area på 430 km² och 31 458 invånare (2012). Huvudstad är Cockburn Town som ligger på ön Grand Turk. Den folkrikaste ön är Providenciales.

De två ögrupperna ligger norr om Hispaniola och sydöst om Bahamas och består av 30 öar varav åtta är bebodda. Majoriteten av invånarna är av afrikansk härkomst. De viktigaste inkomstkällorna är turism, fiske och bankverksamhet.

Den första europén som siktade öarna var spanjoren Juan Ponce de León, som gjorde detta 1512; vissa historiker hävdar dock att Christoffer Columbus upptäckte öarna redan 1492.

Administrativ indelning 
Turks- och Caicosöarna är indelade i sex administrativa distrikt där Turks är indelat i två distrikt och Caicos i fyra distrikt. Turks- och Caicosöarna är också indelade i 15 valkretsar där Turks är indelat i fyra och Caicos i elva valkretsar.

Referenser

Externa länkar

 
Nordamerikas ögrupper
Västindiens länder
Östater
Cockburn Town

Cockburn Town är huvudstad i det brittiska utomeuropeiska territoriet Turks- och Caicosöarna i Västindien. Den ligger på den största ön i Turksöarna, Grand Turk och är öns enda stad. Staden hade 4 831 invånare (2012). Den ligger cirka 32 kilometer öster om Cockburn Harbour på South Caicos Island.

Staden har varit regeringssäte ända sedan 1766, och staden var den första permanenta boplatsen på någon av öarna, den grundades 1681 av saltsamlare som anlände till Turks- och Caicosöarna från Bermuda. Staden lär ligga där Juan Ponce de León första gången landsteg på ön.

Staden är känd för sina långa, smala gator och gamla gatubelysning. Strax söder om Cockburn Town ligger flygplatsen Grand Turk International Airport, som har reguljär trafik till Providenciales i Caicosöarna.

Det äldsta kända europeiska skeppsvraket som hittats i Nya världen, Molasses Reef Wreck, daterat till 1513, ställs ut på Turks and Caicos National Museum.

Referenser

Externa länkar 

 Visit Turks & Caicos Islands – Cockburn Town

Turks- och Caicosöarna
Nordamerikas huvudstäder
O Jesus, än de dina

O Jesus, än de dina är en nattvardspsalm av Frans Michael Franzén som publicerades första gången i Franzéns och Johan Olof Wallins "Prov-psalmer" 1812 och i en bearbetad version 1817. 

Melodin är i 6/4, D-dur och är en tysk folkvisa, känd från Köpenhamn 1569.

Publicerad i
1819 års psalmbok som nr 150 under rubriken "Nådens medel: Sakramenten: Nattvarden".
Sionstoner 1935 som nr 263 under rubriken "Nådens medel: Nattvarden".
1937 års psalmbok som nr 187 under rubriken "Nattvarden".
Psalmer för bruk vid krigsmakten 1961 som nr 187 verserna 1-3.
Den svenska psalmboken 1986 som nr 70 under rubriken "Nattvarden".
Finlandssvenska psalmboken 1986 som nr 219 under rubriken "Nattvarden".
Lova Herren 1988 som nr 233 under rubriken "Nattvarden".

Externa länkar
Hos Svenska Akademien återfinns psalmtexten från 1819 i "Den gamla psalmboken" i PDF
Hos Sibelius-Akademin finns melodin att lyssna till.

Nattvardspsalmer
Verk av Frans Michael Franzén
Svenska psalmer
Herren, vår Gud, är en konung

Herren, vår Gud, är en konung i makt och i ära är en lovpsalm av Zacharias Topelius från 1869 efter Joachim Neanders psalm från 1680, Lobe den Herren, den mächtigen König der Ehren. Motsvarigheten på engelska är Praise to the Lord the Almighty, the King of creation. Melodin (9/4, F-dur), som är samma för de tyska och engelska versionerna, är upptecknad i Stralsund 1665 och är samma som till Jublen, I himlar, I änglar, lovsjungen i körer. I Koralbok för Nya psalmer, 1921, användes samma melodi också till Ära ske Herren! Vår hjälpare Herren är vorden (1819 nr 383) och Kom inför Herren med tacksamhet, gamla och unga (1921 nr 638, 1986 nr 168).

Publicerad i
Svenska Missionsförbundets sångbok 1920 som nr 20 under rubriken "Skapelsen"
Nya psalmer 1921 som nr 503 under rubriken "Guds härlighet i hans väsen och verk".
Frälsningsarméns sångbok 1929 som nr 263 under rubriken "Jubel, erfarenhet och vittnesbörd".
Musik till Frälsningsarméns sångbok 1930 som nr 263
Guds lov 1935 som nr 1 under rubriken "Inledningssånger"
Sionstoner 1935 som nr 1 under rubriken "Inledning och bön"
1937 års psalmbok som nr 13 under rubriken "Guds lov".
Finlandssvenska psalmboken 1943 som nr 401
Psalmer för bruk vid krigsmakten 1961 som nr 13 verserna 1-4.
Frälsningsarméns sångbok 1968 som nr 712 under rubriken "Begynnelse Och Avslutning".
Sionstoner 1972 som nr 199.
Den svenska psalmboken 1986 som nr 2 under rubriken "Lovsång och tillbedjan".
Finlandssvenska psalmboken 1986 som nr 289 under rubriken "Glädje och tacksamhet".
Lova Herren 1988 som nr 7 under rubriken "Guds majestät och härlighet".
Sångboken 1998 som nr 46.
Cecilia 2013 som nr 4 under rubriken "Lovsång och tillbedjan".

Externa länkar
Hos Cyber hymnal finns melodin att lyssna till.

Finländska psalmer
Verk av Zacharias Topelius
Sånger 1869
Tyska psalmer
I Jesu namn till bords vi går

I Jesu namn till bords vi går är en gammal bordsvers, också kallad psalm, vars text har okänt ursprung och finns i åtskilliga varianter. Bönen har tonsatts med en melodi från Strasbourg 1542. Enligt Koralbok för Nya psalmer, 1921 är det samma melodi som används till psalmen Uti din nåd, o Fader blid (1819 nr 250). Musiken komponerad i Strasbourg 1542 och i 1986 års psalmbok hänvisas till tonsättningarna av psalm Gud, se i nåd till dessa två (nr 82) som i sin tur hänvisar till Se, Jesus är ett tröstrikt namn (nr 42).

Publicerad som
Nr 132 i Andelig Dufworösts Tilökning 6:e upplaga,1770 under rubriken Böne-Sång före Måltid med inledningen I Jesu namn gå wi til bord.
Nr 626 i Nya psalmer 1921, tillägget till 1819 års psalmbok under rubriken "Det Kristliga Troslivet: Troslivet i hem och samhälle: Det kristna hemmet: Måltidspsalm".
Nr 784 i Sionstoner 1935 under rubriken "Bordsång" .
Nr 484 i 1937 års psalmbok, under rubriken "Måltidspsalm".
Nr 604 i Den svenska psalmboken 1986 under rubriken "Tillsammans i världen".
Nr 529 i Finlandssvenska psalmboken 1986 under rubriken "Måltid".

Franska psalmer
Måltidspsalmer
Vår store Gud gör stora under

Vår store Gud gör stora under är en missionspsalm av folkskolläraren och predikanten Nils Frykman från 1877. Melodin är ur "Melodier till Sions Nya Sånger 1873".

Publicerad som
Nr 564 i Svenska Missionsförbundets sångbok 1920 under rubriken "Inre mission".
Nr 155 i Fridstoner 1926 under rubriken "Missionssånger".
Nr 367 i Frälsningsarméns sångbok 1929 under rubriken "Jubel, erfarenhet och vittnesbörd".
Nr 367 i Musik till Frälsningsarméns sångbok 1930.
Nr 397 i Segertoner 1930 under rubriken "Verksamhet och mission".
Nr 540 i Sionstoner 1935 under rubriken "Inre mission".
Nr 498 i Guds lov 1935 under rubriken "Missionssånger".
Nr 354 i Frälsningsarméns sångbok 1968 under rubriken "Jubel och tacksägelse".
Nr 746 i Lova Herren 1988 under rubriken "Mission".
Nr 101 i  Den svenska psalmboken 1986, 1986 års Cecilia-psalmbok, Psalmer och Sånger 1987, Segertoner 1988 och Frälsningsarméns sångbok 1990  under rubriken "Vittnesbörd-tjänst-mission".

Svenska psalmer
Missionspsalmer
Om jag ägde allt men inte Jesus

Om jag ägde allt men inte Jesus är en väckelsesång av Anna Ölander (1861-1939) från 1904.

Melodi av Johan Olof Lindberg 1921. Sången har fyra 8-radiga verser. I Frälsningsarméns sångbok 1990 har sången en annan melodi som är hämtad från Pilgrimstoner 1888.

Publicerad i
Svenska Missionsförbundets sångbok 1920 som nr 241 under rubriken "Omvändelse och nyfödelse".
Barnatoner 1922 som nr 70 under rubriken "Frälsningen i Kristus".
Fridstoner 1926 som nr 113 under rubriken "Frälsnings- och helgelsesånger".
Frälsningsarméns sångbok 1929 som nr 337 under rubriken "Jubel, erfarenhet och vittnesbörd".
Musik till Frälsningsarméns sångbok 1930 som nr 337.
Kom 1930 som nr 78 under rubriken "Trosliv och helgelse".
Sionstoner 1935 som nr 512 under rubriken "Nådens ordning: Trosliv och helgelse".
Guds lov 1935 som nr 507 under rubriken "Sånger över skilda ämnen".
Förbundstoner 1957 som nr 66 under rubriken "Guds uppenbarelse i Kristus: Jesu person och verk".
Frälsningsarméns sångbok 1968 som nr 417 under rubriken "Det Kristna Livet - Erfarenhet och vittnesbörd".
Sions Sånger 1981 som nr 113 under rubriken "Guds nåd i Kristus"
EFS-tillägget 1986 som nr 708 under rubriken "Jesus, vår Herre och broder".
Psalmer och Sånger 1987 som nr 391 under rubriken "Fader, Son och Ande - Jesus, vår Herre och broder".
Lova Herren 1988 som nr 764 under rubriken "Barn och ungdom".
Segertoner 1960 som nr 282.
Segertoner 1988 som nr 367 under rubriken "Fader, son och ande - Jesus, vår Herre och broder".
Frälsningsarméns sångbok 1990 som nr 589 under rubriken "Erfarenhet och vittnesbörd".

Externa länkar
Hos Cyber hymnal finns en engelsk översättning och melodin till psalmen.

Referenser

Noter 

Svenska psalmer
Österland

Österland eller Österlanden är en äldre benämning för det nuvarande södra Finland, i egenskap av tidigare svensk landsdel. I norr gränsade området mot det glest befolkade Norrland.

Namnet Österland kom att gradvis falla ur bruk redan under Kalmarunionen och är numera sedan länge i det närmaste okänt för en bredare allmänhet. Under perioden syftade "Finland" endast på den sydvästra delen, Åbo län, nuvarande Egentliga Finland.

Historia 
Under 1200-talet kom de svenska kungarna att kräva överhöghet över det område som motsvarar dagens södra Finland och införlivade det under inflytande av kyrkan i det svenska kungadömet. Detaljerna från denna process är inte kända: den traditionella historieskrivningens tre "korståg" har förkastats av modern forskning. Införlivningen skedde vid den tid då Sverige förenades under en kung eller något senare, och Österland sågs som en konstituerande del av det svenska kungadömet trots att landsdelens röstberättigade för första gången deltog i valen av svenska kungar först den 15 februari 1362 (när Håkan Magnusson valdes som medregent till sin far).

Många svenskar flyttade till de västra och sydvästra delarna av Österland under 1200-talet. Det finns inga obestridliga arkeologiska eller toponymiska bevis på att runsvenska (d.v.s. den äldsta formen av fornsvenska) skulle ha talats utanför de åländska öarna i dagens Finland.

Finland utropades till ett storfurstendöme av kung Johan III år 1581. Som prins 1556, hade han getts en del av området som ett hertigdöme vid sidan av de hertigdömen som styrdes av hans bröder. Hertigdömena skapades av Gustav Vasa för dennes söners försörjning, men hade ingen bestående praktisk verkan. För Österlandets del skedde utropandet av hertigdömet som en del av åtgärder för att skärpa kronans grepp om adeln. Storfurstendömet kom dock att stå sig som term, och när Finland anslöts till Ryssland 1809 var det som ett autonomt storfurstendöme.

Till skillnad från provinserna söder om Östersjön räknades Finland som en integrerad del av riket, "den östra riksdelen". I slutet av 1500-talet bodde en tredjedel av landets befolkning i det som sedan blev Finland, medan proportionen under stormaktstiden sjönk till en tiondel. Genom erövringarna minskade den östra riksdelens betydelse som utrymme för expansion; de sydligare, mer folkrika och bördiga områdena kunde ge större inkomster åt krona och adel.

Finland förblev en del av det svenska riket fram till Finska kriget 1808–1809, när riksdelen avträddes till Ryssland och kom sedan att bilda det autonoma storfurstendömet Finland. I tidigare finländsk historiebeskrivning har man använt det missvisande begreppet Sverige-Finland då man hänvisar till tiden före 1809.

Se även
Sveriges landsdelar
Landskap i Sverige
Norrland
Svealand
Götaland

Källor

Finlands historia under svenska tiden
Geografiska områden i Finlands historia
Geografiska områden i Sveriges historia
Icke administrativa regioner i Finland
Österland, Jurva

Österland eller Närvijoki () är en ort i Kurikka stad (kommun) i landskapet Södra Österbotten i Finland. Österland utgjorde en tätort () fram till tätortsavgränsningen 2013. Fram till 2009 låg orten i Jurva kommun.

Vid tätortsavgränsningen den 31 december 2012 hade Österland 204 invånare och omfattade en landareal av 2,00 kvadratkilometer. Året därefter hade området färre än 200 invånare och Österland klassificerades inte längre som tätort.

Orten ligger invid Närpes å (). Österland är så gott som enspråkigt finskt.

Referenser 

Tidigare tätorter i Finland
Jurva
Bo Jangeborg

Bo Jangeborg (född 1962) är en programmerare känd för datorspelet Fairlight och bildbehandlingsprogrammet The Artist för ZX Spectrum. Driver numera Softwave.

Externa länkar
 Softwave.se
 Intervju med Bo Jangeborg, Sommaren 2004
 Bo Jangeborg på 'World of Spectrum'

Källor 

Män
Svenska programmerare
Födda 1962
Levande personer
Svenska datorspelsutvecklare
Datorspelsprogrammerare
Sötvattensfisk

En sötvattensfisk är en fisk som lever hela eller stora delar av sitt liv i sötvatten, såsom floder och insjöar där vattnet har en salinitet lägre än 0,05 procent. Trots att andelen flytande sötvatten på jorden är betydligt mindre än andelen saltvatten lever cirka 41,24 procent av alla fiskarter i sötvatten. Att andelen sötvattensfiskar trots det mindre livsutrymmet är så pass stor, beror främst på att de mycket diversifierade biotoperna i sötvatten möjliggör en snabb artbildning inom relativt begränsade geografiska områden.

Biologisk adaption 
Miljöer med sötvatten skiljer sig från de med brackvatten och saltvatten på många sätt; det mest självklara är de olika salthalterna. På grund av osmos riskerar sötvattensfiskar att utsöndra mycket salt till det omgivande vattnet, vilket skulle göra deras celler, blod och skelett alltför saltfattigt. För att överleva har sötvattensfiskarna därför utvecklat en rad olika fysiologiska adaptioner, så att de kan behålla en balanserad halt av joner i kroppen. Exempelvis har flera arter utvecklat njurar som ger en så utspädd och alltså saltfattig urin som möjligt. Dessutom har många arter särskilda kloridcellerna i gälarna, som aktivt pumpar in salter i blodet, från det omgivande vattnet. Vidare får fiskarna i sig salter via födan.

Se även 
 Saltvattensfisk
 Metaboliskt vatten

Referenser

Tryckta källor 
 
 
 

Fiskekologi
Min morbror trollkarlen

Min morbror trollkarlen (originaltitel: The Magician's Nephew), är den första delen i C.S. Lewis bokserie om landet Narnia. Boken skrevs 1955 och publicerades näst sist av sammanlagt sju böcker.

Handling 
Digory och Polly, två engelska barn i början av 1900-talet undersöker radhuset som de bor i, och råkar av misstag komma in i Digorys morbrors arbetsrum. Där hittar de gröna och gula ringar, som Digorys morbror tror kan ta en till en annan värld och tillbaka igen. Polly råkar ta på en och försvinner. Digory följer efter, och de hamnar i en stor skog med dammar. De upptäcker att tar man på sig en grön ring och hoppar ner i någon av dammarna, kommer man till en ny värld. På deras första resa i en annan värld råkar de väcka en forntida drottning i en döende värld, och de råkar få henne med sig till skogen och senare till sin egen värld igen. Där skapar hon stort upplopp, och när de försöker ta med henne till skogen för att få henne tillbaka till sin egen värld får de även med sig Digorys morbror, en kusk och hans häst. De kommer till råga på allt ner i fel värld, en alldeles tom värld. Sedan ser de lejonet Aslan som kommer och formar hela världen och skapar talande djur. Aslan skickar sedan ut Digory, Polly och hästen, som nu fått vingar, att fånga Drottningen de fick med sig. De misslyckas, men Digory får med sig ett botande äpple hem som han ger till sin sjuka mamma. Äppelskrutten planterar han och det blir ett äppelträd. Äppleträdet i Narnia skyddar Narnia från drottningen. Sedan när äppelträdet i Digorys värld dör gör han ett klädskåp av det.

Filmatiseringar 
En filmatisering av Min morbror trollkarlen är planerad.

Referenser 

Skönlitteratur 1955
Narnia
Verk av C.S. Lewis