kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Den svenska psalmboken

Den svenska psalmboken är namn på Svenska kyrkans psalmbok.

Förutom den halvofficiella Uppsalapsalmboken från 1645 har Sverige haft fyra officiella psalmböcker genom tiderna:

 1695 års psalmbok (1–413)
 1819 års psalmbok (1–500) med tillägget
 Nya psalmer 1921 (501–673)
 1937 års psalmbok (1–612) med tilläggen
Ekvivalenta psalmnummer Jämförelse med numren i 1819 års psalmbok jämte tillägget av år 1921
Psalmer och visor 76 (613–750)
Psalmer och visor 82 (751–906)
 1986 års psalmbok (1–700) med tilläggen
 EFS tillägg från 1986 (701–800) (tidigare använt tillägg)
 Psalmer i 90-talet (801–921) (tidigare använt tillägg)
 Verbums psalmbokstillägg från 2003 (701–800)
 Psalmer i 2000-talet (801–916)

1986 års psalmbok finns i finsk översättning från 2003: Ruotsin kirkon virsikirja, för användning inom Svenska kyrkan. Till skillnad från förlagan är psalmerna 701–749 hämtade från den finska psalmboken för evangelisk-lutherska kyrkan i Finland.

Den första finskspråkiga psalmboken utkom möjligen år 1583, en andra möjligen 1605. En finsk psalmbok med 1695 års psalmbok som förebild utgavs 1701, den så kallade Gamla psalmboken (i titeln kallad ny). Den användes till 1888, då Finland fick egna psalmböcker. I vissa kretsar används den ännu på 2000-talet.

Se även
Swenske songer
Lista över psalmer efter innehåll
Finlandssvenska psalmboken
Psalmkaraktärer

Vidare läsning

Källor

Svenska psalmböcker
Svenska kyrkan
Romersk klädedräkt

I det Romerska riket klädde sig männen enkelt. Till underkläder hade de bara ett tunt höftskynke. Utanpå detta bars en kort tunika som var gjord av ull. När männen gick ut tog de på sig en toga. Det var ett stort tygstycke som sveptes runt kroppen och över axeln. Detta gällde överklassen. Den stora massan arbetare och slavar hade inga togor att svepa sig i. Det förekom hos dem även långbyxor, i mycket påminnande om vår tids.
Romerska kvinnor hade ett fotlångt höftskynke som räckte ner till fötterna som underkläder och utanpå detta bars en tunika. De kvinnor som var gifta bar ytterligare ett klänningsliknande plagg som kallades stola. När kvinnorna gick ut tog de på sig en palla, som var en sjal som sveptes runt axlarna och huvudet på olika sätt. 
Kvinnorna hade under det tidiga romerska riket alltid håret uppsatt i en enkel knut, men så småningom utvecklades frisyren och det blev populärt med invecklade flätor och lockar eller rödhåriga peruker. Sminket bestod huvudsakligen av att ögonlocken målades mörka med aska. Ibland användes också metallen antimon. Läpparna målades med avlagringar från vin. Ansiktet pudrades ofta helt vitt med krita. 

Smycken var mycket viktiga för romerska kvinnor. De hade ofta guldörhängen med ädelstenar, och guldhalsband var också vanligt. Kvinnorna använde även armband och smycken runt fotlederna. 

Pojkar i rika familjer bar toga med en smal purpurkant, tills de fyllt 16. Efter 16-årsdagen bar de togor som var helt vita. Purpur var en väldigt dyrbar färg och det var bara högt uppsatta personer som hade råd med tyger färgade i purpur. 

De flesta dräkter var gjorda av ull som spunnits och vävts för hand, antingen hemma eller i någon verkstad. 

De flesta romare bar öppna sandaler av läder. Det fanns många olika skomodeller.  En del hade spikade sulor som gjorde dem stadigare. Genom åren skiftade modet, vilket ofta speglades i sulans utformning. I och med det Romerska riket utbredning följde det romerska skomodet med. I rikets utkanter finns många skor bevarade i det arkeologiska materialet, stora fyndrikedomar finns i England, Tyskland och i Egypten.

Källor

Externa länkar
Organisationen för afrikansk enhet

OAU (Organization for African Unity), Organisationen för afrikansk enhet, var en afrikansk samarbetsorganisation. Den grundades den 25 maj 1963 i Addis Abeba, men är sedan den 9 juli 2002 ersatt av Afrikanska unionen, AU.

Se även 

 Lista över ordförande för Organisationen för afrikansk enhet
 Panafrikanism

OAU hade två primära mål
 Att verka för enighet och solidaritet mellan Afrikas länder och verka som en kollektiv röst för kontinenten.
 Att verka för att all form av kolonialism upphörde. Detta var ett centralt mål eftersom det vid organisationens grundande fanns stater i Afrika som ännu inte blivit frigjorda från kolonialismen eller som var minoritetsstyrda. Av dessa var det 2002 endast Västsahara som ännu inte blivit frigjort.

Organisationer bildade 1963
Organisationer i Afrika
Organisationer upplösta 2002
Ej längre existerande mellanstatliga organisationer
Afrika under 1900-talet
Afrika under 2000-talet (decennium)
Panafrikanska organisationer
Västafrikanska staters ekonomiska gemenskap

Västafrikanska staters ekonomiska gemenskap (, Ecowas) är en ekonomisk samarbetsorganisation i Västafrika. Gemenskapen bildades 1975. Ordförande är Nigerias president Bola Tinubu (2023).

Ecowas är ett av de ekonomiska samarbetsorgan som utgör grundpelarna i Afrikanska ekonomiska gemenskapen.

Medlemsstater
 Benin
 Burkina Faso
 Kap Verde
 Elfenbenskusten
 Gambia
 Ghana
 Guinea
 Guinea Bissau
 Liberia
 Mali
 Niger
 Nigeria
 Senegal
 Sierra Leone
 Togo

Mauretanien lämnade organisationen 2002. Efter en militärkupp i landet i början av 2009 stängdes Guinea tillfälligt av från all aktivitet i organisationen.

Gemensam valuta 

Benin, Burkina Faso, Elfenbenskusten, Guinea-Bissau, Mali, Niger, Senegal och Togo använder alla västafrikansk CFA-franc. Länderna ingår i en valutaunion med en gemensam centralbank, Västafrikanska centralbanken i Dakar, Senegal.

Även Gambia, Ghana, Guinea, Nigeria och Sierra Leone planerar att införa en gemensam valuta. Dessutom har Liberia uttryckt intresse för att ansluta sig till denna framtida valutaunion. Det är tänkt att valutan ska heta eco och att även de länderna ska ha en gemensam centralbank.

Afrikas ekonomi
Mellanstatliga organisationer
Organisationer bildade 1975
MJ

MJ, Mj eller mj kan avse:

 mJ - en härledd enhet för energi i Internationella måttenhetssystemet, se  millijoule
 MJ - en härledd enhet för energi i Internationella måttenhetssystemet, se  megajoule 
 MJ - en smalspårig (600 mm spårvidd) järnväg, se Munkedals Järnväg
 MJ & Friends Concert - två konserter anordnade av artisten och dansaren Michael Jackson under sommaren 1999
 MJ - IATA:s kod för det tidigare flygbolaget Líneas Aéreas Privadas Argentinas
 mj - en militär officersgrad, se major
 MJ, förkortning för artisten, sångaren och dansaren Michael Jackson
Glukos

Glukos (glykos, druvsocker, dextros) är en enkel sockerart (monosackarid) med formeln C6H12O6. "Glykos" förekommer också som handelsnamn på glukossirap, som innehåller glukos men även maltos och andra sockerarter.

Glukos förekommer i flera isomera former. Den naturligt förekommande kallas D-glukos och dess spegelbildsvariant L-glukos. D-glukos kallas också med ett äldre namn dextros. D-glukos kan anta en linjär form och två cykliska former, α-glukos (α-D-glukos) och β-glukos (β-D-glukos). De två cykliska formerna skiljer sig åt vad avser hydroxylgruppens rymdmässiga orientering på kol 1 (C1; det anomera kolet); hydroxylgruppen befinner sig under eller ovanför ringens plan. (Även L-glukos har en linjär form och cykliska former.) I vattenlösning förekommer glukos som ungefär en tredjedel α-glukos, två tredjedelar β-glukos och mycket små mängder av den linjära formen. Alfa-glukos ingår i stärkelse (amylos och amylopektin) och beta-glukos ingår i cellulosa.

Glukos är en av de viktigaste kolhydraterna och används som energikälla av djur och växter. Glukos kallas inom medicinen även blodsocker. Glukos är också en byggsten i polysackariderna stärkelse, cellulosa och glykogen. Beteckningen druvsocker kommer av att den förekommer i vindruvor, där den dock inte är den enda sockerarten. Druvsocker skapas genom fotosyntes.

Glukos är den i särklass vanligaste monosackariden i allt liv. Ett skäl för detta kan vara att beta-pyrinoskonformationen av glukos bildar en struktur som ser ut som en diskus, med hydroxylgrupper ut åt sidorna och en relativt hydrofob över- och undersida. Denna struktur gör att andra molekyler lätt kan reagera med hydroxylerna i glukos, och att glukosmolekyler lätt kan staplas ovanpå varandra. Andra vanliga monosackarider som galaktos, mannos och xylos är strukturellt ganska lika glukos, vilket stöder tanken att glukosmolekylens konformation är gynnsam.

Se även 
 Fruktos
Galaktos

Källor

Externa länkar 

Aldohexoser
Sötningsmedel
Glykolys
Blodsockerreglering
Cellofan

Cellofan var från början ett varumärke Cellophan. Cellofan är en genomskinlig och genomsynlig tunn folie som tillverkas genom behandling av cellulosa med natriumhydroxid och koldisulfid. Den schweiziske textilkemisten Jacques E. Brandenberger uppfann materialet 1908. Den används som förpackningsmaterial exempelvis för blommor och karameller. Cellofan prasslar och glittrar mycket och finns i olika färger. Av dekorationsskäl förpackas därför ofta andra förpackningar i ett hölje av cellofan.

Man har även tillverkat mjuka skivor med bikakestruktur av transparent cellofan. Dessa kan användas som förpackningsmaterial, isolering, eller för att fästa som insynsskydd på insidan av exempelvis källarfönster.

Cellofan är lättantändligt, det vill säga brandfarligt. Användningen har minskat. I många användningssammanhang ersätts det idag av andra termoplaster.

Referenser 

Nyttoföremål
Varumärken
Koldisulfid

Koldisulfid (kemisk formel CS2), tidigare även benämnt kolsvavla, är ett giftigt och flyktigt ämne som har använts som lösningsmedel. Dagligt intag av antabus kan ge koldisulfidförgiftning som kan medföra hjärnskador.

Framställning 
Tidigare framställdes koldisulfid av kol eller koks, vilket krävde mycket hög temperatur. Idag framställs ämnet av naturgas, vilket inte behöver mer än 600 °C temperatur.

Metanet oxideras av svavlet på samma sätt som när det förbränns i luft. Trots det är koldisulfid, till skillnad från koldioxid, mycket brandfarlig.

Användning 
Koldisulfid används tillsammans med cellulosa för tillverkning av cellofan och viskos och tillsammans med klorgas för att tillverka koltetraklorid.

Eftersom koldisulfid är såpass brandfarlig och dessutom självantänder vid så låg temperatur som 90 °C så är dess användbarhet i övrigt begränsad.

Risker
I en systematisk litteraturöversikt gjord av Statens beredning för medicinsk och social utvärdering från 2017 fann man samband mellan exponering i arbetet för koldisulfid och hjärtkärlsjukdom och stroke.

Se även 
 Karbonylsulfid

Källor

Sulfider
Oorganiska kolföreningar
Oorganiska svavelföreningar
Lösningsmedel
Hälsovådliga luftföroreningar
Homo heidelbergensis

Homo heidelbergensis var en förhistorisk människa. Den fick sitt namn av ett fynd från 1907 av en fossil käke i Mauer nära Heidelberg i Tyskland. Forskare är inte eniga om vilka andra fossil som bör hänföras till den här arten. Det finns en mångfald av fossil från period från cirka 800 000 till 300 000 år sedan, och en del forskare kallar hela samlingen för H. heidelbergensis medan andra använder namn som Homo rhodesiensis, Homo antecessor, Homo cepranensis eller Homo helmei. Tidigare var det vanligt att alla homininer från denna tid kort och gott ansågs tillhöra Homo sapiens. H. heidelbergensis används numera ofta som ett namn på en övergångsform mellan Homo erectus och neanderthalare, och möjligen även till Homo sapiens, men detta beror på hur man tolkar av fossilsamlingen från den här tiden.

Utseende 

Karaktäristiskt för H. heidelbergensis var dess människolika men mycket robusta och massiva skalle. Några fynd av kranier visar på en hjärnvolym på mellan 1200 och 1500 cm³, vilket är omkring tre gånger större än hjärnan hos Australopithecus. Skallar från till exempel Grekland, Spanien, Etiopien och Zambia är påfallande lika varandra, och därmed antas H. heidelbergensis ha varit en både europeisk och afrikansk art. Vissa forskare ser H. heidelbergensis som en afrikansk-europeisk art och förfader till både moderna människor och Neandertalare medan andra ser den som strikt europeisk och tillhörande neandertalarnas förfäder. Individerna var högresta, 1,8 m i genomsnitt, och mer muskulöst byggda än moderna människor. Med tiden förändrades den europeiska populationen och övergick gradvis till den mer bekanta neanderthalarmänniskan. En undersökning av örat från fossil från Atapuerca i Spanien talar för att örat var utvecklat för talat språk redan hos denna art.

Redskap 

H. heidelbergensis använde mer avancerade verktyg än H. erectus. Tack vare fynd i Schöningen i Tyskland från för omkring 400 000 år sedan vet man att H. heidelbergensis använde sig av träspjut vid jakt. Fynden är de äldsta kända vapen som över huvud taget har hittats, äldre verktyg som man funnit har antagligen använts till slakt. Fossila rester av hästar från samma fyndplats indikerar att dessa var byten.

Källor 

Förmänniskor
Homo
Skans

För efternamnet med samma lydelse, se Skantz.

Skans (äldre skantze) är en fast punkt i en äldre typ av befäst fältställning. Den så kallade fältskansen var den viktigaste typen. Man skilde mellan slutna fältskansar (redutter, stjärnskansar, bastionsskansar, korsskansar) och öppna skansar, det vill säga öppna i ryggsidan (halvredutter, flescher och lynetter). Halvslutna fältskansar hade ett svagare bröstvärn eller endast en palissad som rygglinje.

Skansar i Sverige 
Ett urval bevarade skansar i Sverige:
 Borgsjö skans, Medelpad
 Dalarö skans, Stockholms skärgård
 Duveds skans (Dufveds skans), Jämtland
 Eda skans, Värmland
 Frösö skans/Cronstads skans, Jämtland
 Garpa skans, Huskvarna
 Hamre skans , Härjedalen
 Hönjarums skans, Skåne
 Hörningsholms skansar, fyra skansar till skydd av farleden mot Södertälje
 Järpe skans (Hjerpe skans), Jämtland
 Karl XII:s skansar, Mölle, Skåne
 Klunkhytte skans, Närke
 Kårböle skans, Hälsingland
 Långå skans, Härjedalen
 Nissaryds skans, Långaryds socken, Småland
 Norrbo skans, Hälsingland
 Nässkansen, Botkyrka kommun
 Rots skans, Dalarna
 Sibbarps skans, Skåne
 Sjöänds skans, Värmland
 Skansen Kronan, Göteborg
 Skansen Lejonet, Göteborg
 Sturkö skans, Blekinge
 Tingstäde skans, Gotland
Tofta skans, Småland
 Tjurkö skans, Blekinge

Se även 
Skanstull
Skansen
Lista över svenska fornborgar
Fästningsstad

Källor 

Befästningskonst
Dalarö skans

Dalarö skans är en före detta fästning ombyggd till eventlokal, som ligger på ön Stockskärsholmen i Stockholms skärgård strax söder om Dalarö.

Historia
Den första skansen anlades 1623 på Skansberget norr om Lotsberget. Den byggdes av stockar med jordfyllning och efter bristande underhåll förföll den med tiden. Nuvarande skans började anläggas 1656 av Johan Peter Kirstenius på uppdrag av Karl X Gustav. Skansen var tänkt att skydda de fartyg som låg i hamn vid Dalarö och alltså inte för att hindra fienden från att nå Stockholm. Enligt en annan källa var den anlagd i syfte att skydda inloppet till Stockholms skärgård.

1683 inleddes planeringen med en modernisering av fästningen under Erik Dahlbergh. Först 1698 påbörjades arbeten enligt detta förslag. Skansen var försvarsduglig 1724, över 20 år efter Dahlberghs död. Tornet fick sin huv 1753.

I samband med Finska kriget 1808–1809 fick skansen en viss upprustning. Fästningen har aldrig varit i strid och kringgicks av de ryska styrkorna under rysshärjningarna 1719. Den 28 mars 1854 utgick Dalarö skans ur det fasta försvaret. Kaptenen Thorbjörn Morén var den siste fortifikationsbefälhavaren på Dalarö skans. 

Byggnaden blev 1935 byggnadsminnesmärkt och hyser idag en festvåning för privata tillställningar som bröllop. Byggnaden ägs och förvaltas av Statens fastighetsverk.

Se även
Dalarö skans garnisonsförsamling

Referenser

Källor
Dalarö skans, Statens fastighetsverk

Externa länkar

Värdshuset Dalarö skans

Byggnadsminnen i Stockholms län
Stockholms fasta försvar
Byggnader och anläggningar i Haninge kommun
Statliga byggnadsminnen i Sverige
Stockholms skärgård
Befästningar i Sverige
Malexander

Malexander är en småort i Boxholms kommun och kyrkby i Malexanders socken i södra Östergötland vid sjön Sommen. 

I orten ligger Malexanders kyrka, en campingplats och en hembygdsgård. Orten har en brygga som ibland trafikeras av ångfartyget S/S Boxholm II.

Malexander innehar rekordet för mest regn under 15 minuter för oktober månad. Den 6 oktober 2020 kom det 16,3 mm regn på 15 minuter, vilket motsvarar en normal mängd för hela månaden.

Historik 
Ortnamnet sägs komma av Malgesanda = "Sandmon vid sjön Malgen". 

I närheten av Malexander skedde 1999 de så kallade Malexandermorden där två polismän sköts till döds. Två minnesstenar över dem finns på platsen där de sköts.

Framstående Malexanderbor 
 Hilding Hagberg, partiordförande i Sveriges Kommunistiska Parti 1951-1963 
 Sven Stolpe, författare
 Bengt Åkerblom, upphovsman till Åkerblomstolen
 Pelle Björnlert, riksspelman.
Johan Wahlqvist, regissör, skådespelare, författare.

Noter

Externa länkar 
 Malexander.se (lokal webbportal)

Orter i Boxholms kommun
Småorter i Sverige
Sitting Bull

Sitting Bull eller Sittande tjuren, Tȟatȟáŋka Íyotake på lakota, ursprungligen Húŋkešni (den långsamme), född omkring 1831 vid Grand River i nuvarande South Dakota, död 15 december 1890 i Standing Rock Indian Reservation i North Dakota, var högste hövding över den nordamerikanska urfolkstammen hunkpapa (sioux).

Biografi 
Hans krigshövding var Pizi ("buffelgalla"), mer känd som Gall, en av ursprungsbefolkningens ledare i Slaget vid Little Big Horn 25 juni 1876. Sitting Bull fick sitt namn som fjortonåring då han utmärkte sig i strid mot Apsáalookefolket. Tidigare hade hans far lystrat till namnet, men efter sonens bragd gav denne namnet till sonen och tog själv ett namn som på engelska översätts som Jumping Bull. Sitting Bull steg snabbt i graderna och blev känd av både sitt folk samt stammens fiender som en av siouxnationens främsta krigare. 

Före 1860-talet hade Sitting Bull begränsad kontakt med de vita och ledde framgångsrikt sitt folk i strid mot rivaliserande stammar, främst kråk- och assiniboinstammarna. Vid en av dessa strider sårades han i foten, vilket orsakade att han för resten av sitt liv gick med en haltande gång. 

År 1862 utbröt ett uppror bland santee-siouxerna i Minnesota, som slogs ned. Många santeer flydde västerut ut på prärien i Dakotaterritoriet för att söka skydd bland sina västliga släktingar. Sitting Bull fick här för första gången en inblick i hur eländigt ursprungsfolken hade det i de etablerade reservaten de tvångsförflyttats till av européerna, och tvingats bosätta sig i med begränsad rättighet och tillgång över jakt, resurser och rörelsefrihet. Han blev fast besluten att skydda sitt folk mot den vite mannens förtryck.

Under stridigheterna med amerikanska armén 1876 blev han den samlande kraften bland siouxerna och cheyennerna (han försökte även få med siksikauwafolken i Kanada i kampen) i den händelsekedja som ledde fram till slaget vid Little Big Horn. Vid själva slaget deltog han själv inte i aktivt på grund av att han var alltför fysiskt svag efter en soldansceremoni.

Sitting Bull ledde så småningom sin stam till Kanada, där de bodde tills han 1881 utlovades amnesti av den amerikanska regeringen. 

År 1885 turnerade Sitting Bull med Buffalo Bill Codys vilda västern-show. När den religiösa och mystiska andedansen spred sig hos siouxerna försökte myndigheterna förmå hövdingen att stoppa rörelsen. Sitting Bull sade att han inte längre kunde förvägra siouxerna deras hopp, varpå han blev gripen. Det utbröt då tumult och Sitting Bull och hans son Crow Foot blev skjutna.

Källor

Externa länkar 

Nordamerikanska urfolkhövdingar
Indiankrigen
Personer i Vilda västern
Födda 1831
Avlidna 1890
Män
Amnesti

En amnesti (av gr. amnēsti, glömska) är ett beslut av regering eller annan civil myndighet där straff eller annan rättsverkan av brott helt bortdöms eller lindras för en kategori människor (jämför med nåd). Amnesti kan också innebära frihet från åtal. Det krävs ingen ansökan från den eller de personer som berörs. Amnesti används ofta vid politiskt känsliga brott, exempelvis vid legalisering av aborter.

Se även
 Benådning
 Amnesty International
 Vapenamnesti

Referenser

Straffrätt
Ernst C:son Herslow

Ernst Georg Carlsson Herslow, född 24 november 1884 i Malmö S:t Petri församling, Malmö, död 9 augusti 1967 i Svedala församling, Malmöhus län, var en svensk bankman.

Biografi
Efter teknisk och kemisk utbildning anställdes Herslow inom olika företag i de svenska sockerindustrin och blev 1926 vice VD vid Svenska Sockerfabriks AB:s huvudkontor i Stockholm. År 1930 övergick han till bankverksamhet. Han blev verkställande direktör 1930 vid Skandinaviska bankens kontor i Malmö, för att sedan verka som VD vid huvudkontoret i Stockholm åren 1933–1946. Under sin tid som VD bidrog han verksamt till bankens konsolidering efter Kreugerkrisen.

Åren 1946-1956 var han styrelseordförande vid bankens centralkontor i Malmö och 1944-1946 ordförande i Svenska Bankföreningen. Han tillhörde förgrundsgestalterna inom svenskt näringsliv ända in på 1950-talet.

Familj 
Herslow var son till tidningsmannen, politikern och bankmannen Carl Herslow och Hulda Herslow, född Tranchell. 

Herslow gifte sig 1910 med Emmy Kockum (1889–1942), och blev far till godsägaren Carl Herslow, industrimannen Jan Herslow och företagsledaren Ernst Peter Herslow.

Ernst C:son Herslow gravsattes den 14 augusti 1967 på Östra kyrkogården i Malmö.

Utmärkelser 

   Kommendör med stora korset av Nordstjärneorden, 6 juni 1957.

Källor
Vem är det : Svensk biografisk handbok 1953, red. Stina Svensson, P A Norstedt & Söners Förlag, Stockholm 1953 s. 453
 Bra Böckers lexikon, 1975

Noter 

Personer inom svenskt bankväsen
Kommendörer med stora korset av Nordstjärneorden
Personer i Malmös historia
Näringslivspersoner från Malmö
Gravsatta på Östra kyrkogården i Malmö
Födda 1884
Avlidna 1967
Män
1754

1754 (MDCCLIV) var ett normalår som började en tisdag i den gregorianska kalendern och ett normalår som började en lördag i den julianska kalendern.

Händelser

Februari 
 25 februari – Sergeant major Melchor de Mencos y Varón  lämnar staden Santiago de los Caballeros de Guatemala för att slåss mot brittiska pirater som härjar vid Peténs kuster.

April 
 30 april – Sergeant major Melchor de Mencos y Varón och hans trupper besegrar brittiska pirater i slaget vid San Felipe och Cobálagunen.

Maj 
 2 maj – En stor brand förstör huvuddelen av Hedemoras stadsbebyggelse.

Okänt datum 
 Kungafamiljen flyttar in på Stockholms slott.
 Carl Gustaf Tessin drar sig tillbaka från posten som kronprins Gustavs guvernör.
 Kungaparet Adolf Fredrik och Lovisa Ulrika låter uppföra den ursprungliga slottsteater på Drottningholms slottsteater.
 Kungaparet inviger den första slussen i Polhems slussled i Trollhättan.
 Risbadstugan, ett uppmärksammat rättsfall, utspelar sig i Stockholm och ger upphov till en pjäs.

Födda 
 3 januari – Daniel Rogers, amerikansk politiker, guvernör i Delaware 1797–1799.
 15 januari – Jacques Pierre Brissot, fransk politiker och journalist.
 20 februari – Stephen R. Bradley, amerikansk politiker, senator 1791–1795 och 1801–1813.
 10 mars – Augusta Löwenhielm, svensk hovfunktionär och tidsprofil.
 17 mars – Madame Roland, fransk politiker. 
 30 mars – François Pilâtre de Rozier, fransk flygpionjär.
 9 maj – Carl Axel Wachtmeister, svensk greve, justitieråd och justitiekansler, en av rikets herrar, riksdrots 1787–1809, justitiestatsminister 1809–1810.
 4 juni – Franz Xaver von Zach, tysk astronom.
 18 juni – Anna Maria Lenngren, svensk författare.
 23 augusti – Ludvig XVI, kung av Frankrike 1774–1792.
 9 september – William Bligh, brittisk sjöfarare.
 9 oktober – Jean-Baptiste Regnault, fransk målare under nyklassicismen.
 Eve Frank, mystiker, ledare av kulten frankismen.

Avlidna 
 14 januari – Georg Mauritz af Vasaborg, svensk greve.
 6 mars – Henry Pelham, brittisk politiker, premiärminister 1743-1754.
 27 april – Marie Karoline von Fuchs-Mollard, österrikisk grevinna och guvernant.
 27 november – Abraham de Moivre, fransk matematiker.

Referenser

Fotnoter

Externa länkar