kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Extremhögern

Extremhögern är en bok av Anna-Lena Lodenius och Stieg Larsson, utgiven på bokförlaget Tiden 1990 (). Senare kom en reviderad version inför valet 1994 ().

I tacktalet framgår att boken delvis tillkommit i samarbete med arbetarrörelsen, med hänvisningar till SAP:s dokumentationsavdelning, tidningen Arbetet i Malmö, och Riksförbundet Stoppa Rasismen. Ena författaren, Stieg Larsson, medverkade vid stiftelsen Expo. Andra som bidragit är bland annat Heléne Lööw, internationella organisationer som motarbetar rasism, och journalister i andra länder.

Innehåll
I boken framförs inledningsvis en distinktion mellan två grupper av högerextremister, nämligen fascister och ultrahöger. Boken handlar huvudsakligen om vad som klassificeras som den förra gruppen, åtminstone vad gäller Sverige. Inledningsvis slår författarna fast att definitionen "högerextremism" har stora brister och det kanske är missvisande för grupper som kallas så, då en del skulle kunna uppfattas som vänstergrupper och en del saknar någon ideologi. Gemensamt är att de i förhållande till den parlamentariska högern är extrema. I boken görs även en distinktion mellan ekonomisk och biologisk rasism: rasism som baseras på ekonomisk grund eller biologisk. Genomgående hänvisas till invandrarfientlighet som kännetecknande för högerextrema grupper.

Första delen beskriver olika grupper i Sverige och deras uppkomst. En stor vikt läggs vid vilka band som finns till andra grupper, ofta härlett till nyckelpersoners förflutna. Andra delen handlar om den internationella scenen, främst den västerländska, där författarna jämför utvecklingen och utreder samband mellan grupper i olika länder. Den tredje delen handlar om politiskt våld, och framhåller att våldsdyrkan är en vanlig företeelse med särskilda tidskrifter som förespråkar våld och rasism, samt att skinheads samarbetar med extremhögern.

Se även
 Sverigedemokraterna: den nationella rörelsen

Svenskspråkig facklitteratur
Facklitteratur 1990
Max Magnus Norman

Cal Henrik Max Magnus Norman, född 30 juli 1973 i Sundsvall, är en svensk gatukonstnär, målare och skulptör.

Max Magnus Norman målar syner och visioner, bilder som dyker upp framför ögonen under meditativa tillstånd eller i drömmar. Dessa syner återger han så exakt som möjligt. Han skulpterar även satiriska figurer och scener.

I ett av Max Magnus Normans mer kända konstprojekt skapade han ett antal omkring en meter höga apor i plast. Dessa apor satte han sedan under en natt i maj 2009 upp över hela Sundsvall, bland andra en ridande på en krokodil i Selångersån och en på ett trafikljus. En del av dessa apor kan ses än i dag, till exempel en som flyger med en ölburk i handen cirka 20 meter över korsningen Köpmangatan/Thulegatan. Projektet efterföljdes 2011 av en liknande uppsättning av katter i Stockholm.

Bibliografi 
 Magnum opus – en lättförstådd handbok om hur du läker din kropp och själ på ett helt livsfarligt och olagligt sätt, och i förlängningen skapar De vises sten, Recito, Norsborg 2014,

Bildgalleri

Verk i urval 
Den flygande draken, Stora torget i Sundsvall
Kuken ska ha sitt, stadsparken Norra berget i Sundsvall 
Drakonauten, Cybercom, Storgatan i Sundsvall
Dödad av strålpistol
Besjälning och Solsug (målningar)

Referenser

Noter

Externa länkar 

Max Magnus Normans webbplats

Födda 1973
Svenska målare under 2000-talet
Svenska skulptörer under 2000-talet
Gatukonstnärer
Män
Levande personer
Konstnärer från Sundsvall
Kristina Forsberg

Kristina Forsberg, konstnär född 1973 i Timrå. Kristina Forsberg arbetar i måleri, teckning, textil och fotografi med ett abstraherande formspråk som dock resulterar i föreställande bilder. Den föreställande bilden ger bilddjup, men samtidigt betonas medvetet den platta ytan. I många bilder och objekt är människan ett återkommande motiv, även om Kristina Forsberg huvudsakligen är specialiserad på husmotiv.

Externa länkar 
KristinaForsberg.com

Svenska målare under 1900-talet
Svenska målare under 2000-talet
Kvinnor
Födda 1973
Levande personer
Svenska tecknare under 1900-talet
Svenska tecknare under 2000-talet
Svenska fotografer under 1900-talet
Svenska fotografer under 2000-talet
Svenska konsthantverkare under 1900-talet
Svenska textilkonstnärer under 2000-talet
Svenska konsthantverkare under 2000-talet
Anders Wollin

Anders Wollin, född 1973 i Göteborg, är en svensk målare, grafiker och tecknare.

Wollin studerade vid Fria målarskolan i Halmstad 1992-1995 och målar i expressionistisk stil. Efter studierna började Wollin sin bana som konstnär på heltid.

Wollins måleri har omtalas ibland för sin likhet med Bengt Lindström för det gemensamt slagfärdiga bruket av oljefärgerna i stora och starka uttryck. Wollins måleri rör sig mellan landskap, ansikten och porträtt, samt ofta stora figurativa bilder.

Anders Wollin har haft rikligt med utställningar, särskilt i södra Sverige men också i Sundsvall och Stockholm, liksom i Paris, Los Angeles, och i Nederländerna.

Källor

Externa länkar 
AndersWollin.com

Svenska grafiker under 1900-talet
Svenska grafiker under 2000-talet
Svenska målare under 1900-talet
Svenska målare under 2000-talet
Män
Födda 1973
Levande personer
Konstnärer från Göteborg
Svenska tecknare under 1900-talet
Svenska tecknare under 2000-talet
No limit

No limit kan avse:

No limit (poker) – en satsningsstruktur i poker
No Limit – ett musikstycke av den nederländska gruppen 2 Unlimited

de:Liste von Pokerbegriffen#N
Magnus Becchius Palmcrantz

Magnus Becchius Palmcrantz, ursprungligen Bechius, född 31 oktober 1653 på Öland, död 19 januari 1703 i Stockholm, var en svensk jurist.

Biografi
Magnus Becchius kom efter uppväxten på Öland till Uppsala och blev student där 1671. Efter juridiska studier auskulterade han i Svea hovrätt 1683 men var även informator för drottning Ulrika Eleonoras pager. Senare tillträdde han som bisittare i borgrätten, hovauditör, assessor i borgrätten och till sist sekreterare i lagkommissionen 1691. Han blev med tiden en mycket skicklig jurist; han adlades 20 mars 1692 under namnet Palmcrantz.

I äktenskapet med Helena Catharina Pontin föddes åtta barn varav endast fyra uppnådde vuxen ålder. Magnus Becchius Palmcrantz dog vid 50 års ålder i Stockholm 1703 och begravdes i den Strömskiöldska graven i Klara Kyrka, där hans vapensköld med påskrift uppsattes. Detta begravningsvapen förstördes vid branden 1723, enligt J. Nordberg i boken Sancta Clarae Minne, Stockholm 1727. Lyckligtvis återger han inskrifterna, som med ursprunglig stavning lyder:

Kongl. Maj:ts tro tienare och sechreterare wid den Kongl. Lag. Commission och Auditör wid Kongl. Hofwet, den wälborne herren Herr Magnus Palmcrantz. Född på Öland 1653 den 31 okt och död i Stockholm den 19 januari 1703.

Av bevarade handlingar framgår att änkefru Helena Catharina Palmcrantz ännu i många år bebodde Krägga på Mälarens norra sida. Det är inte känt om också hennes make bodde där under sin livstid.

Källor

Svenska jurister
Svensk obetitlad adel
Personer från Öland
Födda 1653
Avlidna 1703
Alumner från Uppsala universitet
Män
Svenskt adlade
Magnus Becchius
Labyrint

För andra betydelser av Labyrint, se Labyrint (olika betydelser)

Labyrint är ett system av gångar som ofta förgrenar sig och korsar varandra, avsett att förvirra och att vilseleda den som färdas i den. Begreppet har även fått betydelsen av "irrgång’’ i allmänhet.
 
I grekisk mytologi är Theseus och hans äventyr med Ariadne och Minotauros på Kreta en av de mer kända historierna med labyrinter som tema. Från forntiden omtalas även den egyptiska labyrinten i Fayoum, farao Amenemhet III :s dödstempel, en labyrint på ön Samos (eller enligt en uppgift på ön Lemnos) och en i Italien, "Porsennas gravvård".

Olika sorters labyrinter
Labyrint är även en figur av slingrande gångar som lagts av stenar eller markerats på annat sätt på marken. Gångarna ordnades så att man för att komma från den vid ena sidan belägna öppningen till mittpunkten måste passera samtliga utan att någon gång vända. I Sverige är så kallade trojeborgar en vanlig labyrintform som man även kan finna över hela jordklotet. I FMIS finns 394 labyrinter registrerade varav 258 är registrerade som fasta fornlämningar. 

Labyrintmönster har kommit till användning vid mosaikinläggningar i golv väggritningar, gravyrer på medaljer m. m. Under medeltiden förekom labyrinter i franska och italienska katedraler, vilka användes som symboliska pilgrimsfärder.
Ett exempel är labyrinten i Notre-Dame de Chartres från 1200-talet. 

Trädgårdslabyrinter bestående av ett system av grusgångar separerade av höga buskhäckar var populära i slottsträdgårdar och på större gods under 1700- och 1800-talen. Dessa fungerade både som underhållning och som utsmyckning. Ofta var de anlagda i vackra mönster som kunde beskådas från någon upphöjd plats. 

Det finns även labyrinter tryckta på papper för barns tidsfördriv, där de, ofta med hjälp av en penna som de markerar vägen med, skall hitta en väg genom labyrinten.

Att lösa labyrinter 

Ett säkert sätt att lösa en labyrint med väldefinierade passager är att använda Tremaux's algoritm. Om labyrinten är enkelt sammanhängande går den att lösa genom att följa ena väggen.

Noter

Källor 
Norstedts uppslagsbok 1948
Svensk uppslagsbok 1955

Se även 
 Hilbertkurva
 Labyrint (fornminne)

Externa länkar 
 
 The Labyrinth Society
 The Sacred Labyrinth ~ an ancient meditation tool
 MathWorld - Plane-filling Function Begrepp inom arkitektur
Landskapsarkitektur
Stormen och vreden

Stormen och vreden är en roman av den amerikanske författaren William Faulkner, publicerad 1929. Originalets titel är The Sound and the Fury, och den översattes till svenska 1964.

Innehåll och form 
Romanens titel anspelar på en monolog i William Shakespeares pjäs Macbeth:

Liksom de flesta av Faulkners romaner utspelas Stormen och vreden i det av författaren påhittade Yoknapatawpha County. Det är en skildring av familjen Compsons tragedi och upplösning. Romanen består av fyra kapitel, som utspelar sig fyra dagar. Tre ligger nära varandra i tiden, 6–8 april 1928, och en 18 år tidigare, 2 juni 1910, men dessa fyra dagar är inte ordnade i kronologisk ordning. I de tre första kapitlen berättar familjens tre bröder – Benjamin, Quentin och Jason – i var sin mardrömslik inre monolog om sin egen och familjens historia. I det fjärde kapitlet framträder den allvetande författarens röst för att skildra den svarta hushållerskan Dilsey.

De tre brödernas liv är alla tragiska. Benjamin ("Benjy") är romanens dåre, han saknar tidsuppfattning och förmågan att uttrycka sig annat än genom att vråla. Hans medvetande är fullkomligt styrt av associationer och minnen och framför allt av sorgen efter den äldre systern Caddie, som förskjutits från hemmet. Quentin är en inåtvänd figur som begår självmord. Han drivs av skuld- och skamkänslor och en kärlek med incestuösa övertoner till systern. Den tredje brodern, Jason, är en cyniker som terroriserar alla som kommer i hans väg. 

Stormen och vreden karaktäriseras av en långt driven inre monolog, med tvära kast mellan olika händelser. För att underlätta avgränsas minnen och händelser från varandra genom att Faulkner använder kursiv stil varvat med spärrad.

Mottagande 
Mot slutet av 1900-talet uppmanade franska Le Monde sina läsare att rösta fram seklets 100 mest minnesvärda böcker. I den resulterande listan hamnade Stormen och vreden på plats 34.

Filmatiseringar 
Romanen filmatiserades första gången i slutet av 1950-talet och hade premiär i Sverige 6 april 1959. Filmen bar samma namn som förlagan, men sägs ha varit löst baserad på romanen. I de bärande rollerna syntes bland andra Yul Brynner som Jason, Joanne Woodward som Quentin och Stuart Whitman som Benjamin. En nyinspelning av denna klassiker är just avslutad men har ännu inte haft premiär, i regi av James Franco. Han spelar även en av huvudkaraktärerna (Benjamin)(april, 2014).

Referenser

Noter

Allmänna källor 
Frederick R. Karl: William Faulkner: American Writer, Faber & Faber, London, 1989.

Externa länkar
 Stormen och vreden på engelska, med färgmarkörer som underlättar läsningen.

Skönlitteratur 1929
Engelskspråkig litteratur
Romaner av William Faulkner
Inre monolog

Inre monolog (engelska: stream of consciousness, "medvetandeström") är ett berättartekniskt grepp inom litteraturen som går ut på att skriva "inifrån" en persons huvud. 

I en inre monolog försöker författaren följa en persons medvetande och sinnesintryck. Detta innebär att allting berättas som ett textflöde utifrån den enskilda individens perspektiv. Tekniken kan också leda till tvära kast i tiden, där till exempel ett sinnesintryck associeras till ett minne som då återberättas. 

Hos Lev Tolstoj förekommer det inre monologer, men tekniken förknippas framför allt med modernister som exempelvis Marcel Proust, James Joyce, William Faulkner och Virginia Woolf.

I svensk litteratur var Eyvind Johnson tidigt ute med att använda sig av inre monologer, bland annat i romanen Kommentar till ett stjärnfall (1929) och framför allt i Romanen om Olof. Inre monologer förekommer även i noveller av Thorsten Jonsson (Som det brukar vara, 1939) och Stig Dagerman (till exempel Var är min islandströja? i Nattens lekar, 1947). Taxi Driver är ett exempel på en film som använder tekniken flitigt.

Se även 
 Automatisk skrift
 Introspektion
 Odysseus

Referenser

Litterära termer
Termer inom litteraturvetenskap
Blind (olika betydelser)

Blind kan syfta på:

 Blindhet – synfel som innebär total avsaknad av syn
 Blindsyn – synfel som innebär partiell syn i en del av synfältet
 Blindskrift – skrift skapad för att avläsas med hjälp av fingrarna
 Blind ammunition – ammunition eller sprängladdning helt utan explosiva medel, avsedd för övningsändamål

Personer 
 Anna Maria Blind (1937–), samisk skådespelare
 Daley Blind (1990–), nederländsk fotbollsspelare
 Danny Blind (1960–), nederländsk fotbollstränare och före detta spelare

Kultur 
 Blindheten, roman från 1995 av den portugisiske författaren José Saramago

Se även 
 Blind date, en dejt mellan personer som aldrig träffats tidigare 
 Blinda fläcken, området på näthinnan där syncellernas nervtrådar går ihop till synnerven
 Blindgångare, ammunition och bomber som inte exploderat som tänkt efter avfyrning
 Blindspot, amerikansk TV-serie
 Blindtest eller blindning, att hemlighålla centrala omständigheter för deltagare i en undersökning tills resultaten skall bearbetas
Storbritanniens flygvapen

Storbritanniens flygvapen (, RAF), är en av tre försvarsgrenar inom Storbritanniens väpnade styrkor.

Första världskriget 
Royal Air Force bildades som en självständig försvarsgren under första världskrigets slutskede år 1918, genom en sammanslagning av Royal Flying Corps och Royal Naval Air Service, arméns respektive flottans flygkårer. Det underställdes Air Ministry.

RAF:s första fredsår kännetecknades av knappa resurser och kamp för överlevnad som självständigt vapenslag. Stor betydelse för det sistnämnda hade RAF:s effektiva självständiga operationer som flygande kolonial "polisstyrka" i bl.a. nordvästra Indien och Afghanistan.

Andra världskriget 

Som militär formation är RAF troligen mest känt för sina insatser under andra världskriget. Under sensommaren och hösten 1940 utkämpade RAF det så kallade Slaget om Storbritannien, då RAF:s numerärt underlägsna jaktplansformationer lyckades förvägra Nazitysklands flygvapen Luftwaffe den överlägsenhet i luften som hade krävts för en tysk landstigningsoperation i södra England. 

RAF:s numerärt, personellt och resursmässigt största operation under andra världskriget var den nattliga bomboffensiven mot Tyskland, påbörjad i större skala under 1942. När offensiven var som intensivast var räder mot tyska städer med mer än 1 000 tunga bombflygplan vanliga. RAF:s bombflygkår (Bomber Command) förlorade över 50 000 man flygande personal under de tre år operationerna pågick. 

Bomboffensiven är ett kontroversiellt ämne bland krigshistoriker. Den låga precisionen i den tidens radar och sikthjälpmedel gjorde nattbombning tämligen urskillningslös och orsakade svåra lidanden hos den tyska civilbefolkningen. Dess militära effekt, både på den tyska krigsindustrin och den civila moralen, har också ifrågasatts.

Efterkrigstiden 

Under efterkrigstiden har RAF deltagit i en mängd mer begränsade operationer, till exempel striderna mot rebellstyrkor i Malaysia (dåvarande Malaya) under sent 1940- och tidigt 1950-tal, Suezkrisen 1956 och Falklandskriget 1982. På senare år har RAF-styrkor gjort insatser både i Gulfkriget 1991, i forna Jugoslavien under 1990-talet, i Afghanistan 2000 och Irakkriget 2003.

Flygplans- och helikoptertyper

Se även 
 Lista över brittiska flygvapenchefer
 Royal Air Force Regiment
 Storbritanniens försvarsmakt
 Militära grader i Storbritannien

Referenser

Vidare läsning

Externa länkar 

 
Flygvapen
Organisationer bildade 1918
Cassini-Huygens

Cassini-Huygens var ett forskningsprojekt som bestod av rymdsonden Cassini och landaren Huygens vilka skickades till planeten Saturnus och dess måne Titan. Bakom projektet stod NASA, ESA och det italienska rymdorganet Agenzia Spaziale Italiana (ASI).

Namn 
Cassini-Huygens är uppkallad efter Giovanni Domenico Cassini som upptäckte de fyra månarna Tethys, Dione, Rhea och Japetus samt Christiaan Huygens som upptäckte Titan.

Instrument 
Sverige bidrog till projektet med ett instrument på Cassini för mätning av rymdplasma från Institutet för rymdfysik i Uppsala. Instrumentet har bland annat använts för att utforska den yttersta av ringarna runt Saturnus och gasutflöden från Titan.

Expeditionen 
Cassinis uppdrag var att undersöka Saturnus samt de 31 kända månarna under fyra år.

Cassini-Huygens sköts upp med en Titan IV-raket från Cape Canaveral Air Force Station SLC-40 den 15 oktober 1997 och gick in i omloppsbana runt Saturnus den 1 juli 2004. Resan var på 3,5 miljarder kilometer och tog knappt sju år.

På sin väg till Saturnus flög den förbi Venus, Jorden, 2685 Masursky och Jupiter. Vid passagen av Jupiter sände den 26 000 bilder tillbaka till jorden. De minsta detaljerna den kunde se på ytan var av storleken 60 kilometer.

Huygens främsta syfte var att genomföra en landning på månen Titan och med ett antal avancerade instrument undersöka atmosfären under den cirka två timmar långa nedstigningen. Huygens landade på Titan den 14 januari 2005.

Förlängning 
NASA meddelade den 3 februari 2010 att expeditionen hade förlängts i tiden en andra gång. Expeditionen var initialt planerad att pågå till 2008, men förlängdes en första gång till 2010 för att sedan fortgå till 2017.

Grand Finale 
Under 2017 gick projektet in i en fas som kallats "Grand Finale". Cassinis bana justerades så att sonden skulle göra 22 passager mellan Saturnus atmosfär och Saturnus ringar, för att slutligen gå in i atmosfären och förstöras, vilket beräknades inträffa 15 september 2017.  Den 15 september 2017 klockan 11:55 UTC, tappades, som planerats, kontakten med Cassini efter nästan 20 år i rymden.

Passeringar

Förlängt uppdrag

Andra förlängningen

Källor

Fotnoter

Externa länkar 

 ESA – Cassini Huygens
 NASA – Cassini-Huygens
 Bilder av Saturnus från Cassini

Rymdsonder
Utforskningen av Venus
Utforskningen av Jupiter
Utforskningen av Saturnus
ESA
NASA
Rymdfartsåret 1997
1997 i USA
1997 i Italien
1997 i Europa
Titan (måne)
Sherwood Anderson

Sherwood Anderson (född 13 september 1876 i Camden, Ohio; död 8 mars 1941 i Colón, Panama) var en amerikansk författare.

Biografi
Anderson föddes och växte upp i en fattig och bohemlevande hantverkarfamilj. Han fick redan som tolvåring börja arbeta och försökte sig efter hand på en rad olika yrken bland annat som fabriksarbetare. Som 17-åring kom han till Chicago, deltog i spansk-amerikanska kriget, gifte sig och blev disponent för en liten färgfabrik i en stad i sin fädernestat Ohio.<ref name="A">Svensk Uppslagsbok’’, Band 1, 1947–1955. (spalt 980)</ref>

Här började han skriva, men kände sig snart främmande för sitt arbete och det kapitalistiska systemet. Mitt under det att han en dag dikterade ett brev, lämnade han sitt kontor med några ord, som gjorde att man trodde att han blivit sinnesrubbad. Han slog sig ned i Chicago och kom där i kontakt med nyare diktare som Theodore Dreiser och Carl Sandburg. Han debuterade själv som författare med romanen Windy McPhersons son (1917).

Anderson som utgick från amerikansk naturalism av Dreisers skola, hade först lärt av Edgar Lee Masters och Walt Whitman men tog sedan starka intryck av D.H. Lawrence och James Joyce. Påverkad av Freuds psykoanalys gick han till attack mot den puritanska traditionen i amerikansk livssyn och hävdade naturens och den sexuella frihetens betydelse för människans lycka. Han var inte betydande som människogestaltare med förstod att med sin starkt personliga, en aning naivistiska stilkonst skapa en intensiv stämning.

Andersson är mest bekant genom Den lilla staden (Winesburg, Ohio, 1919), Mannen från västern (Poor White, 1920) och Mörkt skratt (Dark Laughter, 1925). Sin egen historia ger han i A Storytellers History (1924). Han skildrar gärna det omedvetna driftlivet med dess omotiverade impulser och låter detta ofta triumfera över kulturlivet.

 Bibliografi (urval) 

 Den lilla staden (översättning Olov Jonason, Fritze, 1951)

 Mannen från västern (översättning Stina Dahlberg, Tiden, 1928)

 Mörkt skratt (översättning Elsa af Trolle, Bonnier, 1928)

Svensk samlingsvolym
 Ur ingenstans in i ingenting (Ur The Sherwood Anderson reader och The portable Sherwood Anderson'' (översättning Olov Jonason, inledning av Artur Lundkvist)
(Fritze, 1952)

Källor 
Svensk uppslagsbok, Lund 1929

Externa länkar 

 

Engelskspråkiga författare
Amerikanska novellförfattare
Amerikanska författare under 1900-talet
Personer från Preble County
Födda 1876
Avlidna 1941
Män
Lagsport

En lagsport eller lagidrott är en sport där så kallade lag, en enhet bestående av samarbetande medlemmar från till exempel ett landslag, en klubb eller en förening, tävlar mot varandra (till skillnad från individuella sporter). Oftast tävlar lagen om att göra flest mål (poäng). Exempel på lagsporter är fotboll, ishockey, handboll, innebandy och bandy. Många lagsporter är bollsporter.

I lagsporter har ofta de olika länderna så kallade landslag, ofta ett medlemskap av landets bästa spelare. Landslagen (länderna) tävlar sedan mot varandra i till exempel Europamästerskap, världsmästerskap och olympiska spel.

Det finns också exempel på evenemang där lag, då oftast landslag, tävlar mot varandra i sporter som i grunden är individuella. Det görs genom att man på något sätt sammanräknar varje deltagares prestation till ett resultat för hela laget. Bland annat inom tennis (som Davis Cup och Fed Cup) och golf (som Ryder Cup och Solheim Cup) ordnas lagsporter på detta vis och ett exempel inom friidrotten är den regelbundet återkommande Finnkampen, fram till slutet av 1980-talet förekom även andra friidrottslandskamper. Bordtennisturneringarna brukar även ha en lagtävling. Även dubbelklasserna i spel som badminton, bordtennis och tennis kan se som lagspel.

Historia 
Så kallat mesoamerikanskt bollspel antas ha utövats kring 1000 år f. Kr.

Lagstorlek inom olika sporter 
''(Det första siffrorna står för högsta antalet spelare som får vara på planen samtidigt.)
 Bandy: 11 spelare + upp till 5 avbytare
 Fotboll: 11 spelare + 7 avbytare
 Indiaca: 5 spelare + högst 5 avbytare
 Ishockey: 6 spelare + 10–14 avbytare
 Indoorhockey: 6 spelare + 6 avbytare

Se även 
 Positioner i lagsporter
 Mästare i kavaj

Referenser