kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ångström

Ångström, beteckning Å, är en äldre längdenhet använd främst inom spektroskopin. Den är uppkallad efter den svenske fysikern Anders Ångström, som introducerade den och använde den i sin forskning.

1 Å =  = 1 · 10−10 m = 0,1 nm = 100 pm.

Enheten ångström ingår inte i Internationella måttenhetssystemet (SI). Den accepteras, men rekommenderas inte, av BIPM (Bureau International des Poids et Mesures) eftersom man istället kan använda SI-enheten meter med lämpligt prefix. Enheten är dock praktisk eftersom avståndet mellan kemiskt bundna atomer typiskt är några ångström. Enheten är därför de facto standard inom kristallografin och används normalt för att ange radier för atomer/joner, längd på axlarna i enhetsceller samt våglängd för röntgenstrålning.

På engelska kallas en ångström ofta angstrom, på tyska ofta Angström.

Symbolen för ångström, Å, har av historiska skäl en egen plats i Unicode-uppsättningen: U+212B (Angstrom sign, Å, d.v.s. samma utseende som ett svenskt Å men tekniskt sett ett annat tecken), men Unicodestandarden rekommenderar att U+00C5, dvs den vanliga bokstaven Å, används.

Referenser 

Längdenheter
Svante Sture

Svante Sture kan avse:

 Svante Nilsson (Sture), (1460–1511/1512) svenskt riksråd och Sveriges riksföreståndare från 1504 till sin död
 Svante Sture den yngre, (Svante Stensson Sture), (1517–1567), en svensk riksmarsk, greve och friherre.
 Svante Sture (1587-1616), en svensk rådsmedlem
Infraljud

Infraljud är en vågrörelse, framför allt i luft, med en så låg frekvens (under 20 hertz) att den bara uppfattas av människan vid kraftiga ljudnivåer, och då i form av vibrationer.

Infraljud kan alstras av naturliga källor som strömmande luftmassor, strömmande vatten, åska och norrsken, men även av kraftverk, maskiner med mera. Infraljud genereras också av till exempel explosioner, raketstarter och överljudsflygplan.

Eftersom infraljud färdas långa distanser används infraljudsmikrofoner för att till exempel övervaka kärnvapentester (FN-organet CTBTO). I Sverige och Finland finns för detektion av infraljud ett system, som drivs av IRF i Umeå och som finns tillgängligt på webben . Med hjälp av tre infraljudsmikrofoner utplacerade på platser som Skellefteå, Kiruna, med flera, kan riktningen till en infraljudskälla bestämmas och genom triangulering kan positionen för källan lokaliseras. På detta sätt kan man följa överljudsflygplan, raketstarter etcetera, likaväl som att lokalisera exempelvis stora bränder. Även om dessa mikrofoner är specialgjorda så finns det enkla mikrofoner som detekterar ljud ner till bråkdelen av 1 Hz. Dessa kan till exempel användas som tjuvlarm, då dörrstängningar/öppningar genererar starka infraljud.

I Sverige studeras infraljud vid KTH samt vid institutet för rymdfysik som har ett för allmänheten tillgängligt system för lokalisering av infraljud.

Se även
Ljud
Ultraljud
Frekvens

Referenser

Externa länkar 

Akustik
Ljudhastighet

Ljudhastighet är ett mått på ljudets fart i en viss materia vid en given temperatur.

Ljud i fysisk betydelse har formen av tryckförändringar som utbreder sig som vågor. Mediet som ljudet färdas genom förtätas och förtunnas och hastigheten påverkas av egenskaperna hos mediet, framför allt tätheten (densiteten) och temperaturen. Ju tätare medium och ju högre temperatur, desto snabbare fortplantar sig ljudet. Ljudhastigheten är därför jämförelsevis låg i gaser, högre i vätskor och högst i fast materia.

Ljudhastigheten i luft

Ljudhastighet i andra ämnen
Ljudets hastighet i ideala gaser följer formeln:

där  är en specifik konstant för olika typer av molekyler (ungefär 1,4 för luft),   är gaskonstanten (8314,5 J·kmol−1·K−1), T är gasens temperatur i Kelvin och M är molmassan.

"Glas" kan innebära silikatglas eller blyglas ("kristallglas"). Vilka slag av dessa som i tabellen ovan anges med slag 1 och slag 2 är ovisst. Vidare finns av "hårt järn" (stål) en mängd olika legeringar, som kan väntas ha varierande egenskaper avseende fortplantningshastigheten för ljud. Vad som gäller  för järn i tabellen ovan är också ovisst.

Se även 
Mach - kvoten mellan hastigheten hos ett föremål och ljudhastigheten

Referenser

Externa länkar 

Akustik
Mach

Mach, även Machs tal eller machtal, förkortas M eller Ma, och är kvoten mellan hastigheten hos ett föremål och ljudhastigheten i dess omgivande medium. Machtalet bär sitt namn efter Ernst Mach, österrikisk fysiker och filosof. Talet används ofta för att ange flygplans hastighet i luft, men kan användas för att ange hastighetsförhållandet mellan vilket föremål som helst, i vilket medium som helst.

Definition 
Eftersom mach betecknar ett förhållande mellan två hastigheter är det en dimensionslös storhet, definierad som:

där
  är machtalet
  är hastigheten för objektet relativt omgivande medium
  är ljudets hastighet i sagda medium

Ljudhastighet 
Ljudets hastighet ökar när temperaturen ökar, och kan för en ideal gas beräknas som

där
 är kvoten mellan värmekapacitet vid konstant tryck och värmekapacitet vid konstant volym (1,4 för luft)
 är gaskonstanten för aktuell gas (287 J/(kg*K) för luft)
 är temperaturen i Kelvin (temperatur i grader Celsius + 273,15)

Exempel 
Luft kan i de flesta tekniska sammanhang med god noggrannhet betraktas som en ideal gas.

För till exempel luft med temperaturen 15 grader Celsius fås då
 =  m/s eller  km/h

och en hastighet på till exempel 2,2 Mach motsvarar  km/h

Vid ökande flyghöjd sjunker temperaturen och är till exempel vid 11 km (36 000 ft) -56,5 grader Celsius. Ljudhastigheten blir då
 =  m/s eller  km/h

och en hastighet på till exempel 2,2 Mach motsvarar  km/h

Fenomen 
För ett flygplan som närmar sig eller passerar ljudhastigheten förändras strömningen påtagligt, bland annat ökar luftmotståndet kraftigt samtidigt som tryckcentrum förskjuts bakåt vilket kan förändra flygplanets roderegenskaper.

Så länge planet flyger med underljudshastighet sänds ljudvågor kontinuerligt ut i alla riktningar. När flygplanet når ljudhastigheten kommer det att "hinna ikapp" de ljudvågor som sänds ut i färdriktningen och skjuta dem framför sig, och ljud från en längre färdväg kommer att nå marken vid ett samlat tillfälle som en ljudlig ljudbang.

Se även 
 Ljudvallen

Referenser

Externa länkar 

Aerodynamik
Dimensionslösa storheter
Erik Abrahamsson Leijonhufvud

Erik Abrahamsson Leijonhufvud kan syfta på:

 Erik Abrahamsson Leijonhufvud den äldre (död 1520), avrättad i Stockholms blodbad
 Erik Abrahamsson Leijonhufvud den yngre (död 1616), dömd till fängelse vid Linköpings blodbad
Otto Helmer Mörner

Otto Helmer Mörner, född 8 maj 1569 på Zellin i Mark Brandenburg, död 1612 i Nyköping, hovmarskalk, landshövding, herre till Tuna i Rystads socken.

Biografi
Otto Mörner föddes 1569 på Zellin i Mark Brandenburg. Han var son till rikskammarrådet Ludvig von Mörner och Katarina von Marwitz. Mörner förde befälet vid avrättningen vid Linköpings blodbad, och hertig Karl blev nöjd med Otto Helmers insatser. Redan vid pingsttid 1599 är han, tillsammans med hovmarskalken Hans von Massbach, sändebud till ett flertal furstar och markgrevar i Tyskland för att förhindra dem att sluta förbund med Polen mot Sverige. Han återkommer ensam. Hans von Massbach, som begär avsked efter 21 år som hovmarskalk, har stannat i Heidelberg. Istället utses Otto Helmer till hovmarskalk. Hans karriär går rakt upp. 

 Senare blir han ståthållare och landshövding på Åbo slott (från 1280-talet och ett av Nordens största) 
 År 1602 förlänas han Tuna kungsgård i Rystads socken i Linköping.

Familj
Mörner gifte sig 13 maj 1604 i Nyköping med kammarjungfrun Maria von der Grünau hos drottning Kristina d.ä., dotter till den sachsiske ståthållaren Georg Mauritzson von der Grünau och dennes hustru Anna Ottosdotter von Lipradt. De fick tillsammans barnen riksrådet Carl Mörner af Tuna (1605–1665), Ludvig Otto Mörner (1607–1609) och Christina Mörner (1610–1663) som var gift med generalguvernören Axel Lillie.

Se även
 Ätten Mörner

Källor 
 Otto Heler Mörner i Svenska adels ättartaflor

Noter 

Födda 1569
Avlidna 1612
Män
Svenska hovmarskalkar
Otto Helmer
Ludwig von Mörner

Ludwig von Mörner, född 1468, död 1531 i Clossow, var rikskammarråd i Brandenburg. Han var ägare till last på ett fartyg som kapas av svenskar utanför hamnen i Riga på 1500-talet.

Biografi
Ludwig von Mörner föddes 1468. Han var son till översten Hans von Mörner för ett infanteriregemente i Brandenburg och Hedvig von Schlaberndorff. Von Mörner var som sin fader överste för ett infanteriregemente i Brandenburg. Han avled 1531 i Clossow.

Han och hans söner gjorde flera besök i Sverige och försökte få ersättning för sina förlorade varor.

Familj
Von Mörner var gift med Dorotea von Bellin, dotter av Joakim von Bellin till Karwensee och Magdalena Barleben. De fick tillsammans barnen överjägmästaren Henrik von Mörner (död 1547) och Joakim von Mörner (1506–1576).

Se även
 Ätten Mörner

Källor

Mörner, Ludwig von
Män
Födda 1468
Avlidna 1531
Berndt Didrik Mörner

Ej att förväxla med Berndt Didrik Mörner (1639-1710), landshövding i Blekinge län 1700-1706.
Berndt Didrik Mörner, född som Berndt Didrich von Mörner, född 1570, död 1610, var en svensk hovmarskalk, lärare till Gustav II Adolf.

Biografi
Mörner var son till Brandeburgska rikskammarrådet Ludvig von Mörner och Katarina von Marwitz. Mörner fick år 1599 en tjänst inom svenska hovet som inspektor och hovmästare för den femårige prinsen  Gustav Adolf. Efter 11 år efterträdde han sin bror Otto Helmer Mörner som kung Karl IXs hovmarskalk. 

År 1606 fick han Wiks slott i Balingsta i Uppland. Slottet hade dragits in från Claes Bielke vilken tagit Sigismunds parti. 

Gift med Anna von der Grünau, kammarjungfru hos Karl IX:s drottning, Kristina av Holstein-Gottorp.

Familj
Mörner gifte sig 1605 med Anna von der Grünau, dotter till den sachsiske ståthållaren Georg Mauritzson von der Grünau och dennes hustru Anna Ottosdotter von Lipradt. De fick tillsammans barnen majoren Gustaf Adolf von Mörner (död 1632) vid Södermanlands kavalleriregemente, Christina von Mörner (1608–1670) som var gift med översten Anders Körning, och Anna Catharina von Mörner (död 1671) som var gift med översten Otto v. Schulman (Ösel 29. III. 1601-Stockholm24. XI. 1653), «Oberkommandant von Leipzig», senere Stralsund, herre til Ropaka og Thomel (Ösel).

Se även
 Ätten Mörner

Källor

Svenska hovmarskalkar
Personer under äldre vasatiden
Svenska lärare under 1600-talet
Berndt Didrik
Födda 1570
Avlidna 1610
Män
Anna von der Grünau

Anna von der Grünau, född i Österrike, död 1612 i Uppland, var en svensk (ursprungligen tysk) hovfunktionär. Hon är centralgestalten i legenden om spöket på Wiks slott i Uppland.   

Anna var dotter till den sachsiske ståthållaren Georg Mauritzson von der Grünau till Tilen och Trasburg i Meissen, och dennes hustru Anna Ottosdotter von Lipradt och syster till Maria von der Grünau. Hon var liksom sin syster och sin mor kammarjungfru (kammarfröken) hos Karl IX:s gemål drottning Kristina före sitt giftermål. Anna gifte sig 1605 med sin systers svåger, hovfunktionären Berndt Didrik Mörner. Hon blev änka 1610.    

Anna ingår i folkloren som centralgestalen i legenden om spöket på Wik. Hon avled genom drunkning på väg till ett besök hos sin vän Margareta Wrangel på Skoklosters slott. Wrangel ville ha hennes sällskap under sin barnsäng och skickade sin fogde för att hämta henne. På vägen dit i släde över Mälaren sjönk släden ned i en vak och hon hamnade i det kalla vattnet. Fogden drunknade genast, men Anna flöt på vattnet tack vare sina vida kjolar, som fylldes med luft. Anna hade sedan länge ryktats vara en häxa på grund av sina svarta ögon, sitt svarta hår och sitt språk, tyska, som omgivningen inte förstod. De närvarande blev på grund av dessa rykten förfärade då de såg henne flyta på vattnet, något häxor ansågs kunna göra, och flydde därför i skräck i stället för att hjälpa henne. Då de återkom var hon död, ihjälfrusen i vattnet. Enligt legenden spökade hon därefter på det medeltida Wiks slott vid Lårstaviken i Balingsta socken, utstötande skrik från viken som ”varken kommer från ett djur eller en människa”.

Referenser 
 
 
 Nordlinder, Märta, Wiks slott, Wiks folkhögsk., Uppsala, 1994
 Adliga ätten Mörner nr 91 adelsvapen.com
 Gustaf Elgenstierna, Den introducerade svenska adelns ättartavlor. 1925-36.

Kvinnor
Födda 1500-talet
Avlidna 1612
Kammarfröknar
Personer under äldre vasatiden
Anna
Karl XI:s hov
Georg Mauritzson von der Grünau

Georg Mauritzson von der Grünau var ståthållare i Kurfurstendömet Sachsen. Han var gift med Anna Ottosdotter von Lipradt, kammarfröken till drottning Kristina den äldre.

Barn
 Maria von der Grünau g 1) med Otto Helmer Mörner och 2) med Stellan Otto von Mörner
 Anna von der Grünau gm  Berndt Didrik Mörner

Källor 
 https://web.archive.org/web/20100817212447/http://www.hjle.se/webbsidor/kungamakare.htm
 Gabriel Anrep: Svenska adelns Ättar-taflor utgifna af Gabriel Anrep, Volym 2

Sachsens historia
Män
Födelseår saknas
Dödsår saknas
Maria von der Grünau

Maria von der Grünau född 1585, död 1634 i Stockholm, var en svensk (ursprungligen tysk) hovfunktionär. 

Hon var dotter till den sachsiske ståthållaren Georg Mauritzson von der Grünau till Tilen och Trasburg i Meissen och Anna Ottosdotter von Lipradt och syster till Anna von der Grünau. Hon var kammarjungfru (kammarfröken) hos Sveriges drottning Kristina av Holstein-Gottorp. Hon gifte sig 1604 med kammarrådet Otto Helmer Mörner, och 1618 med Stellan Otto von Mörner, och blev mor till Hans Georg Mörner.

Referenser 
 http://www.fredrikahlander.com/genealogy/pc37ef41b.html
 http://www.adelsvapen.com/genealogi/M%C3%B6rner_nr_91
 Mörnerska släktboken 1468–1653, utgiven av C. M. Stenbock (1909).
 Gustaf Elgenstierna, Den introducerade svenska adelns ättartavlor. 1925-36.

Noter

 
Personer under äldre vasatiden
Kvinnor
Födda 1585
Avlidna 1634
Kammarfröknar
Maria
Karl XI:s hov
Stellan Otto von Mörner

Stellan Otto von Mörner, född i Tyskland på 1500-talet, död 8 december 1645 i Vreta klosters församling, var en svensk ståthållare, landshövding, herre till Klossow i Markgrevskapet Brandenburg (nuvarande Kłosów nära Mieszkowice). Han gravsattes i Vreta kloster.

Biografi

Stellan Otto var son till Baltzar von Mörner i adelsätten Mörner. Han kom till Karl IX:s hov omkring 1605 och blev page. Han blev engagerad i kungens politik på Nordkalotten och deltog 1610 i en expedition till Norra ishavets kust för att där driva in skatt av sjösamerna. Han introducerades på Svenska Riddarhuset 1625 i svenneklassen och naturaliserades 1627. År 1618 gifte han sig med Maria von der Grünau, som var Otto Helmer Mörners änka). Paret fick tillsammans fyra barn varav Hans Georg Mörner blev friherre Mörner af Morlanda 1674 (dennes son Carl Gustaf Mörner blev stamfader för  grevliga grenen Mörner af Morlanda). Stellan Otto von Mörners andra äktenskap ingicks med Katarina Månesköld af Seglinge, med vilken han fick fem barn, däribland Aron Gustaf von Mörner. Denne ingick 1660 äktenskap med Kristina Svinhufvud af Qvalstad, med vilken han bland andra barn fick dottern Maria Elisabeth von Mörner. Hon gifte sig sedermera med Peter Ackerman, bokhållare och tullnär i Vimmerby och det är från de två som en större gren ur Långarydssläkten stammar. Stellan Mörner var åren 1611–13 ståthållare över Västerbotten med lappmarkerna med särskild uppgift att främja kolonisationen. Efter att ha varit bland annat överjägmästare, ståthållare över Åland och helt kort landshövding i Södermanlands län utnämndes han 1634 till landshövding i det nybildade Västernorrlands län, som då omfattade Hälsingland, Medelpad, Ångermanland, Västerbotten och samtliga lappmarker utom Kemi lappmark. År 1638 delades det stora länet och Stellan Mörner blev landshövding för den norra delen, Västerbottens län, som då också utsträcktes till Kemi lappmark. Under sin verksamhetstid var Mörner starkt engagerad i norrländska frågor, bland annat bristen på skolor och sjukstugor. Mörner begärde avsked 1641.

Noter 

Svenska ståthållare
Landshövdingar i Västerbottens län
Män
Landshövdingar i Södermanlands län
Landshövdingar i Västernorrlands län
Avlidna 1645
Födda 1500-talet
Personer under äldre vasatiden
Personer under stormaktstiden
Stellan Otto
Carl Gustaf Mörner

Carl Gustaf Mörner kan avse:

 Carl Gustaf Mörner af Morlanda – guvernör över Göteborgs och Bohus län, fältmarskalk och kungligt råd, se Carl Mörner (1658–1721)
 Gustaf Mörner (1640–1705) –  svensk överstelöjtnant ryttmästare vid Smålands kavalleri ägare till Rödjenäs
 Carl Gustaf Mörner (1673–1734) –  svensk överstelöjtnant, fånge i Sibirien, ägare till Rödjenäs
 Carl Gustaf Mörner den yngre (1725-1787) – hovjägmästare på Rödjenäs i Jönköping
 Gustaf Mörner (1729–1784) –  svensk överstelöjtnant 
 Carl Gustaf Mörner (1897-1947) – en svensk direktör som framför allt var verksam i USA

Se även
 Carl Mörner
 Carl Axel Mörner
Carl Gustaf Mörner den yngre

Carl Gustaf Mörner den yngre, född 13 augusti 1725, död 13 januari 1787 på Rödjenäs, var en svensk friherre, militär och hovjägmästare. Han var från 1752 godsherre på Rödjenäs i Björkö socken, nuvarande Vetlanda kommun, i Småland. 

Han var huvudman för ätten Mörner af Tuna och sonsons sonson till Otto Helmer Mörner. Han gifte sig den 20 juli 1750 med änkan Margareta Fredrika Duse (1732–1800) och de fick fem barn, däribland Carl och Ludvig Mörner.

Källor

Noter 

Födda 1725
Avlidna 1787
Män
Personer under gustavianska tiden
Svenska hovjägmästare
Carl Gustaf
Svenska friherrar
Arvid Kurck

Arvid Klasson Kurck (Kurki), trol. född 1464 i Vesilax, död 23 maj 1522 (drunknad), biskop i Åbo stift, Finlands sista katolska biskop före reformationen. Son till Klas Kurcke och Elin Jönsdotter (Stenbock).

Arvid Kurck föddes sannolikt 1464 på Laukko gård, blev baccalaureus i Paris 1485, nämns som incipient 1486–1487 och blev magister. 1490 nämns han som kanik och kyrkoherde i Åbo. Efter Johannes IV Olofssons död (1510) valdes han till biskop och spelade sedermera en icke obetydlig roll under Kalmarunionens sista strider. Han deltog i riksdagarna i Stockholm 1517 och i Arboga 1518 samt bidrog till de vid dem fattade besluten mot ärkebiskop Gustaf Trolle.

Arvid Kurck sympatiserade med Gustav Vasa i hans kamp mot Kristian II. Sedan Kristian II 1520 bemäktigat sig makten i Sverige, sökte Kurck på Kustö biskopsborg skydd för fiendens stämplingar. Klok och varsam undvek han att framkalla den danske segrarens vrede; han sökte till och med, fastän endast skenbart, i ett ytterst ödmjukt brev av 21 september 1521 gå denne till mötes. Den 20 november samma år sände unionskonungen som svar ett vänskapligt brev till biskop Arvid och riksråden i Finland.

Denna välvilja var dock å ömse sidor endast låtsad. Redan då Gustav Vasa på hösten 1521 sände Nils Arvidsson och Henrik Jönsson Lapp för att belägra Åbo slott, gav biskop Arvid belägringshären understöd. Försöket att inta slottet misslyckades. När han insåg att detta förräderi var klart för Kristian, flydde han från Kustö till Sverige för att undgå Kristians hämnd. Arvid Kurck begav sig med talrikt följe längs kusten norrut och steg i Närpes storsocken ombord på ett fartyg, som skulle föra honom över Bottenviken. Skeppet förliste dock vid Öregrund, och alla på skeppet drunknade den 23 maj 1522.

Med Arvid Kurck utslocknade den äldre ätten Kurck på svärdssidan. Han ärvdes av sin halvsyster Elin Klasdotter (Kurck).

Efter reformationen fick Finland sin första katolska biskop år 1955, då Monsignore Gulielmus Cobben SCJ efter flera år som apostolisk vikarie av påven utsågs till biskop av Helsingfors och därmed biskop för katolikerna i Finland.

Se även 
Lista över biskopar i Åbo stift

Källor

Externa länkar 
 

Biskopar i Åbo stift
Romersk-katolska biskopar
Personer som omkommit i samband med fartygsförlisningar
Födda 1464
Avlidna 1522
Män
Finländska präster under 1500-talet
Personer från Vesilax
Arvid
Jöns Kurck

För lagmannen och riksrådet under 1500-talet, se Jöns Knutsson (Kurck)

Jöns Kurck (Kurki), född 1590 i Finland, död 21 maj 1652, var en svensk friherre, riksråd och ståthållare i Finland. 

Jöns Kurck var son till häradshövdingen Knut Kurck och Brita Gylta (släkten Gylta). I sin ungdom studerade han vid flera utländska universitet och företog vidsträckta resor i västra Europa samt ingick därefter i krigstjänst. Han var en tid ståthållare på Åbo slott och därefter på Viborgs slott samt utnämndes 1631 till president i Åbo hovrätt. 1633 utnämndes han till riksråd och 1641 till lagman i Västergötlands och Dals lagsaga. 1651 upphöjdes han till friherre av Lempälä. 

Kurck var en av Finlands rikaste män och ägde utom sina förläningar en mängd gårdar. Hans levnadssätt var luxuöst och hans hus i Åbo kallades "hov". Kurck hade vidsträckta juridiska och historiska kunskaper och var en ofta anlitad rådgivare i alla frågor, som rörde finländska adelns genealogi, något som sonen Knut Kurck också förkovrade sig. Han författade en (otryckt) skrift Censura de jure haereditario. I finska språket ägde han för sin tids förhållanden grundliga kunskaper och var verksamt intresserad för lagens översättande till finska. Kurck ligger begraven i Åbo domkyrka. Gift med Sofia De la Gardie.

Barn:
 Knut Kurck
 Gustaf Kurck 
 Gabriel Kurck

Källor

Lagmän i Västergötland
Svenska ståthållare i Åbo
Svenska ståthållare i Viborg
Svenska riksråd under 1600-talet
Hovrättspresidenter i Åbo hovrätt
Personer i Finland under 1600-talet
Födda 1590
Avlidna 1652
Män
Ugglan
Jöns
Axel Banér

Axel Banér kan syfta på:

 Axel Nilsson (Banér) (1513-1554), svenskt riksråd
 Axel Banér (1594-1642), svensk riksråd och riksmarskalk
 Axel Banér (1661-1742), svensk ämbetsman, landshövding
Johan Albert Vasa

Johan Albert Vasa (polska; Jan Albert Wasa) var biskop i Ermland och Kraków och kardinal, född 25 maj 1612, död 22 december 1634, son till kung Sigismund av Sverige och Polen och Konstantia av Österrike.
1632–1633 var han biskop i Kraków och 1633 blev han kardinal.

Se även
 Vasaätten

Polska biskopar
Johan Albert
Födda 1612
Avlidna 1634
Män
Alexander Karol Vasa

Alexander Karol Vasa, född 4 november 1614, död 19 november 1634, son till kung Sigismund av Sverige och Polen och Konstantia av Steiermark.

Som femte son i ordningen stödde han under tronvalet 1632 sin äldre bror Vladislav vilken kröntes som kung av Polen 1633. Efter en resa till Italien och Tyskland 1634 gav han också sitt stöd till krig mot det Osmanska riket men avled innan han utövade någon större påverkan på händelserna.

Alexander Karol Vasa avled i smittkoppor den 19 november 1634, antingen i staden Lviv, eller i byn Wielkie nära Warszawa.

Källor

Se även
 Vasaätten

Alexander Karol
Män
Födda 1614
Avlidna 1634