kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Giovanni Pisano

Giovanni Pisano född cirka 1245 i Pisa, död efter 1315 i Siena, var en italiensk skulptör och byggmästare. Han var son till Niccolò Pisano. 

Asteroiden 7313 Pisano är uppkallad efter honom, Nicola Pisano och Andrea Pisano.

Biografi 
Giovanni Pisano fick sin utbildning hos fadern i Pisa och arbetade sannolikt tillsammans med honom på predikstolen i katedralen i Siena. Självständiga arbeten utförde han för Sant' Andrea i Pistoia och för katedralen i Pisa 1301–1311, vars av Pisano konstruerade domstol senare revs, delar av den finns i Bodemuseum i Berlin; den nuvarande predikstolen är en kopia.

Pisanos stil betecknar en betydande utveckling av faderns och utgör höjdpunkten av gotikens plastiska ideal. Han strävar efter natur, sanning och känslouttryck. Figurerna har en långsträckt hållning och elegant behandling, kompositionen visar rörlighet men också större sammanslutning. 

Bevarade är också en rad av Pisanos madonnaframställningar, en i Bodemuseum och en annan över bapisteriets portal i Pisa. För katedralen i Siena utförde han gigantiska figurer av profeter och sibyllor. Gravmonumentet över kejsarinnan Margareta (efter 1311) är bevarat i fragment i Palazzo bianco i Genua. Även som arkitekt med verk i Pisa och Siena var Pisano betydande.

Källor

Noter

Externa länkar 

 Web Art Gallery
 

Italienska skulptörer
Skulptörer under 1300-talet
Italienska konstnärer under 1300-talet
Födda 1200-talet
Avlidna 1300-talet
Män
Svensk uppslagsbok
Personer från Pisa
Skulptörer under 1200-talet
Italienska konstnärer under 1200-talet
1156

1156 (MCLVI) var ett skottår som började en lördag i den Julianska kalendern.

Händelser

December 
25 december – Den svenske kungen Sverker den äldre blir mördad på väg till julottan i Västra Tollstads kyrka och strax därefter erkänns Erik Jedvardsson som kung över hela riket.

Okänt datum 
Schwäbisch Hall omnämns för första gången i skriftliga källor.
Österrike blir ett självständigt hertigdöme under huset Babenberg.

Födda 
Magnus Erlingsson, kung av Norge 1161–1184.
 Mathilda av England, hertiginna av Bayern och Sachsen.

Avlidna 
20 januari – Biskop Henrik, sedermera Finlands skyddshelgon.
25 december – Sverker den äldre, kung av Östergötland sedan 1125 och av hela Sverige sedan 1130 (mördad på väg till julottan).
Tairrdelbach Ua Conchobair, storkonung av Irland sedan 1121.
Toba, japansk kejsare.

Källor

Externa länkar
1300

1300 (MCCC) var ett skottår som började en fredag i den julianska kalendern.

Händelser

Februari 
 22 februari – Påven utser detta år till jubelår.

Juni 
 15 juni – Staden Bilbao bildas.
 17 juni – Åbo domkyrka invigs.
 18 juni – Biskop Henriks reliker flyttas från Nousis kyrka till Åbo domkyrka.

Okänt datum 
 Det femte svenska korståget mot Finland påbörjas och går denna gång mot floden Neva. Borgen Landskrona anläggs vid flodens mynning.
 Sverige uppskattas ha omkring en miljon invånare.

Födda 
 Magnus Birgersson, son till Birger Magnusson, svensk prins.
 Jeanne de Clisson, fransk pirat.

Avlidna 
18 juli – Gerhard Segarelli, ledare för Apostlabröderna.
Tran Hung Dao, vietnamesisk general.
Albrekt III av Brandenburg

Referenser

Fotnoter

Externa länkar
Vilken vän vi har i Jesus

Vilken vän vi har i Jesus (engelska originaltiteln What a friend we have in Jesus) är en psalm om vänskapen med Jesus, skriven av Joseph Scriven omkring år 1855. Sången översattes redan år 1877 av Erik Nyström till en psalm med titelraden "Tänk, en sådan vän som Jesus", och den har översatts ytterligare flera gånger innan Eva Magnusson år 1984 gjorde den nu allmänt använda översättningen.

Melodi (4/4, Ess-dur) av Charles Crozat Converse används även till Låt din Gud bestämma vägen och till Vägen, sanningen och livet.

Publicerad som
Nr 140 i Sånger till Lammets lof 1877
Nr 120 i Herde-Rösten 1892 under rubriken "Bön"
Nr 193 i Svensk söndagsskolsångbok 1908 med titeln "Tänk en sådan vän som Jesus" under rubriken "Guds barns trygghet". 
Nr 396 i Svenska Missionsförbundets sångbok 1920 under rubriken "Bönesånger".
Nr 467 i Sionstoner 1935 under titeln "Tänk, en sådan vän som Jesus" och under rubriken "Nådens ordning: Trosliv och helgelse".
Nr 347 i Guds lov 1935 under titeln "Tänk, en sådan vän som Jesus" och under rubriken "Erfarenheter på trons väg".
Nr 3 i Kristus vandrar bland oss än 1965.
Nr 261 i Frälsningsarméns sångbok 1968 under rubriken "Det Kristna Livet - Andakt och bön".
Nr 48 i Den svenska psalmboken 1986, 1986 års Cecilia-psalmbok, Psalmer och sånger 1987, Segertoner 1988 och Frälsningsarméns sångbok 1990 under rubriken "Jesus, vår Herre och broder"
Nr 452 i Lova Herren 1987 under rubriken "Guds barns trygghet och frid". 
Nr 144 i Sångboken 1998.

Externa länkar
 Hos The Cyber Hymnal finns  text och melodi (på engelska)

Irländska psalmer
Sånger 1855
O giv mig tusen tungors ljud

O giv mig tusen tungors ljud (på engelska O for a thousand tongues to sing) är en tackpsalm av Charles Wesley. Denna psalm infördes av den då 32-årige Wesley i hans dagbok för den 21 maj 1739, årsdagen av hans frälsningsupplevelse. Från början hade den 18 strofer och började "Glory to God and praise and love", men blev känd i förkortad form. Psalmen trycktes första gången i Hymn and Sacred Poems 1740. Den översattes första gången till svenska 1870 ("Upp att med tusen tungors ljud") och senare, 1880, till Metodist-Episkopalkyrkans svenska psalmbok 1892 och senare för baptisternas sångbok Psalmisten O, att med tusen tungors ljud. Nuvarande översättning utfördes 1982 av Arne Widegård. Psalmen sjungs till en tonsättning av Thomas Haweis från 1792 men i Psalmistens version med samma melodi som till psalmen Förlossningen är vunnen.

Publicerad i
.
 under rubriken "Jubel och tacksägelse".
 under rubriken "Jesus, vår Herre och broder".

Källor
Oscar Lövgren: Psalm- och sånglexikon, Gummessons 1964, sp. 752

Externa länkar
Hos Cyber hymnal finns melodin, texten samt mer om Charles Wesley på engelska.

Brittiska psalmer
Låt mig få höra om Jesus

Låt mig få höra om Jesus (Tell me the story of Jesus) är en psalm av Fanny Crosby, " Tell me the story of Jesus", skriven omkring år 1900. Författaren önskar få höra om Jesus, men berättar vad hon vill höra – och därmed berättar hon själv hela historien om Jesu liv. ”Sången som änglar i natten”, ”hur på vår jord han gick kring”, ”visa mig graven i berget”… Översatt till svenska av Karl Larsson år 1904, något bearbetad år 1959. Melodi (D-dur, 4/4) av John Sweney år 1880.

Publicerad i
Musik till Frälsningsarméns sångbok 1907 som nr 381
Samlingstoner 1922 som nr 134 under rubriken "Trossånger".
Fridstoner 1926 som nr 5 under rubriken "Begynnelse- och slutsånger".
Svensk söndagsskolsångbok 1929 som nr 59 under rubriken "Jesu person och namn"
Frälsningsarméns sångbok 1929 som nr 308 under rubriken "Jubel, erfarenhet och vittnesbörd".
Kom 1930 som nr 25 under rubriken "Frälsningen i Kristus".
Segertoner 1930 som nr 24 under rubriken "Jesu liv på jorden. Jesus densamme än".
Sånger och psalmer 1951 som nr 475 under rubriken "Församlingen och nådemedlen. Ordets predikan".
Sions Sånger 1951 som nr 125.
Förbundstoner 1957 som nr 80 under rubriken "Guds uppenbarelse i Kristus: Jesu person och verk".
Segertoner 1960 som nr 25
Frälsningsarméns sångbok 1968 som nr 70 under rubriken "Frälsning".
Sions Sånger 1981 som nr 106 under rubriken "Guds nåd i Kristus".
Cecilia 1986, Den svenska psalmboken 1986, Frälsningsarméns sångbok 1990, Psalmer och Sånger, Segertoner 1988 som nr 46 under rubriken "Jesus, vår Herre och broder".
Lova Herren 1988 som nr 39 under rubriken "Jesu Kristi namn".
Sångboken 1998 som nr 77.
Lova Herren 2020 som nr 32 under rubriken "Guds Son, Jesus vår Frälsare".

Externa länkar
På The Cyber Hymnal finns melodin att lyssna till.

Amerikanska psalmer
Martin Van Buren

Martin Van Buren, född 5 december 1782 i Kinderhook, New York, död där den 24 juli 1862 i sviterna av astma, var en amerikansk politiker; USA:s åttonde president 1837–1841. Demokrat, medlem i Nederländska reformerta kyrkan, gift med Hannah Hoes Van Buren, en avlägsen släkting.

Biografi
Van Buren var en av Andrew Jacksons närmaste medarbetare och spelade som sådan en viktig roll vid tillkomsten av det demokratiska partiet.
Han valdes 1836 som demokrat, men motståndare till fler slavstater i unionen, med 170 elektorsröster mot William Henry Harrison (Whigpartiet), 73 elektorsröster, som främste medtävlare. Före presidentskapet senator, utrikesminister (1829–1831), guvernör och vicepresident.

Han tillträdde sitt presidentskap i ett tillstånd av finanskris och förlorade i sitt försök till omval 1840. Han sökte sedan den demokratiska nomineringen 1844 men förlorade till följd av partiets dåvarande krav på 2/3-majoritet vid presidentkonventet, och kandiderade slutligen 1848 för presidentposten som Free Soil-partiets kandidat. I Van Burens administration var John Forsyth utrikesminister.

Van Burens viktigaste insats som president var överföringen av regeringens medel från delstatsbankerna till en självständig förvaltning.

Hans fru avled 1819 och Van Buren gifte aldrig om sig. Under Van Burens tid som president, tog hans svärdotter Angelica Van Buren på sig rollen som USA:s första dam.

Martin Van Buren var den förste amerikanska presidenten som fötts som amerikansk medborgare och även den förste – och hittills ende – presidenten som inte hade engelska som modersmål.

Källor

Externa länkar 

Martin Van Buren: A Resource Guide at the Library of Congress
Martin Van Buren at the White House
American President: Martin Van Buren (1782–1862) at the Miller Center of Public Affairs, University of Virginia
Inaugural Address (March 4, 1837), at the Miller Center
Martin Van Buren National Historic Site (Lindenwald), National Park Service
Martin Van Buren at C-SPAN's American Presidents: Life Portraits

 
Amerikanska demokrater
USA:s presidenter
USA:s vicepresidenter
USA:s utrikesministrar
Guvernörer i delstaten New York
Ledamöter av USA:s senat från delstaten New York
Amerikanska presidentkandidater
Amerikanska politiker under 1800-talet
Personer från Columbia County, New York
Födda 1782
Avlidna 1862
Män
William Henry Harrison

William Henry Harrison, född 9 februari 1773 i Charles City County, Virginia, död 4 april 1841 i Washington, D.C., var en amerikansk general och politiker (whigpartiet); besegrade Tecumseh vid Tippecanoe 1811, vald till president 1840, USA:s nionde president. Han är den som suttit kortast av alla amerikanska presidenter. Han var son till Benjamin Harrison V, en av signatärerna till självständighetsförklaringen, farfar till Benjamin Harrison. Episkopal till konfessionen. Han var den sista presidenten som var född i de tretton kolonierna. Han gifte sig 1795 med Anna Harrison.

Harrison var ursprungligen militär och blev 1801 guvernör i territoriet Indiana. Som sådan var han ivrigt verksam för pionjärernas bästa och blev ryktbar för en seger vid Tippecanoe 1811 över Tecumsehs konfederation. 1812–13 ledde han under kriget med England en segerrik expedition mot Detroit. 1825–28 var Harrison unionssenator och anslöt sig vid det demokratiska partiets delning till whigs. På grund av sin popularitet som krigshjälte sköts han fram i förgrunden, nominerades 1840 till presidentkandidat och vann valet.

Harrison höll sitt installationstal den 4 mars 1841 i iskallt regn, och hade varken rock eller hatt på sig. Han insjuknade i lunginflammation och avled efter endast en månad på presidentposten. Han efterträddes av John Tyler. Eftersom Harrison var den första president som avlidit på sin post orsakade detta en kortvarig successionskris då det var oklart om vicepresidenten skulle bli ny president eller bara tillförordnad president. Man kom dock fram till att Tyler skulle svära presidenteden och därmed bli ny president under resten av Harrisons valda ämbetstid.

Referenser

Noter

Externa länkar 

 Biographical Directory of the United States Congress

 
Generaler i USA:s armé
1812 års krig
Amerikanska whigs
USA:s presidenter
Ledamöter av USA:s representanthus från Ohio
Ledamöter av USA:s senat från Ohio
Amerikanska presidentkandidater
Amerikanska politiker under 1800-talet
Personer från Charles City County
Födda 1773
Avlidna 1841
Män
Amerikanska presidentkandidater före år 1900
Internet Movie Database

Internet Movie Database (IMDB, i marknadsföring skrivet IMDb) är den äldsta och största filmdatabasen på internet. Dess tyngdpunkt ligger på engelskspråkiga filmer, men innehåller även information om icke-engelska filmer, lågbudget- och TV-filmer, TV-serier, datorspel samt i viss utsträckning TV-program. Enligt IMDB besöks webbplatsen av över 100 miljoner personer per månad och databasen innehåller över 3,5 miljoner filmer, TV-serier och program (läst 2017). Sedan 1998 ägs IMDB av Amazon.com.

Historia 
IMDB startade 1990 som ett enkelt program för att söka i listan av vanliga frågor (FAQ) för nyhetsgruppen rec.arts.movies. 1993 fanns det en möjlighet att skicka frågor till programmet via e-post, och året efter kunde även användare skicka in tillägg till databasen. Kort därefter skapades ett www-baserat gränssnitt, vilket var det som öppnade upp IMDB för den stora allmänheten.

Till en början var IMDB icke-kommersiellt, och utnyttjade donerad bandbredd och hårdvara. 1996 bildades ett företag i Storbritannien, Internet Movie Database Ltd., med äganderätten till databasen. I samband med det infördes även reklam på sajten. År 1998 köptes företaget av Amazon.com.

Funktioner och verifiering 
Det så kallade IMDB-betyget, som redovisas på varje sida om ett verk, anges från 1 till 10 med en decimals noggrannhet och är ett viktat betyg baserat på användarnas betyg. För att ett IMDB-betyg ska visas krävs minst 5 användarbetyg.

Registrerade och inloggade användare kan betygsätta verk från ett till tio och utifrån dessa betyg skapas generell betygsstatistik och olika topplistor på webbplatsen, varav topp 250-listan är en, och sådan samlad information är även synlig för oinloggade besökare. Inloggade användare kan även ta del av personlig statistik, skriva recensioner, delta i omröstningar, skapa egna listor samt få påminnelser och tips. Presumtiva bidragsgivare behöver också registrera sig och logga in innan de kan föreslå ändringar i databasen. Ändringarna godkänns eller avslås sedan av IMDB:s administratörer.

Vid sidan av den öppna databasen tillhandahålls även kompletterande information via IMDB Pro (oftast hopskrivet som IMDbPRO). Den är endast öppen via abonnemang och presenterar mer branschrelaterad information, som kontaktadresser till produktionsbolag och branschmänniskor samt mer information om kommande filmprojekt.

Referenser

Externa länkar 
  

Webbplatser med filmanknytning
Bildanden 1990
Databaser
Mottagare av Webby Awards
Amazon (företag)
Domänförlust

Domänförlust är ett språkpolitiskt begrepp, som betecknar processen varigenom ett språk förlorar sin användbarhet inom ett visst område, en domän. Det språk som förlusten sker till från de nordiska språken är i princip alltid engelska. Det område där svenskan framförallt anses hotas av domänförlust är högre utbildning och forskning inom naturvetenskap och teknologi.

Begreppet tycks ha vunnit sin främsta användning inom Norden. I språkvetarkretsar är begreppets giltighet numera ifrågasatt. År 2015 kallade exempelvis Olle Josephson begreppet ”sociolingvistiskt tvivelaktigt”. 
Allmänt kan ändå följande sägas om hur begreppet förstås och används.

Ett språks ställning stärks genom inrättandet av utbildningar, institutioner, utgivandet av tidningar, litteratur, ordböcker och encyklopedier, utsändning av radio- och tv-program och förekomsten av webbsidor. För specialiserade fackområden bidrar standardiseringsorgan och översättning av facklitteratur till stärkandet av ett språks ställning. Idén till sådana projekt sprids från ett språk till ett annat i den mån och takt som de kan finansieras. Till exempel har de första svenskspråkiga encyklopedierna på 1800-talet (Svenskt konversationslexikon, Nordisk familjebok) haft tyska Brockhaus som närmaste förebild. På finska utgavs den första egentliga encyklopedin (Tietosanakirja) på 1910-talet, på nynorska (Norsk Allkunnebok) på 1950-talet och på samiska finns fortfarande ingen omfattande encyklopedi. I många fall förutsätter sådana projekt en nationalstat. Svenska folkskolor inrättades 1842 med undervisning på svenska, men initiativet till reguljär undervisning på samiska togs långt senare. Först på senare tid har nationalstater tagit initiativ till att även skydda minoritetsspråk, till exempel genom att sända radioprogram på flera språk.

Alla sådana ansträngningar för att stärka och upprätthålla ett språks ställning (domänvinster) är dyrbara och kostnaden blir mer kännbar ju färre talare språket har. Inom områden där ny kunskap utvecklas snabbt kan det löna sig bättre att använda en internationell terminologi. Vid svenska universitet har avhandlingar skrivits på latin, franska, tyska, engelska och i varierande grad på svenska. För den enskilde forskaren, som kanske satsar på en internationell karriär, kan det vara en stor fördel att använda ett större språk. Enstaka undervisare gör ibland utspel som direkt bidrar till språkliga domänförluster.

Källor

Sociolingvistik
Ohrid

Ohrid (  , äldre namn: Lihnida) är en stad i kommunen Ohrid i sydvästra Nordmakedonien. Staden ligger vid Ohridsjön, cirka 695 meter över havet. Ohrid hade 38 818 invånare vid folkräkningen år 2021.

Av invånarna i Ohrid är 81,73 % makedonier, 5,44 % albaner, 5,16 % turkar, 0,84 % valaker, 0,73 % serber och 0,64 % romer (2021).

Historia 
Staden har funnits minst sedan antiken, då den hette Lychnidos. Den romerska här- och handelsvägen Via Egnatia gick genom Lychnidos. Via egnatia börjar vid Adriatiska havet och tar slut i Konstantinopel (Istanbul). Namnet Ohrid omnämns i skriftliga källor första gången år 879. Det kyrilliska alfabetet skapades delvis i Ohrid. Arbetet med alfabetet inleddes i Preslav i nuvarande Bulgarien av Naum av Preslav. Där var Preslavs litterära skola etablerad. Därefter fortsätter arbetet i Ohrid genom ett samarbete mellan Klemens av Ohrid och Naum, de var båda tidigare elever till Kyrillos och Methodios som hade uppfunnit det glagolitiska alfabetet. Sankt Naum och Sankt Klement uppkallar sitt alfabet efter en av sina lärare. Ohrid blev ett viktigt kulturellt centrum där skrifter producerades av Ohrids litterära skola som grundades av Klemens. Klemens ligger begravd i staden i kyrkan som bär hans namn. Naum ligger begravd en bit utanför staden, i ett kloster som bär hans namn. Det finns nu ett alldeles nybyggt universitet med Klements namn och det är byggt i klassisk Ohridstil, precis som husen från 1400-talet.

Mellan 990 and 1015 var Ohrid huvudstad i det Första bulgariska riket under tsar Samuil. Ruinerna av Tsar Samuils borg restaurerades för några år sedan och finns nu upplysta och syns från hela stans omnejd. Staden tillhörde mellan 1398 och 1912 det Osmanska riket.

Övrigt 
Dagens Ohrid är en turiststad med vackra stränder och bergen vid horisonten. I Ohrid finns något för alla, speciellt för de historieintresserade. Det finns kullersten från romarriket, amfiteater från antiken, samt några av de äldsta bysantinska freskerna. I Ohrid finns en hel del kyrkor, man brukar säga att det finns en för varje dag, cirka 365 stycken. En av de mer kända är Sankta Sofia, byggd på 800-talet, på en plats där det tidigare fanns en byggnad från klassisk romersk eller grekisk tid. Från Ohrid kan Albanien ses på andra sidan sjön.

Ohridsjön är väldigt gammal och en av Europas djupaste sjöar. Det är en källsjö som försörjs med vatten underifrån. Vid Sankt Naums kloster kommer en hel å forsande upp ur berget. I Ohridsjön finns flera endemiska arter, bl.a. en öring, kallad Salmo letnica som är en specialitet på många av stadens restauranger. På stora gågatan finns flera albanska och turkiska restauranger. Kranvattnet är källvatten. Sedan 1979 är staden av Unesco listad som världskulturarv. I staden finns bland annat kloster, flera mycket gamla stora kyrkor, grekiska fornlämningar och en bevarad bebyggelse från 1300 och 1400-tal.

Galleri

Se även 
 Sankt Panteleimon, Ohrid

Referenser

Externa länkar 

 Visit Ohrid

Orter i Ohrid
Världsarv i Nordmakedonien
Ohridsjön

Ohridsjön alternativt Ochridasjön (, makedonska latinska: Ohridsko Ezero/makedonska kyrilliska: Охридско Езеро) är en sjö på gränsen mellan Albanien och Nordmakedonien. Den är 289 meter djup, vilket gör den till Europas sjunde djupaste sjö. Ohridsjön bildades för cirka 2–4 miljoner år sedan under tertiäreran, vilket gör den till en av världens äldsta sjöar tillsammans med Tanganyikasjön, Kaspiska havet och Bajkalsjön.

Sjön är känd för sin unika fauna, med omkring 200 endemiska arter, och står sedan 1979 på Unescos världsarvslista. 1980 utvidgades världsarvet med omgivningen runt sjön och 2019 antogs också den albanska delen av Ohridsjön som världsarv från att tidigare ha varit ett tentativt världsarv.

Med stöd av Världsbanken är Albanien och Nordmakedonien knutna till ett projekt för bevarandet av Ohridsjön (Lake Ohrid Conservation Project, LOCP).

Källor

Noter

Externa länkar 
 UNEP - Ohrid Lake
 LakeNet Profile

Insjöar i Albanien
Världsarv i Nordmakedonien
Världsarv i Albanien
Världsarv inskrivna 1979
Insjöar i Nordmakedonien
Eleanor Roosevelt

Anna Eleanor Roosevelt, född 11 oktober 1884 i New York i New York, död 7 november 1962 i New York i New York, var en amerikansk FN-delegat och presidenthustru. Hon var gift med Franklin D. Roosevelt från 1905 till hans död 1945. Hon är känd för sitt stora politiska engagemang.

Biografi

Uppväxten
Roosevelt var dotter till president Theodore Roosevelts yngre bror, Elliott. Hennes föräldrar dog tidigt och hon växte upp hos sin mormor. Eleanor var ett blygt och ensamt barn och fick sin utbildning i Europa.

1905–1945
Eleanor Roosevelt gifte sig 17 mars 1905 med sin avlägsna släkting Franklin D. Roosevelt, senare USA:s president. De två tillhörde olika grenar av samma familj, där Claes von Rosenvelt ursprungligen invandrat från Nederländerna någon gång mellan 1638 och 1649. Han bosatte sig i Nya Amsterdam – dagens New York – och hans son Nicholas Roosevelt kom att bli farfars farfars farfars far till Eleanor samt farfars farfars farfar till Franklin. Eleanor och Franklin fick sex barn, av vilka ett dog i späd ålder.

När hennes make blivit förlamad 1921, tog hon en allt aktivare roll inom politiken och deltog ofta i möten i hans ställe. Det var Franklins politiske rådgivare, en mycket nära vän till familjen Louis Howe som övertalade Eleanor att tala på politiska möten.

Under sin tid i Vita huset reste hon vida omkring och inspekterade kolgruvor, fängelser och militärförläggningar. Hon var stundtals kontroversiell som "Första dam" på grund av sin frispråkighet i frågor rörande humanitära reformer och medborgerliga rättigheter. Hon bröt mot traditionen och höll regelbundna presskonferenser, föreläste och skrev en egen spalt ("My Day") som publicerades i olika tidningar runt om i världen.

Från 1945
Eleanor Roosevelt kom att vinna stor beundran världen över och efter hennes makes död 1945 utnämnde president Harry S. Truman henne till FN-delegat. Hon var ordförande för FN:s organ för mänskliga rättigheter åren 1946–1952. År 1950 besökte hon Sverige och bland annat daghemmet LM-gården i Midsommarkransen, Hägersten.

Hon avled 7 november 1962 och ligger begravd bredvid sin make i Hyde Park, New York.

Priser och utmärkelser 

 1968 – tilldelad FN:s pris för mänskliga rättigheter
 1973 – upptagen i amerikanska National Women's Hall of Fame
 1998 – Bill Clinton instiftade Eleanor Roosevelt Award for Human Rights till Eleanor Roosevelts minne. Priset delas ut till amerikaner som gjort framstående insatser för mänskliga rättigheter.

Referenser

Externa länkar

Födda 1884
Avlidna 1962
USA:s första damer
Kvinnor