kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Glador

Glador är en grupp rovfåglar med långa smala vingar och veka ben. De tillbringar mycket tid glidflygande letande efter föda. Många är asätare medan vissa är specialiserade på att jaga gnagare. Gruppen tillhör familjen hökar. Förr delades de ofta upp i två underfamiljer, Elaninae och Milvinae, sällsynt förr placerade i den egna familjen Elanidae eller synonymt Milvidae. Idag anses glador vara en artificiell gruppering och är alltså inte varandras närmaste släktingar: Elanus, Chelictinia och Gampsonyx är närmare släkt med varandra än med alla andra hökartade rovfåglar; Milvus och Haliastur står nära havsörnar; Ictinia, Rostrhamus och Helicolestes är ett slags vråkar; Chondrohierax, Elictinia, Lophoictinia, Hamirostra och Leptodon står närmare bivråkar och vissa gamar. Exakt vilka som är Harpagus närmaste släktingar är oklart.

I Europa förekommer röd glada (Milvus milvus) och brun glada (Milvus migrans), men även  svartvingad glada (Elanus caeruleus).

Arter 
Ordning och systematik efter Clements et al (2014)
 Släkte Gampsonyx
 Pärlglada (Gampsonyx swainsonii)
 Släkte Elanus
 Svartvingad glada (Elanus caeruleus) 
 Svartskuldrad glada (Elanus axillaris) 
 Vitstjärtad glada (Elanus leucurus)
 Nattglada (Elanus scriptus)
 Släkte Chelictinia
 Saxstjärtsglada (Chelictinia riocourii)
 Släkte Chondrohierax
 Kroknäbbsglada (Chondrohierax uncinatus)
 Kubaglada (Chondrohierax uncinatus) – ofta egen art
 Släkte Leptodon
 Gråhuvad glada (Leptodon cayanensis)
 Halsbandsglada (Leptodon forbesi)
 Släkte Elanoides
 Svalstjärtsglada (Elanoides forficatus)
 Släkte Lophoictinia
 Tvärstjärtad glada (Lophoictinia isura)
 Släkte Hamirostra
 Svartbröstad glada (Hamirostra melanosternon)
 Släkte Rostrhamus
 Snäckglada (Rostrhamus sociabilis)
 Släkte Helicolestes
 Smalnäbbad glada (Helicolestes hamatus) – tidigare i Rostrhamus
 Släkte Harpagus
 Tandglada (Harpagus bidentatus)
 Rostbyxglada (Harpagus diodon)
 Släkte Ictinia
 Mississippiglada (Ictinia mississippiensis)
 Blyglada (Ictinia plumbea)
 Släkte Milvus
 Röd glada (Milvus milvus) - tidigare kallad enbart glada
 "Kapverdeglada" (M. m. fasciicauda) - utdöd 2000. Oklar taxonomisk status. Kan ha varit en egen art Milvus fasciicauda. Se Röd glada#Systematik
 Brun glada (Milvus migrans)
 "Svartörad glada" (M. m. lineatus) – behandlas ibland som egen art
 Gulnäbbad glada (M. m. aegyptius) – behandlas ibland som egen art
 Släkte Haliastur
 Visselglada (Haliastur sphenurus)
 Brahminglada (Haliastur indus)

Källor 
Lars Larsson (2001) Birds of the World, CD-rom

Hökartade rovfåglar
Kjell Magne Bondevik

Kjell Magne Bondevik, född 3 september 1947 i Molde, Norge, är en norsk präst och politiker (kristdemokrat). Han var partiledare för Kristelig Folkeparti 1983–1995, kyrko- och undervisningsminister 1983–1986, utrikesminister 1989–1990, statsminister 1997–2000 och 2001–2005. Gift med Bjørg Bondevik (född Rasmussen). Brorson till Kjell Bondevik.

Bondeviks första regering 1997–2000 var en mittenkoalition bestående av Kristelig Folkeparti, Senterpartiet och Venstre. Bondevik blev uppmärksammad över hela världen då han under en period var sjukskriven för utbrändhet. Regeringen lyckades länge, trots dåliga parlamentariska förutsättningar, manövrera mellan de stora partierna till vänster och höger men tvingades till sist avgå 2000. 

Efter ett ettårigt mellanspel med arbeiderpartiregeringen Regeringen Stoltenberg I återkom Bondevik som statsminister 2001 i Regeringen Bondevik II, nu i en mer högerinriktad koalition med Kristelig Folkeparti, Høyre och Venstre. Høyre var det klart största partiet i koalitionen, men KrF lyckades trots detta genomdriva att Bondevik skulle bli statsminister. Även den andra regeringen Bondevik var en minoritetsregering, och den måste oftast förlita sig på Fremskrittspartiet för att få en stortingsmajoritet bakom sig. Vid stortingsvalet 2005 förlorade regeringspartierna och Fremskrittspartiet sin majoritet. Bondevik avgick, och Jens Stoltenberg kunde återkomma som statsminister (Regeringen Stoltenberg II).

Priser och utmärkelser 
Petter Dass-priset 1997

Vidare läsning 

 

Stortingsledamöter för Kristelig Folkeparti
Norges statsministrar
Norges utrikesministrar
Norges kyrko- och undervisningsministrar
Norska partiledare
Personer från Molde kommun
Födda 1947
Levande personer
Män
Norska politiker under 1900-talet
Norska politiker under 2000-talet
Norska kristdemokrater
Kjell Bondevik

Kjell Olsson Bondevik, född 1901, död 1983, var en norsk folklivsforskare och politiker (Kristelig Folkeparti).

Han satt i Stortinget för Rogaland fylke mellan 1950 och 1960, var vice partiordförande i Kristelig Folkeparti 1955-1961 och parlamentarisk gruppledare 1961-1965.

Under John Lyngs regering 1963 var han socialminister och under Per Bortens regering 1965-1971 innehade han posten som kyrko- och undervisningsminister. Den 2 mars 1971 avgick Bortens regering på grund av läckaget om EG. Några dagar senare fick Bondevik uppdraget att bilda en ny fyrpartiregering bestående av Kristelig Folkeparti, Høyre, Senterpartiet och det liberala partiet Venstre. Förhandlingarna pågick till måndagen den 8 mars. Då han kvällen därpå var tvungen att ge upp, gick han ut i TV med det i Norge klassiska uttalandet "Eg er djupt såra og vonbroten (besviken)."

Kjell Bondevik var farbror till Kjell Magne Bondevik.

Källor

Norska politiker
Män
Födda 1901
Avlidna 1983
Stortingsledamöter för Kristelig Folkeparti
Norska kristdemokrater
Guatemalas flagga

Guatemalas flagga är vertikalt tredelad med två ljusblå och ett vitt band som symboliserar Guatemalas läge mellan Atlanten och Stilla havet. Färgerna är hämtade från den flagga som användes av Centralamerikanska federationen, där många av dagens centralamerikanska länder ingick. Mitt på flaggan finns statsvapnet med en grön och röd quetzal som är landets nationalfågel och en gul banderoll med texten Libertad 15 de septiembre de 1821 (sp: Frihet 15 september 1821), vilket påminner om att landet blev självständigt från Spanien den 15 september 1821. I bakgrunden finns två korsade gevär, två korsade svärd och en bladranka. I likhet med många andra latinamerikanska flaggor finns Guatemalas flagga även i en version för enskild användning (bandera civil) utan statsvapnet. Flaggan antogs den 17 augusti 1871 och har proportionerna 5:8.

Färger

Källor

Se även 

Guatemala
Guatemalas statsvapen

Nationsflaggor i Nordamerika
Guatemalas nationalsymboler
USA:s flagga

USA:s flagga har 13 ränder (7 röda och vita 6) som representerar de 13 ursprungliga delstaterna och 50 vita stjärnor på mörkblå bakgrund som representerar USA:s nuvarande 50 delstater. Flaggans nuvarande utseende antogs den 4 juli 1960, men fastställdes till sitt huvudmönster under amerikanska frihetskriget. Den har proportionerna 10:19. 

Flaggan brukar kallas Stars and Stripes (stjärnor och ränder), Old Glory (gammal ära), the Old Red eller the Star-Spangled Banner (det stjärnbeströdda baneret). Det senare namnet har givit upphov till namnet på USA:s nationalsång.

De officiella färgerna bestämdes 27 november 1981 till:

Historia 

Flaggan fastställdes till sitt huvudmönster under frihetskriget, men har förändrats 26 gånger sedan dess, bland annat för att man lägger till en stjärna för varje ny delstat. Flaggans nuvarande utformning är från 1960, då den 50:e stjärnan lades till (efter att Hawaii blivit delstat 1959). Från början hade man tänkt sig att förutom en stjärna även lägga till en extra rand när en ny delstat anslöt sig till unionen. Från 1795 (efter att Vermont och Kentucky anslutit sig) hade flaggan således 15 stjärnor och 15 ränder, men när fem nya stater tillkom tyckte man antagligen att det växande antalet ränder störde flaggans design. Kongressen bestämde sig 1818 för att återgå till 13 ränder och i framtiden bara lägga till en ny stjärna för varje ny delstat. Varken stjärnorna eller ränderna står var och en för någon viss delstat, utan de representerar bara tillsammans de 50 nuvarande respektive de 13 ursprungliga.

Från början fanns det inga regler om i vilket mönster stjärnorna skulle läggas ut på det blå fältet, men numera bestäms det genom förordning av presidenten. När en ny delstat blir medlem av unionen, lägger man till en ny stjärna till flaggan nästkommande 4 juli (USA:s nationaldag).

Historisk utveckling av flaggans utformning 
Följande tabell ger en översikt över de 28 olika utformningar som har använts för USA:s flagga. Den exakta utformningen, inklusive färgspecifikation, blev inte standardiserad förrän 1934.

Örlogsflagga 

Flaggan på amerikanska flottans båtar, USA:s örlogsflagga, var först en flagga med rödvit randning efter order av örlogschefen Esek Hopkins i slutet av 1775. Efter att stjärnbaneret introducerats som USA:s flagga 1776 började flottan använda det blå fältet med stjärnor, men utan det rödvita randningen, som örlogsflagga. Den kallas "Union Jack", och har alltså samma namn som den brittiska unionsflaggan Union Jack, och den utökades under åren med en stjärna för varje stat som uppgick i USA. Under kortare perioder har varianter av den rödvitrandiga flaggan med en skallerorm och texten "Dont tread on me" använts av flottan..

Se även 
 USA:s delstatsflaggor

Referenser

Noter

Källor 
 
 Avsnittet "Historisk utveckling av flaggans utformning" är översatt från artikeln "progression of designs Flag of the United States" (avsnittet "Historical progression of designs") på engelskspråkiga Wikipedia.

Externa länkar 

Nationsflaggor i Nordamerika
Kultur i USA
USA:s nationalsymboler
Fredriksten

Fredriksten är en fästning vid staden Halden (som 1665–1928 hette Fredrikshald) i Norge, uppkallad efter Fredrik III av Danmark. Vid en svensk belägring av fästningen under hösten 1718 stupade Karl XII här den 30 november.

Rolandsskansen byggdes 1659 av norrmännen till försvar av Halden och ingick sedermera i Fredrikstens befästningar.

Allsång på gränsen spelas sedan 2007 in här varje sommar.

Se även
 Belägringen av Fredrikstens fästning
 Tusenårssted

Externa länkar

 Fredriksten festning

Befästningar i Norge
Byggnader och anläggningar i Haldens kommun
Halden
Stora nordiska kriget
Halden

Halden  är en tätort och stad i sydöstra Norge. Halden är centralort i Haldens kommun, Østfold fylke och beläget vid Idefjorden nära Svinesund och den svenska gränsen (Strömstad).  Vid staden ligger Fredrikstens fästning, uppkallad efter Fredrik III av Danmark.

Historia
Halden som bebyggelse växte fram under 1500-talet som en utskeppningshamn för trävaror. Efter freden i Roskilde 1658 fick Halden en strategisk betydelse som gränsstad. 1665 blev orten beviljad privilegier och fick namnet Fredrikshald. Även namnvarianten Frederikshald har förekommit. 1928 blev stadens officiella namn Halden.

Bebyggelsen på norra sidan av älven inkorporerades 1686. Trots åtgärder från svenska regeringens sida drog Halden till sig handel från svenska gränsbygderna, främst av timmer och järn. Denna handel stegrades under unionstiden.

Under Hannibalsfejden 1644-45 anlades här befästningar, av vilka en skans på det öster om Halden belägna berget utgjorde början till Fredrikstens fästning. Svenskarnas försök att 1658-60 erövra Halden misslyckades, sedan vid älven utförda befästningar utökats. Vid Karl XII:s anfall på Fredrikssten 1716 besattes Halden, efter en hård strid, men måste utrymmas sedan norrmännen stuckit staden i brand. Under svenskarnas belägring av fästningen under andra halvan av 1718 stupade Karl XII här den 30 november (g.s.) samma år. För att rädda staden, som upprepade gånger brunnit ned, från att förstöras genom den mot Fredrikssten riktade artillerielden vid svenskarnas anfall 1814, ingick borgerskapet 6 augusti emot fästningskommendantens vilja vapenstillestånd med svenskarna.

Näringsliv

Norske Skogs pappersbruk Saugbrugs ligger i Halden. Bruket anlades 1859 under namnet Saugbrugsforeningen. Två pappersmaskiner tillverkar magasinspapper med en sammanlagd kapacitet om 355 000 ton årligen.

I Halden ligger en av Norges två forskningsreaktorer. Haldenreaktorn ägs och drivs av Institutt for Energiteknikk (IFE). Reaktorn är en tungvattenreaktor på 20 MW termisk effekt.

Kultur 
Halden historiske samlinger är ett distriktsmuseum som driver ett flertal museer i Halden: Halden Minders museum på Fredrikstens fästning, Fredrikshalds teater, Rød herregård med parkanläggningar, Berg Bygdetun, Haldenarkivet samt Bomuldspinderiet.

Allsång på gränsen spelas in här.

Övrigt
Halden/Fredrikshald är den enda ort i Norge som nämns i Norges nationalsång, där den förekommer i fjärde versen:

Thi vi heller landet brente
enn det kom til fall;
husker bare hva som hendte
ned på Fredrikshald.

Källor

Tätorter i Norge
Gränsorter i Europa
Karl XII:s bibel

Karl XII:s bibel, eg. BIBLIA, Thet är All then Heliga Skrift På Swensko; Efter Konung CARL then Tolftes Befalning, reviderad utgåva av den svenska bibelöversättningen från 1541 (Gustav Vasas bibel). Den trycktes 1703 och var den officiella svenska kyrkobibeln fram till 1917 års kyrkobibel utkom.

Karl XII:s Bibel lästes i över 200 år av människor med svenska som modersmål. Vi har lånat ett stort antal bevingade ord från den, och språket i den har påverkat många, både rikssvenska och finlandssvenska författare, liksom det svenska samhället och kulturen i stort.

Som exempel är titeln på Torgny Lindgrens kända bok "Ormens väg på hälleberget" tagen från Karl XII:s bibel, Ordspråksboken, kapitel 30, vers 18–19: "Tre ting äro mig förunderlige, och det fjerde vet jag icke: Örnens väg i vädret; ormens väg på hälleberget; skeppets väg midt i hafvet; och ens mans väg till ena pigo."

På frågan om var Evert Taube funnit inspirationen till sitt livsverk lär han lite oväntat ha svarat "Karl XII:s Bibel". Precis som Bellman fick han sina första intryck från Den heliga skrift. Hos Bellman finns många spår av bibelns inflytande, till exempel visorna om "Gubben Noach" och "Den kyska Susanna" som går tillbaka på berättelser i Gamla testamentet enligt versionen i Karl XII:s bibel.

Karl XII:s eget exemplar av Bibeln blev ryskt byte i slaget vid Poltava, men har återbördats till Sverige och finns nu i Kungliga biblioteket.

På 1870-talet gav brittiska bibelsällskap bidrag till spridning av biblar till den svenska allmänheten. Dessa sällskap var dock präglade av reformert teologi och accepterade därför inte de apokryfiska böckerna. År 1873 gavs t.ex. Biblia eller Den heliga skrift ut med enbart Gamla och Nya testamentets kanoniska böcker ut med sådant bidrag från ett sällskap i Cambridge. Till skillnad från äldre versioner av Karl XII:s bibel var denna tryckt med antikva-stil och inte med frakturstil. En faksimilutgåva av denna bok gavs år 1995 ut på Artos förlag (). Denna bok trycktes med bidrag från Konung Gustav VI Adolfs fond för svensk kultur, Lutherstiftelsen, Samfundet Pro Fide et Christianismo och Längmanska kulturfonden. Sedan oktober 2019 finns den återigen att köpa ().

Se även 
 Gustav Vasas bibel
 Gustav II Adolfs bibel
 Reformationsbibeln

Källor

Externa länkar 

 Fullständig och rättad digitalisering på KXII.se
 Finns även i sin helhet på Litteraturbanken.

1703 i Sverige
Verk 1703
Svenska bibelöversättningar
Kristendomsåret 1703
Jakob Edvard Stuart

Jakob Edvard Stuart, eng. James Francis Edward Stuart, the Old Pretender, född 10 juni 1688 i London, död 1 januari 1766 i Rom i Italien, var en engelsk tronpretendent.

Biografi

Han var son till Jakob II av England och Maria av Modena. Rykten spreds att Maria hade fött ett dödfött barn och att Jakob var en "ersättare" för att säkra den katolska tronföljden. 

Efter revolutionen 1688 fördes han till Frankrike, där Ludvig XIV av Frankrike erkände honom som den rättmätige arvingen till den engelska och skotska tronen. Hans pretentioner på den brittiska tronen understöddes av de så kallade jakobiterna och han anlände till Skottland 1715 för att leda en jakobitisk revolution, men eftersom han hade dåligt stöd från dessa, drog han sig tillbaka. 

Han bosatte sig sedermera i Rom.

Familj
Gift 1719 med Maria Klementina Sobieska (1702–1735); dotter till prins Jakob Sobieski av Polen. 

Barn:
 Karl Edvard Stuart, född 1720, död 1788.
 Henrik Benedict Stuart (1725–1807; kardinal)

Referenser

Födda 1688
Avlidna 1766
Pretendenter till Englands tron
Tronföljare som aldrig tillträdde
Jakob Edvard
Män
Pretendenter till Skottlands tron
1713

1713 (MDCCXIII) var ett normalår som började en söndag i den gregorianska kalendern och ett normalår som började en torsdag i den julianska kalendern.

Händelser

Februari 
 1 februari – Turkarna försöker att med våld tvinga Karl XII att lämna Bender, vilket är känt som Kalabaliken i Bender. Efter att svenskarna (cirka 45 man) har försvarat sig mot turkarna (cirka 10.000 man) hela dagen övermannas svenskarna och Karl XII tas tillfånga. Karl XII överförs till lustslottet Timurtasch nära Adrianopel och senare till Demotika.

April 
10 april – Norrköping drabbas av en kvartersbrand som lägger 12 gårdar i aska.
 11 april – Spanien och Frankrike sluter fred med Storbritannien i Utrecht och avslutar Spanska tronföljdskriget.

Maj 
 5 maj – Magnus Stenbock kapitulerar med svenska hären till danskarna och faller i dansk fångenskap vid Tönningen.
 8 maj – I samband med spanska tronföljdskriget görs Spanska Nederländerna till Österrikiska Nederländerna.
 Maj – Ryssarna angriper Helsingfors. Staden utryms men bränns ner med alla sina förråd.

Oktober 
 6 oktober – Svenskarna besegras av ryssarna i slaget vid Pälkäne.

November 
 November – Karl XII:s syster Ulrika Eleonora inträder i det svenska rådet och får där två röster.

Okänt datum 
 I en skrivelse underrättas Karl XII om att ständerna har beslutat att "på bästa sätt söka freden", vilket skärper motsättningen mellan kungen och rådet i Stockholm.
 Böldpesten når sydvästra Skåne och angriper Lund, Malmö och Ystad.

Födda 
 20 februari – Anna Maria Elvia, svensk författare och kulturpersonlighet.
 5 oktober – Denis Diderot, fransk författare och filosof.

Avlidna 
 25 februari – Fredrik I, kung av Preussen 1701-1713, kurfurste av Brandenburg 1688-1713.
 1 juni – Johan Runius, svensk diktare.
 14 december – Theodosia Aleksejevna av Ryssland, rysk storfurstinna.
 15 december – Carlo Maratta, italiensk målare.

Referenser

Fotnoter

Externa länkar
Georg av Hannover

Georg av Hannover kan syfta på:

 Georg I av Hannover, se Georg I av Storbritannien
 Georg II av Hannover, se Georg II av Storbritannien
 Georg III av Hannover, se Georg III av Storbritannien
 Georg IV av Hannover, se Georg IV av Storbritannien
 Georg V av Hannover
Rügen

Rügen (Rygen, lat. Rugia) är en ö i södra Östersjön, belägen i förbundslandet Mecklenburg-Vorpommern i nordöstra Tyskland. Rügen är Tysklands största ö med en yta av 926 km². 2008 hade Rügen cirka 69 000 invånare.

Rügens viktigaste städer är huvudorten Bergen och Sassnitz. Övriga städer är Putbus och Garz.
Här finns också badorter som Binz och Sellin. Ön är ansluten till övriga Tyskland främst genom broarna som går över till Stralsund. Öns nordligaste udde går under namnet Kap Arkona.

Historia 
Rügen tillföll Sverige 1648 vid Westfaliska freden, och kvarblev som sådan fram till Wienkongressen genom ett traktat mellan Sverige och Preussen 7 juni 1815. Den ingick som en viktig del i det som en gång kallades Svenska Pommern. Genom Westfaliska fredens beslut kunde den svenska monarken lägga till titeln "Rügens furste".

Gustav IV Adolf planerade 1806 att bygga en hamnstad vid namn Gustavia på ön. Napoleon Bonapartes trupper satte dock stopp för planerna. Vid freden i Kiel bytte Sverige och Danmark Rügen och övriga Pommern mot Norge; bytet skulle vara gjort när svenska trupper besatt centrala fästningar i Norge, enligt avtalet. Norge vägrade dock att acceptera svensk överhöghet, antog 17 maj i Eidsvoll en grundlag, och utropade den danske ståthållaren Kristian Fredrik till kung. Karl Johan vägrade därför att avträda Pommern och Rügen. Genom Preussens medlande fick så Sverige omkring 8 miljoner riksdaler banko för hela Pommern med Rügen under Wienkongressen. I denna summa ingick även en personlig ersättning till Karl Johan. Preussen och Danmark bytte samtidigt Pommern och Rügen mot hertigdömet Lauenberg, varmed Rügen blev en del av Preussen. 

Före andra världskrigets utbrott började tyskarna bygga ett sexvåningars höghus som sträcker sig 4,5 kilometer längs med stranden på öns östra sida, i nuvarande byn Prora. Den var tänkt att vara en sorts semesteranläggning (KdF-hotell) som var till också för militären, men kom aldrig i bruk. Byggnaden bombades under krigets slutskede av ryssarna, men byggdes upp delvis under DDR-tiden och användes då. Idag står den delvis tom. I en del av byggnaden finns ett museum för turister.

På Rügen finns den smalspåriga järnvägen Rügensche Kleinbahn.

Natur och fauna 
Det finns stor gädda och gös kring ön året runt. Under vissa perioder finns det även havsöring och näbbgädda. Ön är en känd rastplats för tranor.

Se även 
 Pommern

Litteratur 
 Önnerfors, Andreas: Svenska Pommern: kulturmöten och identifikation 1720–1815, Lund 2003 (Avhandlingen online)

Källor 
 Heribert Seitz och Erik Rosengren, Sveriges freder och fördrag 1524–1905, Stockholm: Rabén & Sjögren, u.å., s. 32ff, 132f, 138f

Externa länkar 

 Tourismuszentrale Rügen
Ahmed III

Ahmed III, född 30 december 1673, död 1736, var sultan av det Osmanska riket från 1703 till 1730.

Biografi
Ahmed gav asyl åt den svenske kungen Karl XII efter att denne förlorat slaget vid Poltava mot Ryssland år 1709. Osmanska riket var nämligen formellt i koalition med Sverige, tillsammans med Frankrike. Av dessa orsaker blev de indragna i krig mot Ryssland, vilket osmanerna vann.

Efter fredsslutet med Ryssland 1711 ville man bli av med Karl XII, som försökte förmå Ahmed att fortsätta kriget, vilket resulterade i Kalabaliken i Bender. Ahmed förde flera framgångsrika krig mot Venedig, och lyckades erövra Morea och den egeiska arkipelagen åt Osmanska riket. Däremot invecklades man även i krig med Österrike, som slutade med freden i Pozarevac 1718, varigenom Banatet, Nordserbien med Belgrad och Lilla Valakiet gick förlorade till Österrike.

Han förde därefter krig med Persien, vilket till en början framgångsrikt slutade med det avgörande nederlaget i Anjedalen 1726.

År 1730 avsattes Ahmed av janitsjarerna och dog 1736 i fångenskap.

Källor

Noter 

 Svensk uppslagsbok, Lund 1929

Personer i Osmanska riket under 1600-talet
Personer i Osmanska riket under 1700-talet
Osmanska rikets sultaner
Födda 1673
Avlidna 1736
Män
Bremen-Verden

Bremen-Verden var en svensk besittning i norra Tyskland under åren 1648-1719.

Belägenhet
Bremen-Verden var belägen mellan floderna Elbes och Wesers nedre lopp och idag ingående i den tyska delstaten Niedersachsen. Arean var 5 176 km² för hertigdömet Bremen och 408 km² för hertigdömet Verden. Riksstaden Bremen ingick inte i den svenska besittningen.

Historia
Bremen-Verden bestod av det tidigare ärkebiskopsdömet Bremen och biskopsstiftet Verden, vilka i westfaliska freden 1648 som hertigdömen avträddes till Sverige. Området förvaltades tillsammans med Wildeshausen (som 1679-1700 var förpantat till Münster och efter 1700 till Hannover) och Thedinghausen (till 1679) i ett generalguvernement.

År 1712 erövrades länderna av Danmark, som 1715 sålde det till Braunschweig-Lüneburg vilket ledde till krig mellan Sverige och denna stat. 1719 avträdde Sverige formellt besittningen till Hannover.

Källor

Noter 

Sverige under stormaktstiden
Geografiska områden i Sveriges historia