kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
565



Händelser 
22 augusti – Första rapporten om Loch Ness-odjuret görs av Sankt Columba.

Födda 
 Abbas ibn Abd al-Muttalib, profeten Muhammeds farbror (troligen detta år).

Avlidna 
 Belisarius, bysantinsk general
 Audoin, langobardisk kung

Externa länkar
653

653 (DCLIII) var ett vanligt år som började en tisdag i den julianska kalendern.

Händelser

Juni 
 17 juni – Påve Martin I fängslas och avsätts av den bysantinske kejsaren samt förs till denne i Konstantinopel.

Födda 
 Childerik II, frankisk kung av Austrasien 662–675 samt av Neustrien och Burgund 673–675 (född omkring detta år eller 655)

Avlidna 
 Abbas ibn Abd al-Muttalib, profeten Muhammeds farbror (troligen död detta år)
 Chen Shuozhen, kinesisk kejsarinna och upprorsledare.

Externa länkar
Ulla-Carin Lindquist

Ulla-Carin Margareta Lindquist, född 2 april 1953 i Kristinehamn, död 10 mars 2004, var en svensk journalist, verksam vid Sveriges Radio och Sveriges Television. Hon verkade under många år som Rapports nyhetsankare i SVT2. 

Våren 2003 diagnostiserades Lindquist med den dödliga nervsjukdomen ALS. Under de sista månaderna ägnade hon sin energi och tid åt att ge upplysning om sjukdomen och att ge den ett ansikte. Hon författade bland annat boken Ro utan åror. Dessutom hjälpte kollegorna Andreas Franzén (producent) och Pelle Wickman (fotograf) henne att spela in dokumentärfilmen Min kamp mot tiden. Lindquist avled samma kväll som dokumentären sändes i SVT.

Ulla-Carin Lindquist var på 1980-talet gift med programledaren och tv-producenten Ragnar Dahlberg. De har två döttrar tillsammans.

Ulla-Carin Lindquists stiftelse för ALS-forskning, en välgörenhetsstiftelse som skänker pengar till forskning om ALS, är startad till hennes minne. Hon är begravd på Östra Ryds kyrkogård.

Källor

Externa länkar
Ulla-Carin Lindquist stiftelse för ALS-forskning

Programledare i Sveriges Television
Personer från Kristinehamn
Födda 1953
Avlidna 2004
Kvinnor
Björn Wirdheim

Björn Karl Mikael Wirdheim, född 4 april 1980 i Lund, är en svensk racerförare. Uppvuxen i Växjö. Han är son till racerföraren Örnulf Wirdheim.

Björn Wirdheim var reserv- och testförare för formel 1-stallet Jaguar 2004. När det stallet lade ner verksamheten flyttade han istället till USA och tävlade i Champ Car World Series 2005. Därefter körde Wirdheim i den japanska Formel Nippon-serien för stallet NTT DoCoMo Team Dandelion.

Meriter
 Super GT för stallet LEXUS TEAM LeMans ENEOS 2010
 Super GT för stallet LEXUS TEAM LeMans ENEOS 2009
 Super GT för stallet Toyota Team Eneos (Team LeMans) 2008 
 Super GT för stallet Team LeMans 2007
 Formel Nippon för stallet Dandelion 2006 och 2007
 Champ Car World Series för HVM Racing i 2005
 Reserv- och testförare i Jaguar Racing 2004
 Internationella formel 3000-mästerskapet, vinnare 2003
 Internationella formel 3000-mästerskapet, årets rookie och fyra totalt  2002
 Pole position och trea totalt i inofficiellt VM Macau formel 3 2001
 Tyska formel 3-mästerskapet,två pole och två vinster 2000
 Formula Palmer 1997-1998
 Formel Ford, svensk mästare 1996.
 Gokart

Källor
 Driver Database.

Referenser

Externa länkar
Officiell webbsida
Team LeMans 

Födda 1980
Svenska racerförare
Formel 1-testförare
Jaguar F1-förare
Jordan F1-förare
Formel 3000-förare
Champ Car-förare
Formel Nippon-förare
Tyska F3-mästerskapsförare
Le Mans Series-förare
Män
Levande personer
Idrottare från Växjö
Skrivkonsten i Indien

När och hur skrivkonsten uppfunnits eller införts i Indien är ännu oavgjort. Under vedatiden var den okänd. Men att den var använd flera hundra år f. Kr. kan man anse såsom säkert. Troligen begagnades den i början för det praktiska livets behov och först sedermera inom den egentliga litteraturen, vilken länge, i synnerhet den heliga, fortplantades blott genom muntlig tradition. De äldsta kända skrifttecknen för indiskt språk daterar sig från mitten av 200-talet f.Kr. och är de, som förekommer i Ashokas klippinskrifter. I dessa användes två olika alfabet. 

Det ena är av tydligt semitiskt ursprung, och texten skrives från höger till vänster. Det andra, vars inskrifter läses från vänster till höger, anses också av de flesta vara ett semitiskt lån, medan somliga antar, att det är uppfunnet inom Indien. Det är detta senare, vilket är stammodern till alla de indiska alfabeten. Ett av dessa kallas devanagari (egentl, gudomlig eller hinduisk stadsskrift). Ur samma källa har utvecklats en hel mängd, delvis ganska betydligt avvikande, alfabet såväl för äldre och yngre indiska dialekter som för de
dravidiska språken. 

Devanagari är en modifierad konsonantskrift: Varje konsonanttecken (enkelt eller sammansatt) uttala med en följande kortvokal, såvida det inte med särskilda tecken är angivet, antingen att en annan vokal än kort a skall uttalas efter konsonanten, eller att denna icke efterföljes av någon vokal alls. Från Ashokas tid fram till våra dagar har man en tämligen oavbruten rad av inskrifter på klippor, pelare, kopparplåtar och mynt. 

Quintus Curtius omtalar, att indierna på Alexanders tid (326 f.Kr.) skrev på palmblad, och så sker ännu i dag. I Indiens klimat kan manuskript av sådant material inte bevaras någon längre tid. De allra flesta bevarade skrifterna är därför unga avskrifter, många från senare tider på papper. Ett indiskt manuskript av 400 års ålder är redan ovanligt gammalt; mycket få överstiger 500 år, och endast två härstammar från år 1132 respektive 1008 e. Kr. Det sista kommer från det kyliga och torra höglandet Nepal. - De första notiserna om Indiens gamla språk och litteratur kom till Europa genom katolska missionärer.

Hindi och urdu
Urdu begagnar den persiska formen av det arabiska alfabetet, det eleganta nestalik, för handskrifter och litografiskt tryck, som av indierna föredragas framför typtryck, och det kursiva shikeste för dagligt bruk, båda med tillägg av särskilda bokstäver för de sanskritiska språkens i arabiskan icke förekommande cerebralljud. Hindi däremot använder devanagari, som tidigare kallats nagari, för all icke-religiös litteratur, jämte en därav kursiverad form, kallad kajasthi eller kaithi, för det dagliga behovet. En ännu större ombildning av nagari nyttjas i handelskorrespondensen och kallas saravi (av sarrav, växlare) eller mahajani (av mahajan, bankir).

Antal alfabet

En indisk statlig utredning på 80-talet angav att det i Indien finns 38 olika alfabet i användning. Några språk är dock fortfarande utan alfabet.

Se även
Indiens språk

Källor

Indiens skriftsystem
William Banting

William Banting, född 1796, död 16 mars 1878, var en begravningsentreprenör känd för att ha gått ner kraftigt i vikt efter att ha lagt om sin diet till socker- och stärkelsefattig kost. Banting hade genom åren dragit på sig en kraftig övervikt, som lett till problem med leder i knän och problem med att gå på toaletten. Han hade frågat flera olika läkare om råd utan någon framgång. Då han blev så fet att han fick problem med hörseln (fett tryckte mot innerörat) gick han till läkaren William Harvey, som föreslog en drastisk kostförändring.

Harvey ordinerade en diet bestående av ganska stora mängder proteinrik föda, såsom kött och fisk. Han minskade kraftigt på intaget av kolhydratrika matvaror, såsom öl, bröd, socker och potatis. Till sin stora förvåning tappade Banting snabbt åtskilliga kilo. 1863 meddelade han allmänheten om sina framsteg i broschyren Letter on Corpulence Addressed to the Public, där han beskrev hur han under loppet av ett år (från augusti 1862 till augusti 1863) lyckades gå ner i vikt från 92 till 71 kg.

Hans broschyr blev såpass populär att ordet bant kom att användas som verb, till exempel i uttryck som Do you bant?. Det användes första gången i en tidningsartikel i The Times den 13 augusti 1864. I engelsktalande länder lever ordet inte längre kvar i vardagligt språk, medan orden "bantning" och "att banta" har blivit etablerade begrepp på svenska.

Se även 
 Bantning
 Fetma
 Lågkolhydratdiet

Källhänvisningar

Externa länkar 
 Letter on Corpulence PDF

Brittiska eponymer
Födda 1796
Avlidna 1878
Män
Aryabhatiya

Aryabhatiya är ett astronomiskt och matematiskt verk från sent 400-tal av den indiske matematikern Aryabhata.

Delar av Aryabhatiya anses använda en föregångare till algebra. I detta avseende var dock den grekiske matematikern Diofantos, som levde under 200-talet, en mer betydande pionjär.

Aryabhatiya innehåller bland annat en algoritm för beräkning av en kvadratrot.

Källor 

Astronomins historia
Vetenskap i Indien
Matematikens historia
Samaveda

Samaveda, en fornindisk hymnsamling. De är ett utdrag ur och utgör ungefär en sjättedel av Rigveda. 75 av hymnerna har dock annat ursprung. De är sammanställda och ordnade för att sjungas vid somaoffret.

Namnet är sanskrit och betyder "sångernas veda", det vill säga "vetandet om melodierna".

Se även 
 Indisk mytologi

Hinduiska skrifter
Yajurveda

Yajurveda, fornindiskt religiöst verk, 
("offerformlernas veda"), vilken föreligger i två redaktioner, den s. k. vita och den s. k. svarta Yajurveda, samt är en liturgisk samling, liksom
Samaveda. Den innehåller även ett stort antal prosaiska stycken. Ett övergripande syfte med Yajurveda förefaller vara att lära människan hur man kan leva på bästa sätt för att minska riskerna för sjukdomar m.m. "Sinnet" har den största påverkan på kroppen. Har man sinnet i balans kommer även kroppen i balans; alltså att föra samman kropp, tanke, känsla i balans.

Struktur 
Till varje veda finns en eller flera brahmana. Brahmana utgörs av avhandlingar på prosa, i vilka offerceremonierna beskrivs, förklaras och belyses. Den svarta Yajurvedas brahmana är infogad i vedatexten. Liturgi, exegetik, dogmatik, mytologi, legender, filosofi och etymologi förekommer där vid sidan av varandra. Yajurveda omfattar
 Krishna Yajurveda, den svarta (med Brahmanas integrerade i samhitas):
 Maitrayani (MS)
 Carakakatha (CS)
 Kapisthalakatha (KS)
 Taittiriya (TS). Taittiriya skolan har en extra Taittiriya Brahmana (TB)
 Shukla Yajurveda, den vita
 Vajasaneyi Madhyandina: Shatapatha Brahmana, Madhyadina versionen(ShB)
 Kanva: Shatapatha Brahmana, Kanva versionen(ShBK)

Den mest betydande och intressanta av alla är Shatapatha brahmana ("de hundra vägarnas brahmana"), som tillhör den vita Yajurveda. Shatapatha Brahmana har bland annat tilldragit sig kosmologiskt intresse. Här finns den tidigaste kända referensen till en heliocentrisk världsbild, liksom hela skriften tillskriven Yajnavalkya. Detta inträffade ju flera århundraden innan den åter dök upp hos Aristarchos i antikens Grekland. Ingen av dessa två lyckades dock få genombrott för den idén i sin samtid.

Se även 
 Den klassiska indiska litteraturen
 Indisk mytologi
 Vedisk yoga
 Yajnavalkya

Källor 
 

Indisk filosofi
Hinduiska skrifter
Atharvaveda

Atharvaveda, fornindiskt religiöst verk, "atharvernas - en mytisk prästfamiljs - veda". Atharvaveda äger inte samma höga religiösa auktoritet som Rigveda, Samaveda och Yajurveda. Liksom Rigveda är den en historisk samling, ungefär hälften så stor som den förstnämnda och till en del därmed sammanfallande, men erbjuder därjämte mycket nytt och intressant, delvis på prosa. Dess huvudinnehåll är besvärjande.

Språket i Atharvaveda utgör, vid sidan av de mantriska texterna i Yajurveda, den äldsta bevarade formen av vediska.

Atharvaveda sträcker sig i sina äldsta delar tillbaka ända till trolldomsväsendets primitiva stadium. Prästen uppträder här som den i läkekonstens hemligheter invigde medicinmannen, trollkarlen, som tillfogar fienden skada.

Till följd av sitt innehåll fick Atharvaveda  ingen plats i offerkulten. Så mycket större betydelse och utbredning fick den dock i folklivet. Från sin hemort, längst i nordväst, kanske från Kashmir, har den brett ut sig över Indiens södra delar och på traditionell väg fortplantats i flera gestalter. Enstaka delar tycks bottna i folkspråket och folkdiktningen. Inget annat arbete ur den indiska religiösa litteraturen ger en så omedelbar inblick i det indiska folkets verkliga trosliv och dess praktiska uttrycksformer.

Några Atharvavedaforskare
Maurice Bloomfield 
William Dwight Whitney 
Charles Rockwell Lanman 
Rudolf von Roth
Ralph Thomas Hotchkin Griffith

Se även
Indisk mytologi
Upanishaderna

Källor
Stephanie W. Jamison: The ravenous hyenas and the wounded sun - Myth and ritual in ancient India, London 1991.

Noter

Sanskritspråkig litteratur
Hinduiska skrifter
Brahmana

Brahmana (sanskrit, det som har avseende på brahman), är på sanskrit författade avhandlingar rörande fornindiernas kult. Den Brahmanska perioden, när de kom till, inträffade ungefär mellan 900 f.Kr. och 500 f.Kr.). De är kommentarer till de fyra samhitas i vedaskrifterna och förklarar den vediska ritualen. De äldsta Brahmanas kan ha skrivits betydligt tidigare, samtida med den svarta Yajurvedans kommentarer, men de har bara besvarats i fragment.

Varje Brahmana hör alltså till var sin av de fyra Veda inom dess tradition och speciella shakha (skola):
 Rigveda
 Shakala shakha: Aitareya Brahmana (AB)
 Bashkala shakha: Kaushitaki Brahmana (KS)
 Samaveda
 Kauthuma: PB, SadvB
 Jayminiya: Jayminiya Brahmana (JB)
 Yajurveda
 Krishna (här är Brahmanas integrerade med samhitas):
 Maitrayani (MS)
 Carakakatha (CS)
 Kapisthalakatha (KS)
 Taittiriya (TS). Taittiriya skolan har en extra Taittiriya Brahmana (TB)
 Shukla
 Vajasaneyi Madhyandina: Shatapatha Brahmana, Madhyadina versionen(ShB)
 Kanva: Shatapatha Brahmana, Kanva versionen(ShBK)
 Atharvaveda
 Paippalada: Gopatha Brahmana

Se även 
 Hinduismens kanoniska skrifter
 Yajnavalkya

Hinduiska skrifter
Rödskägg (kortspel)

För andra betydelser, se Rödskägg
Rödskägg, även kallat fem opp, är ett svenskt kortspel, där det inte bara gäller att vinna så många stick som möjligt, utan där man också är tvungen att komma ihåg vissa formaliteter för att undvika straffpoäng.

Spelarna börjar på 12 poäng vardera och målet är att komma ned till noll poäng genom att bjuda och spela hem ett angivet antal stick. För varje vunnet stick får man dra av 1 poäng. Om man tar färre stick än budet bestraffas man med 5 pluspoäng. Spelarna får i given sex kort var och bjuder det antal stick man tror sig kunna ta, vilket alltså kan vara från 0 till 6. Därutöver finns budet Rödskägg, som är det högsta. Den som bjudit Rödskägg och tar alla sticken vinner automatiskt hela partiet, men får utgå ur spelet vid misslyckande.

Till spelet hör ett antal formaliteter eller ritualer som det gäller att följa. Om de glöms bort har motspelarna rätt att påtala detta, vilket görs genom att knacka i bordet. Den felande spelaren bestraffas då med 5 pluspoäng. Vilka försummelser som renderar dessa pluspoäng kan variera, men generellt gäller bland annat att ingen spelare får ta upp sina kort innan given yttrat frasen ”Knack för kort och felgiv” och att spelföraren när två stick återstår av given måste komma ihåg att fråga motspelarna om de vill fortsätta spela.

Tryckta källor

Externa länkar 
 Lyckans Talisman: Spel med sex stick

Kortspel
Egon

Egon är ett mansnamn med flera möjliga ursprung: dels tyskt, Egwin, som är sammansatt av Eg 'egg, svärd' och win 'vän', dels motsvarande det grekiska namnet Aigon, bildat från Aix 'get'.

Äldsta belägget i Sverige är från år 1839.  

Namnet var förr populärt bland tysk adel, och det kom till Sverige på 1800-talet. Sin storhetsperiod hade det från 1910-talet och till 1930-talet, men det sjönk snabbt under decennierna efter andra världskriget. Det har sedan dess mest givits som andranamn, men de senaste åren har det ökat som tilltalsnamn bland nyfödda pojkar.

Det fanns 31 december 2007 totalt 6 718 personer i Sverige med förnamnet Egon, varav 1 724 hade det som tilltalsnamn/förstanamn. År 2003 fick 33 pojkar namnet, varav 10 fick det som tilltalsnamn.

Namnsdag: 11 mars, (1986–2000: 10 februari).

Personer med namnet Egon
Egon Adeström, bandyspelare
Egon Bahr, tysk politiker
Egon Bondy, tjeckisk filosof och författare
Egon Engström, skådespelare
Egon Jönsson, fotbollsspelare, VM-brons 1950
Egon Erwin Kisch, österrikisk-tjeckoslavisk journalist och författare
Egon Kjerrman, kapellmästare och allsångsledare
Egon Krenz, DDR-politiker
Egon Larsson, skådespelare
Egon Mathiesen, dansk konstnär och barnboksförfattare
Egon Schiele, österrikisk konstnär
Egon Svensson, brottare, OS-silver 1936
Egon von Vietinghoff, tysk-schweizisk konstnär

Fiktiva figurer 
 Egon Spengler, fiktiv figur i Ghostbusters
 Egon Olsen, fiktiv figur i danska filmserien Olsen-banden, samt dess norska motsvarighet Olsenbanden

Förnamn
Mansnamn
Svenska förnamn
Svenska mansnamn
Edvin

Edvin är ett mansnamn med engelskt ursprung (fornengelska Eadwine) och bildat av ead 'rikedom' och wine 'vän'.

Edvin i Sverige 
Namnet har använts i Sverige sedan slutet av 1700-talet. Det blev populärt i början av 1900-talet och är nu, hundra år senare, ett av de namn som ökar snabbast i frekvens. Stavningen med enkelt v är vanligast, men Edwin är numera på frammarsch.

Det fanns 31 december 2022 totalt 23 501 personer i Sverige med förnamnet Edvin/Edwin, varav 12 944 hade det som tilltalsnamn. Medelåldern bland män för tilltalsnamnet Edvin/Edwin är 16 år.

Namnsdag: 11 mars tillsammans med Egon (sedan 1901).

Personer med förnamnet Edvin/Edwin 
 Edwin av Northumbria, anglosaxisk kung i Skottland som gett namn åt Edinburgh
 Edvin Adolphson, svensk skådespelare
 Edvin Ahmad, svensk skådespelare
 Edwin "Buzz" Aldrin, amerikansk astronaut
 Edvin Eriksson, svensk militär
 Edwin Fischer, schweizisk pianist
 Edvin Kanka Ćudić, bosnisk människorättsaktivist
 Edwin Hubble, amerikansk astronom
 Edvin Kallstenius, tonsättare
 Edwin G. Krebs, amerikansk biokemist, mottagare av Nobelpriset i fysiologi eller medicin 1992.
 Edvin Laine, finländsk film- och teaterregissör
 Edwin Linkomies, finländsk vetenskapsman och politiker, Finlands statsminister 1943–1944
 Edvin Mattiasson, brottare, OS-brons 1912
 Edwin McMillan, amerikansk fysiker, mottog Nobelpriset i fysik 1951
 Edwin Moses, amerikansk friidrottare, häcklöpare
 Sven Edvin Salje, svensk författare
 Edwin van der Sar, holländsk landslagsmålvakt
 Per Edvin Sköld, politiker (S), statsråd
 Edvin Vesterby, brottare, OS-silver 1956
 Edvin Wide, friidrottare (långdistansare), OS-silver 1924, OS-brons 1924 och 1928, bragdmedaljör
 Edvin Öhrström, svensk konstnär

Fiktiva personer med förnamnet Edvin
 Edvin Eriksson (spelad av Krister Claesson), butikspersonal i TV-serien Full Frys 
 Edvin, berättaren i P.C. Jersilds roman Efter floden från 1982
 Edwin, jägare i den tecknade serien Hälge

Referenser 

Förnamn
Mansnamn
Engelska förnamn
Svenska mansnamn
Svenska förnamn
Rasmus på luffen

Rasmus på luffen är en roman av Astrid Lindgren som utgavs 1956. Boken handlar om Rasmus som växer upp på ett barnhem och hoppas på att få bli adopterad. De som kommer på besök till barnhemmet väljer emellertid alltid en lockig flicka hellre än en pojke med rakt hår som Rasmus, varför Rasmus så småningom rymmer från barnhemmet. På rymmen träffar han luffaren Paradis-Oskar som han slår följe med.

Boken har filmats två gånger i Sverige, en gång i Jugoslavien och en gång i Sovjetunionen. Den första versionen släpptes 1955 och bygger på det radioteatermanus som utgjorde förlaga till boken. Åke Grönberg spelar luffaren som tillsammans med Rasmus, spelad av Eskil Dalenius, sjunger om en dröm om en sill- och potätätande katt. I nyinspelningen från 1981 gestaltas Paradis-Oskar av Allan Edwall, som med undantag av Världens bästa Karlsson var med i alla svenska filmatiseringar av Astrid Lindgrens böcker mellan 1971 och 1984, och Rasmus av Erik Lindgren. Den senare filmatiseringen har även visats som TV-serie.

Romanen är en av titlarna i boken Tusen svenska klassiker (2009).

Filmatiseringar 
 1955 – Luffaren och Rasmus, regisserad av Rolf Husberg
 1971 – Erazem in potepuh, TV-serie, Jugoslavien (närmare bestämt Slovenien)
 1978 – Rasmus-brodjaga, sovjetisk filmatisering i regi av Maria Muat
 1981 – Rasmus på luffen regisserad av Olle Hellbom

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 

Svenska romaner
Verk av Astrid Lindgren
Litterära figurer av Astrid Lindgren
Skönlitteratur 1956
Fiktiva figurer introducerade 1956
Rolf Husberg

John Rolf Husberg, född 20 juni 1908 i Kungsholms församling i Stockholm, död 2 november 1998 i Oscars församling i Stockholm, var en svensk regissör, filmfotograf, manusförfattare och skådespelare. Han hade också uppdrag som klippare, fotograf, B-fotograf, fotoassistent, regiassistent m.m.

Biografi 
Husberg började intressera sig för film då han medverkade som statist i filmen Karl XII 1925. Efter att ha utbildat sig till ingenjör och gått en fotografikurs anställdes han 1929 av Svensk Filmindustri som assistent till Julius Jaenzon vid inspelningen av Sveriges första ljudfilm, Säg det i toner. De följande tio åren kom han att arbeta som B-foto, klippare och regiassistent på en mängd filmer.

Husbergs första långfilmsregiuppdrag som regissör var Kan doktorn komma? (1942), som blev en stor framgång. Han fick ett större genombrott 1945 med Barnen från Frostmofjället och gjorde den första filmatiseringen av Astrid Lindgrens böcker (Mästerdetektiven Blomkvist, 1947). Han blev något av en expert på barnfilmer, men kom också att göra vildmarksfilmer och thrillers.

Husberg var från 1945 gift med skådespelaren Ninni Löfberg med vilken han fick tre barn, bland annat Ted Husberg, barnskådespelare i filmerna Laila (1958) samt Luffaren och Rasmus (1955). Han är morfar till Äntligen-hemma-snickaren Lee Christiernsson.

Rolf Husberg är gravsatt i minneslunden på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Filmografi (i urval)
Efter Svensk Filmdatabas:

Regi 

 
 (med Stig Wesslén)

Filmmanus

Källor

Externa länkar 
 

Svenska filmregissörer
Svenska manusförfattare under 1900-talet
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska filmklippare
Regissörer från Stockholm
Manusförfattare från Stockholm
Skådespelare från Stockholm
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1908
Avlidna 1998
Män
Anton Günther av Oldenburg

Anton Günther, född 10 november 1583 i Oldenburg, död 19 juni 1667 i Rastede, greve av Oldenburg och Delmenhorst. Genom att regera med kraft och klokhet lyckades han under trettioåriga kriget bevara en nästan ostörd fred.

Anton Günther tyckte om vackra hästar och är bland annat känd som grundaren till uppfödningen av oldenburgerhästen.

Han gifte sig med Sofia Katarina av Schleswig-Holstein-Sonderburg.

Eftersom han var den siste av sin ätt tillföll grevskapen Oldenburg och Delmenhorst (utom Jeverland) efter hans död enligt ett fördrag konungen av Danmark.

Källor 

Huset Oldenburg
Födda 1583
Avlidna 1667
Män
Personer från Oldenburg
Personer i trettioåriga kriget
Tyska stallmästare
Ålandsrot

Ålandsrot (Inula helenium), även alant, enulört, Elins rot med mera, är en art i familjen korgblommiga växter. Den blir från 80 till 200 cm hög och blommar från juli till september med gulorange strålblommor som blir mellan tre och fyra cm stora. Växten trivs i frisk till fuktig, näringsrik mark.

Ålandsroten har ett ståtligt utseende och är inte olik solrosen (Helianthus annuus), men är knappt hälften så stor. Blomkorgarna är de största i den svenska floran, nära 1 dm vida. 

Ålandsroten var förr ganska vanlig som odlingsväxt, och i början av 1900-talet skriver en flora att den lever kvar, om än sällsynt, vid städer och byar i södra Sverige (upp till Mälaren) och sydöstra Norge, samt på några ställen i södra Finland. Den har även gått under namnen alant, enulört, Elins rot, med mera. 

Växten har varit en läkeört som användes på många olika sätt. Den köttiga, aromatiska jordstammen, med grenig rot, har liksom hos många andra av denna växtfamilj ansetts vara ett verksamt medel mot svag mage samt bröst- och halskatarrer, både som pulver, sylt, dekokt och extrakt, samt utvärtes mot utslag (skabb), och relativt sent i tiden kom till och med rekommendationer om växten som lindrande för lungsiktiga, alltså personer sjuka i lungtuberkulos.

I Frankrike och Schweiz används den vid tillverkning av absint.

Släktet Inula har det gemensamma draget att pistillens märken är spetsiga, jämnt finhåriga, inte försedda med hårtofs: gruppen Asteraceae; då svävapparat finns, är den fattig på hår och inte rent vit. Gruppens blombyggnad är annars lik prästkragarnas.

Källor

Externa länkar 
 Den virtuella floran

Korgblommiga växter
Ål Växtindex