Europeiska revisionsrätten

Europeiska revisionsrätten, formellt Europeiska unionens revisionsrätt, är en institution inom Europeiska unionen med ansvar för att revidera unionens räkenskaper. Den består av en revisor från varje medlemsstat. Dess syfte är att bidra till att förbättra den ekonomiska förvaltningen av unionens medel och därmed se till att unionsmedborgarna får största möjliga nytta av skattemedlen. 

Revisionsrätten ansvarar för att oberoende revidera unionens räkenskaper genom att granska alla inkomster och utgifter, och bedöma huruvida unionens institutioner, organ och byråer har fullgjort sina uppgifter på ett korrekt sätt. Resultaten från granskningarna sammanfattar revisionsrätten i sina årsrapporter, som överlämnas till övriga institutioner. Rapporterna ligger till grund för Europaparlamentets årliga beviljande av ansvarsfrihet för Europeiska kommissionen. Parlamentet har vid två tillfällen, 1984 och 1998, nekat kommissionen ansvarsfrihet; i det senare fallet ledde det till kommissionen Santers avgång.

Revisionsrätten leds av en ordförande, som sedan den 1 oktober 2022 är Tony Murphy. Revisionsrätten har sitt säte i Luxemburg.

Historia 

Möjligheten att inrätta en europeisk revisionsrätt skapades genom andra budgetfördraget, som trädde i kraft den 1 juli 1977. Den 18 oktober 1977 inrättades Europeiska revisionsrätten och dess första sammanträde ägde rum en vecka senare. Vid denna tidpunkt var dock revisionsrätten fortfarande inte någon institution i formell mening, utan ett externt organ avsett för att revidera Europeiska gemenskapernas finanser. Den ersatte två separata revisionsorgan, ett som ansvarade för Europeiska ekonomiska gemenskapens och Europeiska atomenergigemenskapens finanser, och ett som ansvarade för Europeiska kol- och stålgemenskapens finanser. Revisionsrättens rättsliga status definierades först genom Maastrichtfördraget, som trädde i kraft den 1 november 1993. Genom fördraget erhöll revisionsrätten status som den femte institutionen inom Europeiska unionen. Dess befogenheter att revidera unionens finanser var dock begränsade till den första pelaren, Europeiska gemenskaperna. Genom Amsterdamfördraget 1999 utökades dock mandatet till att innefatta hela unionens verksamhet.

Sammansättning och funktionssätt 

Europeiska revisionsrätten är en av Europeiska unionens institutioner. Dess sammansättning och funktionssätt regleras av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. Revisionsrätten antar, efter godkännande av Europeiska unionens råd, en arbetsordning, som fastställer ytterligare bestämmelser om dess funktionssätt.

Europeiska revisionsrätten består av 27 revisorer, en från varje medlemsstat. Revisorerna utgör institutionens kollegium. De utses för en period av sex år, som kan förnyas, av Europeiska unionens råd, efter samråd med Europaparlamentet. Revisionsrätten är uppdelad i avdelningar. Den antar sina rapporter och yttranden med en majoritet av sina ledamöter, men kan överlåta ansvaret för specifika ärenden till en av sina avdelningar, bestående av endast en del av revisorerna. Det är revisionsrätten själv som beslutar på initiativ av ordföranden hur avdelningarna ska se ut. Alla revisorer ingår dock i någon avdelning. En avdelning leds av en doyen eller doyenne. Utöver att i vissa fall fatta egna beslut bereder också avdelningarna de ärenden som hela kollegiet fattar beslut om. För att vara beslutsmässig måste minst två tredjedelar av revisorerna vara närvarande vid ett sammanträde. Genom en sluten omröstning utser revisionsrätten en generalsekreterare, som utgör den högsta tjänstemannen inom institutionen och ansvarar för revisionsrättens sekretariat.

Ordförande 
Revisionsrätten leds av sin ordförande, som väljs av revisorerna för en period av tre år med möjlighet till omval. Om valet av ordföranden sammanfaller med när nya revisorer tillträder, skjuts valet upp till direkt efter eller inom femton dagar från att de har tillträtt. Omröstningen är sluten och består av upp till tre valomgångar. I den första valomgången krävs att två tredjedelar av revisorerna röstar på en kandidat för att denna ska väljas till ordförande. Om ingen kandidat uppnår detta krav genomförs en andra valomgång, som endast kräver enkel majoritet. En tredje valomgång hålls ifall ingen kandidat erhåller egen majoritet. I den tredje och sista omröstningen väljs den kandidat som erhåller flest röster.

Ordföranden ansvarar för att sammankalla revisionsrätten, fastställa förslag till dagordning, och leda sammanträdena. Han eller hon ansvarar också för att institutionens beslut verkställs och att de olika organisatoriska delarna av revisionsrätten fungerar gemensamt, utser företrädare för revisionsrätten vid tvistemål samt företräder revisionsrätten vid förbindelser med omvärlden.

Revisorerna 
Kollegiet bestående av revisorerna utgör den centrala delen av Europeiska revisionsrätten. Revisorerna utses för en period av sex år, som kan förnyas, av Europeiska unionens råd, efter samråd med Europaparlamentet. De ska ”utses bland personer som i sina respektive stater hör till eller har hört till externa revisionsorgan eller som är kvalificerade för detta ämbete” och deras oberoende ska inte kunna ifrågasättas. Ledamöterna rangordnas, efter ordföranden, i första hand efter hur lång tid de har innehaft sitt ämbete och i andra hand efter ålder. Revisorerna får inte begära eller ta emot instruktioner från någon nationell regering eller något annat organ, och de åtnjuter samma immunitet och privilegier som domarna i EU-domstolen. Endast domstolen kan, på begäran av revisionsrätten, avsätta en revisor. Om en revisor avgår självmant måste han eller hon vara kvar i tjänst till dess att en ersättare har utsetts. Ersättarens mandatperiod blir då endast den kvarstående tid som den avgående revisorn hade. Det är Europeiska unionens råd som fastställer löner och andra förmåner för revisionsrättens kollegium.

Funktioner och befogenheter

Årlig revision och granskning 

Revisionsrättens centrala funktion är att revidera unionens räkenskaper. Denna funktion innefattar att granska alla inkomster och utgifter, dels för institutionerna, dels för alla organ och byråer. Revisionsrätten avger därefter en förklaring om tillförlitligheten hos de räkenskaper som granskats till Europaparlamentet och rådet. Utöver detta granskar revisionsrätten om de finansiella transaktionerna har varit lagliga, korrekta och ändamålsenliga. Om den upptäcker några oegentligheter kan revisionsrätten underrätta Europeiska byrån för bedrägeribekämpning. Granskningen innefattar inte bara unionens institutioner, organ och byråer, utan varje fysisk eller juridisk person som mottar medel från unionen. Granskningen i medlemsstaterna sker i samarbete med ansvariga nationella myndigheter och utförs vid behov på plats i lokalerna tillhörande den fysiska eller juridiska person som granskas. Det åligger revisionsrätten att i synnerhet granska kommissionens verksamhet, även om ungefär 80 procent av unionens medel hanteras av nationella myndigheter.

Revisionsrätten sammanfattar sina slutsatser varje år i en årsrapport, som offentliggörs i Europeiska unionens officiella tidning. Denna rapport tillsammans med diverse särskilda rapporter ligger till grund för Europaparlamentets beslut om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen. Om Europaparlamentet inte är tillfredsställt med vad som har framkommit i revisionsrättens rapporter, kan parlamentet neka ansvarsfrihet och utkräva förbättringar och reformer från kommissionen eller annat ansvarigt organ. I det mest långtgående fallet kan parlamentet tvinga kommissionen att avgå genom en misstroendeförklaring. Även om detta aldrig har inträffat, tvingade parlamentet i praktiken kommissionen Santer att avgå 1999 genom att neka kommissionen ansvarsfrihet.

Förklaringen om räkenskapernas tillförlitlighet 
Sedan Maastrichtfördraget trädde i kraft den 1 november 1993 utfärdar revisionsrätten varje år en revisionsförklaring – förklaringen om räkenskapernas tillförlitlighet – som en del av sin årsrapport. Förklaringen innehåller en bedömning av räkenskapernas tillförlitlighet och de underliggande transaktionernas laglighet och korrekthet. Baserat på ett slumpmässigt urval av alla transaktioner och en granskning av systemen för finansiell övervakning och kontroll uppskattar revisionsrätten andelen betalningar som inte har genomförts i full enlighet med gällande regler. Om felnivån överstiger revisionsrättens väsentlighetsgräns på 2 procent, vilket hittills alltid har varit fallet, anmärker revisionsrätten i sin revisionsförklaring att det finns ”väsentliga fel” i betalningarna och anger ett ”uttalande med avvikande mening” eller, om de väsentliga felen endast påverkar en begränsad del av budgeten, ett ”uttalande med reservation”. De anmärkta felen innefattar allt ifrån misstag eller brister i dokumentation till rena bedrägerier av olika slag. Merparten av de felaktiga betalningarna sker av nationella myndigheter, och det är i första hand ersättningsbaserade kostnader som innehåller en hög andel fel. Den del av budgeten som administreras direkt av kommissionen brukar ha en felnivå på 0,5 procent eller mindre. Kommissionen och de nationella myndigheterna kan kräva tillbaka medel som utbetalats felaktigt. Felnivån har minskat under 2010-talet, och revisionsrätten utfärdade ett uttalande med reservation, istället för ett uttalande om avvikande mening, för första gången i sin årsrapport för budgetåret 2016.

Funktioner relaterade till andra institutioner 
Revisionsrätten fyller utöver sin funktion med revidering och granskning även en viktig funktion när Europaparlamentet och rådet lagstiftar om gemensamma finansiella bestämmelser och bekämpning av bedrägeri. Revisionsrätten fungerar då som en rådgivande institution till de lagstiftande institutionerna.

Revisionsrätten kan även väcka talan om ogiltigförklaring vid EU-domstolen mot någon av unionens övriga institutioner för att tillvarata sina rättigheter när den anser att en rättsakt har antagits i strid med unionens fördrag.

Säte och administration 
Europeiska revisionsrätten har sitt säte i Luxemburg. Utöver revisorerna i själva kollegiet ingår ungefär 800 revisorer, översättare och handläggare, organiserade i olika revisionsgrupper. Den med åren växande administrationen har kritiserats. Från att ha bestått av nio revisorer vid sitt bildande, har revisionsrätten utökats till att bestå av 27 revisorer eftersom principen om en revisor per medlemsstat har bibehållits trots flera utvidgningar av unionen. Möjligheten att nå konsensus inom kollegiet har följaktligen försämrats. Varken Europeiska konstitutionen eller Lissabonfördraget innehöll emellertid någon reduktion av revisionsrättens kollegium.

Språkanvändning 

I enlighet med revisionsrättens arbetsordning måste alla officiella handlingar som antas av institutionen offentliggöras på alla Europeiska unionens officiella språk. För att garantera autenticiteten måste varje språkversion av en handling undertecknas av revisionsrättens ordförande.

Öppenhet och tillgång till handlingar 
I enlighet med fördraget om Europeiska unionen ska unionens institutioner, organ och byråer utföra sitt arbete så öppet som möjligt och dess handlingar ska vara tillgängliga för alla unionsmedborgare samt alla fysiska eller juridiska personer som är bosatta eller har sitt säte inom unionen. Denna princip bekräftas i revisionsrättens egen arbetsordning. Alla revisionsrättens rapporter offentliggörs i Europeiska unionens officiella tidning. Dess sammanträden är däremot inte offentliga. Tillgången till revisionsrättens handlingar regleras av ett beslut.

Se även 
 Europeiska byrån för bedrägeribekämpning
 Europeiska unionens institutioner
 Europeiska åklagarmyndigheten

Referenser

Externa länkar 
 

 
Organisationer bildade 1977
Revision