kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Helskor

Helskor (fornisländska helskór) är i den fornnordiska religionen särskilda skor som binds vid de dödas fötter, så att de ska klara av att gå den så kallade helvägen till Hel — de dödas rike. Det enda omnämnandet är från Gisle Surssons saga där bindandet av helskor omtalas vid Vesteins högsättning. Där sägs det dock att skorna ska användas för att vandra till Valhall.

Ur Gisle Surssons saga 

Det har gjorts försök att tolka uttrycket "binda helskor" som en omskrivning för bruket att binda samman likets fötter för att förhindra genfärd. Denna sed är mycket gammal och spridd över stora delar av världen.  Ett annat verksamt medel för samma ändamål – vilket också finns dokumenterat på Island – har varit att sticka spik eller nålar i likets fotsulor. Även om den döde skulle gå igen, blev det nu sådan jämmer att alla hann bli varnade.

Det mest sannolika är emellertid, enligt Dag Strömbäck, att helskor har varit riktiga skor som trätts på likets fötter i avsikt "att underlätta den mödosamma och långa färden till dödsriket". Helskor betyder alltså "dödsskor". Visserligen uppger Snorre Sturlasson, i sin iver att systematisera sina fäders tro, att de som kommer till Hel är onda människor och människor "som dött av sjukdom och ålder", men i eddadiktningen är Hel ofta ett allmänt begrepp för dödsriket: här hamnar till exempel de krigare som stupat i kriget mellan Atle och Gjukungarna (Atlamál), liksom hjälten Hjálm-Gunnarr (Helreið Brynhildar) och guden Balder, med flera.

Seden att förse den döde med särskilda "dödsskor" har sannolikt funnits över stora delar av det germanska området. Det tyska ordet Totenschuh talar för detta, även om ordet senare har kommit att få betydelse av gravöl eller sista hedersbevisning för den döde. Också i Småland har dödsskor förekommit enligt folklivsforskaren Gunnar Olof Hyltén-Cavallius: "Äfven omtalas, att man fordom brukat gifva den döde med sig i kistan en skål med hvit gröt och ett par nya skor; åtminstone iakttogs detta bruk, när man begrof en qvinna, vid namn Bengta i Willarp, i Mistelås socken, för vid pass 50 år sedan."

Referenser

Se även 
 Folktro
 Nordisk mytologi

Fornnordisk religion
Fotbeklädnader
Hild

Hild (”kamp, strid”) är en stridsgudinna i nordisk mytologi, som tillhör asarnas släkte. Hennes far heter Högne och var tidigare en kung i Mannheim (människornas värld).

Hild tillhör valkyriornas mäktiga systerskap. Valkyriorna råder över segern i strid och väljer ut de krigare som skall lida hjältedöden på slagfältet. Hild har till skillnad från de andra valkyriorna förmågan att hela en stupad kämpe.

Se även 
 Asgård
 Nifelheim
 Snorre Sturlason: Prosaiska Eddan 
 Poetiska Eddan, Voluspá
 Världens skapelse i nordisk mytologi
 Hjadningakampen

Källor

Valkyrior
Theodoor Hendrik van de Velde

Theodoor Hendrik van de Velde, född 1873, död 1937, var en nederländsk läkare och gynekolog (termen sexolog fanns inte) vid Gynekologiska institutionen i Haarlem, Nederländerna. 

1926 publicerade han Het volkomen huwelijk (Det fulländade äktenskapet), en studie i äktenskapets fysiologi och teknik. Den blev en stor framgång på många språk och gjorde honom berömd. I Tyskland var Die vollkommene Ehe uppe i sin 42:a tryckning 1932 trots att den fanns på katolska kyrkans lista över förbjudna böcker, Index librorum prohibitorum. Den svenska översättningen kom 1931. Uppföljaren på tyska, Die Abneigung in der Ehe, två år senare, om motviljan inom äktenskapet, dess uppkomst och bekämpande, brändes av nationalsocialister under de landsomfattande bokbålen i Nazityskland 1933. I Sverige ansågs van de Veldes böcker långt in på 1960-talet vara pornografiska och olämpliga för unga läsare.

Se även
 Sexologi 
 Elise Ottesen-Jensen

Verk (översatta till svenska)
 Det fulländade äktenskapet: en studie i samlevnadens fysiologi och teknik (Het volkomen huwelijk) (förord av Curth Franke, anonym översättning, Frans Aldor, 1931). Senaste uppl. 1958. 
 Fruktsamheten i äktenskapet och dess avsiktliga kontroll (översättning Harald Rabe, Frans Aldor, 1932)
 Den sexuella fientligheten i äktenskapet (översättning Algot Ruhe, Frans Aldor, 1933)
 Mannen, kvinnan och erotiken i det högre äktenskapet (anonym översättning?, Mårdberg, 1946)

Källor

Externa länkar
 Böcker av och om Theodoor Hendrik van de Velde. Libris

Van de Velde, Theodoor Hendrik
Van de Velde, Theodoor Hendrik
Födda 1873
Avlidna 1937
Män
Axelmakterna

Axelmakterna () avser de stater som under andra världskriget stred mot de allierade. Begreppet axelmakterna skapades den 1 november 1936 då Mussolini i ett tal nämnde den nya "Rom–Berlin-axeln", för att beskriva det närmande mellan Italien och Tyskland som skett i samband med utbrottet av andra italiensk-abessinska kriget och på sommaren 1936 tydligare i och med spanska inbördeskrigets utbrott och Galeazzo Cianos besök i Berlin oktober 1936 för undertecknande av ett vänskapsfördrag. Mussolini beskrev den som "en vertikallinje mellan Berlin och Rom, som icke var en skiljelinje, utan en axel, kring vilken alla europeiska stater kunde samlas, som önskade fred och samarbete".

Uttrycket kom att bli populärt i tysk och italiensk press och förkortades ofta till bara axeln eller axelmakterna.

Senare samma månad bildades Antikominternpakten där även Japan ingick. Tyskland och Italien undertecknade Stålpakten 1939. År 1940 anslöt sig Japan genom Tremaktspakten och dessa tre stater kom själva att beteckna alliansen för "Axeln Rom-Berlin-Tokyo". Axelmakterna, som geografiskt nådde sin största utbredning 1942, dominerade stora delar av världen, men besegrades av de allierade i slutet av andra världskriget. Under andra världskrigets gång var det många länder som både anslöt sig till och lämnade axelmakterna. Italien bytte sida i slutet av kriget.

Deltagande nationer

Främre axelmakter 
, under Führer Adolf Hitler.
 Japan, under premiärminister Hideki Tojo samt kejsar Hirohito.
 Italien, (1940-1943), under premiärminister Benito Mussolini och kung Viktor Emanuel III.

Mindre axelmakter 
 (1940-1945), under Miklós Horthy och senare Ferenc Szálasi.
 (1941-1944), under Ion Antonescu.
 (1941-1944), under tsar Boris III av Bulgarien.
 (1941-1945), under Luang Phibul Songkhram.

Länder i koalition med axelmakterna 
, (1941-1944), (se Ryti-Ribbentrop-avtalet), under president Risto Ryti och överbefälhavaren Gustaf Mannerheim.
, (1941), under Rashid Ali.
, (1941), under Reza Shah.

Länder under axelmakt-styrd marionettregering 
 (1932–1945), under kejsar Puyi.
 Slovakiska republiken (1939–1945), under Jozef Tiso.
 (1943–1944).
 (1941–1945), under Ante Pavelić.
 Andra filippinska republiken (1943–1945), under José P. Laurel.

Se även 
 Centralmakterna
 Molotov–Ribbentrop-pakten
 Ondskans axelmakter
 Japan under andra världskriget
 Italien under andra världskriget
 Tremaktspakten

Referenser 

Politik under andra världskriget
Militära allianser
Relationer mellan Italien och Tyskland
Relationer mellan Italien och Japan
Relationer mellan Japan och Tyskland
Atari Falcon

Atari Falcon var Ataris sista dator, och tillverkades 1992.

Precis som Atari TT så levererades Falcon i grundutförandet med Motorolas processor MC68030, men den kunde även fås med de kraftfullare MC68040 och MC68060. Falcon har även en hjälpprocessor, Motorola MC56001 DSP för ljud/bild, snabb men svårprogrammerad (för sin tid). Falcon sålde bara runt 60 000 enheter över hela världen mycket på grund av att Atari själva inte backade upp datorn med reklam och den var ganska dyr så folk valde nu istället PC vars marknad hade fått rejäl fart. Falcon tillverkades vidare på licens av C-Lab och kallades då MK-I/MK-II. Det blev dock relativt dyra maskiner och få såldes. Falcon var en musikdator som kunde utföra hårddiskinspelningar i 8 kanaler in på en scsihårddisk (scsi 2 stöds), den användes liksom sin föregångare Atari ST av många musikmakare (därav C-labs licens). Idag används maskinen av de kvarvarande fansen och viss hårdvara byggs i små serier, bland annat ett CPU-kort CT60 med en MC68060 processor.

Hemdatorer
Falcon
Hocico

Hocico är ett mexikanskt band bestående av Erk Aicrag (text & sång) och Racso Agroyam (synthesizer). Bandet bildades officiellt år 1993, men de båda kusinerna hade experimenterat med elektronisk musik ända sedan de var femton år gamla. De beskriver sin musik som mörk och aggressiv electronica. Texterna är för det mesta på spanska, men de har även gjort ett antal låtar på engelska.

Racso Agroyam har också ett sidoprojekt; Dulce Liquido.
Erk Aicrags sidoprojekt heter Rabia Sorda.

Diskografi

Bite me! (2011)
Tiempos De Furia (2010)
Memorias Atras (2008)
The Shape Of Things To Come (2007) Begränsad till 1000 exemplar.
About A Dead (2007)
A Traves De Mundes Que Arden Musik-DVD (2006)
Blasphemies in the Holy Land (Live in Israel) CD (2005) Begränsad till 2000 exemplar.
Wrack and Ruin 2LP (2004) Begränsad till 1000 exemplar.
Wrack and Ruin Ltd. 2CD (2004)
Wrack and Ruin CD (2004)
Born to be (Hated) 12" (2004) Begränsad till 500 exemplar.
Born to be (Hated) MCD (2004)
Hate Never Dies: The Celebration 4CD (2003) Begränsad till 2500 exemplar.
Hate Never Dies: The Remix Celebration (2003)
Disidencia Inquebrantable MCD (2003)
Signos de Aberracion (2002)
Untold Blasphemies MCD (2001)
Aquí y Ahora en el Silencio (2000)
Sangre Hirviente (1999)
Los Hijos del Infierno (1998) Begränsad till 500 exemplar.
Cursed Land MCD (1998)
El Dia de la Ira (1998)
Odio Bajo el Alma (1997)
Triste Desprecio Demotape (1996)
Autoagresión Persistente Demotape (1994)
Misuse, Abuse and Accident Demotape (1993)

Externa länkar
http://www.hocico.com/
http://www.hocico.info/
https://web.archive.org/web/20031204034225/http://www.hocicofansite.com/

Musikgrupper bildade 1993
Mexikanska musikgrupper
Musikgrupper inom EBM
spanskspråkig musik
Samantha Fox

Samantha Karen Fox, född 15 april 1966 i Mile End i Tower Hamlets i London, är en brittisk sångerska och före detta fotomodell.

Fox blev först känd i Storbritannien när hon 16 år gammal kom tvåa i en toplessfototävling i veckotidningen The Sunday People 1983. Efter det fortsatte hon som återkommande "Page Three girl”, det vill säga toplessmodell för den brittiska dagstidningen The Suns sida tre.

Fox slog 1986 igenom med singeln Touch Me (I Want Your Body). Hon har spelat in många album och toppat listorna med hits som I Surrender (To the Spirit of the Night), Naughty Girls (Need Love Too) och den Stock Aitken Waterman-producerade Nothing’s Gonna Stop Me Now.

Fox var mycket populär, både för sin musik och för sina utvik. Hon var också gästartist i TV-programmet Solstollarna 1987 där hon framförde låtarna I Surrender och Nothing’s Gonna Stop Me Now. 2004 spelade hon tillsammans med Günther in en ny version av Touch Me.

Fox har haft förhållanden med män, exempelvis Peter Foster och Paul Stanley från Kiss, men också under totalt fyra års tid med kvinnliga gitarristen Cris Bonacci. Från 2003 levde Fox i ett förhållande med Myra Stratton fram till dess att Stratton avled i cancer i augusti 2015. Fox gifte sig 2022 med norskan Linda Birgitte Olsen.

Diskografi
 1986 - Touch Me
 1987 - Samantha Fox
 1988 - I Wanna Have Some Fun
 1991 - Just One Night
 1992 - Greatest Hits
 1998 - 21st Century Fox
 2002 - Watching You, Watching Me
 2005 - Angel with an Attitude
 2009 - Greatest Hits

Referenser i populärkultur
I boken Berts ytterligare betraktelser från 1991 skriver Bert den 21 december att den enda tjejbild han har i sitt skåp är en på Samantha Fox och påstår att man kan se på henne att hon sjunger bra fastän han inte skall ha hört någon låt med henne.

Källor

Externa länkar

Officiell webbplats

Brittiska popsångare
Brittiska fotomodeller
Födda 1966
Kvinnor
Levande personer
Personer från London
Mandy Smith

Amanda Louise "Mandy" Smith, född 17 juli 1970 i London, är en brittisk event-manager och programledare och tidigare fotomodell och sångerska.

Karriär som modell och sångerska
Smith växte upp i Tottenham och Wood Green i norra London och blev känd efter att hon som 13-åring presenterades som flickvän till Bill Wyman i Rolling Stones. Hon slog igenom som artist 1987 med Stock Aitken Waterman-producerade I Just Can't Wait och Positive Reaction. Mandy Smith hade sedan en karriär som fotomodell och popsångerska. Hon var gästartist i TV-programmet Solstollarna 1987.

Karriär inom event management
Smith är numera event-manager och driver företaget KissPR.

Privatliv
Den 2 juni 1989 gifte hon sig med Bill Wyman. Äktenskapet upplöstes 1991.

Bibliografi
It’s All Over Now (1993)

Diskografi

Album
Mandy (1988) (återutgiven 2009 inklusive extra sånger)

Singlar/EP
"I Just Can't Wait" (1987)
"Positive Reaction" (1987)
"Boys & Girls" (1988)
"Say It's Love (Love House)" (1988)
"Victim Of Pleasure" (1988)
The Mandy EP (1988)
"Don't You Want Me Baby" (1989)
"I Just Can't Wait ('92 Remixes)" (1992)
"I Just Can't Wait ('95 Remixes)" (1995)

Externa länkar
Officiell webbplats
Mandy Smith på Facebook
Diskografi på Discogs

Brittiska sångare
Brittiska pop- och rocksångare
Brittiska fotomodeller
Födda 1970
Kvinnor
Levande personer
Sabrina Salerno

Sabrina Debora Salerno, mer känd under artistnamnet Sabrina, född 15 mars 1968 i Genua, är en italiensk sångerska, låtskrivare, skivproducent, fotomodell, skådespelerska och programledare. Sabrina slog igenom år 1987 med låten Boys (Summertime Love).

Sabrina arbetade tidigt med Fancy, vilket resulterade i Fancys hit "Flames of Love". Hon jobbade vidare med producenterna Stock, Aitken och Waterman som år 1988 skrev All of Me (Boy Oh Boy) åt henne. Hennes första singel Sexy Girl blev väldigt stor i Italien redan år 1986.

Diskografi 

Studioalbum

 1987 – Sabrina
 1988 – Super Sabrina
 1991 – Over the Pop
 1995 – Maschio dove sei
 1999 – A Flower's Broken
 2008 – Erase/Rewind Official Remix

Samlingsalbum

 1988 – Something Special
 1990 – Super Remix

Singlar

 1986 – "Sexy Girl"
 1987 – "Lady Marmalade"
 1987 – "Boys (Summertime Love)"
 1987 – "Hot Girl"
 1988 – "All of Me (Boy Oh Boy)"
 1988 – "My Chico"
 1988 – "Like a Yo-Yo"
 1989 – "Sex"
 1989 – "Guys and Dolls"
 1989 – "Pirate of Love"
 1989 – "Doctor's Orders"
 1989 – "Gringo"
 1990 – "Yeah Yeah"
 1991 – "Siamo Donne"
 1991 – "Shadows of the Night"
 1991 – "Cover Model"
 1994 – "Rockawillie"
 1994 – "Angel Boy"
 1995 – "Boys '95"
 1995 – "Fatta e rifatta"
 1995 – "Maschio dove sei"
 1997 – "Numeri"
 1999 – "I Love You"
 2003 – "Boys Boys Boys (The Dance Remixes)"
 2006 – "I Feel Love (Good Sensation)"
 2008 – "Erase/Rewind"
 2010 – "Call Me"
 2014 – "Colour Me"
 2015 – "Ouragan"
 2018 – "Voices"

Externa länkar 
 Officiell webbplats 
 Officiell webbplats 
 https://web.archive.org/web/20171019065840/http://www.sabrinasalerno.com/it/biografia-sabrina/

Italienska fotomodeller
Italienska pop- och rocksångare
Italienska discosångare
Födda 1968
Personer från Genua
Levande personer
Kvinnor
Stock Aitken Waterman

Stock Aitken Waterman (förkortat SAW) är en trio av låtskrivare och skivproducenter bestående av  Mike Stock, Matt Aitken och Pete Waterman från England som under 1980-talet och början av 1990-talet producerade ett stort antal låtar åt kända artister.

Bland de artister som de skapat material åt finns bland annat Kylie Minogue, Samantha Fox, Big Fun, Mandy Smith, Mel & Kim, Dead or Alive, Sabrina, Donna Summer, Princess, Hazell Dean, Rick Astley, Bananarama, Sinitta, Steps, Jason Donovan, Lonnie Gordon och Judas Priest.

Externa länkar 
 Stock Aitken Waterman & PWL

Engelska musikproducenter
Engelska låtskrivare
Musikproducentgrupper
Låtskrivargrupper
Bananarama

Bananarama är en brittisk grupp som på 1980-talet slog igenom med hitsen "Cruel Summer" och "Robert De Niro’s Waiting". Gruppen bestod då av Siobhan Fahey (född 10 september 1958 i Dublin), Sara Dallin (född 17 december 1961 i Bristol) och Keren Woodward (född 2 april 1961 i Bristol). Bananarama var 1980-talets mest framgångsrika kvinnliga grupp och är den kvinnliga grupp i historien som har haft flest listplacerade låtar.

Bananarama bildades 1979 och debuterade med singeln "Aie a Mwana", sjungen på swahili. Efter att Terry Hall hört den spelas på radio inbjöd han gruppen att sjunga på Fun Boy Threes singel "It Ain't What You Do" som blev en top 5-hit i Storbritannien 1982. Den följdes upp med "Really Saying Something" (med bakgrundssång av Fun Boy Three) som också nådde top 5 och blev Bananaramas genombrott. Gruppen fick därefter flera stora hits som "Cruel Summer" och "Robert De Niro’s Waiting".

Bananarama fick 1986 hjälp av producenttrion Stock Aitken Waterman, som producerade bland annat singlarna "Venus", "Love in the First Degree", "I Want You Back" och "I Heard a Rumour".

1991 gjorde gruppen en cover på Doobie Brothers låt "Long Train Running", med Gipsy Kings som medverkande musiker.

Sedan 1993 är gruppen en duo, bestående av Dallin och Woodward. Albumet Viva, gavs ut i september 2009. 2017–2018 gick Siobhan Fahey tillfälligt med i gruppen igen för en större turne som avslutades i Göteborg augusti 2018.

2019 utkom In Stereo, gruppens första studioalbum på tio år. 

Keren Woodward är gift med Andrew Ridgeley, tidigare medlem i Wham!.

Diskografi 
(Högsta placering på svenska topplistan inom parentes, om uppgift funnits)
Album 

 (31)
 (#43)
 (#37)

 Ultra Violet (1995)

 Viva (2009)

Singlar i urval 
 "Cruel Summer" (1983) (UK #8, US #9)
 "Robert De Niro's Waiting" (1984)
 "Venus" (1986) (#9)
 "I Heard a Rumour" (1987) (#10)
 "Love in the First Degree" (1987) (#15)
 "Help!" (1989) (#2)

Källor

Externa länkar 

 
 
 

Brittiska musikgrupper
Musikgrupper bildade 1979
Triogrupper
Brittiska duogrupper
Fame Factory

Fame Factory var en svensk reality-TV-serie med start 2002 som gick på TV 3 i form av en musiktalangtävling med Bert Karlsson som ledande inslag. Programmet pågick i fyra säsonger (den tredje säsongen var uppdelad i två terminer; en höst- och vårtermin). Chef för skolan, lärare rektorer och elever och upplägg i programmet var Mikael Gordon-Solfors från Wallmans Nöjen, producent var produktionsbolaget Strix och Joachim Janckert. Rektorerna har varit Micke Grahn (säsong 1 & 3:1), Monica Einarson (säsong 2), Bengt Palmers (säsong 3:2) och Lotta Engberg (säsong 4). Fame Factory lades ner efter 4 säsongen som ägde rum 2005.

Säsong 1, 2 och 3 bodde de tävlande i Skara. Säsong 1 var veckofinalerna på Rosers salonger i Skara men slutfinalen var på Paroc-fabriken i Skövde. Säsong 2 var finalerna i Olssons Lada i Skövde och säsong 3 på Hovet i Stockholm. Säsong 4 både bodde man och tävlade i Skara köpstad, där även finalerna genomfördes.

Liknande talangjakter finns i flera länder under namn som Star Academy ("stjärnakademin"), Operacion Triunfo (i Spanien, Italien och Sydamerika, och Fabrika zvjozd (Фабрика звёзд, "stjärnfabriken", i Ryssland).

Artister i Fame Factory

Säsong 1

Jessica Andersson 
Magnus Bäcklund (Vinnare) 
Andrés Esteche 
Anna-Klara Folin 
Fernando Fuentes Vargas 
Mathias Holmgren 
Markus Landgren 
Victoria Limenza 
David Lindgren
Michael Michailoff 
Wictoria Nilsson 
Maria Pensar 
Patrik Rasmussen 
Emil Sigfridsson 
Hannah Westin
Erik Prydz

Säsong 2

Johanna Bjurenstedt Gustafsson 
David Castaneda 
Simon Forsberg 
Ida Hedberg 
Anders Johansson (numera Fernette, vinnare) 
Morgan Johansson
Sophie Johansson 
Ulrika Lundkvist 
Mia Löfgren 
Dajana Lööf 
Martin Nilsson 
Per Norberg 
Dennis Radoicic 
Peter Simson 
Jerker Tenenbaum 
Johan Thorsell

Säsong 3

Theresa Andréasson 
Johan Becker  (Vinnare) 
Sabina Baltzar-Roth 
 Calle Bergström 
Johan Bergström
Sandra Dahlberg (6:a) 
Martina Edoff 
Elena Ermanova 
Fredrik Furu 
Maja Gullstrand (8:a) 
Elin Hedberg 
Pauline Högberg
Jimmy Jansson (4:a) 
Sara Löfgren (7:a) 
Karl Martindahl (2:a) 
Andreas Martinelle 
Annie Nordin 
Andreas Novak 
Martin Olsen 
Katja Ottosson 
Modupeh Sowe 
 Carola Szücs (numera Becker, 5:a) 
Andreas Wistrand 
Robert Zuddas 
Marcus Öhrn 
Johan Östberg (3:a)

Säsong 4

Pontus Assarsson (finalist) 
Linda Bengtzing 
Andrea Bonde 
Annis Brander 
Camilla Håkansson  
Andreas Johansson 
Emma Karlsson (finalist) 
Victoria Limenza 
Anders Nystedt 
Jessica Olsson 
Sandra Oxenryd (Vinnare) 
Mikaela Pettersson 
Ida Pihlgren (finalist) 
Johanna Sailon 
Alexander Schöld
Staffan Stridsberg 
Ida Sundelius 
Patrik Öhlund (finalist)

Övriga personer 
Micke Svahn (Pianist/Låtinstuderare/Jam-lärare/Låtskrivare)
Husbandet samtliga säsonger:
Ola Johansson- Trummor
Janne Stål- Bas
Stefan Jonsson- Gitarr
Carl Utbult- Keyboard
Stefan Brunzell - Keyboard
Stig Lindell- Kapellmästare/Arrangör/Keyboard

Se även
 Idol
 Popstars
 X Factor Sverige

Musik i Sverige
Musiktävlingar
Populärmusikprogram på TV
Reality-program
TV-program i TV3
Hildisvin

Hildisvin (”stridsgalten”) är i nordisk mytologi gudinnan Frejas svin. Det är omnämnt som hennes riddjur i sjunde versen av eddadikten Hyndlas sång och ska vara utfört av dvärgarna Dain och Nabbe.

Se även 
 Gyllenborste, fornnordiska guden Frejs galt. 
 Särimner, i nordisk mytologi varelse, kanske en galt, som varje dag äts och återuppstår.

Källor 

Hyndluljóð

Djur i nordisk mytologi
Svindjur i mytologi
Freja
Himinbjörg

Himinbjörg (fornvästnordiska Himinbjǫrg, ”himmelsbergen”) är i nordisk mytologi den nejd i himlen där guden Heimdall har sin bostad.

Källtexterna

Den poetiska Eddan 
I Grímnismál 4–17 finns en uppräkning av gudarnas bostäder i himlen. Himinbjörg nämns här som den åttonde gudaboningen:
{|
|
Den åttonde är Himinbjörg,
där Heimdall sägs
härska i hov och tempel;
i sin fridfulla gård
dricker gudarnas vaktman
glad det goda mjödet.
Övers. Björn Collinder
|
I Himinbjörg, den åttonde,
Heimdall sägs
härska för helgedom hemma,
där väktarguden
i välbyggt hus
dricker glad det goda mjöd.
Övers. Åke Ohlmarks
|
Himinbjǫrg eru (hin ǫ́ttu),ęn Hęimdall þar
kveða valda véum,þar vǫrðr goða
drekkr í væru ranniglaðr hinn góða mjǫð.Grímnismál, strof 13
|
|}
 Snorres Edda 
Himinbjörg omtalas också i Snorre Sturlassons Edda. I Gylfaginning, kapitel 17, avhandlas viktiga platser i himlen.

Himinbjörg bör alltså ha legat vid horisonten, enligt Snorre. Men namnet ”himmelsbergen” antyder snarare, enligt Åke Ohlmarks, att Himinbjörg skulle vara ”himlens högsta rum eller solbågens topp”, i synnerhet som Bifrost leder till Urds brunn, som kan antas vara gudavärldens centrum. Men Snorre identifierade Bifrost med regnbågen, vilket, enligt John Lindow, är den troliga orsaken till att han förlade Heimdalls boning till himlens ände – också det en passande placering för en gränsvakt.

I Gylfaginning, kapitel 27, berättar Snorre om Heimdall:

 Heimskringla 
Himinbjörg nämns också i Ynglingasagan, men här är framställningen euhemeristisk. Alla de gamla gudarna hade varit människor, ansåg Snorre. Det var forntida kungar och stormän som efter sin död hade kommit att uppfattas som gudar. Därmed blev gudamyterna ingenting annat än förvanskad och halvt bortglömd historia.

Oden hade, skriver Snorre i prologen till sin Edda, varit en folkvandringskung från Troja, som med sina skaror drog norrut genom Europa och satte sina söner som härskare i en rad länder. Till sist nådde han, enligt Ynglingasagan, kapitel 5, fram till Svíþjóð och slog sig ned i Fornsigtuna vid Lǫgrinn (Mälaren), där han byggde sig ett stort gudahov. Stora landområden lade han under sig, och han utdelade boställen till sina hovgodar: Njord fick Noatun, Frej fick bo i Uppsala och Heimdall i Himinbjörg; Tor fick bostad på Trudvang och Balder på Bredablick. ”Alla gav han goda boplatser”, försäkrar oss Snorre.

 Stjärnbilden Himinbjǫrg 
Enligt en hypotes som först framlades av mytforskaren Finnur Magnússon (1821) och senare vidareutvecklades av Sigurd Agrell, skulle de tolv gudaboningarna i Grímnismál motsvara den antika zodiaken. Himinbjǫrg'' skulle då vara identisk med Kräftans stjärnbild.

Övrigt 
"Himinbjorg" är även namnet på ett band som spelar folk metal.

Kommentarer

Källor 

Platser i nordisk mytologi
Fusion

Fusion kan syfta på:

 Kärnfusion – den process då atomkärnor smälter samman och bildar större och tyngre kärnor
 Fusion (ekonomi) – ekonomisk och juridisk term syftar på ett samgående mellan företag
 Fusion (medicin) – sammansmältning av vävnadsdelar i kroppen
 Fusion (musik) – en sammanslagning av en eller flera andra musikgenrer
 Fusion (musikgrupp) – en musikgrupp
 Fusion (matlagning) – en blandning av olika kulinariska stilar inom modern matlagning