kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Washingtons tunnelbana

Washington Metro (formellt: Metrorail) är namnet på tunnelbanesystemet i USA:s huvudstad Washington och det omkringliggande storstadsområdet, vars första del invigdes den 27 mars 1976 och som sträcker sig förutom i Columbiadistriktet också in i de angränsande delstaterna Maryland och Virginia. 

Tunnelbanan ägs och drivs av Washington Metropolitan Area Transit Authority (WMATA), som tillkommit genom en interstate compact och vars verksamhet finansieras av biljettintäkter, reklamförsäljning samt med skattemedel från den federala statsmakten, Maryland och Virginia.

Bakgrund
Tunnelbanan kom till som svar på växande trafikproblem i huvudstadsregionen (Washington Metropolitan Area) där växande befolkning och ökande trafik skapade stora trafikstockningar i innerstaden trots dess breda boulevarder. En interstate compact ingicks i detta syfte under 1967. Stadens belägenhet i ett låglänt träskområde vid Potomacfloden innebar att stora förtätningsarbeten fick göras. 

Tunnelbanesystemet i Washington är bland de största i USA och utbyggnaden pågår ännu, vilket gjort det till ett av de största i världen. Stationerna kännetecknas av ljusa väggar, rymd och renhet samt väldigt lite kommersiella utrymmen. Detta var de uttalade intentionerna när tunnelbanesystemet byggdes för att man skulle undvika de mörka, låga stationsrymder som utmärker New Yorks tunnelbana. 

Stadens centrala järnvägsstation Union Station har varit ansluten med tunnelbanestation sedan 1976. Arlington National Cemetery (med stationsnamnet Arlington Cemetery)  och USA:s försvarsdepartements huvudbyggnad Pentagon (i Arlington, Virginia) är även anslutna till tunnelbanan med egna stationer som öppnade 1977. 

Spårvidden är 1 435 millimeter (normalspår) och elektrisk tillförsel sker genom en tredje skena.

Linjenät
Det finns 6 linjer, sammanlagt 97 stationer och linjelängden uppgår till 208 kilometer. Under senaste decenniet har Silver Line, med direktanslutning till Dulles International Airport, byggts ut och färdigställdes i november 2022.

Bildgalleri

Se även
 MARC Train
 Virginia Railway Express

Referenser

Noter

Externa länkar 
  Washington Metropolitan Area Transit Authority
  Center for History and New Media: Building the Washington Metro

Tunnelbanesystem i USA
Washington, D.C.
Washingtons storstadsområde
Transport i Maryland
Transport i Virginia
Sven Bergström

Sven Per Anders Bergström Trolin, född 9 november 1951 i Forsa församling, är en tidigare svensk politiker (centerpartist). 

Under perioden 1997-2010 var han ordinarie riksdagsledamot och 1998-2002 vice ordförande i trafikutskottet. Som ersättare var han i olika perioder verksam i finansutskottet, konstitutionsutskottet och kulturutskottet. 

I Lissabonfördragsomröstningen i riksdagen den 20 november 2008 var Bergström den ende ledamoten att gå emot partilinjen och rösta emot fördraget.

Innan uppdraget i Riksdagen var han kommunalråd i Hudiksvall 1991-1994.

Referenser

Externa länkar 

Ledamöter av Sveriges riksdag för Centerpartiet
Svenska politiker under 1900-talet
Svenska politiker under 2000-talet
Personer från Forsa socken
Födda 1951
Män
Levande personer
Oskar Andersson

Oskar Andersson kan syfta på:

 Oskar Andersson (ingenjör) (1844–1891)
 Oskar Andersson (missionär) (1886–1979)
 Oscar Andersson (skådespelare) (1813–1866)
 Oskar Andersson (tecknare)  (1877–1906), signaturen OA
 Oscar Andersson (uppfinnare) (1909–1996)
 Oscar Andersson (utförsåkare) (född 1982)
 Oscar Andersson i Långviksmon (1903–1961), lantbrukare och politiker, folkpartist
 Oskar Anderson (1836–1868), konstnär
 Oskar Zallhagen, diskuskastare som hette Oskar Andersson fram till 1916.
Länsväg 117

Länsväg 117 går sträckan Hässleholm–Markaryd. Längd 32 km.

Vägen används inte bara för resor till/från orter längs vägen utan också som delsträcka för längre resor, till exempel Kristianstad–Stockholm, Lund–Stockholm m.fl.

Historia
Fram till 2013 gick länsväg 117 mellan Hässleholm och Halmstad, men detta år skyltades sträckan Halmstad - Markaryd om till riksväg 15. Utöver detta följer vägen i princip samma väg som fanns på 1950-talet.  På 1950-talet hette sträckan  Markaryd-Hässleholm länsväg 56.

Standard och planer
Vägen går bland annat genom samhällena Bjärnum, Vittsjö och  Emmaljunga.

Anslutningar

|}

Se även
 Lista över länsvägar i Kronobergs län
 Lista över länsvägar i Skåne län

Noter

Länsvägar i Kronobergs län
Länsvägar i Skåne län
BT-plaketten

BT-plaketten är ett idrottspris som delas ut årligen av Borås Tidning.

Pristagare
1952 Per-Olof Östrand, simning
1953 May Hjertberg, friidrott
1954 Kerstin Pettersson, simning
1955 Karl Johansson, cykel
1956 Sten Erickson, friidrott
1957 Sven Andersson, orientering
1958 Reino Börjesson, fotboll och Stig Thysell, bågskytte
1959 Hans Alsér, bordtennis
1960 Yngve Brodd, fotboll och Elfsborgs fotbollssektion
1961 Utdelades inte
1962 Mats Svensson, simning
1963 Ulla-Britt Wieslander, friidrott
1964 Henry Larsson, fotboll
1965 Lennart Nyström, fotboll
1966 Kurt Johansson, skytte
1967 Bernt Frilén, orientering
1968 Öresjö SS, rodd
1969 Bo Claesson, boxning
1970 Meeri Bodelid, skidor och Birgitta Larsson, orientering
1971 Carl-Erik Pettersson, cykel
1972 Leif Målberg, fotboll
1973 Stig Karlsson, gång
1974 Per-Anders Lingman, skytte
1975 Öxabäck IF, fotboll
1976 Göran Bengtsson, friidrott och Göran Eriksson, handikappidrott
1977 Ragnar Lundqvist, friidrott
1978 Ann-Christin Lindkvist, fotboll
1979 Anders Wilgotson och Anders Larsson, rodd
1980 Pia Prim, cykel
1981 Per Kjellin, judo
1982 Anders Daun, backhoppning
1983 Marita Skogum, orientering
1984 Karin Åhman-Svensson, fotboll
1985 Håkan Lundberg, enduro
1986 Anders Haglund, golf
1987 Öxabäck IF, fotboll
1988 Marita Skogum, orientering
1989 Marita Skogum, orientering
1990 Peter Johansson, motocross
1991 Anneli Andelén och Marie Karlsson, fotboll
1992 Marita Skogum, orientering
1993 Marita Skogum, orientering
1994 Marcus Hansson, motocross
1995 Mattias Tichy, rodd
1996 Johan Blomdahl, jujutsu
1997 M7 Borås, basket
1998 Peter Häggström, friidrott
1999 Peter Johansson, motocross
2000 Anders Svensson, fotboll
2001 Jenny Johansson, orientering
2002 Kristina Nyberg, danssport
2003 Oskar Svärd, skidor
2004 Jonas Colting, triathlon
2005 Emelie Öhrstig, skidor
2006 IF Elfsborg, fotboll
2007 Simone Niggli, orientering 
2008 Nina Flack, bowling
2009 Jonas Jerebko, basket
2010 Hanna Falk, skidor
2011 Anders Svensson, fotboll
2012 IF Elfsborg, fotboll
2013 Ida Odén, handboll
2014 Annelie Johansson, löpning
2015 Ida Odén, handboll
2016 Pia Sundhage, fotboll
2017 Jonas Jerebko, basket
2018 Jesper Nelin, Skidskytte
2019 Jonas Jerebko, basket
2020 Borås Basket, basket
2021 Emil Persson, skidor (långlopp)
2022 Lucas Eriksson, cykel

Referenser

Noter 

Svenska sportpriser
Priser och utmärkelser instiftade 1952
Ulla-Britt Wieslander

Ulla-Britt Wieslander gift Rosberg, född 10 juni 1942 i Borås, är en svensk friidrottare som tävlade för IK Ymer. Hon utsågs år 1961 till Stor grabb/tjej nummer 211.

Wieslander var det tidiga 1960-talets dominant inom svensk och nordisk damsprint. Hon vann NM sex gånger i olika grenar, 100 meter, 200 meter, 80 meter häck och tog många landskampssegrar. År 1961 vann hon på en och samma dag fyra sträckor (100 m, 200 m, 80 m häck samt slutsträckan på stafetten) under damernas finnkamp. 

På SM segrade hon på 100 meter 1959, 1960, 1963–1965 och 1967. På 200 meter 1959–1961, 1963, 1964 och 1967. 80 meter häck vann hon 1960, 1961, 1963, 1964 och 1966 samt på 4 × 100 meter 1958–1960, dessutom vann hon inomhus 60 meter 1968 och 60 meter häck 1967 och 1968, totalt 23 SM-guld. Hon satte svenskt rekord på 80 meter häck med 10,7 samt på 200 meter med 24,2. 

Wieslander deltog i OS 1960 på 200 meter och 80 meter häck, 1964 på 100 meter och 1968 på 100 meter och 80 meter häck. Den enda gången hon tog sig vidare från försöken var på 100 meter 1964, då hon tog sig till kvartsfinal.

Tilldelades BT-plaketten 1963.

Personliga rekord 
100 meter: 11.86 (1968)
200 meter: 24.2 (1964)
80 meter häck: 10.7 (1968)

Referenser

Externa länkar 

Stora grabbars märke
friidrott.se:s Stora Grabbar-sida på friidrott.se

Födda 1942
Svenska kortdistanslöpare
Svenska häcklöpare
Svenska mästare i kortdistanslöpning
Svenska mästare i häcklöpning
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1960
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1960 från Sverige
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1964
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1964 från Sverige
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1968
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1968 från Sverige
Kvinnor
Levande personer
Idrottare från Borås
Svenska idrottare under 1900-talet
Friidrottare i IK Ymer
Gianna Nannini

Gianna Nannini, född 14 juni 1954 i Siena, är en italiensk sångerska och rockmusiker. 
Hon slog först igenom 1979 med singeln ”Amerika” och albumet Kalifornien, vilket blev en framgång i Europa.

Låten "Bello e impossibile" låg på italienska topp 20-listan från 27 september 1986 till slutet av januari 1987.

Hennes i särklass största hit är "I Maschi" från 1987.

I samband med fotbolls-VM i Italien 1990 sjöng hon den officiella VM-låten "Un'estate italiana" tillsammans med Edoardo Bennato.

Nannini har uppnått stor popularitet även i Sverige.

Hennes bror Alessandro Nannini var i slutet av 1980-talet en framgångsrik förare i Benetton F1.

Diskografi 
 Gianna Nannini (1976)
 Una radura (1978)
 California (1979)
 G.N. (1981)
 Latin Lover (1982)
 Puzzle (1984)
 Tutto Live (1985, live)
 Profumo (1986)
 Maschi e altri (1987)
 Malafemmina (1988)
 Scandalo (1990)
 Giannissima (1991)
 X forza e X amore (1993)
 Dispetto (1995)
 Bomboloni – The Greatest Hits Collection (1996)
 Cuore (1998)
 Momo alla conquista del tempo (2002)
 Aria (2002)
 Perle (2004)
 Grazie (2006)
 Ama, Credi e Vai (2006) duett med Andrea Bocelli, cd-singel
 Pia – Come La Canto Io (2007) 
 Giannabest (2007)
 Giannadream – Solo I Sogni Sono Veri (2009)

Singlar 
 Bello e impossibile - (1986)

Referenser

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Italienska sångare
Födda 1954
Kvinnor
Levande personer
Oscar Andersson (uppfinnare)

Oscar Vilhelm Andersson, född 10 november 1909 i Göteborgs Vasa församling, död 3 oktober 1996 i Björkekärrs församling, är konstruktör av den elektriska adventsljusstaken. 
Oscar Andersson arbetade som lagerarbetare hos Philips i Göteborg. Han konstruerade med hjälp av julgransbelysning och en bågformad ljusstake den första elektriska adventsljusstaken redan år 1934. Få trodde på idén när den presenterades. Ändå påbörjades tillverkning och försäljning år 1937. Den elektriska adventsljusstaken gjorde succé, och samtliga tillverkade exemplar var slutsålda före julhelgen samma år.

Numera tillverkas flera hundratusentals adventsljusstakar varje år, varav ett betydande antal går på export.

Källor

Externa länkar 
 

Födda 1909
Avlidna 1996
Svenska uppfinnare under 1900-talet
Män
Personer från Göteborg
451023-0637

451023-0637 är den svenska titeln på ett musikalbum av Kim Larsen, som i Danmark gavs ut under titeln 231045-0637. Albumet gavs ut 1979 och spelades in i Sweet Silence Studio 1979. Albumtiteln på danska är Larsens personnummer, och albumtiteln anpassades till personnumrens olika utseende vid utgivning i Danmark respektive Sverige.

Låtlista 

Moderne tider
Dagen før
682A
Blip-Båt
Ud i det blå
Forever young
Sikken en følelse
Køb bananer
Tutta
Ole's fjerner
Monkeymand
De blå sirener

Producerades av 

Nils Henriksen

Medverkande 

Henning Pold - Bas, sång
Thomas Grue - Gitarr, sång
Claus Agerschou - Keyboard
Ole Madsen - Trummor
Kim Larsen - Sång, gitarr

Musikalbum 1979
Mart Hällgren

Per Martin (Mart) Hällgren, född 8 februari 1968 i Solna församling, är en svensk musiker, känd som sångare, basist, låtskrivare och frontman i trallpunkbandet De Lyckliga Kompisarna.

Biografi
Hällgren är uppvuxen i Tumba, dit han flyttade som sjuåring. 1979 startade han sedan sitt första punkband, under namnet Likström. Tio år senare, 1989, bildade han De Lyckliga Kompisarna tillsammans med Björn Gunér. Bandet var aktivt till 1997 och återförenades 2008.

Före De Lyckliga Kompisarna, det band som Hällgren är mest förknippad med, spelade Hällgren i ett flertal andra band, exempelvis Dr. Anti-Skval (1984–1986), Crudity och Greven & James. Han har även spelat och varit frontfigur i UBBA samt själv stått för allt i enmansbandet Total Egon, som har funnits sedan 1984 och som har varit mer eller mindre aktivt på grund av Hällgrens engagemang i andra band. 

Sedan 1993 är han dessutom medlem i supergruppen Krymplings, där han sjunger och spelar trummor. 

Han är bosatt i Sala, där han har sin egen studio, "Hemmet". Hällgren arbetar på samma ort som lärare i matematik och fysik på Kungsängsgymnasiet.

Diskografi som Total Egon
1987 - Fördomar mot (EP)
1988 - Guldkängan (EP)
1989 - Män (EP)
1992 - Samling i det gröna (samlingsskiva)
1994 - Hoppar högt hugger snabbt
2005 - Vi ses i sommar!
2007 - Stockholmis i mitt hjärtis
2022 - Aotom taotom (singel) (cover på Euskefeurats Aótom taótom)

Diskografi som Mart
1988 - Sighstens Grannar
1997 - En kille som e go (EP)
1998 - Helt enkelt

Referenser

Noter 

Födda 1968
Svensk punk
Män
Svenska basister
Svenska punksångare
Svenska låtskrivare
Levande personer
Personer från Solna
Duotone

Duotone eller duplex är en tryckteknik för att skapa gråskalebilder med en känsla av färg. Vid duplextryck används två färger varav ena färgen oftast, men inte nödvändigtvis, är svart.

Tekniken började användas redan i slutet av 1800-talet inom fotograferingen för att skapa en känsla av värme i de svart-vita bilderna. Sepiatoning skapades med olika nyanser av brunt i bilderna.

På 1960- och 1970-talen var det en vanlig teknik inom tecknade serier och gick då under populärbeteckningen Lingonsylt (svart och rött).

Ursprungligen användes tekniken för att sänka tryckkostnaden genom att endast behöva använda två tryckplåtar istället för fyra som vid fyrfärgstryck.

Senare har duotone även kommit att benämna tvåfärgstryck generellt utan att det nödvändigtvis finns en gråskalebild att utgå ifrån eller en falsk duplex där man trycker en bild i gråskala på en färgad bottenplatta så att de vita partierna i bilden får bottenplattans kulör.

Referenser

Grafisk teknik
Cindy Wong

Cindy Wong, Cindy Siuyan Wong, MBBS (hons) FRACP FRCPA född i Hongkong 7 januari 1959, uppväxt och utbildad i Australien. Sedan 2004 medicinsk chef för bioteknikföretaget Q-Med i Uppsala.

Källor 

Födda 1959
Kvinnor
Personer inom Sveriges näringsliv under 2000-talet
Levande personer
Personer från Hongkong
Jane Wiedlin

Jane Wiedlin, född 20 maj 1958 i Oconomowoc i Waukesha County, Wisconsin, är en amerikansk musiker och skådespelerska.

Under 1980-talet bildade hon och Belinda Carlisle rockbandet The Go-Go's tillsammans med Margot Olavarria och Elissa Bello. Wiedlin spelade gitarr och skrev många av deras låtar. Sedan 1980-talet har hon även medverkat i en del filmer. Innan hon blev medlem i The Go-Go's spelade hon i ett punkband, hon har även spelat med Sparks. 1984 lämnade hon The Go-Go's och satsade på en solokarriär utan någon större framgång (dock två mindre hits). Under 1990-talet återförenades The Go-Go's några gånger samtidigt som Jane Wiedlin ägnade sig åt sitt nya band Frosted.

Diskografi

Externa länkar
 Officiell webbplats

Kvinnor
Amerikanska musiker
Amerikanska skådespelare
Amerikanska röstskådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Födda 1958
Levande personer
Säg det med blommor

Säg det med blommor är en svensk dramafilm från 1952 i regi av Lars-Eric Kjellgren.

Om filmen
Filmen premiärvisades 17 november 1952 på biograf Palladium i Göteborg. Den spelades in i Filmstaden i Råsunda med exteriörscener från Stockholm med omnejd av Martin Bodin. Som förlaga har man Margaret Mayos och Aubrey M. Kennedys pjäs Seeing Things/Scared Cats som uruppfördes på Playhouse Theatre i New York 1920 med svensk premiär under titeln Skrämda kattor på Djurgårdsteatern i Stockholm 1927.

Roller i urval
Annalisa Ericson - Gertrud Blomkvist, kallad Peggy 
Stig Järrel - Hasse, signaturen Hans Nåd, kåsör 
Gunnar Björnstrand - Oskar Blomkvist, korkfabrikör, Peggys man 
Naima Wifstrand - fru Lagerberg 
Elisaveta - Gun, hennes dotter 
Mimi Nelson - Monica, Hasses fru 
Sif Ruud - Helena Blomkvist, Oskars f.d. hustru 
Elsa Ebbesen-Thornblad - Hulda, hushållerska hos Blomkvists 
Gunwer Bergkvist - Bojan, hembiträde hos Monica och Hasse 
Karl-Arne Holmsten - Kirre, Guns fästman 
Elof Ahrle - Karlsson, skärslipare och fyllerist 
Ragnar Klange - poliskommissarien 
Carl-Axel Elfving - vaktmästaren på Katarina Ungkarlshôtel 
Magnus Kesster - poliskonstapel 
Wiktor "Kulörten" Andersson - vaktmästare på Mosebacke

Musik i filmen
Säg det med blommor, kompositör Kai Gullmar, text Gardar, framförs visslande av Sven-Axel "Akke" Carlsson, Björn Näslund och Sten Mattsson, sång Mimi Nelson, Elof Ahrle och Naima Wifstrand  
Late for School, kompositör Charles Williams, instrumental. 
Amours divins, ardentes flammes. ur La belle Hélène (Kärlek måste vi ha/O kärleks glöd. ur Den sköna Helena, kompositör Jacques Offenbach, fransk text 1864 Henri Meilhac och Ludovic Halévy svensk text 1865 Palle Block, sång Naima Wifstrand 
Strings in the Mood, kompositör Walter Collins, instrumental. 
Majestic, kompositör Walter Collins, instrumental. 
Caprice on Tiptoe, kompositör Ludo Philipp, instrumental.
Nu ska vi opp, opp, opp, kompositör Jules Sylvain, text Gösta Stevens, sång Elof Ahrle 
Sophisticated Comedy, kompositör Norman Demuth, instrumental.
Pizzicato Misterioso, kompositör Edgar Martell, instrumental. 
Autumn Breezes, kompositör Norman Demuth, instrumental.
Là ci darem la mano. ur Don Giovanni (Du skall ej fruktan bära/Räck mig din hand min sköna. ur Don Juan, kompositör Wolfgang Amadeus Mozart, text  Lorenzo Da Ponte svensk text 1813 Carl Gustaf Nordforss svensk text 1856 Wilhelm Bauck nyare svensk text Herbert Sandberg svensk text 1961 Erik Lindegren, sång Naima Wifstrand och Karl-Arne Holmsten 
Che gelida manina. ur La Bohème (Så kall Ni är om handen. ur Bohème), kompositör Giacomo Puccini, text Giuseppe Giacosa och Luigi Illica, svensk text 1901 Sven Nyblom, sång Elof Ahrle

Svenska filmer 1952
Svenska dramafilmer
Filmer i regi av Lars-Eric Kjellgren
Svenska filmer baserade på pjäser
Svenskspråkiga filmer
Gordon Jackson

Gordon Cameron Jackson, född 19 december 1923 i Glasgow, död 15 januari 1990 i London, var en brittisk (skotskfödd) skådespelare. För svensk publik är han förmodligen mest känd för sin roll som den trogne butlern Hudson i TV-serien Herrskap och tjänstefolk (1971–1975).

Jackson gjorde filmdebut 1942 i En engelsman for till Frankrike. Han kom sedan att spela biroller i en mängd filmer, bland vilka märks klassikern Massor av whisky (1948), Bobby Trofast (1961), Myteriet på Bounty (1962), Den stora flykten (1963), Fallet Ipcress (1965), Miss Brodies bästa år (1969) samt TV-serien Fem svarta höns (1981). Jackson medverkade också i den långlivade brittiska agentserien De professionella (1977–1983).

Filmografi i urval

Referenser

Externa länkar 
 

Födda 1923
Avlidna 1990
Brittiska skådespelare under 1900-talet
Brittiska TV-skådespelare
Personer från Glasgow
Män
Katamari Damacy

Katamari Damacy  är ett spel utvecklat av Namco till bland annat Playstation 2. Spelet skapades av Keita Takahashi. 

I spelet skall spelaren på en begränsad tid samla ihop en så stor hög med saker som möjligt med hjälp av ett klot som likt en magnet drar till sig allehanda lösa föremål. Från början är klotets omkrets mycket liten, allteftersom fler och fler föremål fäster vid klotet växer dess diameter och förmågan att klibba fast sig vid allt större objekt ökar. Den skräphög som sedan bildats skall användas för att återskapa delar av universum som King of all cosmos av en händelse råkade förstöra. I den ursprungliga japanska versionen av spelet framgår det att kungen var full när det hände, detta har tagits bort i de följande versionerna. Den som får uppdraget att ställa allt till rätta är kungens son.

Katamari Damacy har fått flera uppföljare, som tillsammans bildar en hel spelserie om Katamari-världen.

Till denna version av spel finns ett soundtrack utgivet på cd, Katamari Fortissimo Damacy.

En HD-variant av spelet, Katamari Damacy Reroll, släpptes för Nintendo Switch och PC den 7 december 2018.

Referenser

Externa länkar 
Officiell webbplats
 katamaridamacy.jp

Övriga webbplatser
 
 Katamari Damacy reviews hos Game Rankings

Playstation 2-spel
Playstation 3-spel
Playstation Network-spel
Datorspel 2004
Pusselspel
Spel med enspelarläge och flerspelarläge
Joe Dallesandro

Joseph Angelo D'Allesandro, känd som Joe Dallesandro, ibland kallad Lil' Joe, född 31 december 1948 i Pensacola, Florida, är en amerikansk skådespelare.

Hans familj har italiensk bakgrund. Som tonåring hamnade han hos sina farföräldrar i Queens där han levde ett liv med inbrott, vandalism, stulna bilar och fängelsestraff. Han började posera naken för tidningar som gavs ut i Los Angeles av Bob Mizer. Efter ett tag flyttade han tillbaka till New York och 1967, vid bara 18 års ålder, hamnade han på en av Andy Warhols filminspelningar i en lägenhet i The Village. Warhols filmare Paul Morrissey tyckte genast när han såg den vackre unge mannen att han skulle vara med i filmen och Warhol höll med. Det hela slutade med att D'Allesandro brottades med huvudrollsinnehavaren i bara sina kalsonger. Dessa scener dök ett år senare upp i filmen Loves of Ondine (1968).

D'Allesandro var sedan med i Warhol/Morrisseys två filmer San Diego Surf (från 1968 och som aldrig gavs ut) och Lonesome Cowboys (1969). Det var i och med Morrisseys trilogi Flesh, Heat och Trash som D'Allesandro blev ett välkänt ansikte och en välkänd kropp och filmen Flesh, som handlar om den unga prostituerade pojken Joe, kom att bli den mest uppmärksammade filmen och kanske just på grund av D'Allesandros helnakna scener. En stillbild från denna film dök senare upp på The Smiths debutalbum.

Han var också med i de båda Warholfilmerna Flesh for Frankenstein och Blood for Dracula, regisserade av Morrissey och som oftast kallas Andy Warhols Frankenstein och Dracula. Efter dessa båda barnförbjudna splatterfilmer med absurd humor och mycket naket, lämnade D'Allesandro hela Warholcirkusen och flyttade till Europa. 

I Europa kom han att spela in ett trettiotal filmer där den mest uppmärksammade var Serge Gainsbourgs Je T’Aime Moi Non Plus, från 1975. I den spelar han en homosexuell lastbilschaufför som blir förälskad i en pojklik servitris som spelas av Jane Birkin.

1980 återvände han till USA där han sedan dess varit med i ett antal filmer som exempelvis Francis Ford Coppolas The Cotton Club (1984), John Waters Cry-Baby (1990), Mika Kaurismäkis L.A. Without A Map (1998) och Steven Soderberghs The Limey (1999).

Filmografi i urval

Referenser

Noter

Externa länkar
www.joedallesandro.com
 
Nils-Petter Sundgren skriver om Flesh, Trash och Heat-trilogin.

Amerikanska skådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Personer från Pensacola
Födda 1948
Män
Levande personer
Jane Wiedlin (musikalbum)

Jane Wiedlin är ett självbetitlat musikalbum av Jane Wiedlin och hennes första soloalbum. Det släpptes 1 januari 1985.

Låtlista 
"Blue Kiss" (Kirsch/Wiedlin) - 3:27
"Goodbye Cruel World" (Wiedlin/Lord) - 3:49
"Sometimes You Really Get on My Nerves" (Wiedlin/Lord) - 3:36
"East Meets West" (Wiedlin) - 3:36
"Somebody's Going to Get Into This House" (Kirsch) - 3:43
"Forever" (Wiedlin/Lord) - 5:08
"Modern Romance" (Wiedlin/Kieffer) - 5:15
"I Will Wait for You" (Hunter) - 3:47
"One Hundred Years of Solitude" (Wiedlin) - 4:43
"Where We Can Go" (Wiedlin/Hunter) - 4:12
"My Traveling Heart" (Wiedlin) - 4:07

Musikalbum 1985
Mistral (vind)

Mistral är en hård, nordlig vind som vanligtvis är torr i Frankrike och Sardinien i Italien, som blåser längs Rhônedalen. Vinden påverkar de nordöstra delarna av slättlandskapet i Languedoc och Provence öster om Toulon, där den känns som en stark västlig vind. Mistralen har en stor påverkan längs hela den franska Medelhavskusten där den ofta orsakar plötsliga stormar i Medelhavet mellan Korsika och Balearerna.

Referenser

Externa länkar 

Regionala vindar