kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Lombardiet

Lombardiet  () är en region mellan Alperna och Poslätten i norra Italien. Regionen hade cirka 9,97 miljoner invånare (2022), på en yta av 23 863 km². Detta gör Lombardiet till den folkrikaste italienska regionen. Regionens huvudstad är Milano.

Administrativ indelning 
Regionen är indelad i tolv provinser, vilka är indelade i totalt 1 506 kommuner, som varierar i storlek från Milano med 1,37 miljoner invånare till Morterone, nära Comosjön, med endast 31 invånare (2022).

Historia 
Regionen har fått sitt namn efter langobarderna eller lombarderna, som kom hit under kung Alboin efter det romerska rikets fall. Under många århundraden fanns nära band mellan franker, bavarier och den lombardiska adeln. 1796 utgjorde Lombardiet området till Transpadanska republiken, som året därpå ombildades till Cisalpinska republiken. Senare införlivas Lombardiet med Kungariket Italien.

Geografi 
I norra Lombardiet finns Alperna. Lombardiet gränsar till de schweiziska kantonerna Graubünden och Ticino i norr, till Piemonte i väster, Trentino-Sydtyrolen och Veneto i öster och Emilia-Romagna i söder. Floden Po rinner i östra Lombardiet från väster till öster och är 652 kilometer lång. Det högsta berget är Pizzo Zupò, 3 996 meter över havet. Den största insjön är Gardasjön () med en yta på 370 kvadratkilometer. I Alperna i Lombardiet ligger många kända skidorter: Bormio, Livigno och Tonale, sjöar: Comosjön, Maggioresjön och Iseosjön, och berg: Bernina, Adamello.

Lombardiet är en av de fyra regioner som ingår i samarbetet The Four Motors of Europe tillsammans med Baden-Württemberg, Katalonien och Auvergne-Rhône-Alpes och är en av Europas rikaste regioner.

Förutom huvudstaden Milano har regionen många större eller på annat sätt betydande städer: Bergamo, Brescia, Como, Cremona, Lecco, Lodi, Mantua, Pavia, Sondrio och Varese. En annan känd stad är Monza, som har en Formel 1-bana.

Referenser

Externa länkar 

 Officiell webbplats

 
Italiens regioner
627



Händelser

Okänt datum 
 12 december – Slaget om Nineve: Kejsar Heraclius besegrar perserna och avslutar de Romersk-persiska krigen. 
 Edwin av Northumberland mottager dopet.

Födda 
Cui Zhiwen, kejsare i Tangdynastin.

Avlidna 
Sichilde, frankisk drottning.

Externa länkar
Glasyr

Glasyr är en söt smet som man kan täcka ett bakverk med. Det består i sin grundform av florsocker och vatten. Genom att tillsätta några droppar hushållsfärg kan den fås i flera olika färger. Glasyr är mjuk, kan smälta något i rumstemperatur och smakar enbart socker. Den används till garnering av främst mjuka bakverk som wienerbröd, mazariner och vissa vetelängder.

Glaze (efter engelska) är en sorts glasyr av något sött, vätska och kryddor som används vid grillning. Den är ett alternativ till marinering, och penslas på det som ska grillas.

Referenser

Externa länkar 
 

Bakverk
Retrovirus

Retrovirus, en klass av virus som har ett hölje och vars genom (arvsmassa) genomgår omvänd transkription som innebär att virusets RNA omvandlas till DNA. DNA-kopian infogas i värdcellens genom. En annan typisk egenskap som kännetecknar retrovirus är deras förmåga att alltid integrera det virala genomet i cellens genom. Efter integrationen tillverkas nya kopior av virusets RNA, samt de proteiner som virusets gener kodar för. Dessa sätts sedan ihop till nya viruspartiklar. 

Det enzym som behövs för att tillverka DNA från RNA kallas omvänt transkriptas. Retroviruspartikeln bär själv med sig detta enzym, och den omvända transkriptionen sker i den infekterade cellens cytosol. Virusets enzym saknar den "korrekturläsningsmekanism" som vanliga enzym för DNA-transkription har. Därför muteras viruset lätt, vilket i sin tur medför att viruset lätt utvecklar resistens mot läkemedel mot virusinfektioner.

I vanliga fall sker informationsflöden från DNA till RNA och därifrån eventuellt till protein; detta kallas inom molekylär genetik för den centrala dogmen. Retroviruset, som ser till att informationsflödet går från RNA till DNA, bryter mot detta. Retro i namnet syftar på detta tvärtom (eng. reverse) mot det vanliga.

Subfamiljer till retrovirus är:
 Lentivirus (HIV, SIV, FIV)
 Gammaretrovirus (XMRV)
 Spumavirus
 Onkovirus

Se även 
 DNA-virus
 Endogena retrovirus
 Virologi

Virologi
Reumatisk feber

Reumatisk feber, är en inflammatorisk följdsjukdom till vissa bakteriella infektioner, framförallt faryngotonsillit (halsfluss) orsakat av grupp A streptokocker (betahemolytiska streptokocker) och scharlakansfeber. Reumatisk feber drabbar framför allt barn i åldern 5 till 15 år.  

Vid reumatisk feber uppstår en akut inflammation som kan drabba olika leder (artrit) samt hjärtats klaffar, med risk för att utveckla kronisk reumatisk hjärtsjukdom där vanligen mitralisklaffen drabbas (mitralisstenos och mitralisinsufficiens kan uppstå). Erythema marginatum, en hudsjukdom som yttrar sig i röda ringar på huden, kan förekomma.

Reumatisk feber behandlas med antibiotika i form av Penicillin V, som har effekt även en tid efter utläkta halssymtom. Vid klaffpåverkan ges dessutom acetylsalicylsyra och prednisolon. Sjukdomen är numera ovanlig i höginkomstländer som Sverige, men är globalt sett ett stort hälsoproblem. 2021 och 2022 diagnostiserades 6 fall reumatisk feber per år i Sverige. Orsakerna till sjukdomen är inte helt klarlagda; vissa personer är mer känsliga för att utveckla tillståndet, och vissa stammar av grupp A streptokocker tycks mer reumatogena än andra. Tillståndet är framförallt associerat till fattigdom och trångboddhet . 

Referenser

Inflammation
Reumatiska sjukdomar
Demoex

Demoex kan avse

Demoex – förkortning för demonstrationsexemplar, se Varuprov
Demoex (parti) – ett politiskt parti i Vallentuna kommun
Carl Mörner

Carl Mörner kan syfta på:

 Carl Mörner af Tuna (1605-1665) – hovrättspresident, senare riksråd och 1652 friherre, stamfar för ätten Mörner af Tuna. 
 Carl Mörner (1658–1721) (Carl Gustaf Mörner af Morlanda) – guvernör över Göteborgs och Bohus län, fältmarskalk och kungligt råd 
 Carl Gabriel Mörner (1737-1828) – hovmarskalk
 Carl Stellan Mörner (1761-1834) – landshövding i Kronobergs län
 Carl Mörner (1755–1821) – en svensk greve, general, överståthållare och riksståthållare i Norge
 Carl Otto Mörner (1781–1868) – friherre, militär, vice landshövding, och tullinspektor, känd som "kungamakare"
 Carl Mörner (1792–1870) – landshövding Kronobergs län
 Carl Göran Mörner (1808–1878) – greve, hovrättsråd, riksdagsman och statsråd
 Karl Mörner (1854-1917) – professor i kemi och farmaci
 Carl Mörner (1864-1940) – professor i medicinsk och fysiologisk kemi

Se även
 Carl Axel Mörner
 Carl Gustaf Mörner
Hugo Sperrle

Hugo Sperrle, född 7 februari 1885 i Ludwigsburg i Württemberg, död 2 april 1953 i München, Bayern, var en tysk militär; general av flygvapnet, General der Flieger, från 1 april 1937 och generalfältmarskalk från 19 juli 1940.

Biografi
Sperrle tog värvning i det tyska infanteriet 1903 och tjänade under första världskriget som observatör i Tyska kejsarrikets flygtrupper, Die Fliegertruppen des deutschen Kaiserreiches, som bildades i oktober 1913. Efter kriget gick han med i en högerextrem, paramilitär frikår, och då det tyska flygvapnet förbjöds efter Versaillesfreden gick han med i armén. 

När Luftwaffe, på order av Adolf Hitler, bildades av Hermann Göring, utsågs Sperrle till generalmajor 1 oktober 1935. 1936 ledde han Legion Condor i de tyska insatserna i Spanien under inbördeskriget i bland annat Brunete, Teruel, Aragonien och Ebro. 1937 återvände han till Tyskland och utsågs 1940 till generalfältmarskalk för Luftflotte 3 och fick stor betydelse för krigföringen i samband med slaget om Storbritannien. 

Han blev kvar i Frankrike och misslyckades sedermera att förhindra de allierades landstigning i Normandie vilket ledde till hans avsättande. 1948 friades Sperrle från alla anklagelser om krigsförbrytelser.

Se även
 Nazityskland

Externa länkar

Fältmarskalkar i Nazityskland
Mottagare av Riddarkorset
Födda 1885
Avlidna 1953
Män
Riksståthållare

Riksståthållare, norska stattholder, var enligt Norges grundlag av den 4 november 1814 och fram till 1873 titeln på en kunglig ämbetsman som kunde utses till monarkens personliga representant som ordförande för den norska statsrådsavdelningen i Kristiania inom den svensk-norska unionen. När ämbetet inte var tillsatt leddes regeringsarbetet i Kristiania av ett norskt førstestatsråd.

Vid sidan om riksståthållaren fanns det även ett ämbete som Norges vicekung vilket kvarstod ända till 1891, men dit kunde endast kronprinsen eller dennes äldste son utses.

Regeringschef 
Den norska grundlagens tolfte, trettonde och femtonde paragrafer stadgade att kungen till stattholder kunde utse såväl en norrman som en svensk. 
Som ordförande i statsrådet hade riksståthållaren två röster vid utslagsröst, men när kungen var närvarande upphörde hans funktion och han övertog då rollen som förstestatsråd. Svensken Hans Henric von Essen var den förste stattholderen, och han efterträddes sedan av svenskarna av Carl Mörner, Johan August Sandels och Baltzar von Platen fram til 1829. På grund av den ovilja som uppblossade mot att det var svenskar som innehade av ämbetet, lämnades detta sedan obesatt till 1836, då norrmannen Herman Wedel-Jarlsberg utnämndes. Han efterträddes 1841 av Severin Løvenskiold, men denne nedlade dock ämbetet 1856 och därefter stod det obesatt.

Ståthållarstriden 
Den så kallade "Ståthållarstriden" uppstod 1859 då den tillträdande kungen, Karl XV, inte kunde infria sitt löfte att avskaffa ämbetet av hänsyn till opinionen i Sverige, speciellt inom Riddarhuset. Stortinget antog då med 100 röster mot 2 ett beslut att upphäva stattholderämbetet, ett beslut, som av den svenska ståndsriksdagen betraktades såsom ett anfall på unionen. Efter synnerligen hetsiga debatter beslöt de svenska ständena 1860 att hos kungen anhålla om en revision av Riksakten och att han i sammanhang därmed ville avgöra ståthållarskapets öde. Karl XV slet tvisten mellan Sverige och Norge så, att han vägrade ge sin sanktion till stortingets beslut, men också förklarade, att revisionsfrågan skulle tills vidare uppskjutas. Striden rörde upp heta känslor i Sverige och Karl XV anklagades för att tänka mer på sin egen dynasti än på Sveriges intressen.

Efter förnyat beslut av stortinget medgav Oscar II 1873 att stattholderämbetet upphävdes, och ett nytt ämbete med titeln Norges statsminister inrättades som norsk regeringschef. Titeln för ledaren av den norska statsrådsavdelningen i Stockholm ändrades då från Norge statsminister och fick tillägget Norges statsminister i Stockholm.

Lista över ämbetsinnehavare 
Hans Henric von Essen (1814-1816)
Carl Mörner (1816-1818) 
Johan August Sandels (1818-1827)
Baltzar von Platen  (1827-1829)
Herman Wedel-Jarlsberg (1836-1840) 
Severin Løvenskiold (1841-1856)

Referenser

Se även 
Utrikesstatsminister

Källor 

Svensk-norska unionen
Ej längre existerande regeringsämbeten
Ugglan
Riksstäder

Riksstäder (tyska Reichsstädte) kallades i det tysk-romerska riket riksomedelbara städer, det vill säga städer som hörde till riket omedelbart under kejsaren. 

De äldsta riksstäderna var de "pfalzstäder" som växte upp inom de kungliga domänerna. Då dessa hade sin största utsträckning i Sydtyskland, blev också riksstädernas antal störst i dessa trakter; redan 1248 var de omkring 70 i antal. Ursprungligen styrdes riksstaden av en kunglig ämbetsman (oftast benämnd Reichsschultheiss), men under 1200-talets strider, då kungarna sökte sitt stöd mot furstemakten främst hos riksstäderna, vann dessa ökad självständighet, i det de själva förvärvade den ena höghetsrättigheten efter den andra (uteslutande förfoganderätt över sin krigsmakt, mynträtt, rätt att uppta tullar och så vidare). Under denna tid vann också många forna "landsstäder" riksomedelbarhet. 

Den rätt att sluta förbund inbördes som riksstäderna hade började användas flitigt, speciellt kan man nämna rhenska stadsförbundet, schwabiska stadsförbundet och hansan. Den politiska betydelse riksstäderna vann visade sig särskilt i att de alltsedan 1200-talets mitt vann tillträde till riksdagen, fastän de först i westfaliska freden 1648 erkändes som likaberättigade vid sidan av övriga riksständer.

En särskild ställning intog de "biskopsstäder", som lyckades avvärja sina furstbiskopars anspråk på landshöghet och därför kallades "fria städer", då de vann en rättslig ställning som i stort sett överensstämde med riksstädernas. Därför kunde de också sammanfattas med riksstäderna under benämningen "fria och riksstäder" eller (senare) "fria riksstäder".

På riksdagen bildade städernas representanter det tredje kollegiet, vilket sönderföll i en rensk och en schwabisk "städtebank".

I den mån territorialfurstarnas makt växte och städernas inre blomstring avtynade, förlorade dessa också i politisk betydelse; även deras antal minskades, i det åtskilliga riksstäder av olika anledningar förlorade sin riksomedelbarhet. Omkring 1800 räknades 51 städer som riksstäder. Riksdagen 1803 berövades alla utom sex (Hamburg, Augsburg, Nürnberg, Lübeck, Bremen och Frankfurt) sin självständighet. Genom Pressburgfreden (1805) förlorade Augsburg och genom Rhenförbundet (1806) Nürnberg och Frankfurt am Main sin riksomedelbarhet; de tre återstående införlivades 1810 i Frankrike.

Vid Tyska förbundets bildande (1815) upptogs i detta fyra av de forna riksstäderna återigen under namnet "fria städer", nämligen Bremen, Frankfurt am Main, Hamburg och Lübeck. Av dessa utgör Bremen och Hamburg än idag egna delstater (förbundsländer) i Förbundsrepubliken Tyskland.

Se även 
 Fristat
 Stadsstat
 Hansestad
 Furstbiskop

Källa

Tysk-romerska riket
Historiska tyska stater
Städer
Stånd 3
Riksstånd

Riksstånd, Riksständer (lat. status regni, fr. états généraux, nederl. [generaal]staten, ty. Reichsstände), kamrarna i de från medeltiden härstammande, på ståndsprincipen grundade riksförsamlingarna.

I Tyskland, varifrån termen på 1500-talet kom till Sverige, betecknades emellertid såsom riksstånd även envar (person eller korporation) med plats eller representationsrätt i något av de tre stånd i ovan angivna betydelse, varav den tyska riksdagen bestod: kurfurstekollegiet, riksfursterådet och riksstädernas kollegium. Även i Sverige användes ordet till en början i likartad betydelse (se Riksdagens historia).

Ursprungligen hade i Tyskland kejsaren rätt att fritt förläna "reichsstandschaft", men från 1600-talet fordrades för plats i riksdagen besittning av ett riksomedelbart område och vid nya förläningar samtycke av vederbörande kollegium. Innan riksdagen 1663 blivit permanent i Regensburg, brukade även medlemmar av de två furstekollegierna personligen infinna sig till sammanträdena, men därefter lät de (liksom städerna) representera sig genom instruerade ombud, varigenom den tyska ståndsriksdagen övergick till att bli en diplomatisk kongress. De tre ständerkollegierna hade initiativ och absolut veto mot varandra och mot kejsaren liksom denne mot dem.

Till följd av franska revolutionens och Napoleon I:s omstörtningar i Tyskland blev en mängd riksstånd mediatiserade, och när det tysk-romerska riket upplöstes 1806 och den tyska  riksdagen upphörde att finnas till, upphörde också tyska riksständer i sin dittillsvarande betydelse att finnas. Genom tyska förbundsakten 1815 erhöll emellertid de världsliga mediatiserade medlemmarna av det forna furstekollegiet under namn av standesherren (ståndsherrar) för sig och sina familjer en del företrädesrättigheter, varibland sådana, som gjorde dem socialt likställda med regerande tyska furstar.

Källor 

Tysk-romerska riket
Ståndsväsen
Tysk-romerska rikets riksdag
Ugglan
RISA

RISA, förkortning för latin: Romani imperii semper auctor, alltid vidgare av romerska riket, fordom tillägg till tyska kejsartiteln. Ursprungligen betydde förkortningen Romanorum imperator semper Augustus.

Källor

Akronymer
Latinska ord och uttryck
Romerska kejsardömet
Tysk-romerska riket
Alexandre Dumas

Alexandre Dumas kan avse:
 Alexandre Dumas den äldre, eller Dumas père (1802 – 1870) skrev bland annat De tre musketörerna och Greven av Monte Cristo
 Alexandre Dumas den yngre, eller Dumas fils (1824 – 1895) skrev bland annat Kameliadamen
Thomas Alexande Dumas, eller Dumas grandpère (1762 – 1806), fransk general.
Lukko

Lukko är en ishockeyklubb i Raumo i Finland. Klubben grundades 1936 och vann sin första medalj 1961 och sitt första finländska mästerskap 1963. Hemmahallen hette ända till säsongen 2006/2007 Äijänsuon Areena då den bytte namn till Kivikylän Areena i enlighet med sponsoravtal. Hallen rymmer 5 400 åskådare.
Dwayne Roloson har spelat i klubben.

Frysta nummer 
4 - Teppo Rastio, Jouni Peltonen
7 - Matti Keinonen
8 - Jorma Vehmanen
13 - Jari Torkki
26 - Matti Forss
28 - Janne Niskala
35 - Petri Vehanen
77 - Erik Hämäläinen

Externa länkar 
Rauman Lukko

Ishockeyklubbar i Finland
FM-ligan i ishockey
Raumo
Sportklubbar bildade 1936
Lista över ishockeyklubbar i Sverige

Detta är en lista över ishockeyklubbar i Sverige (Herr) som spelar i officiella serier.

Svenska hockeyligan
Brynäs IF, Frölunda HC, Färjestad BK, HV71, Leksands IF, Linköping HC, Luleå HF, Malmö Redhawks, IK Oskarshamn, Rögle BK, Skellefteå AIK, Timrå IK, Växjö Lakers HC, Örebro HK

Hockeyallsvenskan
AIK, Almtuna IS, BIK Karlskoga, Djurgården Hockey, Nybro Vikings IF, IF Björklöven, Kalmar HC, Modo Hockey, Mora IK, Södertälje SK, Tingsryds AIF, Västerviks IK, Västerås IK, Östersunds IK

Hockeyettan

Källa Svenska Ishockeyförbundets stats.

Distrikt i Region Norr

Jämtland/Härjedalen

Medelpad

Norrbotten

Västerbotten

Ångermanland

Distrikt i Region Öst

Gotland

Stockholm

Södermanland

Uppland

Distrikt i Region Väst

Dalarna

Gästrikland

Hälsingland

Värmland

Västmanland

Örebro

Distrikt i Region Syd

Blekinge

Bohuslän-Dal

Göteborg

Skåne

Småland

Västergötland

Östergötland

Referenser

Webbkällor 

 
Sverige
Helsingfors IFK

HIFK, det vill säga Idrottsföreningen Kamraterna, Helsingfors rf. (officiellt IFK Helsingfors men i talspråk ofta Helsingfors IFK) är en idrottsförening  från Helsingfors i Finland. HIFK har idag sektioner för bandy, bowling, fotboll, friidrott, handboll, innebandy och  ishockey. Ishockeylaget har varit finska mästare säsongerna 1968/1969, 1969/1970, 1973/1974, 1979/1980, 1982/1983, 1997/1998 och 2010/2011. Hemmamatcherna spelas i Helsingfors Ishall, med en kapacitet på 8200 åskådare. Finska fotbollsmästerskapet har HIFK vunnit 7 gånger, det första 1930 och det senaste 1961. Från och med 2011 spelar HIFK Fotboll i finländska division 1 efter att avancerat till den näst högsta fotbollsdivisionen 2010. HIFK har även vunnit 17 finländska bandymästerskap för herrar, vilket är mer än någon annan klubb. I dag spelar herrarna i den högsta finska serien, bandyligan. Handbollslaget spelar i FM-serien, den högsta serienivån i Finland.

Historia

Föreningen grundades 1897 på initiativ av Georges Doubitsky och hans vänner på Svenska Reallyceum i Kronohagen i Helsingfors. Inspiration hade man från Idrottsföreningen Kamraterna i Stockholm, men till skillnad från IFK-föreningar runt om i Sverige, har HIFK inget organisatoriskt band till den föreningen.

Finländska mästerskap

Finländska mästare i bandy

HIFK Bandy vann 2013 sitt sjuttonde finska mästerskap - vilket gör att HIFK nu kan kalla sig "mesta mästarna" i Finland.

Säsongerna 1940 och 1942 ställdes in på grund av krig (vinterkriget respektive fortsättningskriget). Båda gångerna var HIFK regerande mästare och föreningen vann också mästerskapet i tiden mellan krigen 1941.

1910

1911

1912

1913

1934

1935

1938

1939

1941

1944

1978

1987

1988

1998

2010

2011

2013

Finländska mästare i fotboll
7 mästerskap
 1930
 1931
 1933
 1937
 1947
 1959
 1961

Finländska mästare i ishockey

7 mästerskap
 1969
 1970
 1974
 1980
 1983
 1998
 2011

Se även
HIFK Hockey
HIFK Fotboll
HIFK Bandy

Externa länkar
HIFK ishockey (på finska)
HIFK fotboll (på svenska)
HIFK Bandy (på finska)
HIFK handboll (på finska)
HIFK friidrott (på svenska)

Sportklubbar i Helsingfors
Bandyklubbar i Finland
Bowlingklubbar i Finland
Fotbollsklubbar i Finland
Friidrottsklubbar i Finland
Handbollsklubbar i Finland
Innebandyklubbar i Finland
Sportklubbar bildade 1897
1897 i Finland
Jokerit

Jokerit är en ishockeyklubb i Helsingfors, Finland, grundad den 27 oktober 1967 ur Töölön Vesas ishockeysektion. Namnet är finska för Jokrarna, men det finska namnet används även på svenska. Hemmaarena är Hartwall Arena i Böle.

Erik Karlsson, Glen Metropolit, Ari Sulander, Teemu Selänne, Tuomo Ruutu, Otakar Janecky, Ville Peltonen, Esa Pirnes, Jari Kurri, (numera huvudägare av klubben) Esa Tikkanen, Petri Varis och Sami Helenius är några kända spelare som har spelat i Jokerit. Klubben har vunnit finska mästerskapet sex gånger: 1973, 1992, 1994, 1996, 1997 och 2002.

KHL-spel 
Den 28 juni 2013 meddelades det att laget som det första finländska klubb ansluter sig till KHL inför säsongen 2014/2015. Laget gjorde en lyckad första säsong i KHL, då man nådde kvartsfinalspel.

Den 24 februari 2022, mitt under pågående KHL-säsong, beslutade sig klubben för att dra sig ur Gagarin Cup-slutspelet, som man kvalificerat sig för, efter Rysslands invasion av Ukraina. Den 5 april 2022 meddelade man att man inte tänker fortsätta spela i KHL. Den 20 april 2022 meddelade klubben att man inte tänker delta i något seriespel alls under säsongen 2022–2023, och därefter siktar på att återvända till FM-ligan inför säsongen 2023–2024. Jokerit skickade in en licensansökan inför säsongen 2023–2024, men den 1 september 2022 meddelade FM-ligan att inga nya lag skulle släppas in inför den säsongen.

Till säsongen 2023/24 kommer klubben istället spela i den finska andraligan Mestis. Planen är att spela 15 matcher i staden Kervo tre mil från Helsingfors oh de återstående nio matcherna i Helsingfors ishall. Helsingforsarenan, tidigare Hartwall Arena, kan inte användas då ägarna Gennadi Timtjenko och Roman Rotenberg står under internationell bojkott.

Källor

Externa länkar 
Officiell webbplats
HPK

HPK (Hämeenlinnan Pallokerho) är en ishockeyklubb från Tavastehus i Finland. Klubben grundades 1929, då under namnet Hämeenlinnan jääpalloseura, men bytte namn till HPK redan 1930. I början fokuserade klubben på bandy men flera sporter lades till. På 1950-talet föll bandyn bort till förmån för ishockeyn. Se även Hämeenlinnan Pallokerho.

HPK föll ur mästerskapsserien 1960 efter att ha fått två medaljer i början av femtiotalet. Laget låg högt uppe i tabellerna i första division men lyckades inte nå FM-ligan förrän i slutet av åttiotalet. HPK hade varit i ligan en säsong 1984 men det var inte förrän ligan 1989 expanderade med två lag som HPK lyckades ta sin plats i ligan. 1991 fick HPK sin första medalj på nästan fyrtio år och 2006 vann HPK sitt första guld. HPK vann sitt andra guld 2019 då man vann finalserien med 4-3 mot Kärpät.

Frysta nummer 
 2 Eero Salisma
 9 Jyrki Louhi
 13 Marko Palo
 17 Juha Hietanen (sonen Juuso Hietanen får använda numret)
 18 Hannu Savolainen
 36 Marko Tuulola (sonerna Joni och Eetu Tuulola får använda numret)

Källor

Fotnoter

Externa länkar 

 HPK:s webbplats
JYP

JYP (tidigare JyP-77 och JyP HT) är en ishockeyklubb från Jyväskylä i Finland. Klubben grundades 1923 och nådde FM-ligan 1985. Sin första medalj fick man redan 1989. 2009 blev man för första gången finländska mästare, och man var också det första laget att vinna finalserien med 4-0. 2018 vann JYP sin första CHL efter en 2-0-seger emot Växjö Lakers. Dessutom är JYP den enda klubben utanför Sverige att vinna CHL.

JYP har sin hemmaplan i Synergia-areena, även kallad Hippos, den rymmer 4 365 åskådare och blev färdig 1982.

Frysta nummer 
 #10 Pertti Rastela
 #13 Riikka Sallinen (spelade i damlag, frysta i hela organisationen
 #19 Pentti Mikkilä
 #30 Risto Kurkinen

Källor

Fotnoter

Externa länkar 
 JYP Jyväskylä

FM-ligan i ishockey
Ishockeyklubbar i Finland
Sportklubbar bildade 1977
Sport i Jyväskylä