Erik Gustafsson (Stenbock)

Erik Gustafsson (Stenbock), född 28 juli 1538 i Länghem i Västergötland, död 1602 i Malmö, var en svensk friherre, militär, riksråd och hovman. Han var son till friherren, riksmarsken och lagmannen i Västergötland Gustaf Olofsson och Brita Eriksdotter (Leijonhufvud) (1514–1572), samt bror till Olof Gustafsson (Stenbock) (död 1599). Gift med Malin Sture vilken han 1573 bortrövade från Hörningsholm. Död 1602 som landsflyktig i Danmark.

Biografi

Bakgrund 
Erik Gustafsson:s politiska och personliga bana präglades av hans bakgrund i de mäktiga kungafrändernas krets, där modern var syster till Gustav I:s andra hustru, drottning Margareta, och han själv var bror till kungens tredje gemål, Katarina Stenbock. Detta och kung Erik XIVs personliga vänskap ger förklaringen till att Erik Gustafsson trots sin ungdom upphöjdes till friherre vid kungakröningen 1561 jämte bland andra hans far, fast han inte anförtrotts något offentligt uppdrag under Gustav I:s tid. Han fick friherreskap först 1568.

1560-talet 
Erik Gustafsson blev senast i maj 1561 kammarjunkare hos kung Erik XIV, och han och hans far Gustaf Olsson upphöjdes av kung Erik till friherre till Tofta i juni samma år. Han verkar ha tillhört rådet redan på dennes tid. Erik Gustafsson utsågs 1562, då Svante Sture den yngre blev guvernör i Estland, till rådgivare åt denne och Klas Kristersson (Horn).

1563 blev han ryttmästare för Västgöta och Smålands adelsfana, deltog i kriget mot Danmark, och var vid belägringen av Bohus 1566 en av överbefälhavaren Nils Boijes närmaste män.

1567 avancerade han till överste för rytteriet i Småland och Västergötland, och blev samma år ryttmästare och fältmarskalk för rytteriet i hela riket, fast han befunnit sig bland de av Erik XIV misstänkte herrarna, och han var nära att bli mördad under de så kallade Sturemorden i Uppsala 1567.

1568 utsågs han till befälhavare över trupperna i de södra gränslandskapen, och han valdes in som riksråd i Sverige senast 13 oktober 1568. 1568 blev han också fältöverste för krigsfolket i Västergötland, Småland och Östergötland, fältöverste för allt krigsfolket 20 december 1569.

Under Nordiska sjuårskriget var han 1567 fältmarskalk för rytteriet och fick 1568 befälet över trupperna i de södra gränslandskapen.

Vid upproret mot Erik XIV 1568 slöt han sig till hertigarna, och efter Johan III:s tronbestigning mottog han riklig belöning.

Han fick 1568 fullmakt som lagman i Västergötlands lagsaga (lagman där 20 november 1568–1597), erhöll samma år Kronobäcks och Örestens friherreskap, blev möjligen samma år överståthållare i Västergötland. Han nämndes i januari 1569 som tillförordnat riksråd, slogs till riddare vid Johan III:s tronbestigning och spelade en betydande roll under dennes regering.

1570-talet 
Erik Gustavsson Stenbock blev kommissarie för Älvsborgs lösen i Västergötland 23 februari 1570.

Våren 1573 blev han ett samtalsämne över hela landet för sin tilltagsenhet att enlevera den sköna grevinnan Magdalena Sture (Malin Sture) från Hörningsholm i Mörkö, Södermanland, och förde henne till Danmark, där paret gifte sig. Enleveringen skedde i fullt samförstånd med den blivande hustrun, sedan hennes mor länge förhindrat äktenskapet med motiveringen att parterna var kusiner. Händelsen blev ett samtalsämne över hela landet.

Såsom nära anförvant med Stureätten, vistades han ofta på dess gods Hörningsholm och kom därigenom att fatta en häftig 
böjelse för sin kusin, fröken Malin, dotter till riksmarsken Svante Sture och fru Märta Eriksdotter Leijonhufvud. Modern ville emellertid för släktskapens skull inte veta av någon äktenskapsförbindelse mellan de unga, i vilken åsikt hon för övrigt stärktes av ärkebiskop Laurentius Petri Nericius i Uppsala. I sina kärleksbekymmer vände sig Stenbock till den unge hertig Karl och erhöll av honom tvåhundra ryttare, för att med våld driva sin vilja igenom. I mars 1573 begav sig Stenbock med sin eskort till Hörningsholm, dolde ryttarna ett stycke från gården och övertalade sin älskade att fly från den obevekliga modern. Sedan han lämnat Malin hos Per Brahe på Sundholm, skyndade han att hos konung Johan anhålla om bistånd och förlåtelse. Men hit hade den förtörnade fru Märtas klagobrev anlänt före honom, så att han, så fort han ankom till Stockholm, blev avsatt från sina ämbeten och insatt i fängelse. 

Stenbocks släktingar lyckades dock se till att han återfick friheten, och även Sturesläkten lät försona sig, med undantag av modern. Då ingenting kunde beveka denna att ge sitt bifall, reste de båda älskande över halländska gränsen och lät viga sig av en dansk präst, varpå bröllopet firades på Stenbocks fädernegård Torpa.

En tämligen kortvarig schism med kungen följde och kung Johan uppträdde pliktskyldigast som försvarare av föräldraauktoriteten, drog in en del av Erik Gustafssons förläningar men gav honom omsider tillgift för enleveringen sedan paret återvänt till hemlandet.

Han var från 1575 ståthållare i Västergötland och på Älvsborg (senast 27 augusti 1575–1597).

1580-talet 
Hans friherrskap utökades rejält 1582, och han var då sammantaget en av rikets största förläningstagare. Erik Gustafsson medverkade regelbundet i riksrådsmöten, och som ståthållare ledde han talrika landskapsmöten, där han särskilt agerade till förmån för Johan III:s liturgiska politik. Vidare blev han häradshövding i Kind 18 mars 1580–1597.

Sista år 
Under kung Sigismund behöll han sina ämbeten och förläningar men måste 1597 fly från Älvsborg till Danmark och vidare till Polen. Därifrån följde han Sigismund till Sverige 1598, men efter dennes nederlag i slaget vid Stångebro och Sigismunds flykt till Polen blev Erik Gustafssons ställning ohållbar.

Han begav sig åter till Danmark där han blev kvar som landsflyktig i Danmark och Polen 1597–1598 och från 1599, fram till sin död några år senare 1602.

Vid sidan av sina betydande förläningar, vilka drogs in av hertig Karl vid E:s första flykt 1597, hade han ett rätt omfattande privat gårdsinnehav med fädernegodset Torpa som centrum. Det tillföll honom som fädernearv 1579 men konfiskerades vid flykten 1599.

Familj 
Den 17 januari 1574 gifte han sig med sin kusin Malin Sture som han året före enleverat från Hörningsholm. Hon var dotter till Svante Sture d.y. och Märta Eriksdotter (Leijonhufvud), syster till drottning Margareta Eriksdotter (Leijonhufvud) (andra hustru till Gustav Vasa).

Barn

Gustav Eriksson (Stenbock) (1575–1629).
Svante Stenbock (1578–1632)

Erik Gustafsson uppvisade en betydligt större personlig och politisk smidighet än sina hetsiga bröder, där den äldste Olof beskylldes för förrädiskt tal mot Erik XIV, dömdes till döden 1564 men benådades för att långt senare avrättas av hertig Karl. Den yngre brodern Abraham dömdes till döden för stämplingar och mördades 1567, medan brodern Arvid gjorde sig skyldig till dråp under ett våldsamt dryckeslag. Erik Gustafssons manövrerande bland de politiska blindskären försatte honom likväl till slut i en omöjlig position och till förlust av såväl status som egendom i hemlandet och en död i landsflykt.

Antavla 
I Torpa stenhus hängde en tavla målad på duk med små fyrkantiga skyltar föreställande namn, porträtt och vapensköld från 32 uppräknade förfäder, intill femte led, till Erik Gustafsson. Tavlan tros ha tillverkats kort tid efter Erik Gustafssons död.

Det femte ledet innehåller också beskrivningar av vapensköldar för de 32 anorna.

Referenser

Noter

Källor

Malin Stures släktbok, utgiven av S Leijonhufvud, PHT 1913, 1914, sidan 150

Vidare läsning 
 

Svenska riksråd under 1500-talet
Svenska friherrar
Svenska militärer under 1500-talet
Lagmän i Västergötland
Ätten Stenbock
Personer från Länghems socken
Födda 1538
Avlidna 1602
Män
Personer under äldre vasatiden