kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ingalill Söderman

Ingalill Söderman, även Ingalill Söderman-Mannheimer, född 13 april 1902 i Stockholm, död 8 augusti 1988 i Göteborg, var en svensk operettsångerska och skådespelare.

Biografi 
Söderman studerade vid Dramatens elevskola 1921-1923, därefter engagerades hon vid Svenska Teatern.

Hon startade karriären som operettsångerska på Oscarsteatern 1925. Hon engagerades en kortare period vid Hippodromteatern i Malmö varefter hon 1927 knöts till Stora Teatern, Göteborg, där hon blev kvar i 20 år. Hon fick därefter ett tioårskontrakt med Folkteatern i Göteborg, där hon var verksam som komediskådespelare. 

År 1944 spelade hon den kvinnliga huvudrollen i den romantiska operetten Djävulsryttaren av Emmerich Kálmán. Den sändes i Sveriges Radio och repriserades på juldagen 1980.

Hon turnerade i folkparkerna under 28 år och hade egna turnéer från 1948 och var då även verksam som turnéledare och regissör.

Hon var dotter till operasångarna Carl August Söderman och Erica Bergenson samt syster till operettsångerskan Greta Söderman. Hon var sedan 1927 gift med skådespelaren och operettsångaren Felix Grönfeld, från 1932 med musikhandlaren Bertil Mannheimer.

Filmografi

Teater

Roller (ej komplett)

Externa länkar

Referenser

Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska operettsångare
Födda 1902
Avlidna 1988
Kvinnor
Skådespelare från Stockholm
Carl August Söderman (sångare)

Carl August Söderman, född 13 oktober 1860 i Stockholm, död 15 februari 1916 där, var en svensk operasångare (basbaryton) och regissör.

Biografi

Söderman, som var son till tonsättaren August Söderman, studerade i Frankrike och Italien under åren 1888–1891. Han hade engagemang vid Operan i Stockholm 1885–1887 och 1893–1910. Under åren 1891–1892 sjöng han vid Stora Teatern i Göteborg för August Lindbergs operasällskap. 

Från 1906 var han även verksam som regissör. Han hade ett stort rollgalleri och var den förste på Stockholmsoperan att spela Kothner i Mästersångarna i Nürnberg 1887, Wotan i Valkyrian 1895 och Alberich i Rhenguldet 1901. 

Söderman var gift med operasångerskan Erica Bergenson och far till operettsångerskorna Ingalill Söderman och Greta Söderman.

Rollporträtt

Teater

Regi (ej komplett)

Källor

Noter

Externa länkar 

Svenska bassångare
Svenska teaterregissörer
Svenska operasångare under 1800-talet
Svenska sångare under 1900-talet
Svenska regissörer under 1900-talet
Sångare från Stockholm
Regissörer från Stockholm
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1860
Avlidna 1916
Män
Italiens Grand Prix 1999

Italiens Grand Prix 1999 var det trettonde av 16 lopp ingående i formel 1-VM 1999.


Resultat
 Heinz-Harald Frentzen, Jordan-Mugen Honda, 10 poäng
 Ralf Schumacher, Williams-Supertec, 6
 Mika Salo, Ferrari, 4
 Rubens Barrichello, Stewart-Ford, 3
 David Coulthard, McLaren-Mercedes, 2
 Eddie Irvine, Ferrari, 1
 Alessandro Zanardi, Williams-Supertec
 Jacques Villeneuve, BAR-Supertec
 Jean Alesi, Sauber-Petronas
 Damon Hill, Jordan-Mugen Honda
 Olivier Panis, Prost-Peugeot (varv 52, motor)

Förare som bröt loppet
 Johnny Herbert, Stewart-Ford (varv 40, koppling) 
 Toranosuke Takagi, Arrows (35, snurrade av)
 Pedro de la Rosa, Arrows (35, drog sig ur)
 Mika Häkkinen, McLaren-Mercedes (29, snurrade av) 
 Jarno Trulli, Prost-Peugeot (29, överhettning)
 Ricardo Zonta, BAR-Supertec (25, hjullager)
 Luca Badoer, Minardi-Ford (23, kollision)
 Alexander Wurz, Benetton-Playlife (11, elsystem)
 Pedro Diniz, Sauber-Petronas (1, snurrade av)
 Giancarlo Fisichella, Benetton-Playlife (1, snurrade av)
 Marc Gené, Minardi-Ford (0, kollision)

Noteringar
Ralf Schumachers första snabbaste varv. 
 Motortillverkaren Supertecs första snabbaste varv.

VM-ställning

Källor 

 

1999 i Italien
Italiens Grand Prix
Nattens barn

Nattens barn kan avse:

Nattens barn (film) –  en svensk dramafilm från 1916
Nattens barn (TV-serie) – en miniserie på fyra halvtimmeslånga avsnitt som visades i SVT 1995
Nattens barn – Tracy Lords självbiografi, se Traci Lords (biografi)
Lista över studentoverallsfärger

Detta är en lista över studentoverallsfärger samt färger på motsvarande studentkläder med samma funktion. Listan är sorterad i bokstavsordning efter lärosäte och innehåller enbart kläder för program eller linjer, inte overaller som enbart används av mindre föreningar.

I vissa fall går färgerna också igen i studentkårens, fakultetsföreningens eller studentföreningens frackband.

Blekinge tekniska högskola 
2010-tal

Chalmers tekniska högskola

Kungliga Tekniska högskolan

Linköpings universitet

Oavsett utbildning

Linköpings Tekniska Högskola

Filosofiska fakulteten

Utbildningsvetenskap

Medicinska fakulteten (tidigare Hälsouniversitetet)

Linnéuniversitetet

Kalmar

Växjö

Luleå Tekniska Universitet

Luleå

Skellefteå

Lunds universitet

Malmö universitet

Mittuniversitetet

Sundsvall

Högskolan i Skövde

Stockholms universitet

Uppsala universitet

Teknisk-naturvetenskapliga fakulteten

Andra sektioner

Örebro universitet

Källor 

Akademiska insignier
Svensk studentkultur
Studentoverallsfärger
Sucre (valuta)

Sucre (S - Sucre) var den valuta som användes i Ecuador i Sydamerika. Valutakoden var ECS. 1 Sucre var = 100 centavos.

Valutan ersattes den 9 januari 2000 av USA-dollar. Se även Valutaunion. Vid bytet var omvandlingen 1 USD = 25.000 Sucrer.

Den gamla valutan infördes 1884 och ersatte då den tidigare Peso och fick sitt namn efter Antonio José de Sucre.

Ny latinamerikansk valuta 
De nio latinamerikanska vänsterstyrda staterna som ingår i samarbetsorganisationen ALBA beslutade på ett möte i Bolivia, 16 oktober 2009, att en ny valuta med namnet SUCRE (Sistema Único de Compensación Regional) ska införas för intern handel mellan länderna. Främsta syftet är att motverka dollarns dominans. De länder som berörs är Venezuela, Ecuador, Bolivia, Nicaragua, Honduras, Kuba, Saint Vincent och Grenadinerna, Dominica samt Antigua och Barbuda. Valutan träder i kraft i början av 2010.

Användning 
Valutan gavs ut av Banco Central del Ecuador - BCE som grundades 1927 och har huvudkontoret i Quito.

Valörer 
 mynt: fanns i 100, 500 och 1000 ECS
 underenhet: fanns inga centavomynt 
 sedlar: fanns i 5000, 10.000, 20.000 och 50.000 ECS

Externa länkar 
 Centralbanken BCE
 gamla ECS sedlar

Ecuadors ekonomi
Ej längre existerande valutor
Moses Pergament

Moses Pergament, född 21 september 1893 i Helsingfors, Finland, död 5 mars 1977 i Gustavsbergs församling i Stockholms län, var en finlandssvensk kompositör och musikkritiker i Svenska Dagbladet. Han var farbror till kompositören Erna Tauro och bror till kompositören Simon Parmet, som var verksam i Finland som pianist, kapellmästare, kompositör och författare av böcker om musik.

Biografi 
Moses Pergament var son till grosshandlaren Jehuda Pergament och Maria Polarsky. Med avbrott i studierna bedrev han violinstudier vid konservatoriet i Sankt Petersburg under fyra år, avlade studentexamen i Helsingfors 1913 och var under fyra år verksam som violinist vid Filharmoniska sällskapet i Helsingfors. Han studerade även under fem terminer vid Helsingfors universitet och två terminer vid Sternska konservatoriet i Berlin, där han genomgick kursen som operakapellmästare. 1915 flyttade Moses Pergament till Sverige och 1918 blev han svensk medborgare. År 1923 blev han musikkritiker i Svenska Dagbladetoch övergick 1938 till Nya Dagligt Allehanda och senare till Aftontidningen. Han verkade också som kör- och orkesterledare. I sina verk anknöt han än till nordiska, än till mera exotiska tongångar.

Pergament förvägrades länge inval i Föreningen Svenska Tonsättare på grund av sin judiska och utländska härkomst trots Hilding Rosenbergs upprepade propåer på 1930-talet. Han blev slutligen invald 1945, då föreslagen som medlem av Natanael Berg. Efter att tonsättaren Wilhelm Peterson-Berger vid ett tillfälle i en musikrecension gjort ett antisemitiskt påhopp på Pergament, reste denne hem till Peterson-Berger och gav honom en örfil.

Han gifte sig 1923 med Ilse Maria Kutzleb (1905–1960), dotter till hauptman Leopold Kutzleb, Berlin, och Maria Leben. De fick barnen Maria Eldeling Saul (1925–1976), ingenjören Leo Emanuel Pergament (1926–2013) och Kay Bernhard Pergament (1930–1994).

Hans gravvård återfinns på Södra judiska begravningsplatsen i Stockholm.

Priser och utmärkelser
1948 – Musikföreningens i Stockholm stipendium
1952 – Ledamot nr 666 av Kungliga Musikaliska Akademien
1967 – Medaljen för tonkonstens främjande

Kompositioner (urval)

 Pianokonsert, 1952
 Violinkonsert, 1948
 Cellokonsert, 1955
 Violakonsert, 1964
 Himlens hemlighet, opera, 1953
 Eli, opera 1959
 Krelantems och Eldeling, balett, 1920–21
 Rapsodia ebraica för orkester, 1935
 Svensk rapsodi för orkester, 1941
 Den judiska sången, körsymfoni för soli, kör & orkester, 1944
 Stråkkvartett nr 1, 1918–22
 Stråkkvartett nr 2, 1952
 Stråkkvartett nr 3, 1967
 Stråkkvartett nr 4, 1975
 Violinsonat, 1918–20
 Flöjtsonat, 1968

Filmografi

 
1953 – Barabbas

Källor

Litteratur

Externa länkar

 Moses Pergaments personarkiv och notarkiv. Musik- och teaterbiblioteket (Musikverket) 
 

Svenska klassiska kompositörer under 1900-talet
Medlemmar i Föreningen svenska tonsättare 
Svenska musikkritiker
Musiker från Helsingfors
Födda 1893
Avlidna 1977
Män
Finlandssvenska musikvetare
Personer inom judendomen i Finland
Belgiens Grand Prix 1999

Belgiens Grand Prix 1999 var det tolfte av 16 lopp ingående i formel 1-VM 1999.


Resultat
 David Coulthard, McLaren-Mercedes, 10 poäng
 Mika Häkkinen, McLaren-Mercedes, 6 
 Heinz-Harald Frentzen, Jordan-Mugen Honda, 4
 Eddie Irvine, Ferrari, 3
 Ralf Schumacher, Williams-Supertec, 2
 Damon Hill, Jordan-Mugen Honda, 1 
 Mika Salo, Ferrari
 Alessandro Zanardi, Williams-Supertec
 Jean Alesi, Sauber-Petronas
 Rubens Barrichello, Stewart-Ford
 Giancarlo Fisichella, Benetton-Playlife
 Jarno Trulli, Prost-Peugeot 
 Olivier Panis, Prost-Peugeot
 Alexander Wurz, Benetton-Playlife 
 Jacques Villeneuve, BAR-Supertec
 Marc Gené, Minardi-Ford

Förare som bröt loppet
 Pedro de la Rosa, Arrows (varv 35, transmission) 
 Luca Badoer, Minardi-Ford (33, upphängning) 
 Ricardo Zonta, BAR-Supertec (33, växellåda)
 Johnny Herbert, Stewart-Ford (27, bromsar)
 Pedro Diniz, Sauber-Petronas (19, snurrade av)
 Toranosuke Takagi, Arrows (0, koppling)

VM-ställning

Källor 

1999 i Belgien
Belgiens Grand Prix
Raymond Massey

Raymond Massey, född 30 augusti 1896 i Toronto, Ontario, död 29 juli 1983 i Los Angeles, Kalifornien, var en kanadensisk skådespelare, med karriär i England och USA.

Biografi
Massey studerade vid universitetet i Oxford, började sin karriär på scenen 1922 och gjorde filmdebut 1931. Massey var en respekterad karaktärsskådespelare i såväl brittiska som amerikanska filmer.

Han blev sårad i såväl första världskriget som andra världskriget, i vilka han deltog i den kanadensiska armén. 

Raymond Massey var far till skådespelarna Daniel Massey och Anna Massey.

Filmografi i urval 

 Överraskade av natten (1932)
 Den röda nejlikan (1934)
 Marietta (1935)
 Fången på Zenda (1937)
 Eld över England (1937)
 Under den röda kappan (1937)
 Abraham Lincoln - en folkets man (1940)
 Vägen till Santa Fé (1941)
 49:de breddgraden (1941)
 Arsenik och gamla spetsar (1944)
 Kvinnan i fönstret (1944)
 Störst är kärleken (1946)
 Besatt (1947)
 Pionjären (1949)
 David och Batseba (1951)
 Ökensången (1953)
 Öster om Eden (1955)
 De nakna och de döda (1958)
 Dr Kildare (1961 - 1966; TV-serie)
 Så vanns vilda västern (1962)
 Mackenna's guld (1969)

Teater

Roller

Källor 
  Daniel Eagan (2010). America's Film Legacy: The Authoritative Guide to the Landmark Movies in The National Film Registry. London: The Continuum International Publishing Group. .

Externa länkar  

  

Kanadensiska skådespelare
Födda 1896
Avlidna 1983
Män
Alumner från Balliol College, Oxford
Alumner från University of Toronto
Dana Elcar

Dana Elcar, född 10 oktober 1927 i Ferndale i Oakland County, Michigan, död 6 juni 2005 i Ventura, Kalifornien, var en amerikansk skådespelare. 

Dana Elcar är känd för rollen som Pete Thornton, Angus MacGyvers chef och bäste vän i TV-serien MacGyver. Under sjätte säsongen av MacGyver började Elcars syn bli sämre på grund av grön starr (glaukom). Istället för att avlägsna rollfiguren Pete Thornton från serien valde producenten att skriva in hans ögonsjukdom i handlingen av MacGyver. Vid slutet av serien hade Elcar förlorat i stort sett hela sin syn.

Trots blindheten fortsatte Dana Elcar som skådespelare och spelade blind man i andra TV-serier.

Dana Elcar var aktiv från 1954 till 2002.

Filmografi i urval 

 (Avsnitt "Any Old Port in a Storm")

Referenser

Externa länkar 

Födda 1927
Avlidna 2005
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska TV-skådespelare
Män
Minangkabau (folk)

Minangkabau[er] är en muslimsk folkgrupp i bergsområdena på västra Sumatra. Folket är cirka 6,5 miljoner till antalet, och de försörjer sig i första hand på risodling. I motsats till andra malajiska folk har de matrilinjär härstamning. Folket talar sitt eget malajiska språk, benämnt minangkabau.

Historia 
Menangkabau var namnet på ett tidigare rike styrt av minangkabauerna på Sumatra. Ännu på 1400- och 1500-talen omfattade riket hela den mellersta delen av ön. Enligt vissa (äldre) källor betraktas området, folket och riket som malajernas egentliga hemort. 

När portugiserna i början av 1500-talet först beträdde Sumatra, lutade riket till sitt fall, men den egentliga sammanstörtningen inträffade först 1688. De små furstendömen, som sedan utgjorde rester av detta rike, lydde under Nederländerna.

Referenser 

Historiska sydostasiatiska stater
Ungerns Grand Prix 1999

Ungerns Grand Prix 1999 var det elfte av 16 lopp ingående i formel 1-VM 1999.


Resultat
 Mika Häkkinen, McLaren-Mercedes, 10 poäng
 David Coulthard, McLaren-Mercedes, 6
 Eddie Irvine, Ferrari, 4
 Heinz-Harald Frentzen, Jordan-Mugen Honda, 3
 Rubens Barrichello, Stewart-Ford, 2
 Damon Hill, Jordan-Mugen Honda, 1
 Alexander Wurz, Benetton-Playlife 
 Jarno Trulli, Prost-Peugeot 
 Ralf Schumacher, Williams-Supertec
 Olivier Panis, Prost-Peugeot
 Johnny Herbert, Stewart-Ford
 Mika Salo, Ferrari
 Ricardo Zonta, BAR-Supertec 
 Luca Badoer, Minardi-Ford
 Pedro de la Rosa, Arrows
 Jean Alesi, Sauber-Petronas (varv 74, bränsletryck)
 Marc Gené, Minardi-Ford

Förare som bröt loppet
 Jacques Villeneuve, BAR-Supertec (varv 60, koppling)
 Giancarlo Fisichella, Benetton-Playlife (52, motor)
 Toranosuke Takagi, Arrows (26, transmission)
 Pedro Diniz, Sauber-Petronas (19, snurrade av)
 Alessandro Zanardi, Williams-Supertec (10, differential)

VM-ställning

 

1999 i Ungern
Ungerns Grand Prix
Storkyrkoförsamlingen

Storkyrkoförsamlingen var en församling i Stockholms stift i Stockholms kommun. Församlingen uppgick 1989 i Stockholms domkyrkoförsamling. Församlingskyrka var Storkyrkan.

Administrativ historik 

Ursprunget är den år 1260 genom en utbrytning ur Solna församling bildade Sankt Nikolai församling som namnändrades 1907 till Storkyrkoförsamlingen. 1558 utbröts Danviks hospital och Sicklaö församling (Danviksdelen), 3 maj 1558 utbröts Tyska Sankta Gertruds församling, 6 november 1577 utbröts Finska församlingen, 1587 utbröts Norrmalms församling (Klara), 25 juli 1591 utbröts Södermalms församling (Maria Magdalena), i början av 1600-talet utbröts Riddarholmens församling som sedan 1 december 1807 införlivades igen. Församlingen uppgick 1989 i Stockholms domkyrkoförsamling.

1 maj 1906 (enligt beslut den 16 mars 1906) överfördes Helgeandsholmen till Storkyrkoförsamlingen från församlingarna Klara och Jakob och Johannes församling.

Församlingen utgjorde till 1529 ett eget pastorat för att därefter till 1 maj 1638 vara moderförsamling i pastoratet Storkyrkoförsamlingen och Riddarholmen där till 1636 även Solna församling ingick. Från 1 maj 1638 till 1668 eget pastorat för att därefter till 1671 vara moderförsamling i pastoratet Storkyrkoförsamlingen och Solna. Från 1671 utgjorde församlingen ett eget pastorat.

Areal
Storkyrkoförsamlingen omfattade den 1 januari 1976 en areal av 0,9 kvadratkilometer, varav 0,4 kvadratkilometer land.

Befolkningsutveckling

Präster

Kyrkoherdar

Komministrar

Andre komministrar
Komministertjänsten vakanssattes 20 juni 1924 och drogs in 1 maj 1926.

Tredje komministrar
Komministertjänsten drogs in 1 februari 1931.

Kyrkomusiker

Domkyrkoorganister

Organister
Lista över organister.

Kantorer
Lista över kantorer.

Referenser
Organister

Noter

Historiska församlingar i Stockholms kommun
Finska gardesregementet

Finska gardesregementet var ett infanteriförband inom svenska armén som verkade i olika former åren 1793–1809. Förbandet var förlagt inom Stockholms garnison i Stockholm

Historik
Finska gardesregementet bildades 1803 genom att Livregementets lätta bataljon bytte namn. År 1793 bröts den tredje bataljonen, Stockholmsbataljonen, ur Änkedrottningens livregemente loss och bildade Den värvade bataljonen av livregementsbrigadens lätta infanteri, som 1796 bytte namn till Livregementets värvade infanteribataljon. Förbandet omorganiserades till Finska gardesregementet 1803. År 1808 tillkom delar av Svenska gardesregementet samtidigt som Gustav IV Adolf visade sitt missnöje över gardesregementenas undermåligt genomförda landstigningsförsök vid Helsinge och Lokalaks nära Nystad den 12 oktober under Finska kriget genom att degradera dem till "vanliga" värvade regementen. Finska gardesregementet fick 1808 namn efter regementschefen af Palén och kallades af Paléns värvade regemente.

År 1809 återfick man gardesrangen under namnet Andra gardesregementet. Regementet förlades till Stockholm och namnändrades 1818 till Andra livgardet. Som värvat livgarde var man inkvarterat hos borgerskapet i Stockholm men från 1890 flyttade man in i nya kaserner vid Linnégatan. Regementet namnändrades 1894 till Göta livgarde (I 2).

Förbandschefer
Då regementet var ett gardesförband var det officiellt kungen som var regementschef, vilket mellan 1803 och 1808 var Gustav IV Adolf. Under honom kommenderades regementet av en sekundchef:

1793–1796: Olof Gabriel Wallenstierna
1796–1806: Georg Gedda
1806–1808: Axel af Palén

Bilder

Namn, beteckning och förläggning

Se även
Göta livgarde

Källor
Kjellander, Rune, Sveriges regementchefer 1700-2000 chefsbiografier och förbandsöversikter, Västervik, 2003, .

Ej längre existerande svenska infanteriregementen
Svenska militära enheter bildade 1793
Svenska militära enheter upplösta 1809
Svenska gardesförband
Megakyrka

En megakyrka () är en typ av protestantiska kyrkor som är vanligt förekommande i USA, men som har spritt sig även till övriga delar av världen. 

Megakyrkor har vanligen åtminstone ett par tusen medlemmar, men det finns andra kännetecken än storleken. Megakyrkor ligger ofta placerade i förorter eller sovstäder. De flesta har växt fram från 1950-talets mitt och framåt. I USA är de vanligast i de södra delstaterna, från Florida i öster, via det klassiska "Bibelbältet" till Kalifornien i väst. Megakyrkorna har ofta en evangelikal teologi. Många tillhör samfund till exempel baptismen eller pingströrelsen, eller nyare karismatiska rörelser som trosrörelsen. Det finns dock en stor grupp megakyrkor som tillhör friförsamlingar, det vill säga inte tillhör något samfund. Stilen i gudstjänsten är ofta modern. Även kyrkornas utseende, såväl exteriör som interiör, är ofta modern, och skiljer sig ganska mycket från traditionella sockenkyrkor och bönhus. På grund av sin storlek har en megakyrka vanligen ett stort utbud av sidoaktiviteter utöver gudstjänsterna, som till exempel skolor, förskolor, butiker, TV-stationer med mera.

Det för Charles Spurgeons 1861 uppförda Metropolitan Tabernacle var på flera sätt en föregångare till dagens megakyrkor. Som exempel på en svensk megakyrka kan man nämna Livets Ord i Uppsala. I engelskspråkig kontext definieras en megakyrka som en kyrka med 2 000 söndagliga/veckovisa gudstjänstfirare med en stor programbredd, rik verksamhet och stor frivilligverksamhet. Begreppet megakyrka hör främst protestantismen till, i USA finns även cirka 3 000 romersk-katolska kyrkor med minst 2 000 besökare men dessa brukar inte räknas som megakyrkor.

Kritik
Medborgarrättsaktivisten Al Sharpton har kritiserat megakyrkorna för att fokusera på personlig moral och att det i stället mest handlar om pengar, men att man struntar i social rättvisa.

De flesta kyrkobesökarna i Nordamerika går till mindre kyrkor, med färre än 200 medlemmar.

Källor

Externa länkar
 

Protestantism
Sierra Nevada

Sierra Nevada kan avse:

 Sierra Nevada Corporation – en flygentreprenör

Geografi

Argentina 

 Sierra Nevada de Lagunas Bravas, berg,

Chile 

 Sierra Nevada (vulkan i Chile),

Colombia 

 Sierra Nevada de Santa Marta, bergskedja,

Spanien 

 Sierra Nevada (bergskedja i Spanien),

USA 

 Sierra Nevada (USA), Kalifornien, Mariposa County,

Venezuela 

 Sierra Nevada de Mérida, 

Robotskapade Argentinaförgreningar
Robotskapade Chileförgreningar
Robotskapade Colombiaförgreningar
Robotskapade Spanienförgreningar
Robotskapade USAförgreningar
Europacupen i bandy

Europacupen i bandy var en klubblagsturnering på herrsidan i bandy som spelas årligen. Premiäråret var 1974. De deltagande lagen var mästarlagen från europeiska stater under föregående säsong. Genom åren var det bara lag från Sverige och Ryssland samt det före detta Sovjetunionen som lyckades vinna turneringen. Någon damturnering spelades inte.

Spelform
Under 1970- och 80-talen samt tidigt 90-tal deltog enbart fyra lag, vilka kom från Sverige och det dåvarande Sovjet samt Norge och Finland. Från 1985 års turnering möttes alla lagen under ett veckoslut på en förutbestämd ort och gjorde upp om segern. Längre in på 1990-talet tillkom lag från Kazakstan, som blivit självständigt vid Sovjetunionens upplösning i december 1991. 2003 började turneringen spelas i kombination med World Cup. Efter 2009 har Europacupen inte spelats.

Vinnare
 1974: SKA Sverdlovsk, Sovjetunionen
 1975: Dynamo Moskva, Sovjetunionen
 1976: Dynamo Moskva, Sovjetunionen
 1977: Dynamo Alma-Ata, Sovjetunionen
 1978: Dynamo Moskva, Sovjetunionen
 1979: IF Boltic, Sverige
 1980: HK Jenisej Krasnojarsk, Sovjetunionen
 1981: IF Boltic, Sverige
 1982: IF Boltic, Sverige
 1983: HK Jenisej Krasnojarsk, Sovjetunionen
 1984: IF Boltic, Sverige
 1985: IF Boltic, Sverige
 1986: HK Jenisej Krasnojarsk, Sovjetunionen
 1987: HK Jenisej Krasnojarsk, Sovjetunionen
 1988: HK Jenisej Krasnojarsk, Sovjetunionen
 1989: HK Jenisej Krasnojarsk, Sovjetunionen
 1990: Västerås SK, Sverige
 1991: Vetlanda BK, Sverige
 1992: HK Zorkij, Ryssland
 1993: Västerås SK, Sverige
 1994: Västerås SK, Sverige
 1995: IF Boltic, Sverige
 1996: Västerås SK, Sverige
 1997: Sandvikens AIK, Sverige
 1998: Västerås SK, Sverige
 1999: Ingen turnering.
 2000: Sandvikens AIK, Sverige
 2001: HK Jenisej Krasnojarsk, Ryssland
 2002: HK Vodnik, Ryssland
 2003: HK Vodnik, Ryssland
 2004: HK Vodnik, Ryssland
 2005: Edsbyns IF, Sverige
 2006: Dynamo Moskva, Ryssland
 2007: Edsbyns IF, Sverige
 2008: Dynamo Moskva, Ryssland
 2009: Dynamo Moskva, Ryssland

Källor
Svenska Bandyförbundet - Europacupen, läst 19 november 2013