kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Kunsthistorisches Museum

Kunsthistorisches Museum (KHM) är ett konstmuseum i Wien, med en av världens största samlingar av äldre konst. Museet är ett palats beläget på Ringstrasse i de centrala delarna av staden.

Museet har en stor samling målningar av bland andra: 
 Rogier van der Weyden 
 Hans Memling 
 Jan van Eyck: Kardinal Niccolo Alberti (1435) 
 Pieter Bruegel d.ä.: Babels torn (1563), Barnamorden i Betlehem, Jägarna i snön och Årstiderna
 Peter Paul Rubens: Pälsen (1635–40) 
 Sir Anthonis van Dyck 
 Giorgione: De tre filosoferna
 Pieter de Hooch: Kvinna med sitt barn vid bröstet (1663–35) 
 Gerard ter Borch: Kvinna som skalar äpplen (1661) 
 Jacob van Ruisdael: Stor skog (1655–60) 
 Rembrandt van Rijn: Hannah (1635) 
 Johannes Vermeer: Målarkonsten (1665)
 Tizian: Zigenarmadonna (1510), Danaë och Nymf och herde (1570–75) 
 Giovanni Bellini: Ung kvinna gör toalett (1515)
 Parmigianino: Självporträtt i en konvex spegel (1523 eller 1524)
 Tintoretto: Susanna i badet (1555) 
 Giuseppe Arcimboldo: Sommar (1563)
 Annibale Carracci
 Caravaggio: Rosenkransmadonnan (1606–07) 
 Jean Fouquet: Hovnarren Gonella (1440–45)
 Nicolas Poussin: Förstörelsen av templet i Jerusalem (1638) 
 Thomas Gainsborough: Suffolklandskap (ca 1750)
 Sir Joshua Reynolds
 Thomas Lawrence 
 Albrecht Dürer: Tio tusen kristnas martyrium (1508), Tillbedjan av den heliga Treenigheten (1511), Madonna med päron (1512)
 Lucas Cranach d.ä.: Kristi korsfästelse (1501), Kurfurst Fredrik den vises hjortjakt (1529)
 Hans Holbein d.y.: Porträtt av Jane Seymour (1536–37)
 Diego Velázquez: Porträtt av infantinnan Margarita Teresa (1659)
 Vincent van Gogh: Landskap vid Auvers (1890)

I museet finns Skanderbegs svärd och hjälm. Svärdet väger cirka 15 kilogram. En annan berömt föremål i samlingarna är Frans I:s saltkar (1540–43) av Benvenuto Cellini. Andra samlingar täcker orientaliska och egyptiska fornfynd, grekiska och romerska fornlämningar, skulptur och konsthantverk och mynt och medaljer.

Externa länkar 

 Kunsthistorisches Museum Wien

Konstmuseer och konsthallar i Wien
Sevärdheter i Wien
Lorenzo Baldissera Tiepolo

Lorenzo Baldissera Tiepolo, född 8 augusti 1736 i Venedig, död augusti 1776 i Madrid, var en italiensk målare, son till Giovanni Battista Tiepolo och bror till Giovanni Domenico Tiepolo.

Italienska konstnärer
Män
Födda 1736
Avlidna 1776
Fatjanovokultur

Fatjanovokultur, arkeologisk kulturgrupp som har fått sitt namn efter byn Fatjanovo i Jaroslavl oblast, Ryssland. Fatjanovokulturen har stor utbredning i norra och centrala Ryssland, speciellt kring Volga och Oka. Boplatslokalens keramikfynd påminner mycket om de tillhörande gropkeramiska/stridsyxekulturens keramikformer och de väl slipade bergartsyxorna liknar båtyxor.

Arkeologiska kulturer
Stenåldern
Historiska ryska kulturer
Europas förhistoria
Gregorio Lazzarini

Gregorio Lazzarini, född 1655 i Venedig, död 10 november 1730, var en italiensk målare. Lärare till Giovanni Battista Tiepolo.

Externa länkar 

 

Italienska konstnärer
Födda 1655
Avlidna 1730
Män
Paul Wittgenstein

Paul Wittgenstein, född 5 november 1887 i Wien, död 3 mars 1961 i New York, var en österrikisk pianist. Han var bror till filosofen Ludwig Wittgenstein. 

Wittgenstein var elev till Theodor Leschetizky. Han debuterade 1913, men förlorade redan 1915 sin högra hand under första världskriget. Wittgenstein beställde pianomusik för vänster hand av många kompositörer: Franz Schmidt, Richard Strauss, Maurice Ravel, Benjamin Britten, Paul Hindemith och Erich Wolfgang Korngold. Pianokonsert nr 4 av Sergej Prokofjev sade Wittgenstein sig inte förstå sig på och därför spelade han den aldrig offentligt.

Exempel på verk skrivna för Wittgenstein 
 Benjamin Britten:
 Diversions för piano och orkester
 Paul Hindemith (1923)
 Pianokonsert
 Erich Wolfgang Korngold
 Pianokonsert ciss-moll
 Sergej Prokofjev: 
 Pianokonsert nr 4 Bb-dur
 Maurice Ravel:
 Pianokonsert nr 2 D-dur
 Franz Schmidt: 
 Pianoverk
 Toccata d-moll
 Kammarmusik
 Pianokonserter
 Richard Strauss:
 Parergon und Panathenäenzug

Österrikiska klassiska pianister
Österrikiska musiker under 1900-talet
Pianister under 1900-talet
Musiker från Wien
Födda 1887
Avlidna 1961
Män
Konsistorium

Konsistorium (av ett latinskt ord som betyder församlingsställe) är en sorts styrelse som förekommer inom universitetsvärlden, inom kyrkan och den militära själavården. I Svenska kyrkan och i Finlands evangelisk-lutherska kyrka, samt i Romersk-katolska kyrkan och i de anglikanska kyrkorna kallas konsistorierna normalt sett domkapitel. I övriga Norden (i det dåvarande dansk-norska riket) avskaffades domkapitlen definitivt efter reformationen och finns inte kvar där.

Exempel på vissa specialfall av konsistorier med mera:
Consistorium regni (rikskonsistoriet) var under 1500-talet och 1600-talet en central myndighet som sammanträdde i anslutning till riksdagarna. Deltagare var de biskopar och präster som hade rest till riksdagen.
Consistorium generale (allmänna konsistoriet) var en kyrklig överstyrelse på förslag under Gustav II Adolfs och drottning Kristinas tid. Det genomfördes emellertid aldrig på grund av prästerskapets motstånd.
Fältkonsistoriet inrättades 1621. Medlemmar var samtliga regementspräster och ryttarpräster. Dessa kategorier tillsammans kallades fältpräster. Den militära själavården fick en modern form 1962 genom bestämmelser utfärdade av Försvarets personalvårdsnämnd och ett Kungligt brev. 
Akademiskt konsistorium var tidigare beteckningen för ett beslutande organ på central nivå vid svenska universitet. Motsvarigheten idag är respektive lärosätes styrelse. Vid Uppsala universitet och Karolinska institutet brukas fortfarande namnet "konsistorium", även om detta organ rent förvaltningsrättsligt är en myndighetsstyrelse.
Hovkonsistoriet är det organ som fullgör domkapitlets uppgifter gentemot Hovförsamlingen.
Konsistorienotarie var en gammal benämning på en ämbetsman som tjänstgjorde vid ett konsistorium, alltså ett domkapitel. 1928 ändrades titeln till stiftssekreterare, en hög juridisk befattning. Befattningens benämning har alltjämt behållits för den juridiskt skolade tjänstemannen i hovkonsistoriet.
Konsistorium är även en annan benämning på kardinalsmöte.
Stockholms konsistorium fungerade som domkapitel för församlingar inom Stockholms stad.

Se även
Konsistoriehuset

Försvarsmakten
Svenska kyrkan
Hovkonsistoriet

Hovkonsistoriet (latin: consistorium aulicum) är det organ som fullgör domkapitlets uppgifter gentemot Hovförsamlingen. Det anses ha upprättats den 20 december 1662 genom den av regeringen utfärdade "Ordning, varefter överhovpredikanten och hovpredikanten skulle rätta sig". Till 1927 låg även i Stockholms  militärförsamlingar under hovkonsistoriet.

Idag består hovkonsistoriet av överhovpredikanten, de båda ordinarie hovpredikanterna samt två av konungen utsedda så kallade assessorer, jämte ersättare för de sistnämnda. Hovkonsistoriet är jämförbart med ett domkapitel.

Referenser

Kontrakt i Stockholms stift
Kungliga hovstaterna
Vi tror på en allsmäktig Gud

Vi tror på en allsmäktig Gud (tyska: Wir glauben all an einen Gott) är en lovpsalm (tillika "ståpsalm") av Martin Luther från 1524 som översattes av Olaus Petri redan 1530 med titelraden "Wij troo uppå en alsmächtigh Gudh". Den togs inte med i Den svenska psalmboken 1986, men i 1695 års psalmbok anges inte Luther ha del i upphovet utan endast Olaus Petri nämns som upphovsman. Ursprunget är den latinska hymnen Credo in Deum Patrem, den apostoliska trosbekännelsen.

Psalmen introduceras 1536 med orden: Tronnes beke[n]nilse

Psalmen inleds 1695 med orden:
Wij troo uppå en alsmächtigh Gudh
Som all ting i sino Orde/ Skapat hafwer härligh och godh

Melodin är av medeltida upphov enligt 1939 års koralbok. I 1921 års koralbok med 1819 års psalmer anges att melodin är från 1524 och hämtad ur Johann Walthers och Martin Luthers koralsamling Geystliches Gesangbuch.

Publicerad i
Swenske Songer eller wisor 1536 med titeln Vij tro vppå alzmectig gud under rubriken "Tronnes bekennilse". 
1572 års psalmbok med titeln WI troo uppå Alzmechtigh Gudh under rubriken "Troon". 
Göteborgspsalmboken under rubriken "Troones Articklar".
Den svenska psalmboken 1694 som nummer 5 under rubriken "Trones Artiklar".
1695 års psalmbok som nr 4 under rubriken "Catechismus författad i Sånger - Trones Artiklar".
1819 års psalmbok som nr 17 under rubriken "Guds enhet och treenighet".
1937 års psalmbok som nr 26 under rubriken "Trefaldighetspsalmer".
Finlandssvenska psalmboken 1986 som nr 146 under rubriken "Guds treenighet".

Externa länkar
Hos Sibelius-Akademin återfinns handskrivna noter enligt 1695 års melodi till Wij troo vppå alzmächtigh Gvdh
Hos Projekt Runeberg finns texten ur Swenske Songer eller wisor 1536

Referenser

Noter 

Svenska psalmer
Tyska psalmer
Gottfrid av Bouillon

Gottfrid av Bouillon (franska: Godefroi de Bouillon, ibland även Gottfrid IV av Boulogne), född cirka 1060, död 18 juli 1100 i Jerusalem, hertig av Nedre Lothringen åren 1087–1096. Gottfrid var därefter ledare i första korståget. Under Gottfrids tid som hertig var han mycket starkt knuten till kejsar Henrik IV.

Gottfrid ärvde efter morbrodern Gottfrid den puckelryggige hertigdömet Nedre Lothringen. Hans tidigare historia är höljd i dunkel och mycket sägenomspunnen. Han tycks dock ha varit anhängare till kejsar Henrik IV. 
Tillsammans med sin bror Balduin gav han sig 1096 iväg med korsfararhären under första korsfararhären som en av dess främsta deltagare. Han deltog i slaget vid Doryleum men tycks i övrigt ha stått utanför korstågets huvudhändelser fram till marschen mot Jerusalem. Efter Jerusalems intagande samma år blev han den förste regenten av det nya riket, dock avstod han från att anta titeln kung, med hänvisning till att Jesus var Jerusalems sanna kung. En egyptisk invasion stoppades av Gottfrid i slaget vid Askalon samma år. Gentemot sina andliga och världsliga vasaller tycks Gottrid ha haft svårt att hävda sin auktoritet. Gottfrids berömmelse har avsevärt stegrats genom en rik legendbildning kring hans person.

Efter sin död redan året därpå efterträddes han av sin bror som kung av Jerusalem.

Noter 

Födda 1060
Avlidna 1100
Personer i Frankrike under 1000-talet
Korsfarare
Kungadömet Jerusalems regenter
Heliga gravens orden
Män
Militärer under 1000-talet
Militärer under 1100-talet
Trygve Bratteli

Trygve Martin Bratteli, född 11 januari 1910 på Nøtterøy i Vestfold fylke, död 20 november 1984 i Oslo, var en norsk socialdemokratisk politiker och landets statsminister 1971–1972 och 1973–1976.

Bratteli var partisekreterare för Arbeiderpartiet under tyska ockupationen. År 1942 blev han arresterad av tyskarna och satt 1943-1945 i fånglägret Grini (som inte var ett koncentrationsläger i egentlig mening, men hade stora likheter med dessa), och i koncentrationslägren Sachsenhausen och Natzweiler. Han evakuerades av de vita bussarna i mars 1945, och vägde då 47 kilo. År 1945 återvände han till Norge och var ledare för AUF 1945-46. 1950-1981 satt han i Stortinget. Han var finansminister från november 1951 till januari 1955 samt från december 1956 till april 1960. Därefter var han samferdselsminister till januari 1964. 1965 blev Bratteli partiledare för Arbeiderpartiet, en post han hade fram till 1975. Efter att Arbeiderpartiet med statsminister Einar Gerhardsen förlorat valet 1965 blev Bratteli också partiets statsministerkandidat. Valet 1969 blev en framgång för Arbeiderpartiet, men med minsta möjliga marginal kunde den borgerliga regeringen sitta kvar. Den kom dock att slitas sönder av interna motsättningar och när den avgick 1971 blev Bratteli statsminister.

Bratteli var norsk statsminister i två perioder, 1971-1972 och 1973-1976. Han avgick 1972 på grund av att Norge röstade nej till EG-medlemskap i en folkomröstning. När det blev en knapp socialistisk majoritet i stortingsvalet 1973 kom Bratteli dock tillbaka, trots att Arbeiderpartiet tappat hela 11 procentenheter. När han avgick som statsminister 1976 efterträddes han av Odvar Nordli, även han från Arbeiderpartiet. 

Vänner av Israel i norska arbetarrörelsen (Norska: Venner av Israel i Norsk Arbeiderbevegelse), planterade efter hans död en skog til hans minne i Israel.

Han gifte sig 1946 med Randi Helene Larssen (1924-2002) och paret förblev gifta tills Brattelis död 1984. Paret hade 3 barn, döttrarna Tone och Marianne sant sonen Ola (1946-2015) som var utbildad matematiker.

Bibliografi
Norden og Europa: et foredrag (1968)
Fange i nat og tåge (Fånge i natt och dimma ) (1981)

Referenser 

Norges statsministrar
Norges finansministrar
Kommunikationsministrar
Stortingsledamöter för Arbeiderpartiet
Norska partiledare
Avlidna 1984
Födda 1910
Män
Norska politiker under 1900-talet
Personer från Vestfold fylke
Europeiska socialdemokratiska regeringschefer
Gökur

Ett gökur är en typ av pendelur som skjuter ut en gökfigur genom en lucka då klockan slår jämna slag, och markerar jämna heltimmar genom att med hjälp av små luftbälgar imitera gökens läte med ett "ko-ko" för varje timme.

Många handtillverkade gökur kommer från Tyskland. Industriellt tillverkade gökur produceras särskilt i Kina, Polen och Rumänien.

Utformning 
Gökuret är utformat som ett litet hus med lutande tak med en inbyggd liten mekanisk fågel som föreställs bo i klockan. Jaktmotiv med gevär och bytesdjur är vanligt förekommande utsmyckningar på klockan.

Under gökuret i varsin kedja hänger två järntyngder utformade som kottar, så kallade lod. Med hjälp av tyngdkraften driver den ena kedjan själva uret, och den andra kedjan göken.

På höger sida av uret finns en liten trädörr som ger åtkomst till urverket. Baksidan på uret kan öppnas för att komma åt större delar av urverket.

Historik 
Omkring år 1730 fick urmakaren Franz Anton Ketterer från den sydtyska byn Schönwald im Schwarzwald en rolig idé – att tillverka ett gökur. Hans gökur blev populära och gjorde byn världskänd. Men det var inte självklart att det skulle bli just en gök. Ursprungligen tänkte han sig en tupp, men det var svårt eftersom den har ett läte med fyra toner till skillnad från gökens två.

Tanken med uppfinningen var att man skulle veta hur mycket klockan var utan att behöva titta på den. Originalet "slog" därför varje kvart och olika länge. De tidigaste modellerna bestod av ett hus i trä som var utsmyckat med växter och vikterna var vanligen i trä och målade för att efterlikna metall.

Det fanns gott om virke i de omgivande skogarna och i början var många tillverkare bönder som ville tjäna extra pengar. Gökuren spreds i Europa, Ryssland och USA av kringresande försäljare. Under 2000-talet säljs gökur till alla kontinenter.

Den stora svårigheten i hantverket är att karva i träet. Det är tidskrävande och vid misstag uppstår lätt träsprickor. Tillverkarna av handgjorda gökur i trä har blivit färre med åren.

Källor 

Cuckoo Clockologist: FAQ

Externa länkar
Artikel om Designer gökur klockor 

Ur
Halsduk

Halsduk är ett avlångt klädesplagg av tyg som bärs om halsen till skydd mot kyla.

Det vanligaste materialet idag är syntet men även ylle och siden används. Under första halvan av 1900-talet användes begreppet halsduk ofta även synonymt med kravatt, det vill säga slips och fluga.

Ordet "halsduk" finns belagt i svenska språket sedan andra hälften av 1400-talet.

Se även 
 Scarf
 Sjal

Referenser 

Kläder
Vinterkläder
En blomma uti öknen stod

En blomma uti öknen stod är en psalm i nio verser av Samuel Johan Hedborn från 1813 som ursprungligen hade titelraden När världens hopp förtvinat stod. När Augustin Mannerheim bearbetade psalmen 1979 till 1986 års psalmbok ändrades titelraden och psalmen blev en vers kortare.

Musik komponerad av den tyske prästen Johannes Rhau 1589, dvs långt innan psalmen skrevs.

Publicerad som
Nr 146 i 1819 års psalmbok med titelraden "När världens hopp förtvinat stod" under rubriken "Nådens medel: Ordet: Evangelium".
Nr 92 i Sionstoner 1935 med samma titelrad, under rubriken "Frälsningens grund i Guds kärlek och förverkligande genom Kristus".
Nr 33 i 1937 års psalmbok med samma titelrad, under rubriken "Guds härlighet i Kristus".
Nr 347 i Svenska kyrkans egen del av 1986 års psalmbok under rubriken "Jesus, vår Herre och broder".
Nr 270 i Finlandssvenska psalmboken 1986 med titelraden "När världens hopp förtvinat stod" under rubriken "Guds nåd i Kristus".
Nr 44 i Lova Herren 1988 med titelraden "När världens hopp förtvinat stod" under rubriken "Frälsningen i Kristus".

Externa länkar
Hos Svenska Akademien återfinns psalmtexten från 1819 i "Den gamla psalmboken" i PDF

Svenska psalmer
Mário Soares

Mário Alberto Nobre Lopes Soares, född 7 december 1924 i Lissabon, död 7 januari 2017 i Lissabon, var en portugisisk politiker (socialdemokrat).

Biografi
Soares var Portugals president mellan 1986 och 1996, för Partido Socialista (PS) ett socialdemokratiskt parti. Han var en av arkitekterna bakom Portugals statsreformation efter den oblodiga revolutionen 1974 (Nejlikerevolutionen), som störtade António de Oliveira Salazars regim. Han var i två omgångar premiärminister: 1976–1978 och 1983–1985.

Han var bokhandlare innan han blev politiker. Han studerade historia, filosofi och juridik vid universitetet i Lissabon. Under studieåren var han medlem i Portugals kommunistparti, och ansvarig för dess ungdomssektion. Som oppositionspolitiker satt han flera gånger i fängelse och var landsförvisad 1970–1974.

Mario Soares förlorade presidentvalet 2006.

Utmärkelser

Källor

Externa länkar

 Fundação Mário Soares
 Soares' officiella webbplats för portugisiska valen 2006

Personer i Portugal under 1900-talet
Personer i Portugal under 2000-talet
Portugals regeringschefer
Portugals presidenter
Portugals utrikesministrar
Portugisiska socialdemokrater
Födda 1924
Avlidna 2017
Män
Riddare och kommendör av Kungl. Maj:ts Orden
Mottagare av Serafimerorden
Mottagare av prinsen respektive prinsessan av Asturiens pris
Storkorset av Republiken Polens förtjänstorden
Storkorset av särskilda klassen av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Europeiska socialdemokratiska regeringschefer
Personer från Lissabon
Plogbill

Plogbillen är skärbladet på en plog. Även på äldre plogar av trä, gjordes plogbillarna helst av järn och utformades som stora knivblad.

På några ställen i Bibeln förutspås att i ett framtida fredsrike "skola de smida sina svärd till plogbillar och sina spjut till vingårdsknivar." (Jesaja 2:4) Med detta som utgångspunkt har plogbillsrörelsen valt sitt namn. 

Jordbruksredskap
Lennart Jirlow

Lennart Martin Jirlow, född 24 april 1936 i Stockholm, död 18 april 2020 i Hedvig Eleonora distrikt, Stockholm, var en svensk konstnär. Han utbildades vid Konstfack och Konstakademien i Florens.

Han studerade vid Konstfack i början av femtiotalet då Konstfack fortfarande låg i de gamla Klarakvarteren i Stockholm. Därefter blev det Konstakademien i Florens under flera år. Efter den första utställningen i Stockholm 1958 var Jirlow till största delen verksam i Frankrike. Till de mest kända motiven hör de poetiska skildringarna från vardagsnära miljöer i Sydfrankrike och Paris, men även teatern var ett kärt ämne i hans måleri, rollporträtt, miljön bakom scen och i salong. Han gjorde exempelvis porträtt av Karl Gerhard, Maj-Britt Nilsson och Jarl Kulle. Jirlow formgav också en rad menyer, exempelvis för Tore Wretman, och affischer, bland annat för Bocuse d'Or och Gröna Lund.

Lennart Jirlow var verksam som scenograf och gjorde bland annat scenografin till Spanska flugan på Vasateatern 1982, Gamle Adam på Vasateatern 1984, Markurells i Wadköping på Dramaten 1986, Annie Get Your Gun på Chinateatern 1990 och Falstaff på Kungliga Operan 2008. Han gjorde filmen Utflykt i det sköna som visades i SVT 1980.

Invaldes i Vinakademien på bildkonstens stol 1982. Lennart Jirlow var sommarvärd i radioprogrammet Sommar den 14 juli 2010.

Povel Ramel hyllade honom med en sång: "Som en gubbe på en tavla av Lennart Jirlow" och i Andreas T Olssons roman Sista gästen spelar Jirlows målningar en nyckelroll och en av dem har gett romanen sin titel.

Jirlow var sedan 1969 gift med Flavia, född Nanni. Paret fick två barn, Catherine (f. 1969) och Fredrik (f. 1972).

Teater

Scenografi

Referenser

Externa länkar 
Samling av verk av Lennart Jirlow 

Svenska målare under 1900-talet
Svenska målare under 2000-talet
Svenskar i Frankrike
Konstnärer från Stockholm
Sommarvärdar 2010
Födda 1936
Avlidna 2020
Män
Donna Karan

Donna Karan, född Donna Ivy Faske den 2 oktober 1948 i Forest Hills, Queens, New York, är en amerikansk modeskapare känd som The Queen Of Seventh Avenue. Hon blev internationellt känd för sina kläders enkelhet och komfort, och har bland annat skapat varumärket DKNY, vilket inofficiellt står för Donna Karan, New York.

Biografi 
Karans far var skräddare och hennes mor var mannekäng och klädförsäljare i New York City, anställd av designern Chester Weinberg. Karan började jobba med mode redan vid 14 års ålder, då hon fick ett jobb som klädförsäljare genom att ljuga om sin ålder, och arbetade hos Liz Claiborne. Hon antogs vid Parsons School of Design i New York, som hon gick ut 1968, och började därefter arbeta som assistent åt sportklädesdesignern Anne Klein. När Anne Klein dog i cancer 1974 tog Donna Karan själv över rollen som chefsdesigner för Anne Klein-märket. 1975 tog hon in sin tidigare klasskamrat Louis Dell-Olio som designer i företaget. Företaget Anne Klein Co. blev mycket framgångsrikt under de kommande åren, inte minst eftersom Karan 1983 introducerade en mer måttligt prissatt designerkollektion under namnet Anne Klein II.

I början av 1970-talet gifte hon sig med butiksägaren Mark Karan och tog hans efternamn. 1974 fick de en dotter, Gabby Karan, och 1978 skilde de sig. 1983 gifte hon sig med skulptören Stephan Weiss.

1984 startade hon ett eget företag, Donna Karan Co., med hjälp av kapital från Tomio Taki och visade sin första helt egna kollektion. Hennes man Stephan Weiss arbetade vid sidan av Karan som chef i företaget. Varumärket DKNY lanserades 1988 och innebar att företaget expanderade till att bland annat sälja jeans, herrkläder, barnkläder, accessoarer och parfym.

Karan belönades med Coty Award 1977 samt 1982 (båda gångerna tillsammans med Louis Dell-Olio). Hon valdes in i Coty Hall Of Fame 1984.

Hennes företag Donna Karan Inc börsintroducerades 1996 men företaget gick dåligt och 2001 köptes hela verksamheten upp av det franska lyxvarumärkesföretaget LVMH. Karan behöll dock rättigheterna till sitt namn och stannade som chefsdesigner till 2015. 2016 sålde LVMH  Donna Karan International till företaget G-III Apparel Group. Idag är det främst Jane Chung som designar plagg till DKNY-kollektionen medan Peter Speliopoulos är ansvarig för Donna Karan-kollektionen. Dessutom så har Donna Karan Inc sålt rättigheterna till en rad andra DKNY-produkter. Exempelvis säljer Esprit DKNY-barnkläder och Estée Lauder marknadsför sminkprodukter under varumärket DKNY.

2007 grundade Karan varumärket Urban Zen.

Se även 
 DKNY

Källor

Externa länkar 

Amerikanska modeskapare
Födda 1948
Kvinnor
Levande personer
Personer från Queens
Jorge Sampaio

Jorge Fernando Blanco de Sampaio, född 18 september 1939 i Lissabon, död 10 september 2021 i Carnaxide i Oeiras nära Lissabon, var Portugals president från 1996 till 2006. Han var socialdemokratisk politiker för partiet Partido Socialista (SP).

Sampaio studerade juridik vid universitetet i Lissabon och tog examen 1961. Han var advokat före den politiska karriären. Han var aktiv i revolutionen 25 april 1974. Han var borgmästare i Lissabon 1989–1996 och satt i parlamentet mellan 1979 och 1984. Han blev landets president den 9 mars 1996. Han avgick den 9 mars 2006 då hans två tillåtna perioder löpte ut och efterträddes av Aníbal Cavaco Silva.

Utmärkelser

Källor

Externa länkar
 Dr. Jorge Sampaio Website
Portugisiska presidentämbetets officiella webbplats

Portugisiska politiker under 1900-talet
Födda 1939
Portugisiska politiker under 2000-talet
Portugisiska socialdemokrater
Portugals presidenter
Män
Avlidna 2021
Storkorset av första klassen av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Personer från Lissabon