kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Bor (mytologi)

Bor eller Burr (fornnordiska: Borr, Burr) är en urtidsvarelse i nordisk mytologi. Han är son till Bure som kon Audhumbla slickade fram ur isen i Ginnungagap. Han gifte sig med Bestla, som är jätten Böltorns dotter (eller sondotter) och fick med henne sönerna Oden, Vile och Ve. Detta berättas i sjätte kapitlet av Gylfaginning i Snorres Edda – men mer än så får vi inte veta om Bor. Om han har haft en mor, eller om fadern varit tvekönad som Ymer, omtalas inte. Bor tillhör den mytiska urtiden, men är inte en agerande person i mytens "nu". 

I den poetiska Eddan omtalas Bor endast indirekt. I Vǫluspás skapelseskildring är det "Bors söner" (Burs synir), det vill säga Oden, Vile och Ve, som lyfter Midgård ur djupet.
I Hyndluljóð 30 används uttrycket "Bors arvinge" (Burs arfþegi) för att beteckna Oden, och en liknande kenning, "Bors son" (Bors niðr), förekommer i en lausavísa av Egil Skallagrimsson, vilket bekräftar att Bor på skaldens tid (900-talet) var känd som Odens fader. Men om Bor då också har agerat i en mer utförlig skapelsemyt än den som Snorre berättar, kan vi inte veta.

Namnet Bor/Bur stavas med o i alla handskrifter av Snorres Edda, medan den poetiska Eddan har stavning med u. (I Vǫluspá Hauksbókar används dock namnformen Borr.) Namnet anses vara identiskt med substantivet burr (modernt bur) som är ett poetiskt ord för "son". Det kan också ha betydelsen "borr", av fornisländskans borr/burr vilket på nutida isländska blir bor.

En person vid namn Bur (Burr) förekommer också i eddadikten Rígsþula, som handlar om de olika samhällsklassernas uppkomst. Det är ädlingen Jarls förstfödde, som i strof 41 tilldelas det fina, mytologiska namnet Bur (Burr), "son".

Referenser

 Den poetiska Eddan
 Snorres Edda

Nordisk mytologi
Gustav Vasa och Tomt Margit

Gustav Vasa och Tomt Margit är en målning av Johan Fredrik Höckert från 1860, föreställande hur Tomt Margit gömmer Gustav Vasa i källaren från förföljande danska knektar.

Målningen framställdes efter beställning till det samma år färdigställda Utmelandsmonumentet, som placerades på den källare i byn Utmeland där Gustav Vasa sades ha gömt sig i samband med äventyren i Dalarna. När danskarna kom skall Tomt Margit motat ned den blivande kungen i källaren, och placerat ett bryggkar ovanpå, och börjat brygga, så att danskarna inte kunde se luckan. Sägnen ingår inte bland Peder Swarts berättelser från 1500-talet utan upptecknades först på 1700-talet i Mora av Johan Brandberg, brorson till Jacob Brandberg. De flesta av Brandenbergs berättelser innehåller till skillnad från de officiella berättelserna från Gustav Vasas kansli ofta mer traditionella sägenmotiv med dråpligheter för kungen, som att han tvingas krypa ut genom dasset, blir slagen i baken med brödspaden och så vidare.

Stugan blev snabbt av intresse för kulturminnesvård. 1773 begärde ägaren Tomt Mats Larsson intyg på att stugan med källaren var äkta, för att kunna få ett bra pris på den vid en eventuell försäljning. År 1808 inköptes den slutligen av staten, och försåg med en enkel skyddande överbyggnad. Den var dock rejält förfallen, och under den gryende nationalromantiken önskade man sig ett mer monumental minne av hjältekungen. Den 29 september 1860 invigdes ett nytt monument över källaren som var ritat av Fredrik Wilhelm Scholander, och på väggarna i byggnaden placerades Edvard Berghs Utsigt af Ornäs, Karl XV:s Utsigt af byn Sälen och den här målningen av Höckert. Datumet var valt för att samtidigt fira 300-årsminnet av Gustav Vasas död.

Historiskt lämnar målningen en hel del övrigt att önska. Dräkterna som Tomt-Margit och Gustav Vasa bär liknar mer 1800-talets moradräkter än vad någon lär ha burit på 1500-talet, och stugan med sitt stora klara glasfönster är definitivt ingen 1500-talsstuga (förmodligen var inte byggnaden som revs 1860 någon 1500-talsbyggnad heller). Nu är inte målsättningen med tavlan historisk noggrannhet, utan snarare att uppmåla ett dramatiskt motiv och mana till fosterländsk känsla. Att knyta an till allmogekulturen som en del i staten var en viktig del av nationalismens idé.

Källor 

 Bengt Nordenberg och Utmelandsmonumentet i Dalarna, Svante Svärdström, Kulturen 1969.

Historiemålningar
Gustav Vasas öden och äventyr i Dalarna
Kulturella återgivningar av Gustav Vasa
Målningar 1860
Målningar av Johan Fredrik Höckert
Målningar i Mora
Politisk konst
Målningar med motiv från Dalarna
Sten Sture den äldres intåg i Stockholm

Sten Sture den äldres intåg i Stockholm är en målning av Georg von Rosen från 1864. Denna målning målade han när han kommit hem från sin resa från Belgien där han mötte Hendrik Leys.

Externa länkar
Målningen på Nationalmuseum.se

Historiemålningar
Gamla stans historia
1864 i Sverige
Målningar av Georg von Rosen
Målningar på Nationalmuseum
Målningar 1864
Politisk konst
Målningar med motiv från Stockholm
Konduktans

Konduktans är ett mått på elektrisk ledningsförmåga. Det är det reciproka värdet av en ledares  resistans R, 
 
där konduktansen betecknas med G och har enheten siemens S. 1 S = 1 Ω-1.

Ibland betecknas konduktans, företrädesvis i USA, Mho och med symbolen ℧.

Om resistansen R ersätts med konduktansen G kan Ohms lag skrivas
  
"Siemens lag" eller Ohms lag för ledningsförmåga.

Konduktivitet
Konduktivitet (elektrisk ledningsförmåga, σ) är reciproken av resistivitet (ρ) och uppfyller sambandet
 eller 
En ledares konduktans och konduktivitet erhålls därför som
 respektive 
där A är ledarens tvärsnittsarea och L är ledarens längd.

Seriekoppling av konduktanser 
Det totala motståndet för en seriekoppling av resistanser är
.

Med  och , kan seriekopplingen skrivas med hjälp av konduktanser som

Parallellkoppling av konduktanser 
Det totala motståndet R för en parallellkoppling av n resistorer kan bestämmas ur
.
Med  och ,
gäller för en parallellkoppling av konduktanser:

Externa länkar 

Elektricitet
Fysikaliska storheter
Bredablick (mytologi)

Bredablick (isländska: Breiðablik, ”den vida omkring glänsande”) var i nordisk mytologi guden Balders boning.

Bredablick omtalas endast i Grímnismál – i det avsnitt som räknar upp och numrerar gudarnas boningar i himlen – samt i Snorre Sturlassons förklaring av samma text i Gylfaginning, kapitlen 17 och 22. Enligt Sigurd Agrell, som trodde att gudaboningarna motsvarade zodiakens ”hus”, skulle Bredablick vara stjärnbilden Tvillingarna.

Bredablick nämns i Grímnismál 12 som gudaboning nummer sju:
{|
|
Breiðablik eru in sjaundu,en þar Baldr hefir
sér of gerva sali,á því landi,
er ek liggja veitfæsta feiknstafi.|
Den sjunde är Breidablick:
där har Balder
byggt sig en ståtlig sal
på den mark
där det finns minst
av dödliga dråprunor.
|
|}Feiknstafir (strofens sista ord) betyder ”skräckrunor” eller något som vållar ofärd och skräck.
Balder har alltså bebyggt den fredligaste och minst skräckinjagande plats som han kunnat finna.

Snorre anknyter till denna strof på två ställen i Gylfaginning. I kapitel 17 säger han att Bredablick är den vackraste plats som finns i himlen, och i kapitel 22 – där han beskriver Balder i ordalag som närmast påminner om Vite Krist – säger han om Bredablick att ”på den orten får intet orent finnas”. (Í þeim stað má ekki vera óhreint.)Breiðablik är ett ungt namn; det är knappast äldre än dikten Grímnismál där dess första bevarade förekomst finns.

Balders boning har fått låna sitt namn till en del andra byggnader som har byggts under nya tiden, till exempel tornet Bredablick på Skansen i Stockholm och en restaurang på toppen av Mösseberg ovanför Falköping. Namnet används även i andra sammanhang där man vill betona vidsynthet i bokstavlig eller överförd bemärkelse.

Det finns även Breidablick i Finland: på Åland, samt i Hangö – på detta senare ställe hålls sommarläger för skolbarn. 

Se även
 Snorre Sturlasson: Prosaiska Eddan''
 Gimle
 Breidablick Film Produktion AB ett filmproduktionsbolag som bl.a. medverkat i produktionen av julkalendern 2013, Barna Hedenhös uppfinner julen.

Kommentarer

Referenser

Balder
Platser i nordisk mytologi
Brisingasmycket

Brisingasmycket, eller Brisingamen (fornnordiska brisinga = eld och men = smycke), är i nordisk mytologi gudinnan Frejas halssmycke. Det är världens vackraste och smiddes av de fyra dvärgarna Alfrik, Berling, Dvalin och Grer, som vägrade sälja smycket. Freja fick det dock i utbyte mot en natt med var och en av dem.

I sagan Sörla þáttr får Frejas make Oden reda på hur hon fått smycket av Loke, som förvandlar sig till lus och tar smycket till Oden. För att återfå det tvingar Oden henne att starta krig mellan två jordiska kungar. Dessa slogs på dagen, på natten förvandlades de döda till sten för att sedan väckas till liv på morgonen och återuppta kampen. Dessa strider skulle sluta först vid jordens undergång Ragnarök. Enligt berättelsen bryts förbannelsen när en stridande kämpe blivit döpt. Kämpar som dödas av en döpt kämpe går inte att återuppväcka.

Brisingasmycket omnämns bland annat i ytterligare två äldre berättelser. I Snorres Edda är det Heimdall som avslöjar Loke när han för bort smycket och de kämpar om det vid Singasten tills Heimdall kan ge det tillbaka till Freja. Trymskvädet beskriver hur Tor reser till Trym utklädd till Freja för att hämta tillbaka sin stulna hammare Mjölner. För att fullborda utklädnaden bär han Brisingasmycket.

Se även
 Snorre Sturlasson: 
 Prosaiska Eddan
 Poetiska Eddan, Trymskvida''

Referenser 

Freja
Föremål i nordisk mytologi
Fiktiva smycken
Byggvir

Byggvir, från sädesslaget bjugg, är i nordisk mytologi en av Frejs tjänare, som låter sådden växa. Byggvir är gift med Bejla, som hjälper honom med mälden. Loke och Byggvir råkade i häftigt gräl och Loke kallade honom Frejs örontasslare och hånade honom för hans klena växt.

Se även
 Snorre Sturlason: Prosaiska Eddan
 Poetiska Eddan: Lokasenna

Referenser

Frej
Nordisk mytologi
Byleist

Byleist (Býleistr, "stormbyns blixt") var i nordisk mytologi son till Farbaute och Laufey och bror till Loke och Helblinde. Inget är känt om honom förutom hans släktförhållanden. 

Snorre Sturlasson hävdar i Gylfaginning (34) att "Lokes bröder är Býleistr och Helblindi", och flera eddatexter använder "Byleists broder" (bróðir Býleists, Völuspá, 51; Hyndluljóð, 40; Skáldskaparmál, 16) som en kenning för Loke.

Referenser

Jättar i nordisk mytologi
Bäckahästen

Bäckahästen var i sydsvensk folktro, liksom även i Norge, Danmark och Island ett övernaturligt väsen. I delar av Halland , Blekinge och Skåne har bäckahästen varit den vanligaste vattenväsendet.

Där näcken mer satts i samband med drunkningsolyckor är bäckahästen mer ett pedagogiskt skrämselväsen och något av en trickster. Bäckahästen har inget heller med spelmantradition att göra. En likhet är dock att bäckahästen och, i de mer sydliga uppfattningarna om, näcken båda kan ändra skepnad.

Man sa att bäckahästen var ett lömskt rovdjur som lurade barnen att rida på dess rygg för att sedan dra ned dem i vattnet. Barnen tycker att hästen är så fin att de vill rida på den. Det spelade ingen roll hur många barn det fanns; hästens rygg blev bara längre ju fler barn som satte sig på den. Om man vill hindra en bäckahäst att dränka barnen skall man kasta en bit stål mellan hästen och vattnet. Då kan hästen inte gå den vägen, och dess makt är bruten.

Bäckahästen levde i bäckar och åar. Den vilseledde hästar och deras ryttare ner i bäckarna, där den dränkte dem. Bäckahästen beskrivs som en stor och vacker häst.

Om man lyckades fånga en bäckahäst kunde den användas som arbetshäst, och den krävde varken mat eller vila.

Bäckahästen har direkta motsvarigheter i bland annat skotsk folktro (kelpie), där flera sorters vita hästar kan erbjuda fantastiska tjänster för den som kan behärska dem men som ofelbart drar ner olyckliga ryttare i drunkningsdöden.

Legender om bäckahästen är kända från åtminstone 1100-talets Island. Vissa forskare menar att föreställningarna om bäckahästen härstammar från föreställningarna om den keltiska vattenhästen, med vilka den har likheter.

I modern tid 
 Bäckahästen har gett namn till ett av Pågatågen i Region Skåne.

Se även 
 Näcken
 Vattenande

Referenser 

Nordisk folktro
Mytologiska hästar
Övernaturliga väsen
Kultur i Skåne
Näcken
Böltorn

Böltorn (norröna: Bǫlþórr eller Bǫlþorn, "olyckstagg") är en jätte i nordisk mytologi. Han är troligen far till jättinnan Bestla som är mor till de första gudarna Oden, Vile och Ve.

Källtexterna

Hávamál 
Böltorn är endast omnämnd i Hávamál 140 samt i Snorre Sturlassons redogörelse för gudarnas härstamning i Gylfaginning 6.
{|
|
Jag fick maktkväden nio
av den märklige sonen
till Böltorn, Bestlas fader,
och en dryck fick jag
av det dyra mjödet
som ur Odröre östes upp.
|
Fimbulljóð níunam ek af inum frægja syni
Bǫlþórs, Bestlu fǫður,ok ek drykk of gat
ins dýra mjaðar,ausinn Óðreri.|
|}
Detta är tredje Rúnatal-strofen i Hávamál (138-145). Det "jag" som talar i dikten är Oden själv som hänger spjutstungen i världsträdet, offrad av sig själv åt sig själv för att vinna hemlig kunskap. Jättens namn stavas i originaltexten Bǫlþórr (Böltor), och det framgår att det är dennes son som ger Oden nio maktkväden – ett för varje dygn han hänger i trädet. Sonens namn omtalas inte, men det har gissats att han skulle vara identisk med den vise Mimer, vars källa ligger vid foten av det träd där Oden hänger.Ohlmarks (1948), sid 241. Syftningen i raderna 2 och 3 är oklar: Är det "sonen till Böltor" som är "Bestlas fader", eller är det Böltor själv?Lindow (2001), sid 77.

 Gylfaginning 

I Gylfaginning 6 berättar Snorre om gudarnas härstamning. Urkon Audhumbla, som lever i Ginnungagap, slickar på salta rimfroststenar och skulpterar på så sätt fram ett urväsen som kallas Bure:

Snorre har här ändrat stavningen av jättens namn från Bǫlþórr till Bǫlþorn,Lindow (2001), sid 82. och han bekräftar tolkningen att Bestla är Böltorns dotter. Men troligen har Snorre inte haft någon annan  källa rörande Böltorn än Hávamál 140, och han har inget att tillägga. Någon myt som förklarar namnet Böltor ("olycksjätte" ?) eller Böltorn ("olyckstagg") har inte bevarats.

Böltorn bör ha tillhört de första jättarna, eftersom han levde redan på Bures tid. Viktor Rydberg gissade att Böltorn var identisk med Ymer, men det är en tolkning som inte är allmänt accepterad.

 Källor 
 Den poetiska Eddan Snorres Edda Collinder, Björn (1957), Den poetiska Eddan i översättning av Björn Collinder, Forum.
 Jónsson, Finnur och Egilsson, Sveinbjörn (1931), Lexicon Poeticum: Ordbog over det norsk-islandske skjaldesprog, København.
 Lindow, John (2001), Norse Mythology: A Guide to the Gods, Heroes, Rituals, and Beliefs, Oxford University Press. 
 Ohlmarks, Åke (1948), Eddans gudasånger tolkade och kommenterade av Åke Ohlmarks, Schildts förlag.
 Simek, Rudolf (2007), Dictionary of Northern Mythology'', D.S. Brewer.

Noter 

Jättar i nordisk mytologi
Dag (mytologi)

Dag är en ljushyllt gudomlighet i nordisk mytologi. Han är son till Delling och Natt i hennes tredje gifte, samt halvbror till ljusgudinnan Sol. 

Dag och Natt far med snabba hästar genom underjorden och över himlavalvet, var på sin speciella tid. De jagas av två vargar vid namn Hate och Månegarm på himlen, det är det som får dagarna att gå men i Ragnarök hinner vargarna ifatt och slukar Natt och Dag. Dags häst heter Skinfaxe.

Se även
 Snorre Sturlason; ''Prosaiska Eddan
 Natt och Dag

Referenser

Gudar i nordisk mytologi
Solgudar
Delling

Delling (”den ljuse”) är morgonrodnadens gud i nordisk mytologi. Han tillhör asarnas ätt och är Natts tredje make och Dags far. Han blir efterfrågad av Oden (Gagnráðr), som frågar Vaftrudner om var natten tar vägen och vad som kommer med dagen. I Hervarar saga används Delling i de gåtor som den blinde främlingen frågar (Gestumblindi är Oden). Slutligen är Delling belagd i Namntulorna och anges där som tillhörande den grupp av varelser som benämns dvärgar. 

Delling är väktaren av Balders boning i Mimers lund, vakande vid citadellet av Ásmegir Bredablicks portar. Delling är också väktare av Mimers östra del.

Namnets betydelse är osäkert men det kan betyda ”den skinande eller den berömde”.

Det engelska familjenamnet Dallinger har föreslagits ha sitt ursprung från Delling. Även det engelska ortsnamnet Dellingeberie, har föreslagits ha sitt ursprung från Delling. Dalbury har tagit sitt namn av Delling (tidigare Dellingeberie).

Se även
 Sången om Vavtrudner
 Dvalin
 Billing (mytologi)

Referenser

Gudar i nordisk mytologi
Natt (mytologi)

Natt (fornöstnordiska Nátt) är den gudom som i nordisk mytologi personifierar natten. Hon är dotter till Nörve, en jätte i Jotunheim. 

Natt var gift tre gånger. Först med en man som hette Nagelfare (Naglfari) (icke att förväxla med skeppet Nagelfar). De fick sonen Aud (Audr). Sedan gavs hon i ett andra äktenskap till Anar (Annarr) och de fick dottern Jord (eller Fjorgyn). I det tredje giftet gav hennes fader henne till Delling, som var av asaätt, och de fick den ljuse sonen Dag. 

Natt och Dag fick av Oden var sin häst och vagn och for runt himlen och ner i underjorden med dem. Natts häst hette Rimfaxe. Natt och Dag jagas av två vargar vid namn Hate och Skoll på himlen och detta får dagarna att gå. I Ragnarök hinns de emellertid ifatt av vargarna, som slukar Natt och Dag.

Referenser 

 Snorre Sturlasson, Prosaiska Eddan

Nordisk mytologi
Forint

Nya Forint (Ft – Magyar forint) är den valuta som används i Ungern. Valutakoden är HUF. En forint delas i hundra fillér (på svenska även filler).

Valutan återinfördes 1946 och ersatte den tidigare pengő som infördes år 1921 och som i sin tur ersatte den ungerska kronan som infördes 1892. Ungern har genom tiderna hamnat under olika överhögheter med varierande valutor, men forint användes redan år 1325 med namnet florentinus under Karl I Robert av Ungern. Valutan har fått sitt namn efter italienska staden Florens där guldmynt under namnet fiorino d’oro (florin) präglades redan år 1252.

Användning 
Valutan ges ut av Magyar Nemzeti Bank - MNB som grundades 1924 och ersatte den tidigare Kungliga Ungerska Statsbanken grundad 1921. Innan dess sköttes finanserna av den gemensamma Österrikisk-Ungerska Banken som grundades 1878. MNB ombildades 2001 och har huvudkontor i Budapest.

Valörer 
 mynt: 5, 10, 20, 50, 100 och 200 forint
 underenhet: används ej, tidigare fillér
 sedlar: 500, 1 000, 2 000, 5 000, 10 000 och 20 000 forint

Referenser

Externa länkar 
 Magyar Nemzeti Bank (Ungerns centralbank)
 Forintsedlar
 Aktuell valutakurs från XE.com

Ungerns ekonomi
Europeiska unionens valutor
Analys

En analys (av grekiska: ἀνάλυσις, analysis, upplösning) är att dela upp exempelvis ett problem i mindre delar och undersöka varje del för sig. Motsatsen är syntes.

Inom litteratur finns det flera olika typer av analys-/tolkningsmodeller:
Historisk inriktning - biografisk - psykoanalytisk - ideologikritisk
Estetisk inriktning - nykritiken - dekonstruktion - intertextualitet
Komparativ (jämförande) inriktning

Inom kemin antingen kvalitativ analys, identifiering av grundämnen och förening i materialet, eller kvantitativ analys, bestämning av mängd, se analytisk kemi.

Inom medicin bestämning av koncentration eller innehåll av ämne i kroppsvätska eller vävnad.

Inom matematik benämning på flera olika grenar som rör matematisk analys, exempelvis differential- och integralkalkyl.

Inom psykologi samma som psykoanalys. 

Inom filosofi vissa traditioner av filosofisk undersökning exempelvis inom analytisk filosofi benämning på begreppsanalys.

Inom musik, undersökning av musikverk.

Se även
Matematisk analys
Analys (schack)
Syntes
Analytisk filosofi
Analytisk funktion
Analytisk kemi
Analytisk mekanik
Analytisk psykologi
Analytiska språk
Innehållsanalys

Referenser

Externa länkar
Analys och Syntes - Om vetenskaplig metod, baserad på en studie av Bernhard Riemann (PDF-fil)
Analysis

Analys
Forskningsmetoder
Paul Cornu

Paul Cornu, född 1881, var en fransk ingenjör som 1907 blev den förste som lyckades bygga en helikopter som kunde bära en passagerare och flyga fritt. Helikoptern flög i cirka 20 sekunder omkring 30 centimeter över marken och drevs av en 24-hästars motor. Helikoptern gick inte att manövrera och konstruktionen övergavs efter några flygningar.

Externa länkar
 U.S. Centennial of Flight Commission - om Paul Cornu

Franska uppfinnare
Födda 1881
Män
Avlidna 1944
Domalde

Domalde av Ynglingaätten var enligt Ynglingatal och Ynglingasagan son till Visbur och kung av Svitjod. Domalde var kung i Uppsala under en rad år av svår missväxt. Man provade först att blota oxar och året därefter människor, men detta hjälpte inte. Därför offrades till slut kungen själv till gudarna. Han ska sedan ha efterträtts av sin son Domar.

Carl Larssons berömda tavla Midvinterblot avbildar offret av Domalde.

Källor 

Svenska sagokungar
Draug

Draugen är inom nordisk mytologi dels en gravsatt död människa och dels en gengångare, vars kropp går igen. Draug betyder "spöke" på fornnordiska och isländska och benämns även som likspöke, då de är materiella gengångare snarare än andar. På svenska är den nutida inhemska formen "drög" och har idag kommit att betyda en "en blek, overksam och trögtänkt person som drar benen efter sig"  

Draugen är oftast farlig och ohygglig. Den har övermänsklig styrka, kan ändra sin kroppsstorlek (samtidigt som sin vikt) och är följd av en lukt av förruttnelse. Den har kvar spår av sin intelligens och njuter av lidandet den orsakar. Den kommer ut ur sin grav i form av rök och byter skepnad. Draugar bor, åtminstone i vissa fall, kvar i sin gravhög och attackerar gravplundrare som försöker lägga beslag på de skatter som den döde fått med sig i graven. Ofta kunde draugen av avundsjuka klättra ner i en rik mans grav och vakta skatterna som om de vore dess egna.

I folksagorna kunde draugar mörda sina offer på många olika sätt, som att driva sina offer till vansinne eller krossa dem med sin enorma vikt eller äta deras kött och dricka deras blod. Precis som med vampyrer och zombier kunde draugens offer själv bli en draug. Draugar drivs av avundsjuka och girighet och anfaller ofta de levande av avund för att de äger vad de själva nu saknar i döden. De lär också ha en omättlig hunger. 

Ett vanligt sätt att slippa gengångare var att driva en påle genom den dödes kropp, precis som med vampyrer. På så sätt naglades liket fast på sin plats och hindrades från att spöka. En fullständig förstörelse av kroppen kunde man också få om den döde brändes på bål och askan ströddes ut i havet.

Kända draugar i nordisk mytologi är kanske framförallt den fruktade Glam i Grettes saga. I sagan finns det både en kort beskrivning av honom som levande, och en utförlig redogörelse för hans existens som draug, till dess att Grette slår honom tillbaka till hel. Ett annat, lite ovanligt exempel på en draug, är hjälten Gunnar i Njáls saga som efter sin död blir en draug.

"Draugadrotten" (isländska "draugadróttinn"), gengångarnas herre, var ett av Odens tillnamn.

Se även 
 Zombie
 Vittra
 Nordisk folktro
 Nordisk mytologi
 Spöke
 Vampyr

Källor 

Nordisk mytologi
Odöda
Draupner

Draupner, eller Dröpner, (fornvästnordiska Draupnir, ”dryparen”) är i nordisk mytologi guden Odens magiska ring. Den smiddes av dvärgarna Brokk och Sindre åt Loke, som senare skänkte den till Oden. Var nionde natt ”dröp” åtta nya ringar ned från “Dröpner” — alla lika tunga som originalringen.

När Balder låg på sitt bål, drog Oden Draupner av sin arm och lade den på Balders bröst. Balder sände dock tillbaka den till Oden från underjorden med Hermod. Oden fick därmed ringen som minnesgåva.

I Skírnismál utlovas ringen som gåva åt Gerd, till vilken Skirner framför Frejs frieri.

{|
|
 Jag bjuder dig ringen
 som bränd blev
 med Odens unge son;
 åtta lika tunga
 av honom drypa
 varje nionde natt.
|
Baug ek þér þá gef,þann er brenndr var
með ungum Óðins syni;átta eru jafnhöfðir,
er af drjúpaina níundu hverja nótt.|
|}
Draupner är även namn på en dvärg.

 Se även 
 Snorre Sturlason: Prosaiska Eddan
 Monstervåg (om en mätning på oljeplattformen Draupner i Nordsjön)

Källor 

Föremål i nordisk mytologi
Ringar
Oden
Fiktiva smycken