kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Clermont

Clermont kan syfta på:

 Clermont Foot – en fransk fotbollsklubb
 Greve av Clermont – en yngre son till Ludvig IX av Frankrike, som blev stamfar av det nuvarande Huset Bourbon

Personer
 Émile Clermont (1880–1916), fransk författare
 Robert, greve av Clermont (1256–1317), kunglighet
 Claude Catherine de Clermont (1543–1603), fransk adelsdam
 Louis av Bourbon-Condé, greve av Clermont (1709–1771), fransk militär
 Charles Simon Clermont-Ganneau (1846–1923), fransk orientalist
 Stanislas de Clermont-Tonnerre (1757–1792), fransk greve och politiker
 Aimé Marie Gaspard de Clermont-Tonnerre (1779–1817), fransk politiker

Geografi

Australien 

 Clermont (ort i Australien), Queensland, Isaac,

Frankrike 

 Clermont-Savès, departementet Gers i regionen Occitanien, 
 Clermont-les-Fermes, departementet Aisne i regionen Hauts-de-France, 
 Clermont-le-Fort, departementet Haute-Garonne i regionen Occitanien, 
 Clermont-Ferrand, departementet Puy-de-Dôme i regionen Auvergne-Rhône-Alpes, 
 Clermont-en-Argonne, departementet Meuse i regionen Grand Est, 
 Clermont-Dessous, departementet Lot-et-Garonne i regionen Nouvelle-Aquitaine, 
 Clermont-de-Beauregard, departementet Dordogne i regionen Nouvelle-Aquitaine, 
 Clermont-Créans, departementet Sarthe i regionen Pays-de-la-Loire, 
 Clermont, Oise, kommun i departementet Oise, 
 Clermont, Haute-Savoie, kommun i departementet Haute-Savoie, 
 Clermont, Landes, kommun i departementet Landes, 
 Clermont, Ariège, kommun i departementet Ariège, 
 Clermont-Pouyguillès, kommun i departementet Gers, 
 Clermont-sur-Lauquet, kommun i departementet Aude,  
 Clermont-l'Hérault, kommun i departementet Hérault, 
 Clermont-d'Excideuil, kommun i departementet Dordogne,

Se även
 Clermont (arrondissement) – ett arrondissement i departementet Oise

Kanada 

 Clermont (kommun i Kanada, Québec, Abitibi-Témiscamingue), 
 Clermont (kommun i Kanada, Québec, Capitale-Nationale),

USA 

 Clermont, Florida, ort, Lake County, 
 Clermont, Georgia, Hall County, 
 Clermont, Indiana, Marion County, 
 Clermont, Iowa, Fayette County,

Se även 
 Clermont County – ett county 

Robotskapade Australienförgreningar
Robotskapade Kanadaförgreningar
Robotskapade USAförgreningar
GLONASS

GLONASS, (Ryska: ГЛОНАСС; Глобальная навигационная спутниковая система, Globalnaja navigatsionnaja sputnikovaja sistema) är ett globalt satellitnavigeringssystem som ägs och drivs av Ryssland. GLONASS startades som ett sovjetiskt militärt projekt, och den första satellituppskjutningen ägde rum i oktober 1982. Fullt utbyggt innehåller systemet 24 aktiva satelliter samt ett varierande antal reserver. Projektet fick ekonomiska problem i samband med Sovjetunionens sönderfall och fungerade under flera år enbart delvis, men sedan 2011 är det fullt operativt.

Numera har det kontrollsegment som övervakar satelliterna monitorstationer också utanför Rysslands gränser, bland annat i Latinamerika.

GLONASS har i likhet med GPS och Galileo banor med mycket liten excentricitet, alltså nästan cirkulära. Vinkeln mot ekvatorplanet (inklinationen) är 64,8 grader, vilket kan jämföras med 55 grader för GPS och 56 grader för Galileo. Detta innebär bland annat att GLONASS-satelliter kan ses i zenit på motsvarande högre breddgrader än de två andra systemen.

GLONASS-satelliter har en mindre banhöjd än GPS- och Galileo-satelliter och därigenom också en kortare omloppstid än de nämnda.

GLONASS använder referenssystemet PZ90 som skiljer sig en liten aning från WGS-84 som används i GPS.

GLONASS har också accepterats av ICAO som system för flygnavigering.

Mottagare
Produkter med inbyggda mottagare för GLONASS började dyka upp kring åren 2011 och 2012 som Apples mobiltelefon Iphone 4S. Kommersiella produkter med GLONASS har i regel även inbyggd GPS-mottagare.

Se även
 GLONASS i engelskspråkiga Wikipedia som har en betydligt utförligare beskrivning.
 A-GPS Assisterad GPS
 IRNSS The Indian Regional Navigational Satellite System
 GAGAN GPS Aided Geo Augmented Navigation 
 MSAS Multi-functional Satellite Augmentation System 
 GNSS augmentation
 Lagrangepunkt
 Keplers lagar
 GMDSS

Källhänvisningar

Externa länkar
 GLONASS
 GLONASS news

Satellitnavigering
Bernt Callenbo

Berndt Hugo Callenbo, känd som Bernt Callenbo, född 23 november 1932 i Helsingborg, död 15 april 2011 i Stockholm, var en svensk skådespelare, regissör och manusförfattare. Han var far till skådespelaren och manusförfattaren Eva Callenbo och skådespelaren Jens Callenbo.

Biografi 
Callenbo började som barnskådespelare och debuterade som 12-årig skådespelare i Ingmar Bergmans uppsättning av Reducera moralen på Helsingborgs stadsteater 1944, innan han gjorde den framträdande rollen som Sixten i Astrid Lindgren-filmatiseringen Mästerdetektiven Blomkvist 1947 i regi av Rolf Husberg, i flera av vars filmer han senare kom att medverka. 

Han gjorde huvudrollen i filmen Farlig kurva 1952 och har filmat med bland annat Vilgot Sjöman och Arne Mattsson. 1951 kom han in på Dramatens elevskola och verkade där som skådespelare, men också regissör, under 1950-talet, innan han engagerades vid Helsingborgs stadsteater ånyo 1957-1959 och sedan Uppsala stadsteater 1959-1961. 

1962 gick över till Sveriges Television, där han främst regisserade ett stort antal uppskattade produktioner. 1968 blev han produktionschef där och 1969-80 biträdande teaterchef vid TV-teatern på TV 2 vid sidan av Lars Löfgren. 1968 regisserade han också den första svenska TV-teaterproduktionen i färg, Grannarne. Även senare återvände han till Dramaten som regissör, med favoriten Hjalmar Bergmans Markurells i Wadköping 1986 och Den inbillade sjuke (1987). 

Det var ofta inom den mer lättsamma genren av komedier och folklustspel han kom att verka med bland annat folkkära tv-serier som Söderkåkar (1970), Ett resande teatersällskap (1972), Farmor och vår herre (1983), Nya Dagbladet (1985), Chefen fru Ingeborg (1993) och Skilda världar (1998). 

Callenbo avled 2011 i sviterna av en stroke. Han är begravd på Skogskyrkogården i Stockholm.

Filmografi som skådespelare (urval)

Regi i urval 

1966 – Tragiker mot sin vilja (TV) 
1966 – Om tobakens skadlighet (TV)
1968 – Grannarne (TV) 
1970 – Söderkåkar (TV-serie)
1972 – Ett resande teatersällskap (TV-serie) 
1974 – Den italienska halmhatten (TV-serie) 
1977 – Friaren som inte ville gifta sig (TV)
1977 – Den beslöjade damen (TV)
1978 – Grabbarna i 57:an eller Musikaliska gänget (TV-serie)

1983 – En galnings dagbok (TV) 
1983 – Farmor och vår herre (TV-serie) 
1984 – Björnen (TV) 
1985 – Nya Dagbladet (TV-serie) 
1988 – Begriper du inte att jag älskar dig? (TV)
1989 – Den inbillade sjuke (TV) 
1990 – Kära farmor (TV-serie)
1993 – Chefen fru Ingeborg (TV-serie) 
1994 – Du bestämmer (TV-serie)
 (TV) 
1998 – Skilda världar (TV-serie)

TV-manus 
1970 – Söderkåkar (TV-serie)
1995 – Jeppe på berget (TV)

Teater

Roller

Regi (ej komplett)

Radioteater

Roller

Datorspelsmanus 
1997 – Lilla TV-huset

Referenser

Externa länkar 
 Rollboken, Dramaten, Bernt Callenbo på Dramaten
 

Svenska manusförfattare under 1900-talet
Svenska teaterregissörer
Svenska TV-regissörer
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska barnskådespelare
Skådespelare från Helsingborg
Gravsatta på Skogskyrkogården i Stockholm
Födda 1932
Avlidna 2011
Män
Samhallutredningen

Samhallsutredningen var en enmansutredning tillsatt av regeringen Persson 2002 för att utreda Samhall:s roll och framtida utveckling i samhället.

Utredningen avslutades 2003 och föreslog att man skulle öppna upp marknaden för fler typer av sysselsättningar för arbetshandikappade.

Utredningen leddes av Jan Rydh.

Externa länkar

Statens offentliga utredningar
Arbetsmarknad
Ingemar Odlander

Hertur Roland Ingemar Odlander, född 29 februari 1936 i Hästveda, död 19 juli 2014 i Mellösa församling, var en svensk journalist.

Biografi 
Efter socionomexamen började Odlander 1961 på Sveriges Radios Ekoredaktion. Mellan 1964 och 1966 arbetade Odlander för Swedish Information Service i New York. Han återvände sedan till Ekoredaktionen och arbetade från 1968 på Aktuellt. När Rapport började sända 1969 började han arbeta där som inrikeschef och var Rapports första nyhetsankare. År 1973 blev Odlander Rapports utrikeschef. Mellan 1975 och 1978 var Odlander Sveriges Televisions och Sveriges Radios förste korrespondent i Afrika med placering i Nairobi i Kenya.

Efter återkomsten till Sverige fortsatte Odlander som Rapports nyhetschef och politiske kommentator. Odlander blev också programledare för Magasinet, som var en avknoppning från Rapport-redaktionen med fördjupande reportage. Mellan 1982 och 1988 var Odlander Rapports redaktionschef. Han var anställd på Sveriges Television fram till 1996.

Odlander har varit ordförande i Föreningen Riksdagsjournalisterna och Publicistklubben. Efter 1990 brukade han gården Bjursätter i Södermanland. Han har varit ordförande i Sörmlands Köttproducentklubb mellan 2000 och 2002 samt var från 2001 styrelseordförande i Sörmlandsturism AB. 

Från 1978 till sin död var Odlander gift med journalisten Christina Jutterström.  Ingemar Odlander är begravd på Uppsala gamla kyrkogård. Han hade fyra barn, bland andra Jens Odlander och Johanna Odlander.

Referenser

Män
Födda 1936
Avlidna 2014
Svenska journalister under 1900-talet
Svenska TV-programledare
Utrikeskorrespondenter
Personer från Hästveda socken
Gravsatta på Uppsala gamla kyrkogård
Gunilla Larsson

Gunilla Larsson, född 14 januari 1945 i Göteborg, är en svensk skådespelare.

Karriär
Hon är utbildad på Statens scenskola i Malmö  1972–1975.

Larsson var verksam vid Skånska teatern i Landskrona fram till 1986. Gunilla Larsson har varit verksam vid Stockholms stadsteater, Dramaten, Uppsala Stadsteater, Malmö Stadsteater, Borås Stadsteater, Riksteatern, Unga Riks och Teater Västernorrland.

Familj
Gunilla Larsson är dotter till skådespelaren Egon Larsson och sångerskan Gun Larsson och syster till skådespelaren Chatarina Larsson och pianisten och kompositören Lalle Larsson.

Filmografi

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser 

Kvinnor
Svenska skådespelare
Alumner från Teaterhögskolan i Malmö
Födda 1945
Levande personer
Skådespelare från Göteborg
Britt-Louise Tillbom

Britt-Louise Tillbom född 23 maj 1942 i Bromma, är en svensk skådespelare. 

Hon regisserade amatörteatergruppen Teater i Glasriket i deras uppsättning av "Lysistrate".

Hon var 1973–1979 gift med skådespelaren Lasse Petterson (1935–2019) och fick med honom barnen Martina (född 1968), Andreas (född 1971) och Sandra (född 1973).

Filmografi (urval)
1972 –  Magnetisören (TV)
1974 –  Brända tomten (TV)
1976 – Mina drömmars stad  
1978 –  Strandvaskeren (TV-serie)
 
1982 – Avgörandet
2003 – En utflykt till månens baksida

Teater

Roller (ej komplett)

Källor

Noter 

Brommabor
Kvinnor
Födda 1942
Levande personer
Skådespelare från Stockholm
Kjell-Hugo Grandin

Kjell-Hugo Grandin, född 6 juli 1941 i Uppsala, är en svensk skådespelare.

Filmografi

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser

Externa länkar
 

Svenska skådespelare
Födda 1941
Män
Levande personer
Skådespelare från Uppsala
Romfördragen

Romfördragen är två olika fördrag inom Europeiska unionen som båda undertecknades den 25 mars 1957 i Rom, Italien, av företrädare för Belgien, Frankrike, Italien, Luxemburg, Nederländerna och Västtyskland:
 fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen (EEG-fördraget), och
 fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen (Euratom-fördraget).

Fördragen trädde i kraft den 1 januari 1958 efter att ha ratificerats av alla medlemsstater i enlighet med deras respektive konstitutionella bestämmelser.

Genom fördragen upprättades Europeiska ekonomiska gemenskapen (EEG) och Europeiska atomenergigemenskapen (Euratom). De nya gemenskaperna delade en gemensam församling (sedermera Europaparlamentet) och en domstol (EG-domstolen, sedermera EU-domstolen) tillsammans med den sedan tidigare upprättade Europeiska kol- och stålgemenskapen. Däremot fick de nya gemenskaperna var sitt eget ministerråd och var sin egen kommission. Genom fusionsfördraget, som trädde i kraft den 1 juli 1967, slogs dock de parallella råden och kommissionerna ihop, och det bildades ett enda ministerråd och en enda kommission för Europeiska gemenskaperna.

Till skillnad från Parisfördraget ingicks Romfördragen på obegränsad tid och fördragen gäller därför fortfarande. De har dock ändrats i flera omgångar, bland annat genom Maastrichtfördraget, Amsterdamfördraget, Nicefördraget och Lissabonfördraget.

Se även 
 Europeiska unionens fördrag
 Parisfördraget
 Romfördraget

Referenser 

Europeiska gemenskaperna under 1950-talet
Europeiska unionens fördrag
Rolf Sohlman

Rolf Peter Ragnarsson Sohlman, född 12 mars 1954 i Stockholm, är en svensk skådespelare, regissör, filmproducent och manusförfattare.

Biografi
Rolf Sohlman är son till Ragnar Sohlman och regissören Karin Falck samt bror till Anna Sohlman och sonson till Rolf R:son Sohlman.

Han debuterade i tonåren som skådespelare i manliga huvudrollen i Roy Anderssons En kärlekshistoria (1970) och har sedan medverkat i ett antal TV-serier och filmer, däribland den brittiska serien Freewheelers (1972). Han regidebuterade med tv-dramat Pappa är död (1982) på Sveriges Television med en namnkunnig rollista och har därefter regisserat ett flertal tv-serier och till stor del skapat Vänner och fiender samt SVT:s underhållningsserie Tack för kaffet (1991).

Sohlman har tillsammans med Johan Mardell skapat produktionsbolagen Jarowskij, IFTS - Institute Film et Television Scandinave AB och Pampas Produktion AB (producerar reklam, långfilm och TV).

Filmografi 
 Roller

2020 – Valla Villekulla (kortfilm)
2022 – Fiktiv granskning

 Regi
1982 – Pappa är död (TV-film)

1991 – Barnens Detektivbyrå (TV)
 
1992 – Kusiner i kubik (TV-serie)  
1992 – Rederiet (TV-serie)  
1995 – Anmäld försvunnen (TV-serie)  
1996 – Vänner och fiender (TV-serie)  
1999 – Lukas 8:18 (TV-serie) 

 Produktion

1999 – Lukas 8:18 (TV-serie)

Referenser
Rolf Sohlman på Internet Movie Database (engelska)

Noter

Externa länkar
Rolf Sohlman på Svensk Filmdatabas
Rolf Sohlman på Svensk Mediedatabas
Rolf Sohlman på Internet Movie Database (engelska)
IFTS

Svenska filmproducenter
Svenska TV-regissörer
Svenska skådespelare
Skådespelare från Stockholm
Regissörer från Stockholm
Manusförfattare från Stockholm
Rolf
Födda 1954
Levande personer
Män
Eva Callenbo

Eva Kristina Callenbo, född 27 april 1962 i Stockholm, svensk skådespelare, författare, manusförfattare och redaktör. Hon är dotter till regissören Bernt Callenbo. Gift med programledaren och journalisten Thabo Motsieloa.
Eva Callenbo började som figurant på Dramaten 1983 där hon medverkade i Ingmar Bergmans uppsättningar av Kung Lear och Fröken Julie. Därefter har hon spelat i bl.a. En midsommarnattsdröm, Min Syster och på Borås stadsteater i Rädsla, Bomi Bitt och Tolvskillingsoperan. Callenbo har medverkat i flertalet TV- produktioner som Begriper du inte att jag älskar dig och Nya Dagbladet.
Sitt första manus Kan du inte klippa naglarna skrev Callenbo tillsammans med Paula Ternström. Efter följde en rad TV-serier, pjäser och filmer så som Skilda världar och Nya Tider (även upphovsman) för TV4, Du bestämmer, Vår Bästa Tid är nu, Mördande intelligens, Min Syster tillsammans med Marianne Scheja och Rädsla tillsammans med Göran Parkrud. Callenbo är även medförfattare till Tomten är far till alla barnen.
Som redaktör har Callenbo arbetat i flera TV - produktioner bl.a. Svenska Idrottsgalan, Dagar som skakade Sverige, Antikdeckarna och Trädgårdstoppen. Hon har skrivit tre barnböcker i serien Wilma & Happy, ljudboksserien LivetX3 tillsammans med Tomas Blom och Magnus Abrahamsson för Storytel, samt producerat galorna The Blitz på Göta Lejon.

Källor

Externa länkar

 

Svenska manusförfattare under 2000-talet
Svenska författare under 2000-talet
Svenska författare av barn- och ungdomslitteratur
Svenska skådespelare under 2000-talet
Skådespelare från Stockholm
Födda 1962
Levande personer
Kvinnor
Projekt Kvinnliga huvudpersoner
Manusförfattare från Stockholm
Emile Berliner

Emile Berliner, född 20 maj 1851 i Hannover, död 3 augusti 1929 i Washington, D.C., var en tysk-amerikansk uppfinnare som uppfann grammofonen.

Han emigrerade till USA 1870 och blev amerikansk medborgare 1881. Bland hans uppfinningar märks mikrofonen 1877, senare utvecklad praktiskt av Alexander Graham Bell, samt grammofonen 1887. Han utarbetade och fulländade också en metod att ta kopior av inspelade grammofonskivor, och konstruerade en explosionsmotor med roterande cylindrar, och var den förste som vid flygtekniska experiment använde sig av en sådan motor 1908.

I sin födelsestad Hannover startade han 1898 Deutsche Grammophon Gesellschaft, ett företag som överlevt två världskrig. Berliner Grammophone Company blev senare RCA Victor, som är ett världsföretag inom grammofonindustrin.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Externa länkar

Berliner Registry Projekt - hemsida om Berliner, hans skivor, grammofoner m m
Musee des ondes Emile Berliner

Tyska uppfinnare
Mottagare av Franklinmedaljen
Personer från Hannover
Födda 1851
Avlidna 1929
Män
Svensk uppslagsbok
Berings hav

Berings hav (, ) är Stilla havets nordligaste randhav, beläget mellan Sibirien med Kamtjatkahalvön i väst, Alaska i öst och den utifrån Alaska långsträckta ögruppen Aleuterna i syd. Berings hav är förbundet med Norra ishavet genom Berings sund i norr. Det har en yta på 2,27 miljoner kvadratkilometer. I nordöstra delen är havet grunt (maxdjup drygt 200 meter) med flera stora öar, medan i sydväst finns djup på cirka 3 500 meter. Kusterna är rika på stora vikar.

Havet är uppkallat efter Vitus Bering, en dansk upptäcktsresande i rysk tjänst, som utforskade havet 1728 och 1741.

Historia 
Under senaste istiden för cirka 10 000 år sedan fanns vid norra delen av Berings hav en genomgående landbrygga mellan Asien och Amerika med namnet Beringia. Dessutom fanns i södra delen en landbrygga från Kamtjatka till Alaska längs dagens kedja av öar. Den senare var däremot inte helt genomgående utan delad i två delar genom en gravsänka. Enligt allmänt antagna teorier flyttade Amerikas ursprungsbefolkning över dessa förbindelser till kontinenten. Vid istidens slut översvämmades området då isarna smälte, havsbottnen sjönk cirka 125 meter och området fick det utseende det har i dag.

USA köpte 1867 Alaska och Pribiloföarna från Ryssland genom det så kallade Alaskaköpet. I samband med förhandlingarna förklarade Ryssland att landet bara gör territoriellt anspråk på sina kustlinjer. USA såg chansen att förklara alla övriga delar av Berings hav för sitt territorium, något som orsakade konflikt med Kanada och Storbritannien som fiskade och jagade sälar i området. Konflikten löstes 1892 i en domstol i Paris som slog fast att USA bara har rätt till sina kustlinjer. Dessutom blev säljakten reglerad för att säkra det minskande beståndet.

Fauna 

I Berings hav lever flera utrotningshotade valarter som grönlandsval, blåval, sillval, sejval, knölval och kaskelot, samt den mest utrotningshotade, stillahavsnordkaparen. Andra typiska havsdäggdjur som lever här är valross, Stellers sjölejon, nordlig pälssäl, vitval och späckhuggare samt, i havets norra del, isbjörn.

Havet har även större betydelse för världens havsfåglar. Här ruvar cirka 20 miljoner individer av 30 olika arter havsfåglar. Typiska arter är tofslunne (Fratercula cirrhata), gulnackad albatross (Phoebastria albatrus), glasögonejder (Somateria fischeri) och beringmås (Rissa brevirostris). Många havsfåglar är endemiska för havet.

Två arter, Stellers sjöko (Hydrodamalis gigas) och glasögonskarv (Phalacrocorax perspicillatus), är redan utdöda på grund av intensiv jakt. Dessutom dog en underart av kanadagås, Branta canadensis asiatica, ut då den jagades av människor och på grund av råttor som följde med till öarna där gåsen ruvade.

I vattnet lever ett flertal fiskar, och 419 olika arter har hittills beskrivits.

Referenser

Noter 

Bihav
Stilla havet
Carl-Axel Heiknert

Carl-Axel Erik Heiknert, född 10 september 1924 i Värnamo, Jönköpings län, död 12 oktober 1981 i Stockholm, var en svensk skådespelare, regissör och teaterchef.

Biografi 
Carl-Axel Heiknert var son till Erik Hjalmar Johansson och dennes hustru Hevi, född Nilsson. Efter studentexamen i Jönköping studerade han vid Lunds universitet 1945–1946, men avbröt studierna för att söka till Dramatens elevskola, där han dock inte kom in. Istället studerade han vid Gösta Terserus teaterskola 1946–1947. År 1947 grundade han teatern Studio Elddonet i Stockholm.

År 1948 engagerades Heiknert vid Wasa Teater i Vasa i Finland, där han var konstnärlig ledare 1948–1950 och 1951–1952. Åren 1950–1951 var han konstnärlig rådgivare vid Arvid Englinds teaterförlag och 1952–1954 var han vice VD där. Han var chef för Folkets Hus-teatern i Göteborg 1954–1957 och för Uppsala stadsteater 1957–1961. Därefter återvände han till Finland och Svenska Teatern i Helsingfors, där han var anställd mellan 1962 och 1965. Åren 1965–1968 var han chef för Åbo svenska teater, innan han gick tillbaka till Svenska Teatern, där han blev kvar till 1973. Under 1970-talets senare del var han som frilans verksam i Finland, innan han 1979 flyttade tillbaka till Sverige och Dramaten, där han var verksam till sin död. Han spelade samtidigt även vid TV-teatern.

Heiknert var gift två gånger, först med skådespelaren Lili Landre (1926–1993) och sedan, från 1966 till sin död, med skådespelaren Christina Indrenius-Zalewski (född 1938).

Heiknert hade ett grovhugget ansikte och en allvarlig utstrålning och fick därför ofta spela obehagliga roller, till exempel som hantlangare i Gangsterfilmen (1974) och som polismannen Palmon Harald Hult i Bo Widerbergs Mannen på taket (1976).

Filmografi

Teater

Roller (ej komplett)

Regi

Referenser

Externa länkar 
 

Svenska teaterchefer under 1900-talet
Svenska scenskådespelare
Svenska teaterregissörer
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska regissörer under 1900-talet
Personer från Värnamo
Födda 1924
Avlidna 1981
Män
Gargnäs

Gargnäs (sydsamiska Draehkie, umesamiska Dráhkie) är en småort i Sorsele kommun. Orten är belägen cirka 50 km sydost om centralorten Sorsele på det smala näset mellan Gargån och Hemsjön.

Etymologi
Gargnäs, Gargån och lappskattelandet Karko (se nedan) har fått sina namn efter det samiska ordet 'kárku', vilket betyder en mindre sträcka torr mark på myr eller mellan myrar.

Gargnäs har ibland också kallats för Dragnäs. Detta har givit upphov till det nuvarande umesamiska namnet Dráhkie. 'Drag' är ett svenskt dialektord som betyder 'smal landtunga'.  Eftersom byn är ett långsmalt näs mellan Gargån och Hemsjön sägs det, att samerna tyckte att detta näs var särskilt lämpat för att dra över sina båtar.

Historia
Området där Gargnäs ligger ingick i början av 1700-talet i lappskattelandet Karko. Vid platsen Draati på näset mellan Gargån och Hemsjön fanns en gammal renvall, där samerna under någon period haft ett viste. På själva renvallen insynades 1756 nybygget Gargnäs av Hans Mårtensson, son till samen Mårten Turesson och Barbro Hansdotter, som i sin tur var dotter till den förste klockaren i Sorsele, Hans Ersson. Hans Mårtensson övertog även skatten för lappskattelandet Karko. Några år senare anslöt sig brodern Nils, som övertog hälften av de ägor som Hans hade brutit upp.

Befolkningsutveckling

Samhället
I Gargnäs finns Gargnäs kyrka som är en träkyrka från 1911.

Gargnäs har ett eget gräsflygfält, även kallat Garglanda.

Källor

Externa länkar 
 Gargnäs hemsida
 Gargnäs flygfält

Orter i Sorsele kommun
Tidigare tätorter i Västerbottens län
Småorter i Sverige