kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Lotteririksdagen

Lotteririksdagen eller jämviktsriksdagen kallades det parlamentariska förhållande som rådde i Sveriges riksdag från valet 1973 till valet 1976. Socialdemokraterna och Vänsterpartiet Kommunisterna fick 1973 tillsammans 175 mandat, exakt lika många som Moderaterna, Centerpartiet och Folkpartiet fick tillsammans.

Den socialdemokratiska regeringen Palme satt kvar och hävdade att detta var allmän praxis vid liknande tillfällen. Centerledaren Thorbjörn Fälldin ansåg dock att regeringen borde avgå, främst med hänvisning till att den inte fått förnyat förtroende från folket. Fälldin sade även att han trodde på nyval innan året 1973 skrevs till handlingarna, detta blev dock inte fallet.

Läget gjorde att man enligt grundlagen var tvungen att vidta lottning vid de frågor där riksdagen inte kunde enas och i flera omröstningar vidtogs lottdragning. Generellt är dock bilden att partierna undvek att låta lotten avgöra utan hellre kompromissade. Lottningar avgjorde endast en mycket liten del av ärendena. Under år 1974 genomfördes 31 lottningar och under våren 1975 totalt 42. Under riksmötet 1975/76 avgjorde lotten 79 av totalt 1 150 voteringar, det vill säga 6,9 procent. Av dessa 79 lottdragningar vann det socialistiska blocket 39 gånger och det borgerliga blocket 40 gånger.

I de 16 riksdagsutskotten fördelades platserna så att de två blocken gavs majoritet i hälften var.

Efter denna mandatperiod infördes 349 platser i riksdagen för att förhindra att detta skulle kunna uppstå igen. Varför inte en sådan ändring gjorts tidigare var troligen för att man i svensk politik inte varit i närheten av ett sådant läge innan valet 1973. Det hävdades även att Socialdemokraterna efter nära 40 år i regeringsställning inte trodde att det var möjligt att de skulle få lämna ifrån sig regeringsmakten, då de under lång tid haft mellan 45 och 50 procent av rösterna. Ur socialdemokratisk synvinkel var då en ändring av antalet platser i riksdagen onödigt. Om ändå ett eventuellt dödläge mot förmodan skulle inträffa skulle det vara till sittande regerings (det vill säga socialdemokratisk) fördel, vilket också blev fallet.

Referenser 

Sveriges politiska historia
Sveriges riksdags historia
Sverige under 1970-talet
Pedro Álvares Cabral

Pedro Álvares Cabral, född 1467 eller 1468 i Belmonte i Castelo Branco, död omkring 1520 i Santarém, var en portugisisk sjöfarare.

Cabral ledde Portugals andra expedition till Indien med Bartolomeu Dias som biträdande befälhavare. Deras expedition var till skillnad från Vasco da Gamas första expedition stödd även av privata finansiärer. Den största finansiären var Bartolomeio Marchioni, en skeppsredare från Florens. Befälhavarens och besättningens ekonomiska ersättning för expeditionen var bestämd på förhand.

Cabral avseglade från Portugal 9 mars 1500 med 13 fartyg och 1 200 män i besättning och trupper. Seglatsen gick först över till Brasilien, för att man sedan skulle kunna dra nytta av västliga vindar. Vid ankomsten till Brasilien gjorde Cabral för Portugals räkning anspråk på detta territorium.

Vid passagen förbi Godahoppsudden förlorade man sedan fyra av skeppen, bland annat det skepp som Dias varit ombord på. Man nådde fram till hamnstaden Kilwa i nuvarande Tanzania i slutet av juli och slutligen Calicut 13 september 1500.

Väl i Indien råkade Cabral ut för kulturella problem. De tolkar som han engagerade vid framkomsten visade sig vara lågkastiga, vilket förolämpade handelsmännen i Calicut. Efter tio veckor hade Cabral bara lyckats lasta två av sina fartyg med kryddor. Det hela slutade med att Cabral sjanghajade ett arabiskt handelsfartyg, sänkte ett antal andra skepp och började bombardera staden med sitt fartygsartilleri. Cabral seglade vidare till Cochin, där affärerna gick bättre för honom. Innan hemfärden anträddes besökte man också Cannanore. 

Endast 5 av de 13 fartygen kom tillbaka till Portugal, men resan blev ändå en ekonomisk framgång, tack vare lasten med kryddor.

Referenser

Noter

Portugisiska upptäcktsresande
Födda 1460-talet
Avlidna 1520
Män
Upptäcktsresande under 1500-talet
Ramayana

Ramayana (sanskrit: Historien om Rama), är ett indiskt epos från omkring 200-talet f.Kr. som tros vara nedtecknat av Valmiki. Det är redigerat av Tulsidas (1532-1623). Verket består i olika upplagor av mellan 24 000 och 43 000 strofer om vardera 16 stavelser. Det använder cantoindelning

Ramayana berättar om Ramas äventyr, vilken tillsammans med sina bröder var en inkarnation av guden Vishnu. Berövad sin kungatron i Ayodhya lierar sig Rama med apkungen Sugriva, och dennes general Hanuman. Slutligen dödar Rama demonen Ravana med en förgylld pil och återtar sin tron.

Vidare läsning
 2000 - 
 2006 - 

Epos
Indiens språk och litteratur
Spiralgalax

En spiralgalax är en samling av ett relativt stort antal stjärnor (storleksordningen 10-100 miljarder), där majoriteten befinner sig i en flat diskusliknande skiva. Mitten av denna skiva är ofta mer eller mindre klotformig, och ytterkanterna består av en eller flera armar som är vindade runt centrum. Dessa armar består av områden där stjärntätheten är relativt sett större. De är rika på interstellära medier som stoft och gas och innehåller till största del unga, blå stjärnor medan det finns äldre, röda stjärnor i centrum.

Några få, framförallt äldre stjärnor, finns i områdena 'över' respektive 'under' skivan i den så kallade halon.

Beroende på åt vilket håll armarna är riktade under galaxens rotation kan dessa klassificeras i två typer, släpande och ledande. Släpande armar på galaxen snurrar med sina ytterspetsar riktade mot (=baklänges i) galaxens rotationsriktning. Ytterspetsen på en ledande arm pekar i samma riktning som rotationen. Släpande armar har visat sig vanligast och några exempel på sådana spiralgalaxer är Andromedagalaxen (också känd som M31) och Vintergatan, vilken är den galax som vår sol tillhör. Till den andra gruppen hör bland några få NGC 4622, som har de yttre armarna ledande.
En bakvänd spiralgalax är en typ av galax där armarna tycks leda rotationriktningen. I de flesta spiralgalaxer, som Vintergatan, släpar armarna efter kärnan i dess rotationsriktning, som om de följde i dess kölvatten. Binney & Tremaine (1987) reder ut dessa begrepp i kapitel 6 av sin bok.

Se även 
 Stavgalax
 Galax
 Galaxhop
 Stjärnhop

Referenser

Externa länkar

Galaxtyper
Klassisk logik

Inom den klassiska logiken utgår man från att alla påståenden antingen är sanna eller falska. Det får som konsekvens att givet ett påstående P är utsagan P eller icke P en tautologi, det vill säga, alltid sann oberoende av vad påståendet P är, till exempel "Antingen regnar det eller så regnar det inte". Påståendet P eller icke P brukar kallas lagen om det uteslutna tredje.

Som exempel på icke-klassisk logik kan nämnas intuitionistisk logik.

Se även 
 Sanningsvärde
 Logik

Delområden inom logik
Lista över litterära genrer

Detta är en lista över litterära genrer. Skönlitteraturen delas normalt in i tre huvudgenrer, nämligen epik, lyrik och dramatik.

Epik
Epik, ibland även tvivelaktigt kallat prosa, är den berättande genren. Hit räknas berättande, fiktiva texter men även icke-fiktiva berättande texter kan, med en episk framställning räknas hit. Inom science fiction har genom de årliga Hugo- och Nebulaprisen etablerats en norm för att på engelska benämna ett alster utifrån dess längd. På svenska har de fyra kategorierna översatts till roman, kortroman, långnovell respektive novell.

Romanen
är idag den absolut vanligaste genren.
Bildningsroman
Künstlerroman
Universitetsroman
Brevroman
Dagboksroman
Pikareskroman
Äventyrsroman
Kriminalroman
Thriller
Historisk roman

Kortprosa
Fabel
Berättelse (Historia)
Historiett
Krönika
Legend
Miniatyr
Myt
Novell
Novellett
Parabel
Saga
Folksaga
Konstsaga
Skiss

Lyrik

Bunden vers
I det här fallet är det viktigt att göra skillnad på begreppen genre och versmått. Vad som här listas är lyrikgenrer; en ram för en hel dikts utformning. Ett versmått, å andra sidan, är egentligen endast en ram för en vers utformning, det vill säga endast versraden.
Alexandrin
Canzon
Distikon
Elegi
Haiku
Sapfisk strof
Sonett

Fri vers

Prosadikt

Dramatik
Aristoteles författade på 350-talet f.kr. sin poetik Om diktkonsten som kan sägas ligga till grund för mycket av det västerländska litteraturtänkandet. I hans tid var dramat den övervägande litteraturformen och han delade in det i två genrer: Komedien och Tragedien. Modernt drama är dock ofta svårt att inplacera i något av dessa fack och måste få hamna under en egen överrubrik.

Komedi
Lustspel
Satyrspel

Tragedi

Moderna genrer
Musikal
Operett

 
Genrer
D-mark

D-Mark, tyska mark eller även Deutsche Mark (DM) var den valuta som användes i Västtyskland och det återförenade Tyskland fram till införandet av euron år 2002. Valutakoden var DEM. Valutaenheten 1 mark indelades i 100 pfennig.

Valutan D-mark infördes den 21 juni 1948 i den västra delen av det ockuperade Tyskland, som kontrollerades av de allierade Frankrike, Storbritannien och USA, och gällde 22 maj 1949. Vid grundandet av Förbundsrepubliken Tyskland (det vill säga Västtyskland) den 23 maj 1949 förblev D-marken den officiella valutan i den nya nationen.

Den östra delen av det ockuperade Tyskland, som kontrollerades av Sovjetunionen, Östtyskland (DDR), införde från 1951 Deutsche Mark (der Deutschen Notenbank) som den officiella valutan. 

D-mark ersatte den tidigare Reichsmark (riksmark) som infördes 1924. Goldmark infördes 1873 som ersattes av papiermark 1914. Valutan användes också i vissa delar av Balkanhalvön, bland annat i Kosovo, Montenegro samt Bosnien och Hercegovina. 

Vid övergången till euro fastställdes slutkursen 2002 till 1 EUR = 1,95583 DEM.

Användning 
D-marken gavs ut av Deutsche Bundesbank (DBB), som grundades 1957 och ersatte den tidigare Bank deutscher Länder. Bundesbank har huvudkontoret i Frankfurt am Main och är medlem i Europeiska centralbankssystemet. Bundesbank har garanterat att alla D-mark i kontanter kan växlas in mot euro utan tidsgräns; inväxlingen kan dock endast göras på Bundesbanks regionkontor i Tyskland eller bankens filialer i samma land.

Sedlar

Valörer 
 Mynt: 1, 2 och 5 mark
 Underenhet: 1, 2, 5, 10 och 50 pfennig
 Sedlar: 5, 10, 20, 50, 100, 200, 500 och 1000 mark

Referenser

Se även 
 Papiermark
 Konvertibilna marka

Externa länkar 

 Centralbanken Deutsche Bundesbank
 DEM-sedlar

Tysklands ekonomiska historia
Ej längre existerande valutor inom euroområdet
Bildanden 1948
Upplösningar 2002
Idiom (programmering)

Ett idiom är ett typiskt eller rekommenderat sätt att göra någonting i ett programspråk.

Exempel: idiomet för en inkrementell slinga i programspråket C++ är:

Se även
Idiom (språk)

Programmering
Idiom (språk)

Idiom har två betydelser på svenska. Den äldre svenska betydelsen – den enda som finns med i Svenska Akademiens ordbok (1933) – är att idiom betyder en språklig varietet: ett språk eller en dialekt. Att något är idiomatiskt innebär då att det är karakteristiskt, säreget och språkriktigt korrekt för ett språk eller en dialekt. Idiomatiskt uttal innebär att man uttalar ett språk ”som en infödd”.

En nyare språkvetenskaplig betydelse är att ett idiom är en fast fras som ingår i en språkvarietet, där betydelsen inte framgår av de enskilda ordens betydelser. ”Byta fot” är ett idiom, för man kan inte se att ”byta fot” betyder ”plötsligt ändra åsikt”, genom att se på vad ”byta” och ”fot” betyder. En synonym till ”idiom” i denna betydelse är idiomatiskt uttryck.

Inom lingvistiken är det fraseologin som ägnar sig åt idiom. Idiomatiska uttryck är talesätt som kan infogas i meningar och anpassas grammatiskt. Man kan till exempel ändra tempus på ”byta fot”: ”Han bytte fot” eller ”Han kommer kanske att byta fot”. På detta vis skiljer idiom sig ifrån ordspråk som består av en fast fullständig mening som inte förändras utan upprepas ordagrant. 

Idiomatiska uttryck består av två eller flera ord (lexem) som i sin sammansättning har en specifik betydelse. Dessa talesätt vållar ofta problem vid översättning mellan olika språk om de översätts ordagrant. I bästa fall hittar man ett motsvarande idiom i målspråket, men ofta kan man inte fullt ut få med den betydelse som avsågs i originalspråket.

Bland nybörjare i ett språk är idiomen bland det svåraste att få grepp om, eftersom de sällan finns listade i böcker och ordlistor. Språkläroböcker tar oftast bara med de allra mest vardagliga och vanliga.

Många av de svenska idiomen är lånade och översatta från andra språk, ibland felöversatta. En övervägande del av svenska idiom och ordspåk har sitt ursprung i Bibeln eller i latinska, grekiska, arabiska, engelska, franska eller tyska uttryck och visdomsord.

För exempel, se Lista över svenska idiomatiska uttryck.

Se även
 Ordspråk och Lista över svenska ordspråk
 Lista över svenska idiomatiska uttryck
 Liknelse
 Sammansättning (lingvistik)
 Stilfigur
 Idiom (programmering)

Källor
Nationalencyklopedin
Bevingat, Birgitta Hellsing, Magdalena Hellquist och Anders Hallengren, 2:a upplagan, cirka 500 sidor, 2005. 
Bevingade ord och andra talesätt, Pelle Holm, 14:e upplagan, cirka 370 sidor, 1985. 
Ordspråk och talesätt, Pelle Holm, 394 sidor, 1975.

Noter

Externa länkar

www.livet.se/ord/källa/idiom - Tusentals svenska Idiom förklarade samt med engelsk översättning

Ordspråk och talesätt
Tuvalu (film)

Tuvalu är en tysk svart-vit stumfilm från 1999 regisserad av Veit Helmer.

Handling
Ett förfallet badhus drivs av en blind man, hans hustru och deras son Anton som gör allt jobb. Han blir förälskad i Eva som kommer till badhuset med sin far. När Eva och hennes far förlorar sitt hem kommer de till badhuset för att stanna. En dag faller en del av taket ner och fadern dör. Eva lägger skulden på Anton. Kan han återvinna hennes hjärta, få badhuset godkänt vid en noggrann inspektion och hålla sina föräldrar i arbete? Någonstans där ute väntar paradisön Tuvalu.

Om filmen
Filmen är inspelad i Sofia och Varna i Bulgarien. Den hade världspremiär i oktober 1999 vid Chicago International Film Festival.

Rollista
Denis Lavant – Anton
Chulpan Khamatova – Eva
Philippe Clay – Karl
Terrence Gillespie – Gregor
Catalina Murgea – Martha
E.J. Callahan – inspektör
Djoko Rosic – Gustav

Utmärkelser
1999 – Ghent International Film Festival – FIPRESCI Prize, Veit Helmer
1999 – Hof International Film Festival – Best New Director Promotional Award, Veit Helmer
1999 – Hof International Film Festival – Production Design Award, Alexander Manasse
1999 – Kinofest Lünen – Award of the City of Lünen, Veit Helmer
1999 – Kinofest Lünen – Editing Award, Araksi Muhibyan
1999 – Molodist International Film Festival – Publikens pris, Veit Helmer
2000 – Bayerska filmpriset – Bästa regi, Veit Helmer
2000 – Birmingham Sidewalk Moving Picture Festival – Visionary Production Award, Veit Helmer
2000 – Espoo Ciné International Film Festival – Grand Prize of European Fantasy Film in Silver, Veit Helmer
2000 – Fantasporto – Publikens pris, Veit Helmer
2000 – Fantasporto – International Fantasy Film Special Jury Award, Veit Helmer
2000 – Max Ophüls Festival – Publikens pris, Veit Helmer
2000 – Mediawave – Grand Prize, Veit Helmer
2000 – Montréal Comedy Festival 'Just for Laughs' – Bästa manus, Veit Helmer och Michaela Beck
2000 – Montréal Comedy Festival 'Just for Laughs' – Juryns specialpris, Veit Helmer
2000 – Puchon International Fantastic Film Festival – Bästa spelfilm, Veit Helmer
2000 – Slamdance Film Festival – Vision Award for Cinematography, Emil Hristow
2000 – Sweden Fantastic Film Festival – Publikens pris för bästa spelfilm, Veit Helmer
2001 – Málaga International Week of Fantastic Cinema – Bästa skådespelare, Denis Lavant
2001 – Málaga International Week of Fantastic Cinema – Bästa foto, Emil Hristow
2001 – Málaga International Week of Fantastic Cinema – Bästa regi, Veit Helmer
2001 – Málaga International Week of Fantastic Cinema – Unga juryns pris, bästa spelfilm, Veit Helmer
2001 – Tbilisi International Film Festival – Young Georgian Artists Award, Veit Helmer
2002 – Peñíscola Comedy Film Festival – Bästa debut, Veit Helmer

Externa länkar

Filmer 1999
Tyska dramafilmer
Tyska komedifilmer
Tyska romantikfilmer
Ring (matematik)

En ring är en algebraisk struktur betecknad R(+,·), på vilken finns två operatorer + och · sådana att:
 1. R är en abelsk grupp under addition, +.
 2. Multiplikationen ·, är binär, sluten, associativ och distributiv med avseende på addition.

Om multiplikationen har ett neutralt element, ofta betecknat med 1, så sägs ringen vara unitär. Om multiplikationen är kommutativ, så kallas ringen kommutativ.

Z, Q och R är kommutativa unitära ringar. Mängden 2Z av jämna heltal utgör en ickeunitär kommutativ ring.

Exempel 
På en urtavla finns tal mellan 1 och 12. Om man använder de fyra räknesätten och om resultaten av räkningarna endast anges med tal mellan 0 och 11, får man en kommutativ unitär ring, i vilken gäller att:
 1 + 1 = 2
 10 + 1 = 11
 11 + 1 = 12 = 0
 3 * 3 = 9
 3 * 4 = 12 = 0
 4 * 4 = 4 (16 - 12 = 4, visaren fortsätter på nästa varv)
 5 * 5 = 1 (25 - 12 - 12 = 1 , visaren går två varv)

Definition 
En ring är en struktur (S,*,+) som uppfyller

 (S, +) är en abelsk grupp:
S är sluten under addition: Om a och b är element i S är  ett element i S.
Additionen är associativ: För alla element a, b och c i S gäller att .
Det existerar ett neutralt element 0, för additionen: .
Additionen är inverterbar: För varje element a i S existerar ett b i S sådant att: .
Additionen är kommutativ: För alla a och b i S gäller .
 (S, *) är en semigrupp:
S är sluten under multiplikation: Om a och b är element i S är  ett element i S.
Multiplikationen är associativ: För alla element a, b och c i S gäller att .
 Operatorn * distribuerar över operatorn +, det vill säga för alla element a, b, och c i S så gäller a * (b + c) = (a * b) + (a * c) och (b + c) * a = (b * a) + (c * a)

En ring sägs vara en kommutativ ring om (S, *) är en kommutativ semigrupp, det vill säga om . En ring sägs vara unitär eller "ha en etta", om (S, *) är en monoid, det vill säga om det finns ett neutralt element med avseende på multiplikationen. Ofta underförstås att de betraktade ringarna är unitära och ibland också att de är kommutativa.
Exempel på ringar är:
 Ringen av heltal, Z.
 Ringen av gaussiska heltal Z[i], det vill säga mängden av tal på formen a + bi där a, b är heltal och där + och * är de gängse additions- respektive multiplikationoperatorerna.
 Ringen av polynom  i n variabler. Denna ring är koordinatringen för det n-dimensionella komplexa affina planet.
 Ringen av n×n-matriser
Samtliga dessa ringar är unitära och alla utom den sista är kommutativa.
 Ringen av de hela talen modulo 12, {0, 1, 2...11}, som har nolldelare.

Referenser 

Ringteori
Algebra
Matematiska strukturer
Algebraiska strukturer
Monacos Grand Prix

Monacos Grand Prix  är ett klassiskt stadslopp som körs på Circuit de Monaco i Monte Carlo i Monaco. Loppet har körts årligen med några undantag sedan . Monacos Grand Prix blev en deltävling i formel 1-VM . Det är idag det enda loppet med en tunnel. Loppet anses ofta vara det mest prestigefyllda Formel 1-loppet att vinna. Monacos Grand Prix utgör en del av den så kallade Triple Crown som innebär att ha vunnit de tre mest prestigefyllda motortävlingarna i världen. Indianapolis 500 och Le Mans 24 timmars utgör de övriga två loppen.

Vinnare Monacos Grand Prix
Ljusröd bakgrund betyder att loppet inte ingick i formel 1-VM.

Ljusgul bakgrund betyder att loppet ingick i Europamästerskapet för Grand Prix-förare.

* Sportvagnslopp

GP2-vinnare

Föregående bankonfigurationer

Anmärkningar

Referenser

kolumbus.fi
silhouet.com

Noter

Externa länkar

ACM - Automoble Club de Monaco

Formel 1-grand prix
Monacos Grand Prix
Sport i Monaco
Japans premiärminister

Japans premiärminister (日本国内閣総理大臣) är landets regeringschef. Premiärministern utses formellt av kejsaren: men måste ha stöd i underhuset för att kunna kvarstå i ämbetet, dvs. parlamentarism. Premiärministern, som måste vara vald till ledamot i Japans parlament, leder regeringens arbete och kan tillsätta och entlediga sina ministrar.

Premiärministerämbetet har funnits sedan den 22 december 1885, men det fick sin nuvarande utformning och grundlagsfästa befogenheter i samband med att 1947 års grundlag antogs. Premiärministern är högste befälhavare för Japans självförsvarsstyrkor.

Fumio Kishida är Japans nuvarande premiärminister sedan den 4 oktober 2021.

Lista över premiärministrar

Premiärministrar under Meiji 
 1885–88 Hirobumi Ito 
 1888–89 Kiyotaka Kuroda 
 1889–91 Aritomo Yamagata
 1891–92 Masayoshi Matsukata
 1892–96 Hirobumi Ito
 1896–98 Masayoshi Matsukata
 1898 Hirobumi Ito
 1898 Shigenobu Okuma 
 1898–1900 Aritomo Yamagata
 1900–01 Hirobumi Ito
 1901–06 Taro Katsura 
 1906–08 Kinmochi Saionji 
 1908–11 Taro Katsura
 1911–12 Kinmochi Saionji

Premiärministrar under Taisho 
 1912–13 Taro Katsura
 1913–14 Gonnohyoe Yamamoto
 1914–16 Shigenobu Okuma
 1916–18 Masatake Terauchi
 1918–21 Takashi Hara
 1921–22 Korekiyo Takahashi
 1922–23 Tomosaburo Kato
 1923–24 Gonnohyoe Yamamoto
 1924 Keigo Kiyoura
 1924–26 Takaaki Kato
 1926–27 Reijiro Wakatsuki

Premiärministrar under Showa 
 1927–29 Giichi Tanaka
 1929–31 Osachi Hamaguchi
 1931 Reijiro Wakatsuki
 1931–32 Tsuyoshi Inukai
 1932–34 Makoto Saito
 1934–36 Keisuke Okada
 1936–37 Koki Hirota
 1937 Senjuro Hayashi
 1937–39 Fumimaro Konoe 
 1939 Kiichiro Hiranuma
 1939–40 Nobuyuki Abe
 1940 Mitsumasa Yonai
 1940–41 Fumimaro Konoe
 1941–44 Hideki Tojo
 1944–45 Kuniaki Koiso
 1945 Kantaro Suzuki
 1945 Prins Naruhiko Higashikuni
 1945–46 Kijuro Shidehara 
 1946–47 Shigeru Yoshida
 1947–48 Tetsu Katayama
 1948 Hitoshi Ashida
 1948–54 Shigeru Yoshida
 1954–56 Ichiro Hatoyama 
 1956–57 Tanzan Ishibashi
 1957–60 Nobusuke Kishi
 1960–64 Hayato Ikeda
 1964–72 Eisaku Sato
 1972–74 Kakuei Tanaka 
 1974–76 Takeo Miki
 1976–78 Takeo Fukuda 
 1978–80 Masayoshi Ohira
 1980–82 Zenko Suzuki
 1982–87 Yasuhiro Nakasone
 1987–89 Noboru Takeshita
 1989 Sosuke Uno

Premiärministrar under Akihito

Premiärministrar under Naruhito

Källor

Fotnoter

Externa länkar

Bildanden 1885
 
Premiärministrar
Japan
Politik i Japan
Japans premiärminister