kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Astrix

Astrix, artistnamn för Avi Shmailov, född 5 december 1980 i Georgiska SSR, är en israelisk tranceproducent specialiserad på psykedelisk trance.

Historia 
Avi Shmailov föddes 1980 i Georgien i dåvarande Sovjetunionen. Han är bergsjude, och växte upp i Tel-Aviv i Israel.

Shmailov intresserade sig för musik redan under lågstadiet. Som tonåring började han syssla med trancemusik tillsammans med sina barndomsvänner. Han skapade musik tillsammans med "Alien Project" och "Atomic Pulse" men efter ett tag började han skapa egna låtar. 1997 började han producera musik och spela upp det i olika diskotek runt om i världen. 2002 fick han sitt genombrott med sitt andra album, Eye to Eye. Sen dess har han varit en av de mest framstående artister inom psykedelisk trance. Den musikstil han spelar är väldigt energisk och upplyftande fullon-trance som ofta spelas på morgonen på rave. I en intervju har Shmailov sagt att han har fått sin inspiration från artister som Linkin Park, Infected Mushroom och Tiesto.

Diskografi 
 Eye to Eye (HOMmega Productions, 2002)
 Artcore (HOMmega Productions, 2004)
 One Step Ahead (HOMmega Productions, 2008)
 Red Means Distortion (HOMmega Productions, 2010)
 He.Art (HOMmega Productions, 2016)''

Källor 

Israeliska musiker under 2000-talet
Israeliska musikproducenter
Män
Födda 1980
Levande personer
Mononymt kända personer
Kris (film)

Kris är en svensk dramafilm från 1946 med manus och regi av Ingmar Bergman.

Om filmen 
Filmen bygger på pjäsen Modershjärtat av dansken Leck Fischer som haft premiär i Helsingfors 1943, köpts av SF 1944 och som blev radiopjäs 1946. Bergman har berättat hur SF-chefen Carl Anders Dymling kom till honom i Helsingborg sedan alla tillfrågade tackat nej till att regissera:
-Jag gör vad för skit som helst, bara jag får göra film. Det var nämligen det jag åtrådde mest av allt, att få göra film. Dymling svarade "Då är det avgjort." Jag var nästan galen av lycka.

Filmen spelades in sommaren 1945. Efter tre veckor ville ateljéledningen och Harald Molander lägga ner inspelningen, men Dymling och Victor Sjöström ingrep. Bergman fick börja om från början. Filmen hade premiär den 25 februari 1946. Efter premiären kallade Bergman filmen för "ett präktigt fiasko". Medan filmen Hets, som gjorts på hans manus, givit 838 000 kronor i vinst blev förlusten för Kris 131 000.

Rollista (i urval) 

Inga Landgré – Nelly, 18 år
Stig Olin – Jack, skådespelare
Marianne Löfgren – Jenny, Nellys mor, Jacks älskarinna
Dagny Lind – fröken Ingeborg Johnson, Nellys fostermor
Allan Bohlin – Ulf, veterinär, inneboende hos fröken Ingeborg
Ernst Eklund – Ingeborgs farbror Edvard, läkare
Signe Wirff –  Jessie, Ingeborgs moster
Svea Holst – Malin, städerska hos Ingeborg
Arne Lindblad – borgmästaren
Julia Cæsar – borgmästarinnan
Siv Thulin – biträde i skönhetssalongen
Anna-Lisa Baude – kund i skönhetssalongen
Karl Erik Flens – Nellys balkavaljer
Margit Andelius – stadskamrerns fru på balen

Musik i filmen  
An der schönen blauen Donau, op. 314, kompositör Johann Strauss d.y., instrumental.
Frühlingsstimmen, op. 410, kompositör Johann Strauss d.y., instrumental.
Rosen aus dem Süden, vals, op. 388, kompositör Johann Strauss d.y., instrumental.
Il bacio (Kyssen), kompositör Luigi Arditi, text Gottardo Aldighieri.
Jitterbug, kompositör Charlie Norman, instrumental.

Externa länkar 
 
 

Svenska filmer 1946
Svenska dramafilmer
Filmer i regi av Ingmar Bergman
Filmmanus av Ingmar Bergman
Regidebutfilmer
Svenskspråkiga filmer
Sverige på film
Svenska 1940-talsfilmer
Svartvita filmer
Johann Heinrich Pestalozzi

Johann Heinrich Pestalozzi, född 12 januari 1746 i Zürich, död 17 februari 1827 i Brugg i kantonen Aargau, var en schweizisk pedagog och författare.

Asteroiden 2970 Pestalozzi är uppkallad efter honom.

Biografi 
Johann Heinrich Pestalozzi kom från en kalvinistisk familj. Fadern dog tidigt, och han växte upp under fattiga förhållanden med sin mor i Zürich där han studerade. Under ungdomsåren blev han vän med Johann Kaspar Lavater och intresserade sig för politik och sociala reformer. Intresset svalnade dock när han gifte sig, och han gjorde ett misslyckat försök inom jordbruksnäringen. När Frankrike invaderade Schweiz 1798 tog han hand om föräldralösa barn. Under sin samtid var han en levande legend för sitt personliga engagemang, sina böcker, och de skolor han förestod. Han prisades av Gottlieb Fichte, Germaine de Staël, Wilhelm von Humboldt, och Charles Maurice de Talleyrand, men han misslyckades med att vinna Napoleon Bonapartes förtroende.

Både i handling och författarskap framkommer Pestalozzis energiska idealism, tro på människans inneboende godhet och bildningens makt, och välvilja till de mindre lyckligt lottade. Det primära var för Pestalozzi att barn fick en förtroendefull och ömsint relation till sin mor, för det var med henne barnet började sin kultivering.

Pestalozzis pedagogiska metod brukar beskrivas som den praktiska tillämpningen av Rousseaus mer skönlitterärt framställda idéer. Pestalozzi har därför ofta kallats didaktiker. Avseende undervisningsmetodik innebär Pestalozzis teorier sammanfattningsvis att börja med enkla uppgifter och fortsätta med sammansatta, att begreppsbildning sker enligt ett schema som börjar med observation, och genom medvetandegörelse avslutas med verbalisering. Han har gjort sig känd som en förebild för en kärleksfull relation mellan lärare och elev, och för att ha sett varje barn som ett frö av en god natur som utbildningen ska odla. Han har haft ett mycket stort inflytande på införandet av folkskolor i hela Europa, inte minst i Sverige.

Även som författare har Pestalozzi blivit banbrytande. Han fick tidigt idén att skriva en uppbyggelig morallära för bönderna, och 1781 utkom han med bonderomanen Lienhard och Gertrud, som åtföljdes av ytterligare tre delar. Detta blev den första allmogeromanen.

Se även
Pestalozzi-Fröbel Haus

Referenser 

Tyskspråkiga författare
Schweiziska författare under 1700-talet
Schweiziska reformpedagoger
Män
Födda 1746
Avlidna 1827
Schweiziska författare under 1800-talet
Personer från Zürich
Per Sjöstrand

Nils Per Erik Sjöstrand, född 29 juli 1930 i Gustav Vasa församling i Stockholm, död 25 oktober 2008 i Viken, var en svensk skådespelare, regissör och  manusförfattare.

Biografi 
Sjöstrand studerade vid Dramatens elevskola 1951–1954 och engagerades efter studierna vid Dramaten fram till 1961. Han var chef för Helsingborgs stadsteater 1962–1968. Han engagerades på nytt vid Dramaten 1971. Vid sidan av teatern regisserade han också TV-serier, flera av dessa bygger på romaner eller pjäser av Vilhelm Moberg.

Han var gift 1956–1961 med skådespelaren Britt Olofsson och från 1963 med skådespelaren Gurie Nordwall.

Filmografi i urval

Skådespelare 

 (röst som Miraculix)

 (Klings röst på grund av att Ulf G. Johnsson drabbades av förkylning och lunginflammation.)

 (röst som Miraculix och Troubadix)

Regi 
1986 – Sammansvärjningen (TV)

 (TV)
1970 – Ett dockhem (TV)
1967 – Marknadsafton (TV)
1958 – Äventyr med gammal (TV)

Filmmanus 

1970 – Ett dockhem (TV)
1958 – Äventyr med gammal (TV)

Teater

Roller

Regi

Dramatik 
 Fantastiska familjen: barnpjäs (otryckt, för Helsingborgs stadsteater 1968)

Radioteater

Roller

Översättningar 
 Gaston-Armand de Caivallet, Robert de Flers och Etienne Rey: Äventyret: komedi i tre akter (La belle aventure) (otryckt översättning och bearbetning för Helsingborgs Stadsteater 1963)
 Leonard Kingston: Inget helgon precis!: komedi i tre akter (Travelling light) (otryckt översättning för Helsingborgs stadsteater 1965)
 Jacinto Benavente: Skälmarnas triumf (Los interess creados) (otryckt översättning för Helsingborgs stadsteater 1967)
 Fritz Hochwälder: Värdshuset: dramatiserad legend (Die Herberge) (otryckt översättning av Per Sjöstrand för Helsingborgs stadsteater 1960-tal?)
 Arnold Wesker: Fyra kvinnor (Four Portraits - Of Mothers) (otryckt översättning för Stockholms stadsteater 1990)

Bilder

Referenser

Externa länkar 
 

Svenska teaterregissörer
Svenska TV-regissörer
Svenska scenskådespelare
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska röstskådespelare
Svenska teaterchefer under 1900-talet
Svenska manusförfattare under 1900-talet
Svenska översättare under 1900-talet
Översättare från franska
Översättare från engelska
Översättare från spanska
Regissörer från Stockholm
Skådespelare från Stockholm
Manusförfattare från Stockholm
Översättare från Stockholm
Födda 1930
Avlidna 2008
Män
Manetta Ryberg

Manetta Desideria Ryberg, född Eriksson 24 oktober 1888 i Stockholm, död 19 april 1978 i Rimbo, var en svensk sångerska och skådespelare.

Biografi
Ryberg verkade bland annat vid Oscarsteatern men spelade 1938 även på Dramaten i pjäsen Kvinnorna av Clare Boothe Luce.

Hon var gift med skådespelaren Robert Ryberg. De är gravsatta i minneslunden på Skogskyrkogården i Stockholm.

Filmografi (urval)

Teater

Roller (ej komplett)

Noter 

Svenska skådespelare
Födda 1888
Avlidna 1978
Kvinnor
Skådespelare från Stockholm
Gravsatta på Skogskyrkogården i Stockholm
Robert Ryberg

Karl Robert Ryberg, född 23 augusti 1894 i Stockholm, död där 19 november 1966, var en svensk skådespelare och teaterdirektör. 

Han var gift från 1924 till sin död med skådespelaren Manetta Ryberg. De är gravsatta i minneslunden på Skogskyrkogården i Stockholm.

Filmografi i urval

Teater

Roller (ej komplett)

Regi

Radioteater

Referenser

Noter 

Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska teaterchefer under 1900-talet
Svenska scenskådespelare
Skådespelare från Stockholm
Gravsatta på Skogskyrkogården i Stockholm
Födda 1894
Avlidna 1966
Män
Elendil

Elendil, i J. R. R. Tolkiens sagovärld en av furstarna från Númenor som förhöll sig trogen valar och alver. 

Under Nùmenors sista konungs tid, Ar-Pharazôn, tillfångatogs Sauron och fördes till Nùmenor som fånge. Sauron lyckades dock snart att snärja flera mäktiga män, däribland kungen. Saurons lögner och svek gjorde att kungen och kungens män vände sig mot valar och alver och började dyrka Morgoth. Till slut mönstrade nùmenoranerna den största här som Midgård skådat för att segla mot Valinor
och strida mot valar för att få evigt liv. Detta ledde till Nùmenors fall. Vissa av nùmenoranerna var dock trogna valar och alverna, för dessa var Elendil ledare. Elendil och hans söner ledde de trogna i flykt från Nùmenor till Midgård och räddades undan Nùmenors fall.

Elendil och hans söner grundande rikena Arnor och Gondor i exil, med Elendil som högste konung. Efter Nùmenors fall flydde Sauron åter till Mordor och startade krig mot dessa riken. Elendil och den siste kungen bland högalverna, Gil-Galad, formade då en sista allians av människor och alver. De nedkämpade Saurons arméer men föll själva i striderna. Isildur, Elendils äldste son, högg med svärdet Narsil av Saurons finger och tog Härskarringen som arvegods till sin kungaätt.

Härskare av Gondor

de:Figuren in Tolkiens Welt#Elendil
Persuader

För boken av Lee Child se Dubbelspel

Persuader är ett power metal-band från Umeå.

Bandet bildades 1997. 2000 blev de signerade av skivbolaget Loud'n'Proud och släppte via dem sitt debutalbum The Hunter. Persuader vann sedan demotävlingen "Young Metal Gods" och fick åka till Tyskland för att spela in sin andra skiva, Evolution Purgatory. Innan bandet släppte sitt tredje album When Eden Burns år 2006 blev de signerade till Dockyard 1, som bland annat Piet Sielck (Iron Savior) var med och grundade. Uppföljaren till 2006 års album, The Fiction Maze, släpptes i januari 2014.

Medlemmar 
Nuvarande medlemmar
 Fredrik Hedström – basgitarr (1997– )
 Efraim Juntunen – trummor (1997– )
 Jens Carlsson – rytmgitarr (1997–2006), sång (1997– )
 Emil Norberg – sologitarr (2001– )
 Daniel Sundbom – rytmgitarr (2006– )

Tidigare medlemmar 
 Pekka Kiviaho – gitarr (1997–2001)

Diskografi 
Demo
Visions and Dreams (1998) 

Studioalbum

Annat
Swedish Metal Triumphators Vol. 1 (splitalbum: Persuader / Freternia)

Referenser

Externa länkar 
Officiell facebook

Svenska power metal-grupper
Musikgrupper från Umeå
Musikgrupper bildade 1997
Popular Electronics

Ziff-Davis startade Popular Electronics oktober 1954 som ett månadsmagasin för studenter och experimentlystna. Popular Electronics blev snart "världens mest sålda elektronikmagasin" i april 1957. 1965 hade Popular Electronics en upplaga på 410000 exemplar. I januari 1972 sammanfördes World Electronics med Popular Electronics.

Under 1980-talet förändras hobbymarknaden för elektronik från att vara hobbyprojekt med transistorer och integrerade kretsar till att mer handla om kort för datorer. I november 1982 fick tidningen namnet Computers & Electronics fram till april 1985. Många av tidningens redaktörer och författare flyttade över till en ny tidning - Modern Electronics. Namnet Popular Electronics säljs till Gernsback Publications som februari 1989 döper om sin tidning Hands-on Electronics till Popular Electronics. Denna version gavs ut fram till den fusionerades med Electronics Now för att bli Poptronics i januari 2000. I slutet av 2002 gick Gernsback Publications ur verksamheten och i januari 2003 gavs det sista numret av Poptronics ut.

Popular Electronics vände sig till hobbymarknaden inom elektronik och i varje nummer fanns flera artiklar med konstruktioner. Författarna fick bara några hundra dollar i betalning för sina artiklar men de verkliga pengarna kom när de sålde byggsatser baserade på sina artiklar. I mitten av 1960-talet får företaget Southwest Technical Products Corp (SWTPC) rätten att skriva artiklar och sälja kompletta byggsatser. Läsaren kunde kanske själv få ihop byggsatsernas delar men oftast hade konstruktören en svårfunnen komponent med i byggsatsen för att motverka detta.

Under femårsperioden mellan 1967 och 1971 publicerade Southwest Technical Products Corp (SWTPC) över 50 artiklar i Popular Electronics skrivna av Daniel Meyer, Don Lancaster, Lou Garner och andra. Under 1967 hade de hela sju artiklar på framsidan av tidningen. Runt 1971 infann sig vissa redaktionella förändringar på Popular Electronics vilket orsakade att Daniel Meyer och Don Lancaster istället började skriva för Radio-Electronics. Författaren John Simonton från PAiA Electronics (Music Synthesizers) skrev dock för bägge tidningarna.

Konkurrensen hårdnade mellan Radio-Electronics och Popular Electronics i mitten av 1970-talet. I juli 1974 publicerade Radio-Electronics Jon Titus artikel "Mark 8 Personal Minicomputer". I januari publicerade Popular Electronics 1975 artikeln "SWTPC MITS Altair 8800". Popular Electronics artikel blev i vilket fall den mest berömda.

Upphovsrätten för Radio-Electronics och Popular Electronics ägs idag av Poptronix.

Tidningen innehöll tester, byggsatser och nyheter inom elektroniksektorn. Den fanns hos många gör-det-själv-elektroniker.

Exempel på artiklar

Externa länkar 
 Michael Holley's SWTPC Collection Home Page. Arkiv med några exemplar av Popular Electronics under perioden 1955-1990.

Nedlagda amerikanska tidskrifter
Tidskrifter startade 1954
Häggvik

Häggvik kan avse:
 Häggvik, Kramfors kommun – en by i Kramfors kommun
 Häggvik, Sollentuna kommun – en kommundel i Sollentuna kommun
 Häggvik (pendeltågsstation) – en station på Stockholms pendeltågsnät, grenen mot Märsta
 Häggvikstunneln – en vägtunnel för Norrortsleden
Meningen med livet (film)

Meningen med livet (engelska: Monty Python's The Meaning of Life) är en musikalisk komedifilm från 1983 av komikergruppen Monty Python. Till skillnad från de två tidigare filmerna av dem är Meningen med livet uppbyggd med sketcher, liknande gruppens tv-serie. Filmen är den sista större Monty Python-produktionen.

Handling 
Filmen är indelad i flera avsnitt vars huvudtema är liv - från födseln till döden. Filmen börjar med förfilmen "Karmosins Försäkringar AB" i regi av Terry Gilliam, där revisorer gör myteri och seglar iväg med sin kontorsbyggnad som ett piratskepp. Därefter kommer en prolog där ett par fiskar i ett akvarium ifrågasätter meningen med livet. Detta följs av flera sketcher baserad på steg i livet. Ett familj katoliker har för många barn då de inte använder kondom för "varje spermie är helig" (Every Sperm is Sacred). För att undkomma fattigdom måste katolikerna därför sälja sina barn till ett laboratorium, medan en protestantisk man hånar dem för han får ha kondom och kan ha hur mycket sex som helst. Hans fru klagar dock på att de aldrig har det. Under första världskriget försöker en officer inspirera sina män till anfall, men de ger honom istället avskedspresenter. På en restaurang äter den groteske Mr Creosote en enorm måltid. Kyparen försöker till sist erbjuda honom ett mintflan, vilket Creosote äter efter viss övertalning vilket leder till att han sprängs. I en sommarstuga försöker liemannen allt mer desperat få en familj att inse att de har avlidit och måste följa med honom.

Om filmen 
Meningen med livet är Monty Pythons sista film. Den innehåller bland annat sångerna "The Meaning of Life", "The Penis Song", "The Galaxy Song" och "Every Sperm is Sacred". Filmen såldes med sloganen "Det tog Gud 6 dagar att skapa himmel och jord och Monty Python 90 minuter att ställa till den".

Rollista i urval 
Graham Chapman - diverse roller
John Cleese - diverse roller
Eric Idle - diverse roller
Terry Gilliam - diverse roller
Terry Jones - diverse roller
Michael Palin - diverse roller
Patricia Quinn - lärarens hustru 
Carol Cleveland - rektorns hustru
Simon Jones - Cedric

Externa länkar 
 
 
 

Brittiska komedifilmer
Filmer 1983
Monty Python
Brittiska filmer baserade på TV-serier
Filmer i regi av Terry Jones
Brittiska satiriska filmer
Självrefererande filmer
Engelskspråkiga filmer
Filmer från Universal Studios
Gallien runt

Gallien runt (fr. Le Tour de Gaule d'Astérix) är det femte i en serie av klassiska seriealbum, skrivna av René Goscinny och illustrerade av Albert Uderzo, båda fransmän, vars huvudperson är den modige gallern Asterix. Serierna publicerades ursprungligen 1963, och som seriealbum 1965.

Handling
Julius Caesar, vars irritation över att den lilla galliska byn klarat av alla attacker bara växer, skickar generalinspektör Lucius Petificus till byn för att lära invånarna att veta hut. Efter att, tillsammans med legionärerna från det romerska lägret Lillbonum, ha blivit tillbakaslagen bestämmer han sig för att isolera byn tills invånarna ger upp. Asterix och Obelix ser det som en utmaning, och säger att de kan göra en resa Gallien runt för att bevisa att de kan resa hur de vill, och för att bevisa det ska de ta med sig en specialitet från Galliens alla hörn och bjuda Caesar på en kejserlig middag.

Anspelningar
Albumets titel anspelar på cykelloppet Tour de France. Men ämnet gav framför allt en möjlighet till satir över särdrag och företeelser som anses typiska för olika delar av Frankrike, historiskt eller kulturellt: Paris med sin trafikstockning, invasionen av semesterfirare på Rivieran, Lyon med sin underjordiska motståndsrörelse som blev legendarisk under nazistockupationen, och Marseille som porträtterades av Marcel Pagnol i en serie mycket kända filmer på 1930-talet.

Guide till kartan
De platser som besöks, och som märkts ut på kartan, är följande:

Den lilla galliska byn. Observera; en enkel karta i detta album är den som tydligast visar exakt var i Gallien som byn ligger.
Rotomagus - numera Rouen.
Lutetia - numera Paris.
Camaracum - numera Cambrai.
Durocortorum - numera Reims.
Dividorum - numera Metz.
Lugdunum - numera Lyon.
Nicae - numera Nice.
Massilia - numera Marseille.
Tolosa - numera Toulouse.
Aginum - numera Agen.
Burdigala - numera Bordeaux.
Gésocribate - numera Le Conquet.

Övrigt
Det är i detta album som humorn beträffande Obelix' stingslighet angående och förnekan av att han skulle vara tjock börjar blomstra.
 I detta album gör Idefix entré på sidan 13. Han följer våra hjältar tätt i spåren under albumets gång och upptäcks först på den sista sidan av Obelix.

Asterixalbum
Seriealbum 1965
Serieåret 1963
Frankrike i fiktion
Olaga intrång

Olaga intrång är i svensk rätt ett brott som innebär att en person obehörigen intränger eller kvarstannar på gårdsplan, bostad, kontor, fabrik, annan byggnad eller fartyg på upplagsplats eller annat sådant ställe. Den som begått olaga intrång kan döms för olaga intrång till fängelse i högst ett år.

Med begreppet intränger menas att någon, som från början är obehörig tränger sig in. Att kvarstanna obehörigen innebär att någon från början haft tillstånd att komma in på platsen. Av någon anledning uppmanas personen i fråga att gå därifrån men vägrar göra detta.

Är brottet grovt, döms till fängelse i högst fyra år.

Se även
 Hemfridsbrott
 Olaga integritetsintrång

Noter

Brott mot frihet och frid
Säkerhet
Häggvik, Sollentuna kommun

Häggvik  är en kommundel i den centrala delen av Sollentuna kommun, gränsande till Norrviken i norr, Järvafältet i väst, Tureberg i söder, Edsberg i öst och Vaxmora i nordost. Kommundelen är indelad i områdena Häggviks centrum, Skälby, Södra Häggvik och Klasro.

På 1500-talet fanns det fyra gårdar i Skälby, som köptes av Gabriel Bengtsson Oxenstierna, som kommer att tillhöra det växande Edsbergs godset. Marken till Häggvik hade blivit given av Johan Axel Häggberg, från Skälby gård, vilket också var namnet på byn där människor hade bott sedan lång tid tillbaka. Vid Hagvägen finns det ett gravfält som ger en bild av det forntida Sollentuna. Vid Hagvägen hittades 28 stycken gravhögar från järnåldern samt en stenmur från 1920-talet, som stoppades i sista sekund av Riksantikvarieämbetet. 1919 ansågs Häggvik vara ett nybyggarsamhälle, och det planterades björkar vid järnvägsstationen, då järnvägen inte tycktes vara något störande.

Namnet Häggvik kommer från ägaren till Väderholmens gård, J A O Häggberg, som kom till Skälby för första gången 1896, då i syfte att hyra ut både Skälby och Väderholmen. Han blev senare ägare till båda gårdarna. 1911 avstyckades en del av ägorna till fastigheten; marken var varken lämplig för odling eller boskap, och det framväxande samhället skulle senare bli kallat för Häggvik. Från 1917 styckades området sedan av till tomter. Häggvik delas in i bostadsområdena Häggviks Centrum, Klasro, Skälby och Södra Häggvik. 2009 bodde 4602 personer i Häggvik.

I Häggvik finns ett köpcentrum, Stinsen och en stormarknad. Här låg också Sollentunas första skola, Klasroskolan, som idag är skolmuseum, samt en av de största skolorna i kommunen, Häggviksskolan. Häggviksleden passerar rakt genom Häggvik.

Häggvik har en pendeltågsstation belägen 15,3 km från Stockholm C. Se vidare Häggvik (pendeltågsstation). 

Häggviks pendeltågsstation var Sollentunas femte och sista station, och blev klar år 1932. I början var det inte menat att det skulle byggas en station mellan Tureberg och Norrviken, men ett initiativ togs för en insamling hos tomtägarna. De fick ihop cirka 50 000 kronor, vilket fick SJ att gå med på byggandet av järnvägsstationen. På perrongen planterades gräsmattor, lyktor och rosenplanteringar.

Referenser

Sollentuna kommun
Kommundelar i Sollentuna kommun
Bostadsinstitut

Bostadsinstitut och så kallade näringsinstitut lånar ut pengar under lång tid till bostadsbyggande, bolånekunder och till företag. Bostadsinstitut är en variant av Bostadskreditinstitut eller hypoteksbank.

Bostadsinstitut drivs ofta i ett separat bolag av ett bostadskreditinstitut eller affärsbanker då affärsvillkoren är något annorlunda på fastighetskreditmarknaden jämfört med kreditmarknaden i stort. Ofta brukar säkerhet i fastighet räknas som en ganska god pant och lån ges med relativt låg ränta. Som en följd av det kan bostadsinstitut i sin tur låna upp pengar på marknaden till relativt goda villkor. Ofta finansierar bostadsinstitut sig genom att ge ut bostadsobligationer även kallade seniora icke-säkerställda obligationer.

Svenska exempel på bostadsinstitut
Stadshypotek
Nordax Bank
Bluestep Bank
Stabelo
Enkla
Hypoteket

Referenser

Kreditväsen
Finansinstitut
Bostad