kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Toshiro Mifune

Toshiro Mifune (ja. 三船 敏郎, Mifune Toshirō), född 1 april 1920 i Qingdao i Shandong, död 24 december 1997 i Tokyo, var en japansk skådespelare.

Toshiro Mifune föddes i den kinesiska staden Qingdao av japanska föräldrar och växte upp i Dalian i Kina. Han satte inte sin fot i Japan förrän vid 21 års ålder. Hans far var kommersiell fotograf och Mifune arbetade ett tag i faderns studio. Mifune tog värvning i det japanska flygvapnet, där han sysslade med flygfotografering under andra världskriget.

Efter att ha gjort en provfilmning fick Mifune år 1947 en roll i filmen These foolish times (ja: Shin Baka Jidai). En kort tid senare mötte han regissören Akira Kurosawa och de inledde ett samarbete som skulle visa sig bli Japans mest framträdande regissör/skådespelare-konstellation. Den första gemensamma filmen var Den berusade ängeln (1948). Därefter medverkade Mifune i sexton av Kurosawas filmer, av vilka de flesta har blivit världskända klassiker. Genom rollen i Demonernas port (1950) blev han den mest kände japanske skådespelaren i världen.

Under inspelningen av Rödskägg (1965) ledde personliga motsättningar till att samarbetet med Kurosawa upphörde. Mifune fortsatte dock att göra framstående roller i stora filmer såväl i Japan som i utlandet. Under senare år blev Mifune ånyo berömd i västvärlden för rollen som Toranaga i den amerikanska miniserien Shōgun.

Mifune utsågs två gånger till "Bäste skådespelare" vid Venedigs filmfestival; för Yojimbo (Livvakten) (1961) och Rödskägg (1965). Han medverkade sammanlagt i nära tvåhundra filmer under sin karriär.

Filmografi (urval) 
Följande lista använder den svenska titeln om en sådan existerar, annars den mest välkända engelska titeln och i sista hand den japanska titeln.

Externa länkar 

Japanska skådespelare under 1900-talet
Personer från Qingdao
Födda 1920
Avlidna 1997
Män
WP:Projekt Japan
Kelewan

Kelewan är den fantasyvärld där Raymond E Feists bokserie Imperiets dotter utspelar sig. Serien Kriget om Rämnan av samma författare utspelar sig även den delvis i denna fantasyvärld. Kelewan består av tre stora kontinenter:

Imperiet Tsuranuanni
Konfederationen Thuril
Det förlorade landet Tsubar

Fiktiva platser
Amerikansk fantasylitteratur
Hongkongdollar

Hongkongdollar (HK$) är den valuta som används i Hongkong, en särskild administrativ region i södra Kina. Valutakoden är HKD. En dollar delas i 100 cent.

Valutan infördes 1937 och ersatte den tidigare silvertrade dollarn sedan 1863 och andra valutor som cirkulerat sedan Hongkong blev en frihandelspost 1814.

Valutan har en fast växelkurs sedan 1983 till kursen 0,12 amerikanska dollar (USD $), det vill säga 1 HKD = 0,12 USD och 1 USD = 7,80 HKD.

Användning 
Hongkong har ingen centralbank, utan valutaansvaret ligger hos Hong Kong Monetary Authority (HKMA) som grundades 1 april 1993 och har huvudkontoret i Central district i Hongkong. Genom särskild lagstiftning bibehåller Hongkong självständigheten över sin valuta även efter återföreningen med Kina.

Utgivningen av sedlar är licensierad till tre storbanker:
 Bank of China (huvudsäte i Hongkong)
 Standard Chartered Bank (huvudsäte i London)
 HSBC (huvudsäte i London)

Förutom i Hongkong accepteras HKD även i Macao och vissa delar i södra Kina.

Valörer 
 Mynt: 1, 2, 5 och 10 dollar
 Underenhet: 10, 20 och 50 cent
 Sedlar: 10, 20, 50, 100, 500 och 1000 (används sällan) HKD

Referenser

Externa länkar 
 Utgivaren HKMA
 HKD sedlar

Hongkongs ekonomi
Asiatiska valutor
WP:Projekt Kina
Ceará

Ceará är en delstat i nordöstra Brasilien och en av landets 27 federativa enheter. Den ligger vid atlantkusten med gräns mot Rio Grande do Norte och Paraíba i öster, Pernambuco i söder och Piauí i väster. Folkmängden beräknas till 9,2 miljoner (2021). Huvudstad och största stad är Fortaleza. Ceará har 184 kommuner.  

Delstaten är bland annat känd för sin vackra kust, starka religiositet och en lång tradition av komiker. Fiskebåten jangada som fortfarande används längs kusten är symbol för cearensisk kultur och invånare.  

Cearás smeknamn, ”ljusets land”, terra da luz, kommer av att man var den första delstaten som avskaffade slaveriet år 1884, fyra år innan den gyllene lagen, Lei Áurea, förbjöd slaveriet i hela federationen.  

Stora delar är caatinga, en sorts stäpp som bara finns i nordöstra Brasilien.

Storstadsområden 
Största kommuner efter folkmängd
 Fortaleza  Fortaleza, Caucaia, Maracanaú, Maranguape, Pacatuba
 Cariri  Juazeiro do Norte, Crato, Barbalha, Missão Velha, Jardim 
 Sobral  Sobral, Santana do Acaraú, Forquilha, Coreaú, Varjota, 

Delstaten har 4,3 % av den brasilianska befolkningen och producerar 2,1 % av landets BNP.

Befolkning 
Ceará är Brasiliens åttonde största delstat, räknat efter befolkningsmängd. Den tredje största i nordöstra regionen. Invånarantalet var 8.452.381 personer vid folkräkningen 2010, motsvarade 4,4 % av landets befolkning. 75 % bodde i städer och 25 % på landsbygden. I huvudstaden Fortaleza bodde 29 % av delstatens befolkning.

Källor

Externa länkar 
Delstatens officiella webbplats

Brasiliens delstater
Illyrius

Illyrius (grek. Illyrios), son till Kadmos och Harmonia, var enligt legenden stamfar till folkstammen illyrierna.

Antikens historieskrivare, till exempel Apollodorus och Appianus, ger olika skildringar om Illyrius ursprung. Sannolikt var Illyrius en mytologisk gestalt.

Källor

Noter 

Personer i grekisk mytologi
Small Faces (musikalbum)

Small Faces är den brittiska musikgruppen Small Faces andra album, utgivet 1967 av skivbolaget Immediate. I USA gavs albumet ut året därpå i modifierad form med titeln There Are But Four Small Faces.

Låtlista
Sida 1
"(Tell Me) Have You Ever Seen Me" – 2:16
"Something I Want to Tell You" – 2:10
"Feeling Lonely" – 1:35
"Happy Boys Happy" – 1:36
"Things Are Going to Get Better" – 2:39
"My Way of Giving" – 1:59
"Green Circles" (Steve Marriott/Ronnie Lane/Michael O' Sullivan) – 2:46

Sida 2
"Become Like You" – 1:58
"Get Yourself Together" – 2:16
"All Our Yesterdays" – 1:53
"Talk to You" – 2:09
"Show Me the Way" – 2:08
"Up the Wooden Hills to Bedfordshire" (Ian McLagan) – 2:05
"Eddie's Dreaming" (Steve Marriott/Ronnie Lane/Ian McLagan) – 2:54

Alla låtar skrivna av Steve Marriott och Ronnie Lane där inget annat anges.

Medverkande
Small Faces
Steve Marriott – sång, gitarr, piano
Ronnie Lane – sång, basgitarr
Kenney Jones – trummor, percussion
Ian McLagan – sång, keyboard, basgitarr, gitarr

Produktion
Steve Marriott, Ronnie Lane – musikproducent
Glyn Johns, George Chkiantz, Eddie Kramer – ljudtekniker
Stephen Hill – omslagsdesign
Stephen Bobroff – foto

Extrrna länkar
Small Faces (1967 album) på Discogs

Musikalbum 1967
Album av The Small Faces
Engelskspråkiga musikalbum
Arne Mattsson

Arne Karl Gustaf Mattsson, född 2 december 1919 i Uppsala, död 26 juni 1995 i Stockholm, var en svensk filmregissör och manusförfattare.

Biografi 
Arne Mattsson började sin karriär inom filmen som klippare, regiassistent och manusförfattare. Han anställdes 1944 av filmbolaget Lux som regissör och debuterade med ...och alla dessa kvinnor (1944).

Mattssons produktion är en blandning av olika genrer genom åren. Där återfinns komedier, såsom framgångsrika Sussie (1945), nyinspelning av August Strindbergs Hemsöborna (1955), Flickan i frack (1956) efter Hjalmar Bergman, Får jag låna din fru (1959), och tyngre dramer i arbetarmiljö eller levnadskamp, såsom krigstidsdramat Kärlekens bröd (1953), Salka Valka (1954), gruvdramat Männen i mörker (eller Nattens väv) (1955), men inte minst kriminaldramer.

1958 regisserade han den första filmen, Damen i svart, i en serie om fem med privatdetektiven John Hillman och hans färgstarka fru Kajsa Hillman efter berättelser av Folke Mellvig. Han gjorde även filmer som Vaxdockan (1962), Yngsjömordet (1966) och Den onda cirkeln (1967).

Den största succén var Hon dansade en sommar (1951). Filmen gav honom Guldbjörnen vid Berlins filmfestival samt en nominering till Grand Prize vid filmfestivalen i Cannes 1952. Filmen orsakade en del kontroverser eftersom den innehöll några nakenscener och blev - tillsammans med Ingmar Bergmans Sommaren med Monika (1953) - början på den internationella ryktbarheten om "den svenska synden".

Efter en del sämre kritik och nya vindar inom svensk film sökte han sig på 1970- och 1980-talen utomlands och gjorde bland annat filmer i det dåvarande Jugoslavien. I många av hans filmer medverkade Elsa Prawitz, som han var gift med 1956–1965 och som också var medförfattare till några av hans filmmanus.

Arne Mattsson är gravsatt i minneslunden på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Filmografi i urval 
Regi/manus

 (manus)
 (manus + regiassistent)

 (även manus)
1947 – Rallare

 (även manus)

1952 – Hård klang
1953 – Det var dans bort i vägen (kortfilm)
1953 – Kärlekens bröd

1954 – Storm över Tjurö
1954 – Förtrollad vandring
1955 – Hemsöborna
1955 – Männen i mörker (alt. titel Nattens väv)
1956 – Flickan i frack
1956 – Litet bo

1958 – Körkarlen

1962 – Vita frun

1964 – Blåjackor (även manus)
 (kortfilm, även manus)
 (även manus)
 (även manus)

1966 – Yngsjömordet
 (även manus)
 (kortfilm, även manus)

  (även manus)

 (även manus)

 (tillsammans med Mats Helge Olsson)

Regiassistent/Biträdande regissör

 (biträdande)

Roll

Radioteater

Roller

Noter

Externa länkar 

Svenska filmregissörer
Födda 1919
Avlidna 1995
Män
Regissörer från Uppsala
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Per Olof Ekström

Per Olof Ekström, född 26 april 1926 på gården Björkehaga i Gestads församling, Älvsborgs län (Dalsland), död 4 oktober 1981 i Bukarest, Rumänien, var en svensk författare, lantbrukare och journalist.

Biografi
Ekström tog över föräldrarnas gård och drev den jämsides med sitt författarskap. Han är mest känd för romanen Sommardansen från 1949, som filmades som Hon dansade en sommar, och i senare upplagor kommit ut med den titeln. Han skrev även om jordbrukspolitik i Mordet på modernäringen 1969.  En tid var han bosatt i Östtyskland. Under sista delen av sitt liv bodde han i Rumänien, där han också avled. Sammanlagt gav han ut närmare 50 böcker, varav några pornografiska under pseudonym. Han var gift med den rumänska arkitekten och konstnären Ligia Podorean-Ekström, som numera är bosatt i Sverige. 

I sitt testamente förbjöd Ekström att hans böcker skulle återutges efter hans bortgång.

Sedan 1988 finns ett Per Olof Ekström-sällskap, vars styrelse består av personer hemmahörande i Gestad. Ett Ekström-rum invigdes 2010 i hembygdsgården i Gestad.

Bibliografi

Den ensamme 1947
Sommardansen (1949; filmatiserad 1952 som Hon dansade en sommar)
Den blomstertid nu kommer 1951
Mördande vår 1953
Gå i ringen 1956
Berit flickebarn 1956
Den vänliga staden 1958
Fjäril och flamma 1960
Beskärda del 1961
Den 13 augusti 1962
Midsommarnatt 1963
Väntans år 1964
Vendela 1965
Bita huvudet av skammen 1966
Vilddjurets märke 1967
Johannes Rimsmed 1968
Dubbel glädje 1968
Drömmar av kött och blod 1968
Den som är utan synd 1968
Mordet på modernäringen 1969
Hon dansade i sängen 1969
Tänk om jag gifter mig med pappa 1969
Arsenik och nattvardsvin 1971 (om prästen och seriemördaren Anders Lindbäck)
Fatimas hand 1971
Blåögd bandit 1972
Signor vankelmod 1972
Förhäxad av sex 1973
Flykt i norr 1973
Bruno von Adlershain 1973
Maj i november 1973
Den trånga dalen 1974
En stad ovan molnen 1974
Den tjugotredje 1974
Hälsokällornas land – Rumänien 1975
Vår man är inte du 1975
Österns portar 1976
Dom stenkåta 1976
Klarsjöspelet 1976
Undan stormen 1977
Ceausescu och Rumänien 1977
Vinna freden 1978
Drakens son 1979
Dynamit 1980

Filmmanus

Priser och utmärkelser
1956 – Landsbygdens författarstipendium

Källor

Noter

Vidare läsning
 Norlén, Ingmar (2008). "Per Olof Ekström – Odalmannen som blev berömd författare" i Dast-Magazine

Externa länkar
 

Svenskspråkiga författare
Svenska kriminalförfattare
Författare från Dalsland
Personer från Gestads socken
Födda 1926
Avlidna 1981
Män
Folke Sundquist

Stig Folke Sundquist, född 4 november 1925 i Falun, död 13 januari 2009 i Slottsstadens församling i Malmö, var en svensk skådespelare.

Biografi 

Sundquist fick sin utbildning som elev vid Göteborgs stadsteater i slutet av 1940-talet, men tillbringade största delen av sin scenkarriär på Malmö Stadsteater. Hans genombrott inom filmen kom 1951 med Arne Mattssons Hon dansade en sommar. På scenen besatt han stor bredd och spelade drama, komedi, musikal eller operett med samma stora engagemang och kvalitet. 

Sundquist avbröt sin framgångsrika karriär 1983 och flyttade till Grekland där han under flera år som volontär ägnade sig åt humanitärt hjälparbete. Han är begravd på Limhamns kyrkogård.

Filmografi i urval 

 (TV-film)

 (TV-film)
 (TV-film)

Teater

Roller (ej komplett)

Regi

Referenser

Fotnoter

Externa länkar 
 
 
 Folke Sundquist på Malmö stadsteater
 Folke Sundquist at the CinéArtistes (in french)

Svenska scenskådespelare
Svenska skådespelare under 1900-talet
Skådespelare från Falun
Gravsatta på Limhamns kyrkogård
Födda 1925
Avlidna 2009
Män
Royal College of Music

Royal College of Music (RCM) i South Kensington, London, grundades 1882 av dåvarande prinsen av Wales, sedermera kung Edvard VII av Storbritannien. Det är ett av världens mest ansedda säten för högre studier i musik, såväl för utövande musiker, dirigenter och kompositörer som för forskare.

Externa länkar

RCM London

Universitet och högskolor i Storbritannien
Byggnader och anläggningar i Kensington and Chelsea
Musikutbildning i Storbritannien
Utbildning i London
Musik i London
Utbildningsinstitutioner bildade 1882
Folie

För den belgiske astronomen, se François Folie.

Rent tekniskt avses med folie en ytterst tunn produkt som kan valsas till olika kvaliteter och i olika material, till exempel aluminiumfolie. Begreppet används i vardagligt tal ofta om den tunna genomskinliga plastfolie eller aluminiumfolie som används för att omsluta, skydda eller förvara livsmedel i hushållet och dagligvaruhandeln.

Med foliering menas beläggning av ett föremål med en folie av något slag.

Se även
Plastfilm

Externa länkar

Nyttoföremål
Magdalen College

Magdalen College  är ett av universitetet i Oxfords mest berömda colleges. Det grundades 1458 av William Waynflete, biskop i Winchester och Englands lordkansler. I reglerna för colleget bestämde han bland annat hur namnet skulle uttalas och att det skulle finnas en kör. Namnet är en hyllning till Maria Magdalena. Dess speciella uttal är känt som ett tidigt exempel på Oxford English. 

Colleget är beläget i östra delen av Oxfords historiska innerstad, vid floden Cherwells västra strand. Delar av de nuvarande byggnaderna uppfördes på 1470-talet och Magdalen räknas som ett av Oxfords mest arkitektoniskt intressanta college.

Den framstående collegekören håller sedan över 500 år ett framträdande från collegets högsta torn, Magdalen Tower, klockan sex på morgonen varje 1 maj (May Day).

Kända personer som verkat vid colleget

Lärare 
Bland de lärare som undervisat vid Magdalen College märks författaren och litteraturprofessorn C. S. Lewis och kvantfysikern och nobelpristagaren Erwin Schrödinger.

Alumner 
Colleget har utbildat många teologer under sin långa historia, av vilka de mest kända är kardinalerna Thomas Wolsey och Reginald Pole, renässanshumanisten John Colet, munken Bede Griffiths och reformatorn och lingvisten William Tyndale.

Inom naturvetenskaperna märks bland annat nobelpristagarna John Eccles (medicin 1963), Howard Walter Florey (medicin 1945), Anthony James Leggett (fysik 2003) samt Peter Medawar (medicin 1960). Fysikern och författaren Brian Greene doktorerade här, liksom zoologen och surrealistmålaren Desmond Morris.

Historikerna Norman Davies, Niall Ferguson, Edward Gibbon och Martin Gilbert studerade vid colleget, liksom arkeologerna Richard Atkinson och Hormuzd Rassam samt antikvarien Richard Chandler.

Till collegets mest kända alumner hör författaren Oscar Wilde och musikalkompositören Andrew Lloyd Webber. Andra kända författare som studerat vid Magdalen College omfattar bland andra Julian Barnes, Alan Garner, Alan Hollinghurst, Compton Mackenzie och Wilfred Thesiger, den neokonservativa debattören och journalisten Douglas Murray, poeterna John Betjeman och Lord Alfred Douglas samt dramatikern John Lyly.

Inom politikens område har colleget utbildat många kända statsmän och politiker, bland dessa kung Edvard VIII av Storbritannien, Bruneis kronprins Al-Muhtadee Billah Bolkiah, vicekungen av Indien Frederic Thesiger, 1:e viscount Chelmsford, de brittiska kabinettsministrarna Dominic Grieve, William Hague, Chris Huhne, Jeremy Hunt, John Hutton och George Osborne, den amerikanska generalen och presidentkandidaten Wesley Clark, den australiska premiärministern Malcolm Fraser, den kanadensiske premiärministern John Turner och den brittiska underrättelsechefen John Scarlett.

Externa länkar 

 
Utbildningsinstitutioner bildade 1458
Maria från Magdala
Royal College of Organists

Royal College of Organists (RCO) grundades 1864 i London av organisten Richard Limpus. Det fick officiellt kungligt beskydd 1893 under Edmund Turpin. Numera förflyttad till Birmingham.

Externa länkar
 RCO

Skolor i Storbritannien
Utbildningsinstitutioner bildade 1864
Julian Lloyd Webber

Julian Lloyd Webber, född 14 april 1951 i London, är en brittisk cellist och kompositör. Han är son till kompositören William Lloyd Webber och yngre bror till musikalkompositören  Andrew Lloyd Webber.

Inspelningar/CD

Cello och orkester 
 Frank Bridge - Oration (1976)
 Édouard Lalo - Cello Concerto (1982)
 Frederick Delius - Cello Concerto (1982)
 Joaquín Rodrigo - Concierto como un divertimento (1982)
 Joseph Haydn - Cello Concertos Nos. 1 and 2 (1983)
 Edward Elgar - Cello Concerto (1985)
 Victor Herbert - Cello Concerto No. 2 (1986)
 Arthur Sullivan - Cello Concerto (1986)
 Antonín Dvořák - Cello Concerto (1988)
 Arthur Honegger - Cello Concerto (1990)
 Camille Saint-Saëns - Cello Concerto No. 1 (1990)
 Pyotr Ilyich Tchaikovsky - Variations on a Rococo Theme (1991)
 Nikolai Myaskovsky - Cello Concerto (1991)
 Gavin Bryars - Cello Concerto (1994)
 Benjamin Britten - Cello Symphony (1995)
 William Walton - Cello Concerto (1995)
 Michael Nyman - Concerto for Cello, Saxophone and orchestra (1996)
 Max Bruch - Kol Nidrei (1998)
 Granville Bantock - Sapphic Poem (1999)
 Philip Glass - Cello Concerto No. 1 (Glass) (2003)
 Andrew Lloyd Webber - Phantasia for violin, cello and orchestra  (2004)
 Romantic Cello Concertos (2009)
 Eric Whitacre - "The River Cam" (2012)

Cello och Piano 
 Peter Racine Fricker - Cello Sonata (1976)
 John Ireland - Complete Piano Trios (1976)
 Andrew Lloyd Webber - Variations (1977)
 Benjamin Britten - Third Suite for Cello (1979)
 Claude Debussy -  Cello Sonata (1979)
 John Ireland - Cello Sonata (1979)
 Sergei Rachmaninoff - Cello Sonata  (1979)
 Malcolm Arnold - Fantasy for Cello (1986)
 Alan Rawsthorne - Cello Sonata (1986)
 Benjamin Britten - Cello Sonata (1988)
 Sergei Prokofiev - Ballade  (1988)
 Dmitri Shostakovich - Cello Sonata (1988)
 Gabriel Fauré - Elegie  (1990)
 Charles Villiers Stanford - Cello Sonata No. 2 (1991)
 Frederick Delius - Caprice and Elegy (1993)
 Gustav Holst - Invocation (1993)
 Edvard Grieg - Cello Sonata (1995)
 Delius - Cello Sonata (1995)

Samlingar 
 Travels with my Cello (1984)
  Pieces (1985)
 Travels with my Cello Vol.2 (1986)
 Cello Song (1993)
 English Idyll (1994)
 Cradle Song (1995)
 Cello Moods (1998)
 Elegy (1999)
 Lloyd Webber Plays Lloyd Webber (2001)
 Celebration (2001)
 Made in England (2003)
 Unexpected Songs (2006)
 Romantic Cello Concertos (2009)
 Fair Albion - Music by Patrick Hawes (2009)
 The Art of Julian Lloyd Webber (2011)
 Evening Songs (2012)

Uruppföranden

Externa länkar
Officiell webbplats
 IMG webbplats
 Arioso - JS Bach
 Elegy - Gabriel Fauré
 Elgar - Cello Concerto 3rd Movement
 In Harmony Sistema England
 Elgar Society site

Födda 1951
Brittiska cellister
Män
Levande personer
Musiker från London
Borgfred

Borgfred anses i modernt språk avse en överenskommelse mellan annars stridande parter att hålla sams inbördes för att bekämpa en yttre fiende.

Ordet kommer ursprungligen från borgfrid.

Referenser

Partiväsen
Azur

Azur eller azurblå (från ; "lasursten", eller lapis lazuli) är färgord som vanligtvis syftar på nyanser av ultramarin (ett pigment som traditionellt tillverkas av lapis lazuli) men som även kan syfta på många fler blå färger än de som kan erhållas med ultramarin. Boxarna nedan visar hur olika färger som kan kallas azur, med exempel från olika webbfärgkartor. I dagens svenska används azur oftast poetiskt och oprecist med hänvisning till hav och vatten eller himmelsblått, som till exempel i Evert Taubes sång Sjösalavår och i otaliga resebroschyrer.

Azur i olika webbfärgkartor

Se även 
 Färgord

Referenser 

Färgord
es:Azur (color)
sq:Ngjyra e kaltër
Slaget vid Mingolsheim

Slaget vid Mingolsheim utkämpades den 17 april 1622 (enligt den julianska kalendern) eller den 27 april 1622 (enligt den gregorianska kalendern) nära den tyska staden Wiesloch, söder om Heidelberg, mellan en protestantisk armé under hertig von Mansfeld och markisen av Baden och en katolsk armé under Tilly. 

Slaget resulterade i en protestantisk seger.

Mingolsheim
1622
Mingolsheim
Askesta

Askesta är en småort i Söderala socken i Söderhamns kommun.

Historia
Här fanns ett av Norrlands största sågverk i slutet av 1800-talet.

Marma–Sandarne Järnväg, en normalspårig järnväg mellan Askesta vid sjön Marmen (Ljusnan) och Sandarne vid kusten stod färdig 1858. Sågverket och banan byggdes av James Dickson & Co med säte i Göteborg. Askesta-Sandarnekombinatet såldes av Dicksons till Bergvik och Ala 1897. Exportsågningen upphörde i Askesta 1917. Uppfordring av timmer ur Marmen fortsatte till 1970-talet. Idag (2005) är banan och sågverket borta, men vissa byggnader på bangården kvarstår.

Referenser

Noter

Litteratur
 Sagan om Askesta (2004) 
 Lennart Bylund: Askesta-Sandarne : en kortfattad historik (duplic.) (1995)
 Britt Hallström: Minnen från Askesta och Marmaverken (2008)
 Jan Erik Hallström: Ivar Hansson i Askesta 1893-1964 (2007)
Jan Erik Hallström: Askesta Sågverk och svensk polarforskning (2021) 
 Bengt Schön: Kapellpredikanten O.A.Wester och Askesta missionsförening (2003) (Libris 9754683)

Vidare läsning

Orter i Söderhamns kommun
Industriminnen i Hälsingland
Småorter i Sverige
In Statu Nascendi

Ej att förväxla med det kemiska begreppet in statu nascendi.

In Statu Nascendi (ISN, latin för "i frigörelsens ögonblick") var en förening på Rudbecksskolan i Örebro (oftast kallad Teknis) vars historia sträcker sig ända tillbaka till hösten 1904. Från någon gång på 1930-talet ordnade ISN den första maj varje år ett tåg, kallat Tekniståget eller In Statu-tåget, som gick genom stadens gator. När föreningen på 1930-talet började arrangera ett tåg genom centrala Örebro blev den välkänd inte bara för örebroare, utan även utanför stadsgränsen.  In Statu-tåget, eller Tekniståget, bestod i stor utsträckning av utsmyckade fordon som parodi på årets nyhetshändelser och var Örebros näst största attraktion, bara Hindersmässan var större.

Verksamhet
Förutom arrangemanget av tåget distribuerades examenstidningen In Statu Nascendi under första-majhelgen, och brukade säljas i tusentals exemplar. Vidare fungerade föreningen som en festarrangör för skolelever i Örebro och hade hand om både in- och utsparkar. ISN var i första hand en förening för avgångsklasserna (år 4).  

En stående aktivitet var att under lucianatten klä Engelbrektstatyn på Stortorget i luciakläder. Stadens ordningsmakt ogillade detta och satte in hårdare och hårdare bevakning. Lucia 1980 kände teknisterna motståndet väl hårt och klädde därför den höga vid slottet stående statyn av Karl XIV Johan istället. Andra aktiviteter var att julgranen på Våghustorget byttes mot en midsommarstång med reklam för In Statu-tåget, samt ljusen i granen framför Nikolaikyrkan blinkade i discotakt som reklam för skoldiscot Disco Underground.

Föreningen upphör
I början av 2003 gick föreningen i konkurs med stora underskott på grund av den kraftiga misskötseln.

Källor 

 

Föreningar vid svenska gymnasieskolor
Ej längre existerande svenska ideella organisationer
Organisationer bildade 1904
Organisationer upplösta 2003
Organisationer som gått i konkurs
Örebros historia