kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Bondevennernes selskab

Bondevennernes selskab var en dansk grundtvigiansk politisk förening. Den stiftades 5 maj 1846 på initiativ av Balthasar Christensen och Johan Christian Drewsen, efter uppmaning av invånarna i Holbæks amt. De ledande var Balthasar Christensen och Anton Frederik Tscherning samt, under de första åren, Drewsen och Orla Lehmann. Sedermera även Jens Andersen Hansen och Carl Christian Alberti.

Föreningens syfte var att få igenom reformer av jordegendomsförhållandena och därigenom åstadkomma "böndernas emancipation till frihet och likställighet med statens övrige medborgare". Jordreformer hade inletts redan på 1790-talet med de så kallade landboreformerna, men jordreformsfrågan var högaktuell i dansk politik under hela 1800-talet.

Jordfrågan väckte efterhand en politisk medvetenhet hos bönderna (sällskapet hade 1847 5 500 medlemmar) vilket ytterligare främjade de stora landboreformerna, men även andra frågor, som införandet av allmän rösträtt, allmän värnplikt och bättre utbildningsmöjligheter för det stora flertalet. Sällskapet deltog också i utformandet av Danmarks grundlag på 1840-talet.

År 1860 tillträdde Carl Eduard Rotwitt från Bondevennernes selskab, som Danmarks statsminister.

Föreningens ledare gick också längre och engagerade bönderna i den allmänna politiska striden, vilket ledde till att vissa liberaler intog en mer konservativ hållning under mitten av 1800-talet. Bondevennernas selskab låg till grund för bildandet av Venstre. Venstre grundades 1870 av sällskapet, tillsammans med andra agrara, socialliberala och vänsterorienterade grupper i Danmark, och sällskapet uppgick då i detta parti.

Se även
Landboreformerna
Grundtvigianism
Folkhögskola
Venstre
N.F.S. Grundtvig

Referenser

Tryckta källor

Historiska politiska partier i Danmark
Politiska partier bildade 1846
Danmarks politiska historia
Vittorio Emanuele Orlando

Vittorio Emanuele Orlando, född 19 maj 1860 i Palermo, död 1 december 1952 i Rom, var en italiensk politiker och jurist; konseljpresident 1917-1919.

Orlando blev professor 1885 i Modena, 1886 i Messina och 1888 i Palermo. År 1897 valdes han av vänstern till ledamot av deputeradekammaren och var i Giovanni Giolittis ministär kulturminister 1903–05 samt därefter professor i offentlig rätt vid Roms universitet. Han var justitieminister i Giolittis ministär 1907–09 och i Antonio Salandras 30 oktober 1914 – 20 juni 1916. I den därpå följande ministären Paolo Boselli ingick han som inrikesminister. Ehuru han skarpt klandrades för efterlåtenhet mot fredspropagandan, blev han likväl konseljpresident, när Boselli i oktober 1917 avgick efter det italienska nederlaget vid Caporetto. 

Jämte sin utrikesminister, Sidney Sonnino, var Orlando italiensk delegerad vid Pariskonferensen 1919 och tillhörde där, utan att dock utöva nämnvärt inflytande, "de fyras råd". I Fiumefrågan lyckades han ej åstadkomma någon för italiensk folkopinion acceptabel uppgörelse och nödgades därför avgå 29 juli 1919. Han var november 1919 till juni 1920 deputeradekammarens president. Efter fascistregimens införande 1922 intog Orlando, liksom de flesta liberaler, en tämligen undanskjuten plats inom det politiska livet. Efter Mussolinis fall blev han för en tid aktiv igen, men nu som konservativ. 

Orlando utgav åtskilliga kända arbeten i statsrätt, bland annat Principii di diritto costituzionale (tredje upplagan 1890), Di diritto amministrativo (andra upplagan 1892). År 1890 började han utge "Archivio di diritto pubblico". Han var ordförande i föreningen för tillvaratagande av utlandsitalienarnas intressen ("Lega italiana per la tutela degli interessi nazionali all'estero").

Källor

Italienska jurister
Italienska professorer
Italiens premiärministrar
Kyrko- och undervisningsministrar
Personer i Italien under första världskriget
Italienska politiker under 1900-talet
Personer från Palermo
Födda 1860
Avlidna 1952
Män
Ugglan
Montanus

Montanus var en kristen karismatisk ledare under 100-talet, grundare av montanismen. Hans läror ansågs kätterska bland annat eftersom han hävdade att han fått dem direkt från den helige ande och då han predikade talade han för Gud i första person, vilket misstogs som att han skulle ha ansett sig själv vara Gud.

Personer inom tidig kristendom
Kristna karismatiker
Män
Kristna ledare
Montauer spitz

Montauer spitz är en udde innanför Weichsels och Nogats sammanflöde i nuvarande Polen.

På Montauer spitz anlade Gustav II Adolf i september 1626 ett stjärnverk och slog där en bro över Weichsel. Befästningen utvidgades och förstärktes 1627 och 1628, men skadades 1629 av högvatten. Den hann dock repareras, så att anfall i juli av de kejserliga kunde tillbakavisas. Efter stilleståndet fick befästningen förfalla, men Gustaf Otto Stenbock lät från 1655–1657 genom ingenjör A. Loffman iståndsätta densamma. I augusti 1659 utrymdes och raserades befästningen av svenskarna.

Kommentarer

Källor 
 

Befästningar i Polen
Ugglan
Paraklet

Paraklet (grekiska παράκλητος paráklētos, latiniserat paracletus, översatt advocatus) är en teologisk term, som ursprungligen betyder sakförare, den som för någons talan.

I 1883 års översättning av Nya Testamentet återges ordet, liksom i Karl XII:s bibel, med "hugsvalare" och (i Första Johannesbrevet 2:1) "försvarare". 1917 års översättning har på det senare stället "förespråkare" och annars "hjälpare". NT 81 använder "Hjälparen" på de flesta ställen. Ordet används i Första Johannesbrevet 2:1 om Jesus Kristus själv, på alla övriga ställen (Johannesevangeliet 14:16, 26; 15:26; 16:7) liksom också i det senare, kyrkliga språkbruket om den Helige Ande. 

Jesus hade lovat att hans verk skulle fullbordas efter hans död genom att Fadern skulle sända Anden till lärjungarnas bistånd. Även på dessa ställen ligger emellertid i detta uttryck en hänsyftning till Jesus själv; i Johannesevangeliet 14:16 talas det uttryckligen om Anden som "en annan" hjälpare, och den egentliga innebörden i löftet om Anden är framförallt att gemenskapen med Kristus för lärjungarna inte genom dennes död skall brytas, utan först nu nå sin fulla innerlighet. Jesu utsagor om Anden övergår därför stundom omedelbart i löftet om, att han och hans Fader själva skall "komma till" lärjungarna.

I Johannesevangeliets löfte om parakleten har flera olika kristna riktningar med hjälp av en försinnligande tolkning sökt en anknytning för sina anspråk att representera en evangeliernas kristendom överbjudande ståndpunkt. Så tillämpade både Montanus och Manes denna förutsägelse på sig själva. Anhängarna av Joakim av Floris apokalyptiska läror menade att det evangelium aeternum, som enligt hans profetior skulle uppenbaras under parakletens tidsålder, redan förelåg i hans egna skrifter.

Källor 
 
 

Karismatisk kristendom
Nya testamentet
Ugglan
Teologi
1917 års kyrkobibel

1917 års kyrkobibel, eller Gustaf V:s bibel, kallas den översättning av Bibeln till svenska som utgavs 1917, och stadfästes av kungen den 2 oktober samma år. 

Arbetet med denna översättning tog – med långa avbrott – 144 år från det att Gustav III 1773 tillsatte en bibelkommission med uppgift att göra en tidsenlig nyöversättning. Flera provöversättningar utgavs, som till exempel 1883 års normalupplaga. Översättningen av Gamla testamentet bygger på den masoretiska bibeltexten, medan Nya testamentets text bygger på den då modernaste tillgängliga textkritiska utgåvan av Nya testamentets grekiska text. Esaias Tegnér d.y. var en av de ledande männen i arbetet med den slutliga översättningen, särskilt GT, och han brukar anses ha påverkat dess arkaiserande stil. Paradoxalt nog har översättningen även en talspråklig karaktär. 

Språket i denna bibel blev snart omodernt, och 1963 tillsatte Kungl. Maj:t en ny bibelkommitté som utgav Nya Testamentet 1981. En fullständigt ny bibelöversättning utgavs 2000 av den bibelkommission som tillsattes 1972.

Även Stiftelsen Biblicums översättning Svenska Folkbibeln som utkom 1998 är i dag spridd, speciellt bland så kallade bibeltrogna lutheraner, frikyrkor och väckelserörelser. Dess gammaltestamentliga text är delvis en revidering av 1917 års kyrkobibel och delvis en nyöversättning, medan Nya testamentet är en självständig nyöversättning.

Innehåll

Källor
En bok om Nya Testamentet, utgiven av Birger Gerhardsson, 5:e upplagan 1989
George M Lamsa, Erik Martinsson, Bertil Persson; Från Jesu eget språk (Vällingby 1975)

Fotnoter

Se även 
 Svenska Folkbibeln
 Bibel 2000

Externa länkar
Bibeln Online

1917 i Sverige
Litteratur 1917
Svenska bibelöversättningar
Kristendomsåret 1917
NT 81

NT 81 kallas den nyöversättning av Nya testamentet till svenska som utgavs 1981. Den utgavs ånyo 1999 efter en lätt översyn som en del av Bibel 2000. Översättningen utfördes av 1973 års bibelkommission.

NT 81 karaktäriserades inte enbart av ett moderniserat språk i jämförelse med 1917 års kyrkobibel, utan även av ett inslag av bibelkritik i såväl den översatta texten som dess fotnoter. Detta inslag ledde till att NT 81 ej uppskattades i vissa kristna kretsar, och som en reaktion inleddes arbetet med att ta fram Svenska Folkbibeln.

Källor 

1981 i Sverige
Litteratur 1981
Svenska bibelöversättningar
Kristendomsåret 1981
Parusi

Parusi är en term som syftar dels på Kristi ankomst till och närvaro i världen, men framför allt på hans återkomst, vid yttersta domen. Tanken är från kristendomens allra äldsta tid, då förväntan på parusi var stark och utbredd. 

I Nya testamentet finns uttryck för denna parusiförväntan särskilt allt hos Paulus, tydligt i de synoptiska evangelierna, Uppenbarelseboken och Första Thessalonikerbrevet.

Ordet är hämtat från grekisk filosofi. Platon kallade idéernas immanens i tingen för parusi. Aristoteles antar att formerna har en parusi i materien.

Se även 
 Apokalyps
 Eskatologi
 Kiliasm

Källor 

Kristen teologi
Termer inom metafysik
Lönö

Lönö är en halvö i sydöstra delen av Bråviken. 

På Lönö finns en mindre herrgård uppförd under åren 1911–1913 i nationalromantisk stil efter professor Isak Gustav Clasons ritningar. Den är belägen i Häradshammars socken på Vikbolandet vid Bråviken i Norrköpings kommun.

Huvudbyggnaden är en låg gulmålad 1½ plans träbyggnad under ett högt säteritak med lanternin och takkupor. Flygeln står som en replik till huvudbyggnaden och är förenad med denna genom en portik. Angränsande byggnader går i samma stil.

Lönö är mest känd för att ha varit bostad åt Zarah Leander, som köpte herrgården 1939 och ägde den fram till sin död 1981. Under många år var strömmingsfisket en viktig inkomstkälla. Vid Häradshammars kyrka finns Zarah Leanders och maken Arne Hülphers (död 1978) grav. I dag ägs Lönö herrgård av före detta riksdagens talman (2006-2014) Per Westerberg (m).

Historik
Lönö egendom i Häradshammars socken, Östkinds härad, som 1687 såsom frälse tillhörde riksrådet Gustaf Kurck. Före år 1847 tillhörde egendomen Nävekvarns bruk i Södermanlands län. Ägdes sedermera av herr Karl Oskar Sabelfelt, som 1850 därunder ägde Brink , Hult  skatte och Römåssen men 1853 endast Lönö. Övergick sedermera genom köp 1854 till P. W. Hammarsten, 1856 till kapten J. N. Lindhé och 1860 till dennes broder, löjtnanten Axel Hjalmar Lindhé.

Se även 
Lönö fyr

Referenser

Noter 

Byggnader och anläggningar i Norrköpings kommun
Herrgårdar i Östergötland
Byggnader ritade av Isak Gustaf Clason
Iljitsch Johannsen

Iljitsch Johannsen, född 19 februari 1925 i Paris, Frankrike, död 7 mars 1957 i Frankrike (drunkning), var en dansk författare. Hans första verk var en dikt som publicerades i diktsamlingen Vild Hvede 1941, och hans första egna diktsamling gavs ut 1944, vid namn Yngling og Pige. 1949 släpptes diktsamlingen Harkelin og Døden. 1952 kom Ræven og træet och slutligen 1954 Modet. Han översatte även dikter av spanske García Lorca. Lorca var huvudperson i Johannsens enda drama som släpptes 1956 vid namn Smedierne i Granada.

Priser & utmärkelser 
 Emma Bærentzens Legat 1956

Källor
Gravsted.dk

Danska författare
Personer som drunknat
Män
Födda 1925
Avlidna 1957
Natalie Wood

Natalie Wood, ursprungligen Natalia Nikolajevna Zacharenko (), född 20 juli 1938 i San Francisco i Kalifornien, död 29 november 1981 utanför Santa Catalina Island i Kalifornien (drunkning), var en amerikansk skådespelare. Bland Woods filmer märks Det hände i New York (1947), Ung rebell (1955), West Side Story (1961), Feber i blodet (1961), Gypsy (1962) och Natt med en främling (1963).

Biografi 
Woods far var arkitekt av rysk härkomst och hennes mor balettdansös med rötterna i Frankrike. Hon tog danslektioner innan hon lärt sig gå riktigt och när hon var fem år hade hon en statistroll i filmen Happy Land (1943). Hon gjorde intryck på filmens producent som gav henne en roll i I morgon och för alltid (1946). Hon fortsatte som barnstjärna i en rad filmer och lyckades – i motsats till de flesta andra barnskådespelare – att göra en smidig övergång till tonårsroller och vuxna roller. Under 1950-talet betraktades hon som en av amerikansk films vackraste unga stjärnor.

Natalie Wood tog definitivt steget in i filmens vuxenvärld 1955 genom sin rollprestation i filmen Ung rebell (med bland annat James Dean), för vilken hon blev Oscarsnominerad för bästa kvinnliga biroll. Dessutom har hon nominerats två gånger för bästa kvinnliga huvudroll – 1961 i Feber i blodet (med Warren Beatty) och 1963 i Natt med en främling (med Steve McQueen). Hon vann Golden Globe Award tre gånger och nominerades till detta pris sammanlagt åtta gånger; hon fick även en hel del andra filmpriser.

Privatliv 
Wood var 1957–1962 gift med skådespelaren Robert Wagner och 1969–1972 med den brittiske producenten Richard Gregson (1930–2019). Hon gifte om sig med Robert Wagner 1972 och var gift med honom fram till sin död 1981. Natalie Wood fick två barn: Natasha Gregson Wagner (född 1970) och Courtney Wagner (född 1974).

Död 

Natten till den 29 november 1981 föll Wood överbord från parets lustjakt Splendour då den låg för ankar vid Isthmus Cove på Santa Catalina Island utanför Los Angeles. Enligt den officiella versionen skall Wood, iklädd nattlinne, dunjacka och strumpor, ha halkat på däck och fallit i vattnet. Hon höll för tillfället på att avsluta inspelningarna av filmen Brainstorm, vars premiär fick uppskjutas till 1983, då en stand-in behövde slutföra vissa scener. Woods syster, Lana Wood, uppmanade 2010 myndigheterna att åter undersöka dödsfallet. Los Angeles-polisen beslutade i november 2011 att inleda en ny undersökning om hennes död. Natalie Wood är begravd på Westwood Village Memorial Park i Los Angeles.

Filmografi i urval

Referenser

Noter

Externa länkar 

 

Födda 1938
Avlidna 1981
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska TV-skådespelare
Skådespelare från San Francisco
Personer som drunknat
Kvinnor
Altitud

Altitud beskriver höjden över något vanligtvis meter över havet, eller fot över havet. 

Altitud används även inom flyget och anges då i fot, förutom i vissa länder som använder meter (till exempel Ryssland).

Begreppet används även för att precisera en himlakropps höjd över horisonten. Då mäts höjden i grader.

Se även
Longitud
Latitud
Jordens koordinatsystem
Navigation
Meter över havet

Källhänvisningar

Topografi
Måns Gahrton

Måns Gunnar Gahrton, född 7 mars 1961 i Lund, är en svensk författare. 

Han har bland annat skapat serier tillsammans med Johan Unenge.

Han är son till Gösta Gahrton, professor i medicin vid Karolinska Institutet, sonson till läkaren Arnold Gahrton, brorson till politikern Per Gahrton och far till skådespelaren Elmer Gahrton som bland annat medverkat i barnfilmen "Pagge och Tagge" 2009.

Bibliografi (i urval)

Tecknade serier
1986–1992 – Agent Annorlunda
1990–2003 – Eva & Adam
1993–2003 – Berts dagbok
2003–2008 – Livet enligt Rosa

Böcker
Livet enligt Rosa
1991–nu – Alla barnen-böckerna

Filmografi

Priser och utmärkelser
 Unghunden 1996
 Bokjuryn kategori 10-13 år 1998
 Bokjuryn kategori 10-13 år 1999
 Bokjuryn kategori 10-13 år 2002

Källor

Externa länkar

Svenskspråkiga författare
Svenska serieskapare
Sommarvärdar 2000
Författare från Lund
Unghundenvinnare
Män
Födda 1961
Levande personer
Frukostklubben

Frukostklubben var en programserie som sändes i Sveriges Radio på lördagar 9 februari 1946–12 maj 1951. Serien återupptogs 2 oktober 1954, och sändes därefter till och med 31 december 1978. 

Frukostklubben var det första underhållningsprogrammet i Sverige som sändes på morgonen. Totalt sändes 680 program, och programledare under nästan hela sändningsperioden var Sigge Fürst. Under 1968 var artisten Thore Skogman programledare. 

Signaturmelodi till programmet var den amerikanska filmmelodin Good morning (1939) med svensk text av Per-Martin Hamberg.

Programserien
Idén till Frukostklubben var hämtad från USA, ABC:s The Breakfast Club, av Per-Martin Hamberg. Övriga producenter av programmet var Roland Eiworth, Povel Ramel, Tage Danielsson, Hilding Pettersson, Bertil Perrolf och Kent Finell. Kapellmästare för studioorkestern var Andrew Walter, senare Göte Wilhelmson.

En stående rollfigur i programmet var "Kaffe-Petter", en trasdocka vars röst gjordes av buktalaren Curt Randelli. Dockan fanns även på den Frukostklubbsnål som delades ut av Fürst till varje medverkande i programmet.

Under några år i slutet av 1950-talet medverkade "Enslingen på Johannesskäret" (Stig Järrel) i programmet. 

Det sista programmet samsändes med SVT på nyårsafton 1978, och gästades bland annat av Galenskaparna.

Film
Frukostklubben filmatiserades i Stjärnsmäll i Frukostklubben (1950).

Bilder

Källor
 Frukostklubben på Svensk underhållningsmusik, revyer och film 1900–1960
 Frukostklubben i Myggans nöjeslexikon

Noter

Vidare läsning

Externa länkar
Frukostklubben på Svensk mediedatabas
Det allra sista avsnittet på Öppet arkiv
Frukostklubben på YouTube

Nedlagda underhållningsprogram i Sveriges Radio
Radioprogram nedlagda 1949
Radioprogram nedlagda 1978
Radioprogram startade 1946
Radioprogram startade 1955
Dagbladet

Dagbladet kan syfta på:

Dagbladet (dansk tidning)
Dagbladet (norsk tidning) – en norsk dagstidning
Dagbladet Nya Samhället – en tidigare socialdemokratisk morgontidning i Sundsvall
Nya Dagbladet – svensk TV-serie från 1985
Nya Dagbladet (svensk tidning) – onlinetidning som drivs av representanter för numera nedlagda Nationaldemokraternas styrelse och ofta refererar pseudovetenskap
VG

VG kan syfta på:

 Väl godkänd – i akademiska tentamina ett betyg, se betygsskalor vid högre utbildning i Sverige
 Väl godkänd – ett skolbetyget i grundskolan, se målrelaterade betyg
 Verdens Gang – en norsk dagstidning
 VG – en svensk distriktsbeteckning för fiskebåtar, se Svenska distriktsbeteckningar
 Västgöta nation, Lund – en nation vid Lunds universitet
 Västgöta nation, Uppsala – en nation vid Uppsala universitet
 .vg – nationell toppdomän för Brittiska Jungfruöarna
408 f.Kr.



Händelser

Efter plats

Persiska riket 
 Kung Dareios II bestämmer sig för att fortsätta kriget mot Aten och stödja spartanerna. Hans hustru Parysatis övertalar honom att utnämna sin yngre son Kyros till satrap (guvernör) över Lydien, Frygien och Kappadokien samt befälhavare över de akaemeniska styrkorna i Mindre Asien istället för Tissafernes.
 Tissafernes inflytande begränsas till satrapdömet Karien. Dareios II ger också Kyros medel att återskapa den spartanska flottan och skickar honom till Sardis med instruktionerna att öka det persiska stödet för Sparta. Kyrkos börjar samla ihop en armé av legosoldater (inklusive greker) för egna ändamål.

Grekland 
 Alkibiades intågar i Aten i triumf efter sju års frånvaro. Han leder den religiösa processionen från Aten till Eleusis och sonar därmed sin påstådda ogudaktighet från 415 f.Kr., då han anklagades för att ha lemlästat Hermastatyerna. Alkibiades utnämns till högste befälhavare med autokratisk makt och avreser till ön Samos för att återförena sig med flottan.
 Den spartanske amiralen Lysander anländer på hösten till Efesos och börjar bygga upp en stor spartansk flotta med den nye satrapen Kyros hjälp.
 Vid den panhellenistiska samlingen på Olympia uttalar sig filosofen Gorgias mot den spartanska alliansen med Persiska riket.

Sicilien 
 Staden Himera förstörs av karthagerna.

Efter ämne

Litteratur 
 Euripides pjäser Orestes och De fenikiska kvinnorna uppförs. Han lämnar sedan missnöjd Aten och reser till Archelaios I:s hov, på dennes inbjudan.

Födda 
 Eudoxos, grekisk matematiker, läkare, vetenskapsman och astronom samt anhängare av Pythagoras (död cirka 355 f.Kr.)
 Dion, lärjunge till Platon och tyrann av Syrakusa (död cirka 354 f.Kr.)

Avlidna

Källor 
 Motsvarande artikel på engelskspråkiga Wikipedia.
Bolidengruvan

Bolidengruvan är en numera nedlagd guld- och koppargruva i närheten av Boliden i Skellefteå kommun, Västerbotten. Efter flera års prospektering i Norrland hittades i början av 1920-talet ett värdefullt malmområde i det sulfidmalmsrika område som bildar Skelleftefältet.

År 1924 sålde änkan Margareta Lundberg Fågelmyren till ett företag som började bryta malm i ett dagbrott; detta var grunden till det berömda gruvföretaget Boliden AB. Så småningom övergick man till underjordsbrytning. Produktionsmetoden var takbrytning med igensättning.

Malmen i Bolidengruvan är känd för sin höga guldhalt. I genomsnitt utvanns 15 gram guld per ton malm. Sammanlagt producerades 128 ton guld. Guldet var främst knutet till arsenikkis som gruvan var väldigt rik på. Den höga halten av arsenik gjorde att företaget valde att smälta ner malmen istället för att anrika den mekaniskt. Arsenikhalten medförde både stora tekniska problem och miljöproblem. Biprodukten  arsenik lagrades länge innan man kom på att göra impregneringsmedel av arseniken. Gruvan har gett även andra metaller. Under andra världskriget framställdes aluminium i Sundsvall ur andalusit från Boliden under åren 1942 till 1947. 

Gruvdriften i själva Bolidengruvan upphörde 1967. Anrikningsverket är dock fortfarande i drift, som ligger i anslutning till tätorten Boliden,  med malm från andra gruvor i Skelleftefältet, till exempel Renströmsgruvan.

Källor

Gruvor i Skellefteå kommun
Gruvor i Västerbotten
Alessandro Scarlatti

Alessandro Pietro Scarlatti, född 2 maj 1660 i Palermo, död 22 eller 24 oktober 1725 i Neapel, var en italiensk tonsättare under barocken och företrädare för neapelskolan. 

Som tolvåring anlände Alessandro Scarlatti till Rom där han träffade epokens ledande musiker som Giacomo Carissimi, Bernardo Pasquini och Arcangelo Corelli. Han var verksam i Neapel och Rom, bland annat som kapellmästare hos drottning Kristina 1679–1683. Åren 1684–1702 och 1708–1725 verkade han som kapellmästare vid hovet i Neapel. Bland hans elever fanns Johann Adolf Hasse, Francesco Geminiani och sonen Domenico Scarlatti.

Scarlatti var mycket produktiv och han komponerade bland annat
 115 operor
 cirka 200 mässor (bland annat Messa di Santa Cecilia, Missa ad usum cappellae pontificiae, Missa clementina)
 cirka 600 kammarkantater
 talrika oratorier och motetter
 orkesterverk
12 sinfonie di concerto grosso
6 stråkkonserter
6 cembalokonserter

Referenser

Noter

Externa länkar 

Italienska klassiska kompositörer
Italienska operatonsättare
Italienska barockkompositörer
Italienska musiker under 1600-talet
Födda 1660
Avlidna 1725
Män
Personer från Palermo
Beat

Beat, engelska för taktslag, är i blues, jazz, rock, popmusik och annan afroamerikansk och därav influerad populärmusik ett vanligt ord för såväl det som för rytm eller rytmens karaktär eller "känsla".

Specialbetydelser
I hiphopmusiken betecknar ordet ett instrumentalt musikspår som rappare framför sina texter till. Det är antingen en discjockey (som inte alltför sällan även scratch) eller en beatboxare som framför beatet.

Rytmik
Populärmusik
Hiphop
Musiktermer