kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Jan Carlzon

Jan Gösta Carlzon, ursprungligen Karlsson, född 25 juni 1941 i Nyköping, är en svensk företagsledare och riskkapitalist. Han är främst känd som VD och koncernchef för flygbolaget SAS 1981–1993.

Biografi
Carlzon är son till kommissionär (på Länsstyrelsen) Gösta Karlsson (1908-1972) och Essie, född Jörgensen (1912-1992). Han blev civilekonom vid Handelshögskolan i Stockholm 1967 och var produktchef för Vingresor AB 1969–1971, marknadsdirektör Vingresor/Club 33 AB 1971–1973 samt VD där 1974–1978. Carlzon blev VD för Linjeflyg 1978 innan han den 18 september 1980 anställdes på SAS som vice VD och chef för flygverksamheten. Han blev VD och koncernchef där 1981. På SAS gjorde sig Carlzon känd för nytänkande med fokus på kunden och en platt organisation och han vände det förlusttyngda företaget till vinst. Han sammanfattade sina erfarenheter i den uppmärksammande boken Riv pyramiderna (1985), som har prisats av USA:s president Bill Clinton och används som kurslitteratur på Harvard Business School. Ledarfilosofin innebar ett paradigmskifte inom svenskt ledarskap. Medarbetarna började allt mindre betraktas som kugghjul i ett maskineri och mer som individuella krafter.

Han var styrelseledamot i Continental Airlines, Pronator AB, Enator AB, Förvaltnings AB Providentia, Radiosymfonikerna, Musikradions vänner, Saison Overseas Holdings BV, ordförande i SAS Service Partner, SAS International Hotels, SAS Leisure, medlem av IATA Executive Committee och president i svenska Young Presidents' Organization.

Carlzon lämnade SAS i november 1993 och grundade 1994 investeringsbolaget Ledstiernan AB där han var styrelseordförande fram till maj 2007. Han var vd för Transpool AB 1995–1997. JCarlzon är en av grundarna till internethandeln CDON. Han var 1999-2006 ordförande för Svenska Tennisförbundet och styrelseledamot i Internationella Tennisförbundet samt var också tidigare  ordförandeskapet i British Swedish Chamber of Commerce. Carlzon var mellan maj 2006 och juni 2010 styrelseordförande för Företagarna.

Carlzon är juris hedersdoktor vid Pepperdine University i Los Angeles, likaså vid Pacific Lutheran University i Tacoma. Han har även en liten roll i den svenska filmen Sällskapsresan II – Snowroller (1985) där han spelar servitör.

År 2021 kom uppföljaren till hans bokframgång Riv pyramiderna, den självbiografiska Se människan!, tillsammans med journalisten Nadia Dyberg. En personlig berättelse men också en spegling av en samhällsutvecklingen under nästan ett sekel. Den röda tråden är den livsfilosofi som gjorde Riv pyramiderna! revolutionerande: utgå alltid från människan. En grundtes är att lyssna istället för att prata.

Privatliv
Jan Carlzon var i sitt första äktenskap gift med Agneta Wärn och är nu gift med Susanne Bourghardt Carlzon. Han har fem barn, tre i första äktenskapet och två i andra äktenskapet.

Bibliografi

Referenser

Externa länkar

Män
Födda 1941
Levande personer
Svenska direktörer
Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Alumner från Handelshögskolan i Stockholm
Sommarvärdar 2011
Personer från Nyköping
Hedersdoktorer
Majas visa

Majas visa, med inledningsorden När Lillan kom till jorden, är en barnvisa och vårsång från 1897 med text och musik av Alice Tegnér. Sången publicerades första gången i Sjung med oss, Mamma! 4 och senare även i Nu ska vi sjunga, 1943, under rubriken "Årstiderna".

Sången har fyra strofer; första versen lyder:
När lillan kom till jorden,
det var i Maj, när göken gol,
sa' Mamma att det lyste
av vårgrönt och av sol.

Inspelningar 
En tidig inspelning gjordes i Stockholm i januari 1926 av Margaretha Modéen, med Helge Lindberg på piano, och gavs ut i mars samma år. Sången har också spelats in på spanska av Maria Llerena som "La canción de Maria" på skivalbumet Chiquitico mio från 1988.

Referenser 

Sånger 1897
Svenska barnvisor
Vårsånger
Alice Tegnér
Lasse liten

Lasse liten, med inledningsorden Världen är så stor, så stor, är en dikt av Zacharias Topelius. 

Dikten ingår i en saga med samma titel som ingår i Läsning för barn, del V, som utkom 1880. Berättelsen handlar om en liten gosse som gör båtar av ärtskidor, skickar dem till olika världsdelar (representerade av platser nära hemstranden), följer efter med roddbåt, men glömmer årorna. Nukku Matti (John Blund) låter honom följa båtarna till olika delar av världen, men överallt finns sådant Lasse är rädd för, såsom valar, bufflar, tigrar och stekande sol. Till sist är de tillbaka hemma där Lasses mamma steker plättar. I sagan sjunger drömmarna visan Lasse liten för Lasse och Lasse vaknar, åter vid hemstranden.

Texten 
Topelius text lyder i original:
Världen är så stor, så stor,
 Lasse, Lasse liten!
 Större än du nånsin tror,
 Lasse, Lasse liten!

 Där är hett och där är kallt,
 Lasse, Lasse liten!
 Men Gud råder öfverallt,
 Lasse, Lasse liten!

 Många mänskor lefva där,
 Lasse, Lasse liten!
 Lycklig den, som Gud har kär,
 Lasse, Lasse liten!

 När Guds ängel med dig går,
 Lasse, Lasse liten!
 Ingen orm dig bita får,
 Lasse, Lasse liten!

 Säg, hvar trifves du nu mest?
 Lasse, Lasse liten!
 Borta bra, men hemma bäst,
 Lasse, Lasse liten!

Musik 

Visan har fått en välkänd melodi av Alice Tegnér. Topelius text har fem strofer och Tegnér har tonsatt nr 1, 2 och 5 och gjort några smärre förändringar av texten. Sången publicerades första gången i Sjung med oss, Mamma!, häfte 4 från 1897, och därefter 1943 i Nu ska vi sjunga, under rubriken "Andra vackra sånger och visor".

Dikten Lasse liten har också tonsatts av Jean Sibelius i en sättning för röst och piano, op. 37 nummer 2.

Inspelningar 
En tidig inspelning av Tegnérs tonsättning gjordes i Sundbyberg i augusti 1925 av Mary Hjelte. Sången har också spelats in på spanska av Maria Llerena som "Chiquitico mio" på skivalbumet Chiquitico mio från 1988.

Referenser

Externa länkar 

 Lasse liten vid topelius.sls.fi

Alice Tegnér
Geografisånger
Sånger 1897
Verk av Zacharias Topelius
Finländska barnvisor
Svenska barnvisor
Korkåpa

Korkåpa, i äldre texter ibland korkappa (medeltidslatin pluviale, av latinets pluvia, ['plu:via], regn, syftande på regnkappa), är ett liturgiskt plagg. Det är ofta påkostat och ornamenterat. 

Korkåpan utvecklades från just en regnkappa till ett liturgiskt plagg på 1000-talet. Sedan äldre medeltid har den varit ett praktplagg av sammet eller sidan, någon gång av enklare material, och ofta rikt broderad över hela ytan. Formen har alltid varit halvcirkelformig. Kåpan knäppes över bröstet med en bred klaff, ofta prydd med dyrbara spännen, ibland av jättedimensioner. Den tidigare kapuschongen, ursprungligen avsedd att dras över huvudet, miste sin funktion och hade på 1200-talet krympt till en liten trekantig lapp kallad clipeus, sköld. Senare blev den åter större och var under medeltidens slut och 1500-talet rikt broderad, ofta med figurbroderi. Skölden avslutas ofta med en hängande kula eller tofs. Längs kåpans raka framkant löper nästan alltid ett brett bräm, ornerat i likhet med skölden. 

Det används såväl inom Romersk-katolska kyrkan som i vissa reformerade traditioner. I Svenska kyrkan har korkåpan efter reformationen mestadels kommit att ses som ett biskopligt plagg, men används nu ibland av vanliga präster vid högtidligare tillfällen men då nattvard ej firas.

Källor

Noter 

Liturgiska textilier
Kyrkliga klädedräkter
Romersk-katolsk klädsel
Latinska ord och uttryck
Ugglan
Synnøve Strigen

Synnøve Strigen, född 15 februari 1934 i Ulefoss, 
död 1 augusti 2020 var en norsk skådespelare.

Filmografi (urval)

Källor

Externa länkar

Norska skådespelare under 1900-talet
Kvinnor
Födda 1934
Avlidna 2020
Kerstin Dunér

Kerstin Hildur Birgitta Dunér, folkbokförd som Wolgers född 22 oktober 1932 i Stockholm, är en svensk skådespelare och dansare. Hon var gift med Beppe Wolgers.

Filmografi 
Enligt Svensk Filmdatabas:

 (röst)
 (svensk röst)

 (svensk röst)

Källor

Fotnoter 

Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska dansare under 1900-talet
Födda 1932
Kvinnor
Levande personer
Skådespelare från Stockholm
Julpolska

Julpolska, även känd som Nu ha vi ljus här i vårt hus, är en julsång (en polska) med text av Rafael Hertzberg (1845–1896) och musik av Johanna Ölander (1827–1909). Sången beskriver julaftonstraditionen i en tid då man fortfarande på många platser hade julbock i stället för jultomte.

Sången används som filmmusik i filmen "Mer om oss barn i Bullerbyn" från 1987 .

Sångtext
Nu ha vi ljus här i vårt hus,
julen är kommen, hopp tra-la-la-la!
Barnen i ring dansa omkring, dansa omkring.
Granen står så grön och grann i stugan,
granen står så grön och grann i stugan.
Tra-la-la-la-la, tra-la-la-la-la, tra-la-la-la-la, la-la!

Kom lilla vän, kom nu igen,
dansa kring granen, hopp tra-la-la-la!
Glädjen är stor, syster och bror, syster och bror,
pappa, mamma, alla gå i dansen.
Pappa, mamma, alla gå i dansen.
Tra-la-la-la-la, tra-la-la-la-la, ra-la-la-la-la, la-la!

Kom tag en sväng, klappar i mängd,
julbocken hämtat, hopp traa-la-la-la!
Lutfisk och gröt, tårta så söt, tårta så söt,
få vi sedan när vi tröttnat dansa.
Få vi sedan när vi tröttnat dansa.
Tra-la-la-la-la, tra-la-la-la-la, ra-la-la-la-la, la-la!

Publikation
 För smått folk; verser av Rafaël Hertzberg, 1895, då med titeln "Barnen dansa kring julgranen" (endast text).
 Rafaël Hertzbergs barnbibliotek 1: Sagor och berättelser, 1901, "Barnen dansa kring julgranen" (med noter).
Nu ska vi sjunga, 1943, under rubriken "Julsånger".
Julens önskesångbok, 1997, under rubriken "Traditionella julsånger"
Barnens svenska sångbok, 1999, under rubriken "Året runt".

Inspelningar
En tidig inspelning gjordes med Gösta Jonsson och Britt Berg då den ingick i ett julpotpurri som spelades in i Berlin i september 1933, och gavs ut på skiva senare samma år.

Sången har också spelats in på spanska av Maria Llerena som "Que felicidad ya es Navidad" på skivalbumet Chiquitico mio från 1988.

Referenser

Noter

Referenser

Barnens svenska sångbok (1999)

Filmlåtar
Svenska julsånger
Julpolskan

Julpolskan, även känd som Julen den glada går åter omkring på Jorden, är en julsång med text och musik av Anna-Lisa Frykman. Sången handlar om några jultraditioner.

Publikation
Nu ska vi sjunga, 1943, under rubriken "Julsånger"

Inspelningar
1989 sjöng Tommy Körberg in sången tillsammans med Orsa spelmän på julalbumet Julen är här. I denna version sjungs sångens enda vers två gånger.

Referenser

Noter

Referenser

Svenska julsånger
Svenskspråkiga sånger
Synnöve Liljebäck

Synnöve Liljebäck, född 11 februari 1945 i Linköping, är en svensk skådespelare.

Filmografi

Referenser

Svenska skådespelare under 1900-talet
Kvinnor
Födda 1945
Levande personer
Skådespelare från Linköping
Kring julgranen

Kring julgranen, även känd som Nu så är det jul igen, jultomten myser, är en sång på svenska med text och musik av Alice Tegnér. Den publicerades 1899 i häfte fem av Sjung med oss, mamma!.

Sången, som har tre strofer, handlar om naturen och årstidsväxlingarna i ett nordiskt bondesamhälle, men sångtexten i den första och andra versen har gjort att visan brukar räknas till julrepertoaren. Även sista versen refererar till julen. Utdrag ur sången finns även i en annan julsång, Jul i främmande hamn.

Tryckta utgåvor (urval)
Sjung med oss, mamma! (häfte 5), 1899
Nu ska vi sjunga, 1943, under rubriken "Julsånger".

Inspelningar
En tidig inspelning gjordes av Margareta Schönström-Modéen i Stockholm i maj 1926, och på skivan "Rida ranka" i november samma år. Sången finns också insjungen på skiva av Glenmarks på julalbumet Jul a la carte från 1975. samt Anita Lindom på julalbumet Jul med tradition från 1975. och av Peter Himmelstrand, också 1975, på ett skivalbum med "Nu ska vi sjunga"-tema.

Sången har också spelats in på spanska av Maria Llerena som "Ya es Navidad" på skivalbumet Chiquitico mio från 1988.

Källor

Fotnoter

Externa länkar 
Sångtexten

Sånger 1899
Svenska julsånger
Svenskspråkiga sånger
Alice Tegnér
Kvicksand

Kvicksand är en kolloid gel av sand och vatten som är halvflytande. Eftersom kvicksanden inte är stabil har den heller inte förmåga att bära en belastning, detta gör att föremål som hamnar på ytan kommer sjunka. Vanligtvis förekommer kvicksand vid  havsstränder och flodmynningar där tillgången på väl rundade sandkorn är god  och där grundvatten dessutom strömmar upp underifrån, vilket gör att sanden blir vattenmättad.

En människa kan sjunka ner en bit i kvicksand men inte sjunka helt. Kvicksand är inget material utan ett tillstånd hos sandvattenblandningen som man då sjunker ner i.

Beskrivning
Strömningar i jorden uppträder då grundvattenytan lutar.

Vid strömmande vatten avviker porvattentrycket i jorden ifrån trycken som beräknas enligt de statiska sambanden. Förändringar i portryck leder i sin tur till förändringar i effektivtryck.

Vid uppåtströmmande grundvatten i en grop med sand kan porvattentrycken vara så höga en bit ned i sanden att effektivspänningen (spänningen mellan kornen) är nära noll. Sanden uppför sig då som en tung vätska utan friktion. En människa som beträder sanden sjunker ned till cirka midjehöjd, om vi antar att sandens densitet är cirka 2,0 och människans densitet är cirka 1,0 gram per kubikcentimeter (se Arkimedes princip). Detta fenomen kallas kvicksand och är således inget material utan ett tillstånd. I finsand krävs enbart små flöden för att sanden skall bli kvick.

Sjunkmyten
Myten om att en människa helt kan sjunka ned och försvinna i kvicksanden är inte sann. Däremot kan man fastna i kvicksanden, och det kan då krävas stora krafter för att komma loss. Vid vetenskapliga försök utförda av Universiteit van Amsterdam krävdes motsvarande vikten hos en normalstor bil för att få loss en fastnad människofot.

Etymologi
Ordet kvicksand är bildat av orden kvick, i en äldre betydelse, ’liv, levande’, och sand. Kvicksand betyder alltså ’levande sand’.

Se även
 Torr kvicksand

Referenser

Externa länkar 

Kolloidkemi
Sand
Werner Krauss

Werner Krauss, född 23 juni 1884 i Gestungshausen nära Coburg, Bayern, död 20 oktober 1959 i Wien, Österrike, var en tysk skådespelare, känd bland annat för titelrollen i Doktor Caligaris kabinett (1920). Krauss spelade ofta roller som mycket motbjudande karaktärer, något han ansågs göra på ett mästerligt vis. Hans tolkning av Shylock i Köpmannen i Venedig i olika teateruppsättningar blev särskilt berömd. På 1930-talet inledde han ett samarbete med den nytillträdda tyska nazistregimen och utnämndes till president för Reichstheaterkammer (1933–1935) och staatsschauspieler. 

I augusti 1934 publicerades ett upprop formulerat av Joseph Goebbels i NSDAP:s partiorgan Völkischer Beobachter. I korthet handlade detta om att offentligt visa Führern sin trohet. Det var undertecknat av namnkunniga författare, bildkonstnärer, konsthistoriker, arkitekter, skådespelare, musiker och tonsättare. Bland dem fanns Werner Krauß. Mot slutet av andra världskriget återfanns Krauß på propagandaministeriets lista över "gudabenådade" kulturskapare, den så kallade Gottbegnadeten-Liste, vilket skänkte honom ett extra skydd av staten och befriade honom från militär verksamhet.  

Efter andra världskrigets slut fördömdes han för sina roller i propagandafilmer, i synnerhet Jud Süss 1940 där han porträtterade flera judiska stereotyper på ett synnerligen antisemitiskt vis. Han förbjöds därefter att verka i Tyskland under flera års tid.

Den judiske regissören och skådespelaren Fritz Kortner som gått i exil från Tyskland under Tredje riket beskrev Krauss på följande vis:

Filmografi (i urval)

Källor 
filmportal.de
deutsche-biographie.de

Noter

Externa länkar 

 
 Werner Krauss på cyranos.ch 

Födda 1884
Avlidna 1959
Tyska skådespelare under 1900-talet
Män
Kommendörer av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Personer från Coburg
Jul (sång)

Jul är en julsång skriven av Ralf Peeker (tidigare sångare i rockgruppen Snowstorm) och inspelad av honom som soloartist och släppt på singel 1983 med Mirabelle som B-sida. 1989 spelades låten in av det svenska dansbandet Thorleifs, och släpptes på singel med A Morning at Cornwall som B-sida på skivmärket Doreme.

Sångens tema skiljer sig från julsånger, som "Raska fötter" och "Tomtarnas julnatt". Sången "Jul" handlar om julen utifrån de hemlösas perspektiv i Brunnsparken, Göteborg i en tid då julen alltmer präglas av kommersialism, och kan även kännas igen genom refrängens inledning men det är någon i Brunnsparken som gråter. Sången refererar även till dikten "Tomten" av Viktor Rydberg, samt till jul-TV-programmet "Kalle Anka och hans vänner önskar God Jul".

Ralph Peeker Band: Sång och gitarr - Ralph PeekerGitarr: Sten GTrummor: Benny WibergKeyboards: Sune JeanssonBas: Claes Sjöberg

Vid inspelningen medverkade också Iréne Andersson (numera Peeker), kör, samt Jonas Lundberg, Piano, Kör.

Referenser

Musiksinglar 1983
Musiksinglar 1989
Protestsånger
Singlar utgivna på Mariann Grammofon
Svenska julsinglar
Svenska julsånger
Svenskspråkiga sånger
Sånger om fattigdom
Herbert Lawford

Herbert Lawford, född 15 maj 1851, död 20 april 1925 i England var en brittisk tennisspelare.

Herbert Lawford upptogs 2006 i International Tennis Hall of Fame, bland annat för att ha infört tekniken att slå forehandslaget med topspin.

The "Lawford Stroke" 

Herbert Lawford var en av ett fåtal spelare under 1880-talet som, vid sidan av bröderna William Renshaw och Ernest Renshaw, hade en tämligen komplett och effektiv slagrepertoar i det nya spelet lawn-tennis. Han är framförallt känd för sin svepande forehanddrive, slagen med topspin. Slaget, som blev stilbildande, gick under beteckningen the "Lawford Stroke". Beteckningen användes under flera årtionden för att inom tennisen karakterisera lyckade forehandsslag slagna med topspin och förekom också under tidigt 1900-tal i reklamtexter, exempelvis för tobak.

Lawford i Wimbledon 

Herbert Lawford spelade perioden 1880-88 sex finaler i Wimbledonmästerskapen men vann endast vid ett tillfälle. Efter seger 1880 i finalen i "All Comers Round" mötte han i "Challenge Round" det föregående årets segrare, prästen John Hartley. Lawford, som ännu inte var "färdig" som tennisspelare, förlorade med 3-6, 2-6, 6-2, 3-6. 

Under de följande spelsäsongerna var hans främsta rivaler i Wimbledon bröderna Renshaw. I 1883 års turnering mötte han Ernest Renshaw redan i första omgången. Det var mycket blåsigt den dagen, och spelarna hade växelvis fördel av vindförhållandena. Renshaw låg slutligen under med 0-5 i det avgörande 5:e setet, när vinden och därmed spelet vände till hans fördel. Ernest Renshaw vann dock slutligen med 5-6, 6-1, 3-6, 6-2, 6-5.

Lawford förbättrade sitt spel successivt, men överflyglades ändå regelmässigt av bröderna Renshaw. Perioden 1884-86 mötte han William Renshaw i "Challenge Round" och förlorade alla tre gångerna, om än knappt. Ödet att förlora tre Wimbledonfinaler i rad delar han med tysken Gottfried von Cramm och australiern Fred Stolle.

Sin enda singeltitel i Wimbledonmästerskapen vann Lawford 1887, då han i "All Comers Final" besegrade Ernest Renshaw över fem set med siffrorna 1-6, 6-3, 3-6, 6-4, 6-4. Slutfinalen, "Challenge Round", spelades inte eftersom William Renshaw hade drabbats av tennisarmbåge och tvingades lämna walk-over. År 1888 förlorade Lawford Wimbledonfinalen i en finalmatch mot Ernest Renshaw, som därmed tog sin första och enda singeltitel i turneringen.

Som ett kuriosum kan nämnas att när Lawford i 1880 års turnering mötte E. Lubbock, uppstod en slagväxling där bollen gick 81 gånger över nät, vilket länge var rekord.

Lawfords och bröderna Renshaws dominans i Wimbledonmästerskapen under 1880-talet höll på att få mästerskapen på fall. År 1880 var 60 spelare anmälda, men 1887 endast 16. Turneringen återhämtade sig senare med bröderna Dohertys framgångar.

Titlar i Wimbledonmästerskapen 

Singel - 1887
Dubbel - 1879 (med L. R. Erskine)

Referenser

Källor
Gianni Clerici, 1974. 500 Jahre Tennis ( tysk översättning 1978). Verlag Ullstein.
Martin Hedges, 1978. The Concise Dictionary of Tennis. Mayflower Books Inc.

Brittiska tennisspelare
Födda 1851
Avlidna 1925
Män
Alma Fahlstrøm

Alma Isabella Fahlstrøm, född Bosse den 23 november 1863 i Skanderborg, Danmark, död 29 maj 1946 i Oslo, var en norsk skådespelare och teaterledare. Hon var dotter till bokförläggare Heinrich Bosse och Anne-Marie Lehman samt syster till skådespelerskan Harriet Bosse, operasångaren Dagmar Möller och ekonomen Ewald Bosse. Hon var gift med skådespelaren Johan Fahlstrøm. Tillsammans fick de sonen Arne Fahlstrøm, som reste med Titanic 1912 och omkom vid fartygets förlisning.

Fahlstrøm var anställd vid Christiania Theater 1879-1895, vid Nationaltheatret 1899-1903, och ledde tillsammans med sin make Johan Fahlstrøm en rad privatscener i Oslo. De viktigaste var Centralteatret 1897-1899 och Fahlstrøms teater 1903-1911. Fahlstrøms Theater hade med sin duktiga personal och delvis ypperliga repertoar stor betydelse för norsk scenkonst. Fahlstrøm var själv en god instruktör, och dessutom en betydande komisk karaktärsskådespelare i roller som Pernille i Ludvig Holbergs Den stundesløse och Ane i Bjørnstjerne Bjørnsons Geografi og kjærlighed. Hennes bok To norske skuespilleres liv (1927) är ett intressant bidrag till norsk teaterhistoria.

Källor

Noter

Födda 1863
Avlidna 1946
Norska teaterchefer
Kvinnor
Norska skådespelare under 1800-talet
Norska skådespelare under 1900-talet
Teaterchefer under 1900-talet
Johan Fahlstrøm

Johan Peter Broust Fahlstrøm, född 1867 i Trondheim, död 1938, var en norsk skådespelare, teaterledare och teaterregissör. Han var från 1889 gift med skådespelaren Alma Fahlstrøm.

Fahlstrøm var 1887–1897 anställd vid Kristiania teater och 1899–1903 vid Nationaltheatret. Han ledde 1897–1899 Centralteatret. Åren 1903–1911 ledde han "Fahlstrøms teater" och 1915–1916 friluftsspelen vid Frogner. Fahlstrøm företog även turnéer i norska landsorten. Hans skådespel kännetecknades av kraft, humor, känslovärme och temperament. Bland hans roller märks Shylock i Köpmannen i Venedig, Falstaff i Muntra fruarna, Skule Jarl i Kungsämnena, Osvald i Gengångare, Cyrano de Bergerac och Herodes i Salome.

Han räknades till Norges främsta skådespelare före första världskriget. Makarna Fahlstrøm hade sonen Arne Fahlstrøm. Denne reste med Titanic 1912 och omkom vid fartygets förlisning.

Noter 
 

Födda 1867
Avlidna 1938
Norska skådespelare under 1800-talet
Norska skådespelare under 1900-talet
Män
Norska teaterchefer
Skådespelare från Trondheim
Mittremsa

Mittremsa finns på vägar som oftast är större och mer trafikerade, främst på motorvägar. Mittremsan finns mitt i vägen och den delar av vägen i två skilda körbanor för att göra vägen mötesfri och därmed säkrare för trafikanterna.

Motorvägar har normalt alltid mittremsa men vissa undantag kan finnas. Ibland kan en mittremsa också finnas på bredare och mer trafikerade genomfartsvägar genom tätorter. En mittremsa kan se ut på många olika sätt. En av de vanligaste varianterna är att mittremsan enbart består av en gräsbevuxen rand eller ett dike mitt emellan körbanorna. I andra fall har man byggt körbanorna med ett längre avstånd från varandra, på exempelvis en motorväg, och då kan mittremsan bestå av en bit "orörd natur". I dessa fall kan det till exempel växa träd i mittremsan. Ytterligare en variant är att mittremsan består av betongkanter som delar av vägen mellan körbanorna, en mittbarriär. Dessa har fördelen att vägen kan bli billigare att bygga men har nackdelen att de kan orsaka stor skada vid kollision med dessa. 

En typ av mittbarriär som har blivit vanlig i Sverige är vajerräcket. Dessa sätts upp ibland på motorvägar i diket eller mittremsan. På motortrafikleder sätts vajerräcken upp direkt i asfalten och utgör en mittbarriär på dessa vägar. I många fall har under de senaste åren även normala landsvägar, främst 13-metersvägar, byggts om med vajerräcken och därmed också fått en mittbarriär.  .

Vägar
Motorvägar
Motortrafikleder

de:Straßenquerschnitt#Trennstreifen