kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Eddy Merckx

Baron Édouard Louis Joseph "Eddy" Merckx, född 17 juni 1945 i Meensel-Kiezegem (en förort till Bryssel), är en belgisk före detta proffscyklist som dominerade sporten under början av 1970-talet med ett stort antal segrar i de stora cykeltävlingarna.

1996 gjorde Albert II Eddy Merckx till baron.

Karriär
Merckx, som brukar betraktas som den främste cyklisten genom tiderna, tog totalt 525 segrar på 1800 starter åren 1961–1978. Fem av dessa tog han i Giro d'Italia. Han bar dessutom den rosa ledartröjan i tävlingen i 77 dagar sammanlagt. Merckx vann också Tour de France fem gånger, en bragd som endast ett fåtal andra cyklister lyckats med. Mellan åren 1969 och 1975 vann han 34 etappsegrar i Tour de France, vilket numera delas av den brittiske cyklisten Mark Cavendish. Alla år 1969–1975 var han också världscupvinnare. 

Spanien runt vann Merckx 1973. Han är därmed en av fem cyklister, som har vunnit alla de tre stora etapploppen under sin karriär.

Merckx började tävlingscykla när han var 14 år och fyra år senare blev han amatör-världsmästare. Som 19-åring blev han professionell. Han vann också världsmästerskapen för professionella cyklister 1967, 1971 och 1974. Samma år för sin sista vinst i världsmästerskapen vann han också Giro d’Italia och Tour de France, en bedrift som endast irländaren Stephen Roche lyckats göra om.

Eddy Merckx vann alla klassiker som fanns under sin karriär förutom Paris-Tours. I slutet av sin karriär vann han 17 sexdagarslopp på bana, ofta med belgaren Patrick Sercu.

Merckx slutade tävlingscykla 1978, när han var 33 år gammal. Sedan han drog sig tillbaka arbetar han på sitt företag i Belgien som gör cykelramar. Hans son, Axel Merckx, gick i sin fars fotspår och blev även han proffscyklist.

Meriter
Tour de France
 Totalseger – 1969, 1970, 1971, 1972, 1974
 Poängtävlingen – 1969, 1971, 1972
 Bergspristävlingen – 1969, 1970
 Kombinationstävlingen – 1969, 1970, 1971, 1972, 1974
34 etapper
Giro d'Italia
 Totalseger – 1968, 1970, 1972, 1973, 1974
 Poängtävlingen – 1968, 1973
 Bergspristävlingen – 1970
24 etapper
Vuelta a España
 Totalseger – 1973
 Kombinationstävlingen – 1973
6 etapper

 Världsmästerskapens linjelopp – 1967, 1971, 1974. Även som amatör 1964.
 Nationsmästerskapens linjelopp – 1970
 Nationsmästare på bana – 1975, 1976
Milano-Sanremo – 1966, 1967, 1969, 1971, 1972, 1975, 1976
Flandern runt – 1969, 1975
Paris-Roubaix – 1968, 1970, 1973
Liège-Bastogne-Liège – 1969, 1971, 1972, 1973, 1975
Lombardiet runt – 1971, 1972
La Flèche Wallonne – 1967, 1970, 1972
Gent-Wevelgem – 1967, 1970, 1973
Amstel Gold Race – 1973, 1975

Stall
 Solo-Superia 1965
 Peugeot-BP-Michelin 1966–1967
 Faema 1968–1969
 Faemino 1970
 Molteni 1971–1976
 Fiat 1977
 C&A 1978

Övrigt
Har sedan 15 september 2003 en tunnelbanestation i Bryssel uppkallad efter sig.

Referenser

Externa länkar
Video med Eddy Merckx timrekord 1972.
Merckx cyclingarchives.com

Belgiska tävlingscyklister
Belgiska dopningsfall
Män
Födda 1945
Levande personer
Vinnare av Tour de France
Vinnare av Vuelta a España
Världsmästare i cykling
Belgiska idrottare under 1900-talet
Tre knivar från Wei

Tre knivar från Wei, teaterpjäs skriven av Harry Martinson (nobelpristagare i litteratur), uruppförd på Dramaten den 4 juni 1964 i regi av Ingmar Bergman. Pjäsen utspelar sig i Kina på 600-talet, på en förvisningsort för kvinnor från kejsarens hov. 

Med trettio (30) roller för kvinnor bjöd teatern publiken på en nästintill unik möjlighet att se rad utmärkta aktriser i en och samma uppsättning: Inga Tidblad, Jane Friedmann, Marianne Aminoff, Gunnel Broström, Renée Björling, Aino Taube, Margaretha Krook, Birgitta Valberg, Irma Christenson, Dora Söderberg, Mona Malm. Helena Brodin, Lena Nyman och Karin Kavli, för att nämna några.

Uppförd på Spegelteatern, Stockholm, 1988, i regi av Lars Erik Andrenius och uppförd på Dramaten 2004, med premiär 17 april, i regi av Staffan Valdemar Holm i samband med 100-årsminnet av författarens födelse.

2004 satsade Dramaten stort på Tre knivar från Wei. Stora delar av svensk teaterelit var inblandad: Stina Ekblad, Bibi Andersson, Gunnel Lindblom, Lil Terselius, Lanna Ohlsson och Nadja Weiss.

Förutom 100-årsminnet av Harry Martinson var antalet kvinnliga roller i pjäsen en starkt bidragande faktor till teaterledningens intresse för pjäsen. Regissören Staffan Valdemar Holm sade i ett pressmeddelande inför nypremiären att pjäsens har det största antal kvinnliga roller inom hela det dramatiska fältet. 

1964 i Sverige
Teateråret 1964
Kultur i Stockholm
Svenska teaterpjäser
Verk av Harry Martinson
WP:Projekt Kina
Tretal
Lick It Up

Lick It Up är KISS femtonde studioalbum, utgivet den 18 september 1983. Samma dag visade gruppmedlemmarna, Paul Stanley, Gene Simmons, Eric Carr och Vinnie Vincent, upp sig på MTV utan sina karakteristiska sminkningar. Gruppmedlemmarna presenterades och intervjuades av en av MTV:s VJ:s, J.J. Jackson. Lick It Up producerades av Michael James Jackson, Gene Simmons och Paul Stanley. 

Lick It Up anses vara bland det hårdaste som Kiss presterat musikaliskt; detta gäller särskilt låtarna "Young and Wasted" och "Fits Like a Glove". Titelspåret "Lick It Up" blev en stor hit. Vinnie Vincent är medkompositör till åtta av albumets tio spår.

Gitarrsolot på öppningsspåret "Exciter" spelas av Rick Derringer. Det var Eric Carr som först kom med idén till "All Hell's Breakin' Loose". Sedan byggde Simmons, Vincent och Stanley på den. Carr blev dock inte nöjd med vad de gjort med hans låt. Trots detta utgavs låten som singel och blev en mindre hit.

Låtförteckning

Medverkande
Gene Simmons – elbas, sång
Paul Stanley – kompgitarr, sång
Vinnie Vincent – sologitarr, bakgrundssång
Eric Carr – trummor, bakgrundssång
Rick Derringer – sologitarr på "Exciter"

Kommentarer

Källor

Noter

Tryckta källor
 
 
 

Album av Kiss
Musikalbum 1983
Engelskspråkiga musikalbum
Album utgivna på Casablanca Records
Jan-Carl Raspe

Jan-Carl Raspe, född 24 juli 1944 i Seefeld in Tirol, död 18 oktober 1977 i Stuttgart, var en medlem i den vänsterradikala Röda armé-fraktionen (RAF). RAF använde begreppet stadsgerilla som självbenämning, men betraktas allmänt som en terroristorganisation.

Biografi 
Raspes far var fabrikör och avled 1944. Raspe anslöt sig till Röda armé-fraktionen en tid efter att organisationen skapats 1970 och var en av förgrundsgestalterna vid RAF:s attacker fram till gripandet den 1 juni 1972. Raspe hade tidigare deltagit i olika studentkollektiv i Väst-Berlin och var utbildad sociolog. Han hade även kunskaper i elektronik och kemi. År 1972 greps Raspe tillsammans med Andreas Baader och Holger Meins av västtysk polis i Frankfurt am Main. Raspe dömdes 1977 till livstids fängelse vid Stammheim-rättegången.

Under den så kallade dödsnatten den 18 oktober 1977 påträffades han med allvarliga skottskador i huvudet i sin cell. Han avled på Katharinenhospital i Stuttgart senare samma dag. Officiellt konstaterades självmord. Raspe är begravd på Dornhaldenfriedhof i Stuttgart.

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar 

Födda 1944
Avlidna 1977
Män
Tyska brottslingar
Medlemmar i Röda armé-fraktionen
Personer som begått självmord
Vänsterextremister
Irmgard Möller

Irmgard Möller, född 13 maj 1947 i Bielefeld, var en medlem av Röda armé-fraktionen (RAF).

Biografi
Möller studerade germanistik och gick med i studentrörelsen 1968. Hon blev medlem av Röda armé-fraktionen 1971 och deltog i gruppens aktioner i Stuttgart. Den 9 juli året därpå greps Möller tillsammans med Klaus Jünschke i Offenbach am Main. År 1976 dömdes Möller till fyra och ett halvt års fängelse för medlemskap i en brottslig organisation, det vill säga RAF.

Möller överlevde den så kallade Dödsnatten i Stammheimfängelset den 18 oktober 1977, då hennes medinterner Andreas Baader, Gudrun Ensslin och Jan-Carl Raspe enligt officiella rapporter begick självmord. Denna händelse satte punkt för terrorvågen över Västtyskland hösten 1977. Möller hade svåra sticksår i bröstet när fängelsepersonal upptäckte henne. Hon överlevde, trots fyra sticksår i bröstet.

År 1979 dömdes Möller till livstids fängelse för mord i tre fall och två bombdåd. Hon frigavs av hälsoskäl 1994. Hon hade då suttit frihetsberövad i drygt 22 år. Möller bedyrar att hon under Dödsnatten utsattes för mordförsök, och att Baader, Ensslin och Raspe mördades med de västtyska myndigheternas goda minne.

Källor

Noter

Webbkällor

Tryckta källor

Födda 1947
Kvinnor
Tyska brottslingar
Medlemmar i Röda armé-fraktionen
Levande personer
Personer från Bielefeld
Vänsterextremister
Holger Meins

Holger Klaus Meins, född 26 oktober 1941 i Hamburg, död 9 november 1974 i Wittlich, var en västtysk filmstudent, som var en betydande medlem i Röda armé-fraktionen. Han avled till följd av en hungerstrejk i fängelse.

Biografi 
Holger Meins studerade film i Väst-Berlin i slutet av 1960-talet, då studentrörelsen växte och blev till en stor proteströrelse. Polisens jakt efter terrorister som drabbade flera studenter, däribland Meins, bidrog till att Meins anslöt sig till Röda armé-fraktionen (RAF, Baader-Meinhof-ligan) 1970, samma år som organisationen hade bildats. Meins blev snart en av de ledande inom RAF:s inre krets, den så kallade hårda kärnan.

Under 1972 genomförde RAF flera attacker riktade mot den västtyska staten och amerikanska militärförläggningar med Meins som deltagare. Den 1 juni 1972 kunde polisen efter eldstrid gripa Meins tillsammans med Andreas Baader och Jan-Carl Raspe. Meins deltog senare i RAF:s hungerstrejker som genomfördes i protest mot förhållandena i fängelset. Meins dog den 9 november 1974 under en av dessa hungerstrejker; han vägde vid sin död endast 39 kilo. I sitt testamente hade Meins bland annat skrivit:

Meins död inspirerade tyska vänsteraktivister att ta upp den väpnade kampen, och bland annat bildades Kommando Holger Meins. Redan följande dag, den 10 november, bröt sig medlemmar ur 2 juni-rörelsen in i juristen Günter von Drenkmanns bostad i Berlin och sköt denne till döds. Drenkmann var ordförande för Västtysklands högsta domstol.

Vid Meins begravning i Hamburg-Stellingen den 18 november 1974 ropade Rudi Dutschke med höjd knuten hand: ”Holger, der Kampf geht weiter!” (”Holger, kampen fortsätter!”).

Populärkultur 
I filmen Der Baader Meinhof Komplex från 2008 gestaltas Holger Meins av Stipe Erceg.

Referenser

Noter

Tryckta källor

Vidare läsning

Externa länkar 

Födda 1941
Avlidna 1974
Män
Personer från Hamburg
Medlemmar i Röda armé-fraktionen
Tyska brottslingar
Vänsterextremister
Brooklyn

Brooklyn är en stadsdel (borough) i staden (city) New York i USA. År 2010 hade Brooklyn 2 504 700 invånare och en area på 182,9 km² och är därmed den folkrikaste och den näst efter Manhattan mest tätbefolkade stadsdelen i New York med 13 479 invånare per km². Stadsdelens gränser sammanfaller med Kings County.

Brooklyn ligger på västra Long Island och sydost om Manhattan, som ligger på andra sidan East River. Brooklyn har tidigare varit känt för sin stora italiensk-amerikanska befolkning, men nu är den afro-amerikanska befolkningen i majoritet.

Historia 
Brooklyn har fått sitt namn efter den nederländska staden Breukelen. Nuvarande Brooklyn bestod från början av sex towns som alla grundades av nederländare:
 Gravesend (1645)
 Brooklyn (Breuckelen, 1646)
 Flatlands (Nieuw Amersfoort, 1647)
 Flatbush (Midwout, 1652)
 Nieuw Utrecht (1657)
 Bushwick (Boswijck)

England erövrade nuvarande Brooklyn 1664. De sex towns som då fanns där blev Kings County. Staden Brooklyn annekterade den nya staden Williamsburgh (som då bytte namn till Williamsburg) och Bushwick 1854 och fortsatte annektera tills Brooklyn bestod av hela Kings County 1896. År 1898 blev Brooklyn del av staden New York.

Sevärdheter 
Runt om i Brooklyn finns en rad sevärdheter för de besökande turisterna i New York. De kanske mest berömda är den stora parken Prospect Park, konstmuseet Brooklyn Museum och nöjesparken vid Coney Island. I stadsdelen finns även New York Transit Museum som visar hur trafiken i New York utvecklats genom åren. Ett annat populärt turistmål är New York Aquarium som visar djur vid och i vattnet i alla dess former.

Sport

New York Islanders hemmaarena Barclays Center. (ishockey)
New York Nets hemmaarena Barclays Center. (Basket)

Broar 
Över East River knyts Manhattan och Brooklyn ihop av ett antal hängbroar. Den mest kända är Brooklyn Bridge, men här finns även Manhattan Bridge och Williamsburg Bridge.

Kända personer från Brooklyn 
 Larry David
 Masta Ace
 Al Capone
 Jay-Z
 ill Bill
 Michael Jordan
 Lil Kim
 Maxwell (musiker), R&B-musiker
 Eddie Murphy
 The Notorious B.I.G.
 Jonathan Pierce (sångare i The Drums)
 Adam Sandler
 Mike Tyson
 Mos Def
 Woody Allen
 Ruth Bader Ginsburg
 Carl Sagan
 Jacque Fresco
 Peter Criss (originaltrummis i rockbandet Kiss)
 Eric Carr (andretrummis i rockbandet Kiss)
 Aaliyah
 Bernie Sanders
 Joey Bada$$
 6ix9ine
 Justin Gatlin
 Marky Ramone
 Steve Buscemi
 Ol’ Dirty Bastard
 Harvey Keitel
 Rocky Graziano

Källor

Externa länkar 

 Visit Brooklyn - Turistguide på engelska till Brooklyn.
Eric Singer

Eric Singer, född Eric Doyle Mensinger den 12 maj 1958 i Cleveland, Ohio, är en amerikansk trumslagare, känd bland annat som medlem i hårdrocksbandet KISS.

Biografi 
Singer tog över som trummis i Kiss efter Eric Carr, som avled 1991. Han blev kvar i bandet fram till 1996, då originaltrummisen Peter Criss återvände och Kiss på nytt sminkade sig. Singer anslöt sig återigen till Kiss 2001-2002 och senast från 2004. Han har på senare tid tagit över Peter Criss sminkning som "Catman".

Singer är också känd som trummis för bland andra Alice Cooper, Queen, Badlands, Black Sabbath, Brian May och Gary Moore. Han har dessutom varit studiotrummis till Tobias Sammets Avantasia. Singer har även ett eget band som heter Eric Singer Project ESP. Bland medlemmarna återfinns bland andra den förre Kiss-gitarristen Bruce Kulick samt sångaren och gitarristen John Corabi (tidigare i Mötley Crüe) och Karl Cochran.

Diskografi i urval

Black Sabbath 
 1986 – Seventh Star
 1987 – The Eternal Idol

Badlands 
 1989 – Badlands

Kiss 
 1992 – Revenge
 1993 – Alive III
 1996 – KISS Unplugged
 1997 – Carnival of Souls: The Final Sessions
 2004 – Rock The Nation Live!
 2006 – The Best of Kiss, Volume 3: The Millennium Collection
 2008 – Kiss Alive 35
 2008 – Kiss Best - Kissology
 2009 – Sonic Boom
 2012 – Monster

Alice Cooper 
 2000 – Brutal Planet
 2003 – The Eyes of Alice Cooper
 2008 – Along Came a Spider

Externa länkar

Officiell webbplats

Födda 1958
Män
Amerikanska trummisar
Levande personer
Medlemmar i Black Sabbath
Musiker från Cleveland
Bruce Kulick

Bruce Kulick, född 12 december 1953 i Brooklyn, New York, är en amerikansk gitarrist mest känd som tidigare medlem i rockgruppen Kiss, för närvarande i rockbandet Grand Funk Railroad. Bruce, som tillsammans med Mark St. John är den enda av Kiss' alla medlemmar som aldrig uppträtt sminkad, är bror till tillika gitarristen Bob Kulick.

Tiden i Kiss
I slutet av 1970-talet turnerade Bruce Kulick med Meat Loaf och var även medlem i bandet Blackjack tillsammans med sångaren Michael Bolton. I december 1984 fick Kulick plötsligt chansen att bli sologitarrist i hårdrocksbandet Kiss i början av december, då han ersatte den kortvarige medlemmen Mark St. John. 

Kulick kom att medverka på fem studioalbum – Asylum, Crazy Nights, Hot in the Shade, Revenge och Carnival of Souls: The Final Sessions, ett samlingsalbum Smashes, Thrashes & Hits och två livealbum Alive III och Kiss unplugged – innan han den 16 augusti 1996 fick lämna gruppen då originalsättningen av Kiss skulle återförenas. Han hade då varit med i bandet i nästan tolv år - längst tid av alla bandmedlemmar förutom Gene Simmons och Paul Stanley. Kulick återkom dock till albumet Psycho Circus för att göra gitarrintrot till låtarna "Dreamin'" och "Within".

Efter Kiss
Efter tiden i Kiss startade Kulick rockgruppen Union tillsammans med förre Mötley Crüe-gitarristen och sångaren John Corabi. Sedan 2001 spelar han i Grand Funk Railroad och han har även gett ut tre soloalbum, Audio Dog, Transformer och BK3.

Kulick medverkade som sologitarrist i Lordis låt "It Snows In Hell" från plattan The Arockalypse 2006. Han medverkade även på Wig Wams coverversion på "I Was Made for Loving You" på albumet God of Thunder: Norwegian Tribute to Kiss, som släpptes 2005.

Diskografi

Kiss
 Asylum (1985)
 Crazy Nights (1987)
 Smashes, Thrashes & Hits (1988)
 Hot in the Shade (1989)
 Revenge (1992)
Alive III (1993)
 Kiss unplugged (1995)
 Carnival of Souls: The Final Sessions (1997)
 Psycho Circus (1998)

Union
  Union  (1998)
  Live in the Galaxy  (1999)
  The Blue Room  (2000)
  Do Your Own Thing DVD (2005)

Solo
 Audio Dog (2001)
 Transformer (2003)
  BK 3 (2010)

Andra album
 (Gene Simmons)
 2006 - Live to Win (Paul Stanley)
2006 - The Arockalypse (Lordi)
 2013 - Caught in the Dark (Tomas Bergsten's Fantasy)
 2018 - Silence Them All'' (ColdTears)

Externa länkar

 Officiell webbplats

Födda 1953
Amerikanska rockgitarrister
Män
Levande personer
Mark St. John

Mark St. John, egentligen Mark Norton, född 7 februari 1956 i Hollywood, Los Angeles, Kalifornien, död 5 april 2007 i New York, var en amerikansk gitarrist, mest känd som sologitarrist i rockgruppen KISS under en kort period i mitten av 1980-talet.

Biografi
St. John var kortvarig medlem i KISS, från maj till den 7 december 1984. Han medverkade på albumet Animalize (utgivet den 13 september 1984), men tvingades lämna gruppen på grund av Reiters syndrom, en form av ledinflammation som angrep St. Johns armar och händer. Bruce Kulick, som redan fanns i kulisserna, blev St. Johns efterträdare och var också den som gjorde de flesta spelningarna på Animalize-turnén.

St. John bildade därefter gruppen White Tiger tillsammans med sin bror Michael Norton som släppte ett självbetitlat album 1986. Även ett andra album Raw släpptes 1988.

Efter att White Tiger bröt upp 1988 började St. John i The Keep som innehöll ingen mindre än KISS-trummisen Peter Criss. Detta band hann bara släppa en demo innan de slutade.

Död
På morgonen den 5 april 2007 avled St. John hastigt efter en hjärnblödning, vilket gör honom till andra ex-medlemmen i Kiss att avlida. Den första var Eric Carr, som fortfarande var medlem i bandet när han gick bort. Enligt vänner hade St. John lidit av allvarliga skallskador efter en kort tid i fängelse året innan.

Diskografi
KISS
Animalize – (1984)
White Tiger
White Tiger – (1986)
Raw – (1998)
Soloprojekt
Mark St. John Project – (1999)
Magic Bullet Theory – (2003)

Källor

Födda 1956
Avlidna 2007
Amerikanska gitarrister
Män
Namibisk dollar

Namibisk dollar (N$ Namibian dollar) är den valuta som används i Namibia i Afrika. Valutakoden är NAD. 1 Dollar = 100 cents.

Valutan infördes 1993 och ersatte den sydafrikanska rand som 1920 ersatte den tidigare Tyska Sydväst Afrika marken.

Valutan har en fast växelkurs sedan 1990 i Common Monetary Area (en valutaunion mellan Namibia, Lesotho, Swaziland och Sydafrika) till kursen 1 ZAR (rand), det vill säga 1 NAD = 1 ZAR.

Användning
Valutan ges ut av Bank of Namibia  - BoN som grundades 1993 och har huvudkontoret i Windhoek.

Den sydafrikanska rand är också giltig i Namibia.

Valörer
mynt: 1 och 5 Dollar
underenhet: 5, 10 och 50 cents
sedlar: 10, 20, 50, 100 och 200 NAD

Externa länkar
 Centralbanken BoN
 NAD sedlar
 Aktuell kurs från Yahoo

Afrikanska valutor
Namibias ekonomi
Michael Ancher

Michael Peter Ancher, född 9 juni 1849 i Rutsker på Bornholm, död 19 september 1927 i Skagen, var en dansk målare.

Biografi
Michael Ancher var elev vid Det Kongelige Danske Kunstakademi i Köpenhamn 1871–1875. Han hade redan 1871 tagit intryck av konsthistorikeren Julius Langes råd om figurmåleri och sommaren 1874 besökte han första gången Skagen. Efter 1875 tillbringade han under längre och längre perioder i Skagen och följde inte minst fiskarnas liv och arbete. Han mottog  Den Neuhausenske Præmie 1877 för En Lægprædikant, der holder Gudstjeneste på Skagens Strand. År 1880 fick han sitt konstnärliga genombrott med Vil han klare pynten?. Efter att ha bosatt sig i Skagen 1880 blev han känd för sina målningar av de lokala fiskarenas liv och arbete. 

Ancher tilldelades Eckersbergmedaljen 1887 och 1889 samt Thorvaldsenmedaljen 1896.

Han gifte sig 1880 med Anna Ancher. Paret fick dottern Helga Ancher. Familjen Ancher flyttade 1884 in i jomfru Melsens hus på Markvej 2 i Skagen, som senare byggdes ut. Huset är numera ett museum, Michael och Anna Anchers hus. 

Ancher är representerad vid bland annat Nationalmuseum, Den Hirschsprungske Samling och Statens Museum for Kunst,
Skagens Museum, British Museum, Nasjonalmuseet, 
Göteborgs konstmuseum, Stavanger kunstmuseum, Oslo museum, Stiftinga Sunnmøre Museum och Skien kommune

Bildgalleri

Källor

Noter

Vidare läsning
 

Danska genremålare
Skagenmålarna
Mottagare av Eckersbergmedaljen
Mottagare av Thorvaldsenmedaljen
Danska målare
Födda 1849
Avlidna 1927
Män
Representerade vid Nasjonalmuseet
Representerade vid British Museum
Representerade vid Nationalmuseum
Representerade vid Statens Museum for Kunst
Personer från Bornholms regionkommun
Angiogeneshämmare

Angiogeneshämmare är substanser som hämmar blodkärlsnybildningen. Blodkärlsnybildning, angiogenes, förekommer normalt inte hos vuxna men är en förutsättning för tillväxt och spridning av elakartade tumörer. Av denna anledning har upptäckten av angiogeneshämmare öppnat nya behandlingsmöjligheter för tumörsjukdomar. Forskningen på detta område är mycket intensiv och flera olika substanser prövas i kliniska studier hos olika läkemedelsföretag. En naturligt förekommande angiogeneshämmare i kroppen är endostatin. Genom tillförsel av genmodifierade njurepitelceller (med kapacitet att framställa endostin) inneslutna i kulor av natriumalginat försöker man svälta tumörcellerna till den grad att tillväxt och metastasering av tumören kraftigt reduceras.

Externa länkar 
The Angogenesis Foundation

Cancerbehandling
Farmakologi
Angiologi
Angiogenes

Angiogenes (av grekiska αγγείον angeion, "blodkärl" och γενεσις genesis, "födelse") är den process i kroppen som leder till nybildning av blodkärl från befintliga blodkärl. Angiogenes sker genom tillväxt av de minsta blodkärlen tex. vid träning, vid sårläkning och i endometriet (livmoderslemhinnan). Angiogenes förekommer även vid inflammationer och när fostret växer under graviditeten. 

Angiogenes förekommer också i flera olika sjukdomstillstånd, som ateroskleros och psoriasis. Angiogenes är även essentiell för tillväxt och spridning av elakartade tumörer, vilket gör att utvecklandet av angiogeneshämmare har varit en hoppingivande behandlingsmetod för att stävja spridningen av olika former av elakartad cancer. Tidiga tester av substanserna har i kliniska studier inte utvecklats så lovande som man hoppades.

Angiogenes aktiveras vid utsöndringen av olika tillväxtfaktorer, där VEGF (vascular endothelial growth factor) och BFGF (basic fibroblast growth factor) är de mest kända. Utsöndringen av tillväxtfaktorer stimulerar i sin tur endotelcellerna att invadera omgivande vävnad och dela sig för att bilda nya blodkärl. För att kunna invadera omgivande vävnad utsöndrar endotelcellerna enzymer som heter MMP (matrixmetalloproteaser), vilka har kapaciteten att bryta ner bindväv. På så sätt bryts den omgivande vävnaden ner och tillåter invasion av endotelceller med det påföljande nybildandet av kärl.

Det finns fyra olika mekanismer bakom angiogenes hos vuxna: "sprouting" det vill säga avknoppning från existerande kärl, intussusception som innebär att kärllumen delar sig invändigt i två håligheter, kärlförlängning och inkorporation av cirkulerande endotel-progenitor-celler från cirkulationssystemet.

Referenser
 Gargett och Rogers; Human endometrial angiogenesis, Reproduction 2001.

Blodfysiologi

Kardiovaskulära processer
Angiologi
Ideell fond

Ideell fond tar en del (1-2%) av fondens förmögenhet eller avkastning och donerar den till ideella föreningar som sysslar med välgörande ändamål.

Källor

Investeringsfonder
Årets nykomling i Svenska Hockeyligan

Årets nykomling/rookie i Svenska Hockeyligan (tidigare Elitserien i ishockey) utses årligen sedan säsongen 1989/1990. Under 2000-talet har flera av de spelare som mottagit utmärkelsen gått vidare till att bli stjärnor i NHL.

Årets rookie

Källor
 - Svenska Hockeyligan

Noter

Svenska Hockeyligan
Priser och utmärkelser instiftade 1990
Svenska ishockeypriser