kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Adolf av Holstein-Gottorp

Adolf av Holstein-Gottorp, född 25 januari 1526, död 1 oktober 1586, var hertig av Holstein-Gottorp.

Biografi
Han var yngre son till kung Fredrik I av Danmark, och Sofia av Pommern samt stamfader för Holstein-Gottorpska ätten.

När Adolfs halvbror Kristian III av Danmark, som sedan faderns död ensam förde regeringen över hertigdömena, 1544 gjorde skifte på lantdagen i Rendsborg mellan sig och sina bröder, erhöll Adolf Gottorps slott med södra delen av Sønderjylland; efter brodern Fredriks död satte han sig i besittning av dennes område, Slesvigs biskopsdöme, och vid brodern Hans död 1580 ökades hans besittningar med bl. a. Tønder amt och en sjättedel av Ditmarsken. Adolf var en duglig men sträng regent. Han deltog med iver i striderna mot protestantismen i Tyska riket men höll i sina egna länder på den lutherska läran. Gentemot Danmark uppträdde han alltid lojalt, genom förlikningen i Odense 1579 mottog han Sønderjylland och Femern som danska län.

Familj 
Han var gift med Kristina av Hessen.

 Fredrik II av Holstein-Gottorp, född 1568, död 1587.
 Sofie av Holstein-Gottorp, född 1569, död 1634, gift med hertig Johan V av Mecklenburg.
 Philip av Holstein-Gottorp, född 1570, död 1590.
 Kristina av Holstein-Gottorp, född 1573, död 1625, gift med Karl IX av Sverige.
 Johan Adolf av Holstein-Gottorp, född 1575, död 1616.
 Anna av Holstein-Gottorp, född 1575, död 1610, gift med Enno III av Ostfriesland.
 Agnes av Holstein-Gottorp, född 20 december 1578, död 13 april 1627, ogift (gravsatt i Riddarholmskyrkan)

Se även 
 Holstein-Gottorpska ätten

Referenser

Noter

Externa länkar

Huset Oldenburg
Huset Holstein-Gottorp
Hertigar av Schleswig
Hertigar av Holstein
Födda 1526
Avlidna 1586
Män
Adolf Mörner

Adolf Mörner af Morlanda, född 1 januari 1705 på Grönlund i Åsbo socken, Östergötland, död 31 augusti 1766 på Esplunda i Rinkaby socken, Närke, var en svensk greve och ämbetsman.

Biografi 
Adolf Mörner blev student i Uppsala 1717. Han fick anställning som auskultant i Göta hovrätt 1721 och i Svea hovrätt 1727, blev extra ordinarie kammarjunkare i Kammarkollegium 1728, krigskommissarie i Krigskollegium 1732 och krigsråd 1737. Han var landshövding i Stockholms län 1750–1751, i Älvsborgs län 1751–1756, i Närkes och Värmlands län 1756–1766 och i Kopparbergs län 1766. Det sistnämnda ämbetet kom han dock aldrig att tillträda, då han dog av ett slaganfall i augusti samma år.

Adolf Mörner var son till friherre Carl Gustaf Mörner och Katarina Margareta Bonde. Modern tycks ha dött i barnsäng 1705, och fadern gifte om sig med grevinnan Kristina Anna Bielke. Den 26 september 1734 gifte sig Adolf Mörner med sin sysslings dotter Agneta Christina Gabrielsdotter Ribbing af Zernava (1715–1776), dotter till Gabriel Leonardsson Ribbing av Zernava och Ulrika Eleonora Oxenstierna av Korsholm och Vasa. Han var far till Carl Gabriel Mörner.

Utmärkelser 

   Riddare av Nordstjärneorden, 26 september 1748.
 Kommendör av Nordstjärneorden, 4 december 1751 (vid Adolf Fredriks kröning)

Referenser

Noter

Tryckta källor 

 

Adolf
Landshövdingar i Stockholms län
Landshövdingar i Kopparbergs län
Landshövdingar i Älvsborgs län
Landshövdingar i Närke och Värmlands län
Alumner från Uppsala universitet
Personer från Åsbo socken
Födda 1705
Avlidna 1766
Män
Personer under frihetstiden
Svenska grevar
Kommendörer av Nordstjärneorden
Krigsråd
Allsvenskan

Allsvenskan, allsvenska serien, är namnet på flera divisioner i olika sporter som vanligtvis täcker hela Sverige. För fotboll är allsvenskan fortfarande den högsta serien i Sverige. I övriga sporter är allsvenskan numera oftast den näst högsta serien eller en etapp på vägen till en högre serie under säsongen. På juniornivå finns ofta juniorallsvenskan och för pojkar pojkallsvenskan.

Allsvenska serier
 Allsvenskan (bandy) för herrar
 Allsvenskan (fotboll) för herrar
 Damallsvenskan i fotboll
 Allsvenskan i bandy för damer
 Allsvenskan i handboll för damer
 Allsvenskan i handboll för herrar
 Allsvenskan i innebandy för herrar
 Allsvenskan i innebandy för damer
 Allsvenskan i landhockey
 Allsvenskan i segling
 Allsvenskan i speedway
 Allsvenskan i vattenpolo
 Damallsvenskan
 Hockeyallsvenskan 
 Juniorallsvenskan (bandy)
 Juniorallsvenskan (fotboll)
 Juniorallsvenskan (innebandy)
 Pojkallsvenskan (fotboll)
 Ridsportallsvenskan
 Schackallsvenskan
 Superallsvenskan i bandy
 Superallsvenskan i ishockey

Se även
 Elitserien (olika betydelser)
Analog

Analog eller analogue kan syfta på:

 Analog signal – variabla signaler med kontinuitet i tid och amplitud
 Analog signalbehandling – signalbehandling av analoga signaler som sker med analoga medel
 Analog elektronik – den delen av elektrotekniken som behandlar tidskontinuerliga signaler
 Analog summator – en elektronisk krets som adderar ett antal spänningssignaler så att utgångsspänningen blir summan av ingångsspänningarna
 Analog synthesizer – ett elektroniskt musikinstrument
 Analog television – utsändningen av en TV-kanal sker i analog form
 Analogimaskin – ett hjälpmedel vid komplicerade tekniska beräkningar
 Analog Science Fiction and Fact – en amerikansk science fiction-tidskrift
 Analog Devices – ett amerikanskt företag som tillverkar halvledarkretsar
 Analog Worms Attack – den franska artisten Mr. Oizos debutalbum, utgivet 1999

Analogue
 Analogue: A Hate Story – ett datorspel

Se även 
 Analogi – flera
 Digital
Arbetarbladet

Arbetarbladet är en sjudagars morgontidning som sedan 1902 ges ut i Gävle samt närliggande kommuner. Målgruppen är läsare i Gästrikland och Norduppland. Ledarsidan är socialdemokratisk. Tidningen ingår i Bonnier News Local som i sin tur är en del av Bonnierkoncernen, och delar av det redaktionella materialet är detsamma som i Gefle Dagblad. Sportsidorna produceras av en gemensam sportredaktion. 

Arbetarbladet är andratidning i Gävle och mottar presstöd för att finansiera utgivningen.

Historia 
Tidningen startade 1901 som månadstidning, med namnet Gefle Arbetarblad. 1902 antogs namnet Arbetarbladet och kom ut som veckotidning, senare varannan dag och 1905 som daglig eftermiddagstidning.

I september 2023 meddelade tidningen att man planerade att flytta huvudredaktionen från Gävle till Sandviken.

Kontroverser 
Under valåret 2014 väckte Arbetarbladet debatt när de på nyhetsplats började omnämna Sverigedemokraterna som "rasistiska Sverigedemokraterna". Dåvarande chefredaktören Daniel Nordström försvarade benämningen med att Sverigedemokraterna är ett parti med rötter i rörelsen Bevara Sverige Svenskt. Trots försök att tvätta bort historien visar texter av partiets företrädare att partiet i grunden står för samma åsikter som när det startade, menade Nordström.

Se även 
 Uppsalademokraten – tidning ägd 1980–1985 av Arbetarbladet
 Lista över socialdemokratiska tidningar i Sverige

Referenser

Externa länkar 
 

A-Pressen 
Dagstidningar startade 1902
Företag i Gävle
Svenska dagstidningar
Akvarieförening

En akvarieförening är en sammanslutning av akvarister som tillsammans driver en förening, i Sverige alltid med uteslutande ideell verksamhet. Förutom vanligen månatliga medlemsmöten och publicering av medlemsorgan och informationsblad, har akvarieföreningar ofta en hyrd lokal där medlemmarna tillsammans anordnar tillfälliga akvarieutställningar för allmänheten, eller hyr en lokal där de gemensamt håller akvarium med akvariefiskar och växter, ofta för odling.

Typer av akvarieföreningar
Det finns två huvudtyper av akvarieföreningar. Vanligast är olika lokal- eller regionalföreningar. De inriktar sig inte mot någon särskild gren inom akvaristiken, men har sin verksamhet knuten till ett visst geografiskt område – i Sverige oftast en kommun. Ett exempel på en sådan förening är den numera nedlagda Göteborgs akvarieförening. I Sverige finns drygt 30 sådana akvarieföreningar, och i vissa städer till och med fler än en. En övervägande majoritet av dessa akvarieföreningar är i sin tur anslutna till Sveriges Akvarieföreningars Riksförbund (SARF), som sedan 1946 är en samordnande paraplyorganisation till stöd för Sveriges akvarieföreningar och -klubbar.

Den andra typen utgörs av föreningar som är verksamma inom ett specifikt intresseområde inom akvaristiken, men som däremot inte primärt vänder sig till medlemmar inom ett i sammanhanget litet geografiskt område. Det akvaristiska specialintresset kan till exempel röra sig om en viss typ av fiskar, en specifik biotop, en särskild form av odling, eller liknande. Till denna typ av föreningar hör exempelvis Skandinaviska Killisällskapet, som vänder sig till akvarister intresserade av så kallade killifiskar, det vill säga äggläggande tandkarpar, och Aquatic Gardeners Association, vars syfte är att sprida information om och studera samt förbättra metoder för odling av växter avsedda för akvarier och dammar. En del av dessa föreningar har underavdelningar i form av lokalgrupper, för att förenkla mötet mellan delar av medlemmarna.

Stockholms Akvarieförening är tillsammans med Malmö Akvarieförening Sveriges, och en av världens äldsta akvarieföreningar, båda grundade år 1926.

Referenser

Akvarier
Akvarieorganisationer
Akvaristik

Akvaristik, konsten att sköta akvarier, akvariehobby, akvariehållning, betecknar sysselsätting med akvarier, i synnerhet som fritidssyssla. Hobbyuttövare kallas akvarist eller akvarievän. Personal i yrkesverksamhet benämns akvarieskötare.
 
I akvarium hålls som regel levande akvatiska djur och/eller växter, som dekoration, eller för förökning, studier, och vetenskaplig forskning.

Ändamålet med ett akvarium varierar och skötseln därefter. I ett hemakvarium med växter och fiskar ingår i djurskötseln daglig eller glesare utfodring, samt kontroll av hälsotillstånd och eventuell gallring. Växter kontrolleras dagligen med avseende på skador och glesas ut vid behov. Därutöver sugs slam och matrester ut och döda djur och växter avlägsnas. I frekvent skötsel ingår särskilt också kontroll av vattenparametrar såsom temperatur, surhetsgrad och hårdhet.

Referenser

Se även 
 Portal:Akvariefiskar
 Projekt akvariefiskar

Akvarier
Anders Gustaf Dalman

Anders Gustaf Dalman (även Dahlman), född 17 februari 1848 i Östanmossa i Norbergs socken i Västmanland, död 30 juli 1920 i Stockholm, var Sveriges riksskarprättare och sista bödel.

Biografi
Dalman var son till Per Erik Norman och Greta Gustava Söderberg. Efter att ha varit stamanställd korpral vid Västmanlands regemente blev han i konkurrens med 16 andra sökande utsedd till Stockholms läns skarprättare 5 augusti 1885. Under åren 1885-1891 antogs Dalman som skarprättare i ytterligare sex län. År 1901 utsågs han till riksskarprättare för hela Sverige. Bödelsyrket var emellertid inte Dalmans huvudsakliga yrke utan utgjorde en bisyssla. Till vardags var han vicevärd och förestod flera fastigheter i Stockholm. År 1883 var årslönen för en skarprättare 300 kr, vilket fortfarande var fallet för Dalman år 1909.

Dalman flyttade till Stockholm redan 1884 och bodde först på Stora Bastugatan 5, flyttade 1886 till Tulegatan 9, därefter till Sankt Eriksgatan 22 (sedan omnumrerat till 44). Han gifte sig 1869 med Emma Sofia Westlander och fick med henne 12 barn varav fyra uppnådde vuxen ålder. Äktenskapet varade i 40 år till hustruns död 1909. Dalman bodde på Sankt Eriksgatan tills han 1918 flyttade till sin son på Lilla Essingen. Efter att ha blivit påkörd av en spårvagn återfick Dalman aldrig hälsan och dog sent i juli 1920. Han begravdes på Norra begravningsplatsen.

Delinkventer
Under sina 25 år som skarprättare avrättade Dalman sex delinkventer. Fem avrättades med handbila och den sista med giljotin.

 Dalmans första avrättning var den av Anna Månsdotter, även känd som Yngsjömörderskan, den 7 augusti 1890 på Kristianstads länsfängelse.
 Därefter dröjde det tre år innan nästa avrättning kunde utföras av Dalman. Då avrättades Per Johan Pettersson, den så kallade Alftamördaren. Avrättningen skedde på Gävle länsfängelse den 17 mars 1893.
 Den tredje avrättningen Dalman utförde var den 5 juli 1900, då Theodor Sallrot, även kallad Johannishusmördaren, avrättades på fängelsegården i Karlskrona.
 Den fjärde avrättningen skedde den 23 augusti 1900 klockan 06.45 på Malmö länsfängelse, då den så kallade Löderupsmördaren Lars Nilsson avrättades.
 Den femte avrättningen och den sista med handbila fick Dalman utföra på Västerås länsfängelse den 10 december 1900, på Mälarmördaren eller som han också kallades Svarte Filip, John Filip Nordlund.
 Den sista avrättningen Dalman utförde, skedde onsdagen den 23 november 1910 på Långholmens centralfängelse. Detta var den sista avrättningen i Sverige och den enda med giljotin. Den som avrättades var Johan Alfred Andersson-Ander.

Referenser

Vidare läsning

Stockholmare
Svenska skarprättare
Födda 1848
Avlidna 1920
Män
Personer från Norberg
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Albert av Sachsen

Albert av Sachsen, född 23 april 1828 i Dresden, död 19 juni 1902 på slottet Sibyllenort, son till Johan I av Sachsen och Amalia Augusta av Bayern. Han var kung av Sachsen 1873–1902. Han gifte sig 1853 i Dresden med prinsessan Carola Wasa, dotter till prins Gustav Gustavsson av Wasa (son till Gustav IV Adolf av Sverige) och Luise av Baden. Äktenskapet blev barnlöst.

Albert av Sachsen deltog som kapten i kriget mot Danmark 1849, och anförde som general den sachsiska kåren mot preussarna under 1866 års tyska krig. Sedan Sachsen efter freden sistnämnda år slutit sig till Nordtyska förbundet, fick Albert, som då var kronprins, befälet över den 12:e nordtyska armékåren, vilken var bildad av sachsiska trupper. Med uppmärkelse deltog han i fransk-tyska kriget 1870–1871, och efter fredsslutet utnämndes han till tysk generalfältmarskalk. Den 29 oktober 1873 efterträdde han sin far som kung av Sachsen.

Källor
 Gernandts konversationslexikon, Stockholm 1895

Externa länkar 

Huset Wettin
Sachsens regenter
Riddare och kommendör av Kungl. Maj:ts Orden
Mottagare av Serafimerorden
Alumner från Bonns universitet
Födda 1828
Avlidna 1902
Män
Albrekt II av Mecklenburg

Hertig Albrekt "den store" av Mecklenburg och Schwerin, Albrekt d. ä., tyska Albrecht "der Grosse", ibland Albert, född 1318, död 18 februari 1379 i Schwerin, begravd i klosterkyrkan i Doberan, var den förste hertig av Mecklenburg och Schwerin.

Albrekt "den store" var son till furst Henrik II av Mecklenburg (död 1329) och Anna av Sachsen-Wittenberg (död 1327). Vid faderns död efterträdde han denne 1329 som furst Albrekt II av Mecklenburg. 1348 erhöll Albrekt hertigtitel, och 1358 blev han även hertig av Schwerin. Till följd av detta kallas han även för hertig Albrekt I av Mecklenburg och Schwerin. Han styrde sina båda hertigdömen intill sin död 1379.

Biografi

När Albrekt efterträdde sin 1329 döde fader som furste i Mecklenburg fick han stå under förmyndarskap till 1336. Den 8 juli 1348 upphöjdes Albrekt av kejsar Karl IV till hertig och inträdde därmed i riksfursteståndet.

Liksom kejsar Karl IV understödde Albrekt till en början Valdemar "den falske" i Mark Brandenburg men försonades 1350 med markgreve Ludvig.

Efter greve Otto I av Schwerins död 1357 köpte Albrekt 1358 för 20 000 silvermark de grevliga rättigheterna i Schwerin av dennes bror och arvtagare Nikolaus. Albrekt kunde därefter se sig som herre av två hertigdömen, Mecklenburg och Schwerin.

Albrekt strävade efter att öka Mecklenburgs inflytande i Norden; hans äldste son Henrik fick gifta sig med en dotter till Valdemar Atterdag, och han försökte bland annat vinna den danska kronan åt sonsonen. Själv hade han gift sig med svenske kungens syster, Eufemia Eriksdotter. När hans andre son, Albrekt d. y., kallades till Sverige 1363 följde Albrekt d. ä. med, och han var i själva verket den drivande kraften i sonens politik.

Äktenskap och barn

Albrekt gifte sig i Rostock den 10 april 1336 med svenska prinsessan Eufemia Eriksdotter (1317-1363/1370), ett äktenskap vars kontrakt upprättades i Bohus fästning redan den 24 juli 1321. Paret fick följande barn:

Henrik Bödeln av Mecklenburg (1337/1338-1383), hertig av Mecklenburg och Schwerin
Albrekt av Mecklenburg (1338/1340-1412), kung av Sverige
Ingeborg av Mecklenburg (omkring 1340-1395), gift 1. med hertig Ludvig VI av Bayern (död 1365), gift 2. med greve Henrik II av Holstein (död 1381/1389)
Magnus I av Mecklenburg (omkring 1345-1385), hertig av Mecklenburg och Schwerin
Anna av Mecklenburg (död 1415), gift med greve Adolf IX av Holstein (död 1390)

Albrekt gifte om sig före 4 mars 1378 med Adelheid av Honstein (död 1405 eller senare).

Referenser 

 Eberhard Holz / Wolfgang Huschner (Hrsg.): Deutsche Fürsten des Mittelalters. Edition Leipzig, Leipzig 1995, 
 Allgemeinen Deutschen Biographie (ADB), band 1, sida 271

Hertigar av Mecklenburg
Personer i Tyskland under 1300-talet
Födda 1318
Avlidna 1379
Män
Alexander III (påve)

Alexander III, född Rolando Bandinelli cirka 1100 i Siena, Italien, död 30 augusti 1181, var påve från den 7 september 1159 till sin död den 30 augusti 1181.

Biografi 
Rolando Bandinelli föddes i en framstående släkt från Siena. Han blev professor vid universitetet i Bologna, där han utmärkte sig som kanonist när han utgav kommentarer till Gratianus Decretum, vilka i folkmun fick titeln Summa Magistri Rolandi. År 1150 kallades han till Rom av påve Eugenius III, och han gjorde snabb karriär i kyrkan. Han upphöjdes till kardinaldiakon av Santi Cosma e Damiano och året därpå till kardinalpräst av San Marco, och sedan påvlig kansler. Påve Hadrianus IV utnämnde Bandinelli till sin rådgivare, och han tillhörde navet i den grupp kardinaler som försökte bryta förbindelserna med Tyskland genom att ingå allianser med Neapel och normanderna. Till Fredrik I Barbarossa sade kardinal Bandinelli i Besançon (1157) att kejsarkronan var ett påvligt beneficium och därefter hade han skaffat sig fiender för livet hos de tyska furstarna.

Vid den konklav av 22 kardinaler som sammanträdde efter Hadrianus död röstade samtliga utom tre på Rolando Bandinelli; detta trots att nio var öppet lojala mot kejsaren. Han antog påvenamnet Alexander men det kejserliga partiet utsåg en motpåve, Victor IV. Trots tumult kröntes Alexander till påve den 20 september 1159.

Det ålåg kejsaren att bilägga schismen och han sammankallade till möte i Pavia. Genom att tilltala motpåven som Victor IV och påven som kardinal Rolando, försade han sig och visade på sin partiskhet. Påven hävdade därför att rättegången var ogiltig, och att han vägrade lägga sin lagliga rätt i händerna på en sådan. Kejsaren kom som väntat fram till att motpåven skulle vara den giltige påven. När Alexander mottog domen, befann han sig i Anagni, och där exkommunicerade han kejsaren samt frigjorde sig från sina trohetsband. Schismen fortfor i 17 år, och fick inte ett slut förrän Barbarossa besegrats vid slaget vid Legnano 1176.

Under schismen levde Alexander i landsflykt i Frankrike, vilket fick till följd att påvens makt och katolicismen stärktes där. Henrik II av England var en annan han fick tillfälle att möta, när denne gick i strid mot Thomas Becket, där Alexander hävdade kyrkans rätt mot kungen. Efter att Becket mördats 1170 lyckades Alexander förmå kungen till att erkänna de rättigheter som han nekat kyrkan genom Becket. Vidare gjorde sig Alexander känd som en motståndare till slaveriet.

Alexander III vigde 1164 den förste svenske ärkebiskopen, Stefan, som hade sitt säte i Uppsala. År 1179 presiderade Alexander vid Tredje Laterankonciliet. Han uppmuntrade den akademiska strömningen som genomsyrade Europa och som ledde till att flera universitet grundades.

Han avled i Civita Castellana och begravdes i Laterankyrkan.

Bilder

Källor

Noter

Webbkällor

Tryckta källor

Externa länkar 

Påvar
Italienska kanonister
Födda 1100
Avlidna 1181
Män
Personer i Kyrkostaten under 1100-talet
Gravsatta i San Giovanni in Laterano
Personer från Siena
Alexanderparakit

Alexanderparakit (Psittacula eupatria) är en papegoja som lever i södra och sydöstra Asien.

Utseende 
Alexanderparakiten är med en kroppslängd på 50–62 centimeter en mycket stor papegoja som i stort är en jätteversion av den nära besläktade halsbandsparakiten (Psittacula krameri). Likt denna är alexanderparakiten i stort sett helgrön med smala vingar och mycket lång smal stjärt. Den skiljer sig genom den mycket grövre röda näbben samt den rödaktiga inre framvingen som på sittande fågel ger den en rödbrun skulderfläck.

Utbredning och systematik 
Alexanderparakit delas in i fem underarter med följande utbredning:
 Psittacula eupatria nipalensis – östra Afghanistan till Pakistan, norra Indien och Bangladesh 
 Psittacula eupatria eupatria – södra Indien och Sri Lanka
 Psittacula eupatria magnirostris – Andamanerna och Nikobarerna
 Psittacula eupatria avensis – norra Myanmar och närliggande nordöstra Indien
 Psittacula eupatria siamensis – Thailand till Laos, Kambodja och Vietnam

Små populationer finns även i Belgien, Nederländerna, Tyskland och i Istanbul i Turkiet som härstammar från burfåglar som rymt, likaså även i Mellanöstern i Iran, Förenade Arabemiraten och Qatar.

Levnadssätt 
Alexanderparakiten hittas i skogar, lundar, jordbruksområden och mangroveträsk från havsnivån upp till 900 meters höjd. Den lever av olika sorters frön, säd, knoppar, blommor, frukt och nötter. Fågeln ses vanligtvis i små flockar men kan bilda stora grupper i områden med stor födotillgång eller när den tar nattkvist.

Häckning
Alexanderparakiten häckar från november till april och bygger vanligen sitt bo i använda trädhål, men kan ibland häcka i en spricka i en byggnad eller gräva ut ett hål i ett träd på egen hand. Honan lägger två till fyra vita ägg som ruvas i genomsnitt i 24 dagar. Ungarna är flygga vid sju veckors ålder och är beroende av sina föräldrar tills de är tre till fyra månade gamla.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde men minskar relativt krafigt i antal till följd av förföljelse, habitatförlust och fångst för vidare försäljning som burfåglar. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som nära hotad.

Namn 
Fågelns svenska namn syftar på Alexander den store som sägs ha exporterat stora antal från Punjab till europeiska länder där de ansågs vara statusföremål för adel, kungligheter och krigsherrar.

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Referenser

Östpapegojor
Fåglar i orientaliska regionen
Hagia Sofias runinskrifter

Två runinskrifter är kända från Hagia Sofias balustrader. De antas av forskningen vara ristade av väringagardet i Konstantinopel (dagens Istanbul) någon gång under 1000-talet, som ett slags dåtida "klotter". 

Den första runinskriften upptäcktes 1964 på en balustrad i södra galleriets översta våning. Fyndet publicerades av Elisabeth Svärdström i Fornvännen 65 1970. Av inskriptionen är bara delar av förnamnet Halvdan läsligt '-alftan'. Väringarnas vanligaste inskription var "NN ristade dessa runor" och det är möjligt att inskriften i Hagia Sofia följt den formen. 

I samma balustrad upptäckte Folke Högberg 1975 ytterligare en runinskription. Inskriptionen återupptäcktes 1988 av Mats G. Larsson som publicerade dem i Fornvännen 84 följande år. Han bedömde inskriften som ofullständig och läste 'ari:k'. Enligt Larsson var detta början på "Are (gjorde dessa runor)". Högberg gjorde ursprungligen en annan uttolkning och fick 1997 stöd av Svein Indrelid som istället tolkade inskriptionen som "Árni", det vill säga Arne, en enkel signatur. Denna uttolkning bedöms idag som mer sannolik än Larssons.

Se även 
 Alfabetisk lista över runinskrifter
 Pireuslejonet
 Graffiti

Referenser 
 James E. Knirk, Runer i Hagia Sofia i Istanbul, Nytt om runer 14 (1999), 26-27
 Relics Of The Varangians - Graffiti in Hagia Sophia (med bilder)

Noter 

Runinskrifter i Turkiet
Bysantinska riket under 1000-talet