kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Prakasam

Prakasam är ett distrikt i den indiska delstaten Andhra Pradesh. Det har en yta på 17 626 km² och 3 059 423 invånare. Huvudort är Ongole. Andra större städer är Addanki, Markapuram, Chirala, Kandukur och Tangutur. Distriktet är uppkallat efter Tanguturi Prakasam.

Distrikt i Andhra Pradesh
Nizamabad

Nizamabad är en stad i delstaten Telangana i Indien och är administrativ huvudort för ett distrikt med samma namn. Folkmängden uppgår till cirka 330 000 invånare.

Noter 

Orter i Telangana
Nalgonda

Nalgonda (telugu: నల్గొండ/నల్లగొండ) är en stad i den indiska delstaten Telangana. Nalgonda är huvudort i distriktet Nalgonda. Folkmängden uppgick till 135 744 invånare vid folkräkningen 2011, med förorter 154 326 invånare.

Källor

Orter i Telangana
Khammam

Khammam är en stad i delstaten Telangana i Indien, och är huvudort för ett distrikt med samma namn. Folkmängden uppgick till cirka 200 000 invånare vid folkräkningen 2011, och med förorter beräknades folkmängden till cirka 320 000 invånare 2018.

Noter 

Orter i Telangana
Guntur

Guntur är en stad i den indiska delstaten Andhra Pradesh, beläget 64 kilometer norr och väst om Bengaliska viken. Staden ligger omkring 160 mil söder om landets huvudstad New Delhi och 266 kilometer sydöst om delstatens huvudstad Hyderabad. Guntur är en av de största städerna i Andhra Pradesh och hade lite mer än 800 000 invånare 2018.

Guntur är administrativ huvudort i distriktet Guntur och här finns också större delen av utbildningen i distriktet. Affärsverksamhet, industri och jordbruket är också centraliserat till Guntur. Regionen är ett viktigt transportnav och även textilverksamhet är stor här. Guntur är också känt för sin export av chilifrukter, bomull och tobak.

Källor

Orter i Andhra Pradesh
Adilabad

Adilabad (telugu: ఆదిలాబాదు, urdu: آدل آباد) är centralort i distriktet Adilabad i delstaten Telangana i Indien. Folkmängden uppgick till 117 167 invånare vid folkräkningen 2011, med förorter 139 383 invånare.

Källor
 

Orter i Telangana
Srikakulam

Srikakulam är en stad i den indiska delstaten Andhra Pradesh, och är administrativ huvudort för ett distrikt med samma namn. Folkmängden uppgick till 125 939 invånare vid folkräkningen 2011, med förorter 147 015 invånare.

Staden var förr huvudort för distriktet Ganjam, som dock efter en administrativ omorganisering 1 april 1936 flyttades från presidentskapet Madras (motsvarande nuvarande Andhra Pradesh) till Orissa. Staden ligger vid floden Nagavali, omkring sex kilometer från dess mynning i Bengaliska viken, 18° 75' nordlig bredd. Srikakulam var en blomstrande stad under muslimska väldet, men gick under senare halvan av 1800-talet mycket tillbaka, först genom nödåret 1866 och därefter genom flodens översvämning 1876. Staden hette Chicacole under brittiskt kolonialstyre.

Källor

Noter

Orter i Andhra Pradesh
Sirmaur (distrikt)

Sirmaur (alternativt Sirmor, Sirmour eller Sirmoor) är ett distrikt i den indiska delstaten Himachal Pradesh. Folkmängden uppgick till 529 855 invånare vid folkräkningen 2011, och den administrativa huvudorten är Nahan. Distriktet består mestadels av berg och de flesta i regionen är bönder och bor i byar. Bönderna odlar bland annat potatis, ingefära och päron samt andra frukter. Den vanligaste religionen i Sirmaur är hinduism och de språk som talas är hindi och pahari. Nati är en populär lokal folkdans. Området är uppdelat i sex mindre enheter; Nahan, Renuka, Shilai, Rajgharh, Pachhad och Paonta.

Källor

Externa länkar 
Distriktets officiella webbplats

Distrikt i Himachal Pradesh
Solan

Solan är en stad i den indiska delstaten Himachal Pradesh, och är huvudort för ett distrikt med samma namn. Folkmängden uppgick till 39 256 invånare vid folkräkningen 2011.

Källor

Orter i Himachal Pradesh
Kullu

Kullu är en stad i den indiska delstaten Himachal Pradesh, och är huvudort för ett distrikt med samma namn. Folkmängden uppgick till 18 536 invånare vid folkräkningen 2011.

Historia
Kulludalen är omnämnd i de gamla litterära verken Ramayana och Mahabharata. Arkeologer har funnit mynt från 100-talet e.Kr. Virayasa, King of Kuluta. En legend berättar att från 800-talet härskade Palakungar. Behangamani Pal befriade Kullu från tyrannen Thakurs i Spiti och blev välsignad av gudinnan Hidimba. Pal dynastin varade till omkring år 1450. På 1600-talet blev krigaren Raja Jagat Singh kung i Himachal Pradesh.

Geografi

Kullu ligger vid stranden av Beasfloden. Öster om Kullu ligger en bergås med templet Bijli Mahadev. Bortom åsen ligger Manikaran-dalen, längs floden Paarvati. Historiskt var Kullu tillgänglig från Shimla via Siraj-dalen eller genom pass i väster som leder till Jogindarnagar och ut till staden Kangra. I norr ligger staden Manali, som genom Rohtang La-passet leder till Lahaul och Spiti Valley. Klimatet genomgår en enorm förändring när man klättrar uppför vindsidan av områdena för att fortsätta till den lindriga och mycket torrare platån norr om Manali. Flera populära vandringsleder utgår från staden.

Flora och Fauna
Dalen har varierad biologisk mångfald och några av sällsynta djur som Himalayatahr, västlig tragopan, monaler och Himalayabrunbjörn. För att skydda flora och fauna förklaras många områden som naturreservat, till exempel: Khokhan Sanctuary, Kais Sanctuary, Tirthan Sanctuary, Kanawar Sanctuary, Rupi Baba Sanctuary. Great Himalayan National Park och Van Vihar Manali.

Natur och kultur
 Great Himalayan National Park är det sjunde av UNESCO:s naturvärldsarv i Indien. Den ligger mellan Kulludalen och Spitidalen i Himachal Pradesh. Här finns många olika däggdjur, fåglar, insekter.
 Hidimba Temple ligger i byn Dungri i Manali. Templet är känt för sina invecklade träsniderier och dess pagodarkitektur.
 Kullu Dussehra är en internationell festival, som lockar turister i stort antal. Festivalen pågår i en vecka och kommer för att hylla Lord Raghunath och cirka 200 lokala gudar.

Galleri

Referenser

Noter

Orter i Himachal Pradesh
Chamba

Chamba är en stad i den indiska delstaten Himachal Pradesh, och är huvudort för ett distrikt med samma namn. Folkmängden uppgick till 19 933 invånare vid folkräkningen 2011. Chamba var förr huvudstad i ett furstendöme med samma namn.

Källor

Orter i Himachal Pradesh
Bilaspur, Himachal Pradesh

Bilaspur är en stad i den indiska delstaten Himachal Pradesh, och är huvudort för ett distrikt med samma namn. Folkmängden uppgick till 13 654 invånare vid folkräkningen 2011.

Källor

Orter i Himachal Pradesh
Kangra

Kangra är en stad i den indiska delstaten Himachal Pradesh, och tillhör distriktet Kangra. Folkmängden uppgick till 9 528 invånare vid folkräkningen 2011.

Källor

Externa länkar 

Orter i Himachal Pradesh
Kinnaur

Kinnaur är ett distrikt i den indiska delstaten Himachal Pradesh. Området har en yta på 6 401 km², och folkmängden uppgick till 84 121 invånare vid folkräkningen 2011. Den administrativa huvudorten är byn Reckong Peo. Hinduism och tibetansk buddhism är de viktigaste religionerna i regionen.

Källor

Distrikt i Himachal Pradesh
Una, Indien

Una är en stad i den indiska delstaten Himachal Pradesh, och är huvudort för ett distrikt med samma namn. Folkmängden uppgick till 18 722 invånare vid folkräkningen 2011.

Källor

 

Orter i Himachal Pradesh
Signal de Botrange

Signal de Botrange är Belgiens högsta punkt, 694 meter över havet, belägen i Ardennerna cirka 10 kilometer nordväst om Malmedy. Platsen är inte en typisk topp, utan snarare högsta punkten på en ås.

Referenser 

Berg i Vallonien
Sinologi

Sinologi är vetenskapen om språket i Kina och kinesisk kultur och historia med mera. En så kallad Kinakännare är oftast bekant med det politiska livet och samhället i Kina.

Se även
Sinologer

Referenser

Externa länkar
  China Digital Times
  China Heritage Project - Australian National University
  Chinese Civilisation Centre - City University of Hong Kong
  Chinese Text Project
  Electronic Resources for Chinese Studies and East Asian Libraries
  Sinology Project, University of Massachusetts, Amherst
  Sinology Wiki
  Swedish Sinology: A Historical Perspective by Torbjörn Lodén (arkiverad)
  Guoxue

Orientalistik
Vetenskap i Kina
WP:Projekt Kina
Ismailiter

Ismailiter, (Ismā'īliyya, "sjusekten") eller ismailism, är en gren av shiaislam, uppkommen på 700-talet. Ismailiterna har sitt namn efter Ismail ibn Jafar som de anser vara den rätte sjunde shiaimamen till skillnad från hans bror Musa al-Kazim som imamiterna håller för den rätte. Det finns cirka 15 miljoner anhängare världen över, framför allt i Jemen, Pakistan, Indien och Syrien.

Ismailiterna har utvecklat en egen teologi. 

Ismailiterna är splittrade i två grenar; musta'lī och nizārī. Musta'lierna har till stor del bevarat religionen som den utformats under fatimiderna. Nizarierna har fått sitt namn efter Nizar. De stödde hans krav att bli imam efter sin far den åttonde fatimidiske kalifen al-Mustansir. Nizarierna är i sin tur splittrad i flera mindre grupper och har på flera områden rört sig bort från den ursprungliga ismailismen. Nizariernas andliga ledare bär titeln Aga Khan. Dessa är i rakt nedstigande led ättlingar till profeten Muhammed genom hans dotter Fatima i hennes äktenskap med Ali, den förste shiaimamen.

Ismailiternas gren fick en tid stor betydelse i Egypten och övriga Nordafrika under fatimiderna. 

Shiaimamerna enligt ismailiterna:
Ali ibn Abi Talib 
Hasan ibn Ali
Husayn ibn Ali
Ali Zayn al-Abidin ibn Husayn
Muhammad al-Baqir
Jafar as-Sadiq
Ismail ibn Jafar
Muhammad al-Mahdi

Fatimiderna

Drusernas trosföreställning härstammar från ismailismen.

Referenser

Vidare läsning

Shiitiska inriktningar
Tommy James & the Shondells

Tommy James & the Shondells var en amerikansk popgrupp bildad år 1964 I Dayton, Ohio av Tommy James. Gruppen spelade konventionell popmusik i en tid då rockmusiken var i stor förändring och många artister satsade på utveckling av musiken. De ansågs därför spela enkel bubblegum-pop, och det skulle dröja fram till 1980-talet innan deras musik blev respekterad då flera stora artister, till exempel Billy Idol gjorde covers på deras låtar.

Tommy James själv var redan med i en löst sammansatt grupp bildad i början på 1960-talet, de kallade sig då bara The Shondells. Gruppen bestod av hans skolkompisar Larry Coverdale (gitarr), Craig Villeneuve (piano), Larry Wright (elbas), och Jim Payne (trummor). 

År 1963 fick gruppen kontakt med ett större skivbolag och släppte år 1964 singelskivan "Hanky Panky", en låt ursprungligen lanserad av tjejgruppen The Raindrops. Låten blev en stor hit år 1966. Tommy James hade blivit tvungen att rekrytera ett nytt Shondelles då låten "Hanky Panky" åter oväntat hade blivit populär. Detta berodde på att en DJ i Pittsburgh hittat en kopia av singelskivan i en papperskorg och sedan börjat spela den på olika tillställningar, låten blev ofta efterfrågad.

De nya Shondells blev gruppen the Raconteurs, som bestod av Joe Kessler (gitarr), Ron Rosman (keyboard), George Magura (saxofon), Mike Vale (elbas), och Vinnie Pietropaoli (trummor). Pietropaoli, Magura och Kessler blev dock inte långvariga i gruppen och snabbt tog Eddie Gray över på gitarr, och Peter Lucia blev ny trummis. Ingen ersatte Magura på saxofon.

Från och med 1967 fram till 1969 hade gruppen ett flertal listplacerade singlar i USA. Bland dessa kan nämnas "I Think We're Alone Now", "Mirage" (1967), och "Mony Mony" (1968) gruppens kändaste hit I Europa. Att låten hette som den gjorde berodde på att Tommy James då han skrev låten såg en skylt där det stod: Municipality Of New York (MONY) som fanns utanför fönstret till hans arbetsplats. Den betydligt lugnare och mognare "Crimson and Clover" följde samma och blev även den en hit som toppade Billboard Hot 100.

År 1969 kom låtarna "Crystal Blue Persuasion", "Ball of Fire" och "Sweet Cherry Wine". Gruppen släppte efter det ett album som knappast liknade tidigare material, Cellophane Symphony. Musiken var väldigt lik den som Pink Floyd spelade.

Tommy James & the Shondells bröt upp året därpå, helt enkelt för att man tyckte det var dags att ta en paus efter fyra års hårt arbete. Tommy James inledde en tidvis framgångsrik solokarriär.

Diskografi, album
Hanky Panky (1966) 
It's Only Love (1967)
Come Softly to Me (1967)
I Think We're Alone Now (1967)
Gettin' Together (1968)
Something Special (1968)
Crimson & Clover (1968) med låten I'm Alive
Mony Mony (1968)
Cellophane Symphony (1969)
Travelin (1970)

Källor
Allmusic om gruppen
Listplaceringar på Billboard Hot 100

Amerikanska popgrupper
Funktionalekvation

Funktionalekvation är en ekvation i vilken den obekanta utgörs av en funktion och inte av ett tal.

Ett exempel på en sådan ekvation kan vara: 

 och lösningsmängden omfattar alla exponentialfunktioner och 0.

Se även 
Differentialekvation

Ekvationer
Quicksilver Messenger Service

Quicksilver Messenger Service är ett psykedeliskt rockband bildat år 1965 i San Francisco, Kalifornien, USA. Gruppen ingick tillsammans med bland andra Jefferson Airplane och the Grateful Dead i den första vågen av psykedeliska San Francisco-grupper. De är främst kända för låten "Fresh Air" som 1970 nådde plats 49 på Billboard Hot 100-listan. Ett flertal av deras studioalbum har legat på Billboard 200-listan.

Medlemmar i gruppen var Dino Valente (sång, gitarr), Jim Murray (sång), John Cipollina (gitarr), David Freiberg (bas), Greg Elmore (trummor). Valente blev gripen precis när gruppen organiserade sig och kom inte att bli medlem igen förrän 1969. Gruppen släppte sitt första självbetitlade album 1968 och följde upp det med livealbumet Happy Trails från en konsert på Fillmore East. Jim Murray hade då redan lämnat gruppen och ersatts av Gary Duncan. Även Duncan kom att lämna gruppen och ny medlem blev istället den rutinerade studiomusikern Nicky Hopkins på keyboard. De spelade in albumet Shady Grove tillsammans. Duncan var tillbaka efter det albumet tillsammans med Valente som nu var frisläppt från fängelse. Denna konstellation varade fram till 1971, och de spelade in ett av sina framgångsrikaste album, Just for Love. Hopkins, Cipollina och Freiberg lämnade sedan gruppen. Från 1972 fram till 1979 leddes gruppen av Valente och Duncan. Förutom dem fanns trummisen Greg Elmore kvar från originaluppsättningen av gruppen.

John Cipollina avled 1989 och Dino Valente avled 1994. Gary Duncan och David Freiberg har sedan 2006 frontat Quicksilver Messenger Service med nya medlemmar.

Medlemmar
Senaste medlemmar
Gary Duncan (f. Gary Ray Grubb) – gitarr, sång (1965–1969, 1970–1979, 2006–2019; död 2019)
David Freiberg – basgitarr, gitarr, sång (1965–1971, 1975, 2006–2019)

Oftast tillsammans med:
Linda Imperial – sång, slagverk (2006–2019)
Chris Smith – keyboard (2006–2019)
John Ferenzik (f. John Michael Ferencsik) – basgitarr (2006–2019)
Donny Baldwin - trummor (2008–2019)

Tidigare medlemmar
John Cipollina – gitarr (1965–1971, 1975; död 1989)
Greg Elmore – trummor (1965–1979)
Jim Murray – gitarr, sång (1965–1967; död 2013)
Dino Valente (f. Chester William Powers Jr.) – gitarr, sång (1970–1971; död 1994)
Nicky Hopkins – keyboard (1969–1971; död 1994)
Mark Naftalin – keyboard (1971–1972)
Mark Ryan – basgitarr (1971–1975)
Chuck Steaks – keyboard (1972–1975)
Michael Lewis – keyboard (1975–1979)
Skip Olsen – basgitarr (1975–1979)
Prairie Prince (f. Charles Lampriere Prince) – trummor (2006–2008)

Diskografi (urval)
Album
Quicksilver Messenger Service (1968)
Happy Trails (1968)
Shady Grove (1969)
Just for Love (1970) 
What About Me (1970)
Quicksilver (1971)
Comin' Thru (1972)
Solid Silver (1975)
Singlar
"Dino's Song" (1968)
"Who Do You Love" (1969)
"Fresh Air" (1970)
"What About Me" (1971)

Externa länkar

Officiell webbplats
Quicksilver Messenger Service på allmusic.com

Psykedeliska musikgrupper
Amerikanska rockgrupper
Musikgrupper från San Francisco
Musikgrupper bildade 1965
Free Software Foundation Europe

Free Software Foundation Europe, FSFE, grundades 10 mars 2001 och arbetar med alla europeiska aspekter på fri programvara och GNU-projektet i synnerhet. Organisationen stöder aktivt utvecklandet av fri programvara och främjandet av GNU-baserade system som GNU/Linux. Genom att fungera som ett kompetenscenter för politiker, jurister och journalister arbetar FSFE även för att säkra den juridiska, politiska och sociala framtiden för fri programvara.

FSFE jobbar aktivt mot införandet av patent på programvara inom EU.

FSFE företräds i Sverige av Föreningen fri kultur och programvara (FFKP) som var initiativtagaren till konferensen FSCONS, som hölls första gången den 7-8 december 2007. Sedan 2012 organiseras konferensen av en ny organisation. Vid konferensen utdelas ett pris, Nordic Free Software Award, som 2007 tillföll det norska projektet Skolelinux. Priset bestod av ett diplom och en stor Lego-byggsats av ett vikingaskepp.

FFKP omfattar bland annat Jonas Öberg, Mathias Klang, Marcus Rejås och Henrik Sandklef.

Se även 
 Free Software Foundation
 Free Software Foundation India
 Free Software Foundation Latin America

Externa länkar 
FSFE
Föreningen fri kultur och programvara
FSCONS

Källor 

Organisationer inom fri programvara och öppen källkod
Centralkyrka

Centralkyrkan är en kyrkobyggnad med centraliserad plan, det vill säga lika långa korsarmar (grekiskt kors). Detta i stället för den korsliknande (latinskt kors) plan som är vanligast i de kristna kyrkorummen. Centralkyrkan kan även ha en rund eller månghörnad form.

Exempel på centralkyrkor 
Bland de mest välkända centralkyrkorna finns Hagia Sofia som uppfördes av kejsar Justinianus I i Konstantinopel, nuvarande Istanbul, under 500-talet. Ett annat bekant exempel är Pantheon i Rom, som uppfördes omkring 115–125 av kejsar Hadrianus och tillägnades alla gudar. I Rom finns också de fornkristna kyrkorna Santa Costanza från 340-talet och Santo Stefano Rotondo, som uppfördes 468–483.  Även om de flesta centralkyrkorna karaktäriseras av den runda formen, förekommer även oktogonala och polygonala exempel, bland annat San Vitale i Ravenna.

Centralkyrkor i Sverige

Tidiga kristna tiden
Några svenska centralkyrkor som bevarats från tidig kristen tid är Solna kyrka, Bromma kyrka och Munsö kyrka i Stockholms län samt Hagby kyrka och Voxtorps kyrka i Kalmar län.

Barocktiden
Svenska centralkyrkor från barocken är Kalmar domkyrka samt Katarina, Hedvig Eleonora och Ulrika Eleonora kyrka (Kungsholms kyrka) i Stockholm.

1800-talet
Under 1800-talets första hälft byggdes endast sex centralkyrkor i Sverige (invigningsåret inom parentes): Silvbergs kyrka (1834), Vedevågs kyrka (1837), Skeppsholmskyrkan (1842), Norsjö kyrka [nedbrunnen] (1850), Hällesjö kyrka (1853) och Österjörns kyrka (1857).

Under 1800-talets senare del var den svenske arkitekten Emil Viktor Langlet en ivrig förespråkare för centralkyrkor. Mellan 1863 och 1890 byggdes 32 centralkyrkor i Sverige (under samma tid byggdes 260 långhuskyrkor). Emil Langlet ritade 13 av dessa : Caroli kyrka i Malmö (1880), Beatebergs kyrka (1881), Kungsäters kyrka (1881), Gällivare kyrka (1882), S:t Pauli kyrka i Malmö (1882), Snöstorps kyrka (1883), Sävare kyrka (1884), Håle-Tängs kyrka (1884), Silleruds kyrka (1888), Erska kyrka (1889), Tranemo kyrka (1889),  Örsjö kyrka [ombyggd] (1893)., samt Holmestads kyrka (1875) i Götene.

En annan arkitekt som ritade några centralkyrkor var Anders Pettersson, som skapade Fyrunga kyrka (1874), Askums kyrka (1880), Öggestorps kyrka (1884) och Saleby kyrka (1894).

Blasieholmskyrkan (1868) ritades av Erik Gustaf Sjöberg, och Ersta kyrka (1872) av Per Ulrik Stenhammar. Oskar Erikson ritade Mellby kyrka (1879).

1900-talet
Under det tidiga 1900-talet fortsattes det i viss mån att byggas centralkyrkor, bland annat Seglora kyrka, Västergötland, (1903), Sofia kyrka (1906) och Gustaf Vasa kyrka,  (1906) Stockholm, Hällevikstrands kyrka (1904), Kiruna kyrka (1912), Hortlax kyrka (1917) och Norsjö kyrka (1917).

Se även
 Basilika
 Långhuskyrka
 Rundkyrka

Källor
Malmström, Krister Centralkyrkor inom Svenska kyrkan 1820-1920. Kungl. vitterhets akademien, Stockholm 1990

Kyrklig interiör
De vises sten

De vises sten är ett fiktivt ämne med mirakulösa egenskaper. Medeltidens alkemister trodde att det kunde omvandla oädla metaller till ädla samt bota alla sjukdomar och förlänga livet. Denna sagolika urmateria som alla andra ämnen skapades ifrån fick så småningom en mängd olika namn som till exempel den röda tinkturen, det stora elixiret och metallernas kvintessens. Chrysopoeia är termen för de alkemiska försöken att tillverka guld.

Detta ämne troddes innehålla livsprincipen för alla varelser och ting i den skapade världen och därför mäktigt att förvandla alla "omogna" eller "sjuka" metaller, det vill säga silver och oädla metaller, till "frisk" metall, guld. Ämnet troddes också, när det nyttjades i förtunnad form som "drickbart guld" eller "livselixir" kunna återställa sjuka och ålderstigna människor till hälsa och ungdom. De vises sten påstods bestå av ett pulver som inte bara med sin blotta närvaro kunde transmutera en metall till guld, utan även växa och "föröka" sig, så att den aldrig tog slut. Olika sammansättningar av svavel och kvicksilver, så kallat filosofiskt mercurium, var viktiga i experimenten.

Sitt förfaringssätt framställde alkemisterna i olika skrifter ibland i en gåtfull, mycket skiftande terminologi. Det kunde vara långa beskrivningar, symboler och formler och skrivna på ett allegoriskt språk för att ingen annan skulle få tag på kunskapen. Dessa är så obegripliga att dagens kemister inte kan tyda dem. 

En person som enligt legenden sägs ha funnit de vises sten är Nicolas Flamel.

Se även 
Alkemisten, roman av Paulo Coelho
Max Magnus Norman
Nicolas Flamel
Adept
Tabula Smaragdina

Källor

Noter

Alkemi
Förlegade vetenskapliga begrepp
Fantasy