kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Byske

Byske (umesamiska Gyöhkahe), är en tätort i Byske distrikt i Skellefteå kommun belägen vid E4 och Bottenviken cirka 30 km norr om Skellefteå. 

E4 delar Byske i två delar på vardera en östlig och en västlig del. 

Den outbyggda Byskeälven mynnar ut i Bottenviken vid Byske.

Historia
Under 1700- och 1800-talen utvecklades Byske från en jordbruksby till ett brukssamhälle med sågverken som drivkraft. Kring dessa växte sedan tätorten med handelshus och socialt liv.

Byske by har medeltida anor. Redan på 1300-talet omtalas Byskeälven av Gudlav Bilder, en storman i Ångermanland, som i ett testamente tar upp sitt laxfiske i Byskeälven. När de första bofasta bönderna slog sig ner nådde förmodligen havet upp till byn. I århundraden var Byske en bland många andra jordbruksbyar.

Under 1700- och 1800-talet fick Byske sågverk, Ytterstfors sågverk, och glasbruk, Ytterstfors glasbruk, och dessa satte fart på utvecklingen av tätorten. År 1864 blev det tillåtet att bedriva handel på landsbygden och köpmän och hantverkare slog sig ned i samhället. Tidigare hade bruket haft en egen handelsbod, och de varor som inte fanns där kunde köpas i staden eller på marknader. De nya köpmännen byggde ståtliga handelsgårdar längs vägen upp mot kyrkan. Byske kyrka ritades av stadsarkitekt Boström i Umeå och invigde 1872. I närheten uppfördes en liten kyrkstad, Byske kyrkstad, den blev en av de sista som byggdes i Sverige. Man hade planerat för 89 stugor men det byggdes bara åtta.

När Riksväg 13 kom till i början av 1900-talet, uppstod en ny handelsgata längs nuvarande Storgatan. Det blev Byskes nya ansikte utåt. Där slog sig också flera hantverkare ner. Liksom många andra små orter har också Byske drabbats av affärsnedläggningar, men trots det finns mycket av den gamla prägeln av affärscentrum kvar. På vägen ner mot Byske havsbad finns ett hantverksmuseum som berättar om både hantverkare och verktyg. Bredvid kyrkan ligger hembygdsgården, i folkmun kallad Lars Nisha-gården. En liten bit därifrån ligger Markströmska gården från 1794. Det är en tidstypisk bondgård med en välbevarad interiör från 1800-talet.

Administrativa tillhörigheter
Byske var och är kyrkby i Byske socken och ingick efter kommunreformen 1862 i Byske landskommun, där för orten Byske municipalsamhälle var inrättat mellan 8 maj 1931 och 31 december 1957.

Befolkningsutveckling

Samhället
En stor arbetsgivare i Byske är fläkttillverkaren Franke, tidigare Futurum AB.

Byske har mataffärer, restauranger, vårdcentral, skola och specialaffärer. Väster om centrum ligger den åttkantiga Byske kyrka med en liten kyrkstad och ett skolmuseum.

Byske havsbad ligger öster om ortens centrum och den tillhörande campingen är en av de få i Sverige med fem stjärnor.  

Byske karamellfabrik som ligger mitt i centrum startades redan 1906 och är en av de äldsta fabrikerna i Sverige som fortfarande tillverkar polkagrisar.

Övrigt 
En krater på planeten Mars: Byske, är namngiven efter orten Byske i Västerbotten.

Se även

 Personer från Byske socken

Referenser

Externa länkar 
 www.byske.nu

Orter i Skellefteå kommun
Tätorter i Sverige
Byske
Tekla Knös (musikgrupp)

Tekla Knös är ett punkband som startades 1996 i Stockholm av Mauritz Vetterud (gitarr och sång) och Markus Lindsmyr (bas och sång). Originalsättningen med Cornel Grigoriu (sång) och Sven Ranelf (trummor) höll i ett halvår.

År 1997 medverkade Tekla Knös på en tributeskiva till gruppen  Jerusalem, då med Urban Näsvall på trummor, med en cover på låten "Noa". Strax därefter blev Fredrik Johansson fast trummis fram till hösten 1998. År 1999 kom Henrik Dahlquist (trummor och bakgrundssång) in. År 2011 avled Lindsmyr..

Bandet 
Tekla Knös har tagit sitt namn från den svenska psalmförfattaren Thekla Knös. De har blivit kända för att vara ett punkband som kombinerar ett tydligt kristet budskap med lika tydlig, anarkistiskt präglad, samhällskritik. Dessutom benämns de ofta som skinheads. Men det är bara gitarristen Mauritz Vetterud som har en bakgrund i denna rörelse, vilket gjort sitt avtryck i både texter och musik. Tekla Knös har dock inga nazistiska kopplingar. 

Deras sätt att utan hämningar tala om personlig moral, politisk korrekthet och om Jesus som den enda vägen till Gud och att lika rått och frispråkigt vräka kritik över såväl fångvården, kvällstidningarna, EU-projektet och stadsstaten har gjort dem kontroversiella bland såväl punkare som kyrkfolk. I september 2000 blev bandet utskällt på Svenska Dagbladets ledarsida. Allt detta, tillsammans med deras flitiga turnerande och deras egenartade råa punkmusik, har gjort dem populära bland både kristna och icke-kristna. Rent musikaliskt kan de beskrivas som melodisk punk med oi!-influenser. 

Ena sångaren Markus Lindsmyr använde sin fritid till att jobba med det egna icke kommersiella skivbolaget Etik & Moral Records där bandets skivor finns utgivna.

Efter ett uppehåll på fem år uppträdde Tekla Knös i ett överfullt tält på festivalen Frizon 2009.
Bandets sista konsert blev i Alingsås den 29 maj 2010.

Diskografi 
1999 – Så sparade vi oss ur krisen (CD), Etik & Moral Records
2002 – Schengenland über alles (CD), Etik & Moral Records
2004 – Hellre Dåre Än Marionett (CD), Etik & Moral Records/Sound Pollution
2011 – Utförsäkrade Och En Man Kort EP, Etik & Moral Records

Finns med på bland annat

 Äggröran 5 (CD), Ägg Tapes & Records
 Äggröran 6 (CD), Ägg Tapes & Records
 Solidaritet (CD), Halvfabrikat Records

Externa länkar 
Officiell webbplats
Myspace-sida
Intervju med Tekla Knös i fanzinet Skrutt
Skivbolaget

Källor 

Svenska punkband
Språngdräll

Språngdräll är en vävteknik som är en variant av droppdräll med tätare partier av mönsterinslaget än i droppdrällen. 

Sjusprångsdrällen innebär att mönstertråden flotterar över sju varptrådar. "Dropparna" växlar med fyrkantspartier av tuskaft som tillsammans skapar effekten av drällmönster. Vanligt i bordsdukar och gardiner i hel- och halvlinne.

Vävsätt
Byxelkrok

Byxelkrok (uttalas med betoning på sista stavelsen [bykselkro:´k]) är en småort i Borgholms kommun belägen i Böda distrikt (Böda socken) på norra Öland där länsväg 136 från Ottenby  fortsätter till Nabbelund. 

Orten har en liten hamn och en Ica-butik samt en hotellanläggning, Byxelkroks Marina Sea Resort. I hamnen finns ett flertal restauranger och små sjöbodar som är butiker. Byxelkrok har sommartid färjeförbindelse med Oskarshamn med M/S Solsund.

Byxelkrok är ett mål för den sedan 1960-talet årligen återkommande tvådagars segeltävlingen Byxelkroken som körs i september mellan Västervik och Byxelkrok. 

Namnet Byxelkrok härstammar från "Byskogskroken" som avser den bukt som söderut sträcker sig till Tokenäs udde.

Befolkningsutveckling

Källor

Externa länkar 

Orter i Borgholms kommun
Småorter i Sverige
Tidigare tätorter i Kalmar län
Södermanlands runinskrifter 277

Runinskrift Sö 277 är ett stort, inmurat runstensfragment i Strängnäs domkyrka, Strängnäs socken och Strängnäs kommun, Åkers härad i Södermanland.

Stenen
Fragmentet som sitter inmurat i domkyrkans tornvägg och norr om ingången fanns där redan kring året 1700. Materialet är granit och blocket som är 194 cm långt och 70 cm brett, utgör cirka en fjärdedel av dess ursprungliga storlek ovanför marken. Ristaren är liksom stenens forna plats är okänd.

Runslingans utgörs av en drake fjättrad med enkelt band till sin egen svans. Svansen har en fotansats. Draken är rundögd och har huggtänder. Slingan var hjärtformad. Från svansen och uppåt löper en extra rad runor vars slut är borta. Texten börjar vid drakhuvudet och löper medsols så att runornas bas är inåtriktad. Runorna är något oregelbundna och inte djupt huggna. Orden skiljs åt av dubbla punkter. Svensk runrad från 1000-talet används, med en stungen runa (E, se pil). Kvarvarande runtext lyder enligt de translittererade versionerna nedan:

Inskriften 
Inskriften med runor:
ᚢ--ᚱ ᛬ ᛅᚢᚴ ᛬ ᛁᚾᚴᛁ᛬ᛒᚢᚱᚴ ᛬ ᛚᛁᛏᚢ ᛬ ᚱᛅ… … …- ᛬ …ᛅ ᛅᛏ ᛫ ᚢᛂᚱᚦᚱ ᛫ ᛁᚴᛁ ᛬ ᛁᚾᚴᚢᛅᚱᛋ ᛬ ᛘᛅ… …

Om Larssons läsning är riktig är Sö 277 liksom troligen Sö 279 rest över Ingvar själv av fadern Emund och  modern Ingeborg gemensamt. Namnet Æimundr finns också på Sö 278.

Ingvarssten 
Två personer reste stenen. Det första namnet är inte läsbart. Uppgiften om vem som fick stenen rest efter sig är borta, även uppgifter om eventuella släktförhållanden.

Slutet tolkas som en del av en vers som säger att den döde var med Ingvar på hans resa till Särkland. Därmed anses den tillhöra gruppen Ingvarsstenar, varav det finns tre, kanske fyra placerade vid Strängnäs domkyrka. 

Till Särkland kom man genom att fara österut till Gårdarike och söderut via de ryska floderna. Trettio välutrustade skepp lär enligt skrifterna ha rest i österled. Resan slutade olyckligt, många dog i krig och fler av sjukdom, bland dem Ingvar själv. Av de sista tolv skeppen försvann tio, ett nådde Miklagård och ett kom efter sex år hem till Mälartrakten. Detta skedde år 1042 enligt Ingvar den vittfarnes saga.

Bildgalleri

Se även 
 Alfabetisk lista över runinskrifter
 Lista över runinskrifter i Strängnäs kommun
 Sverige under äldre medeltiden

Källor 
 Samnordisk runtextdatabas: Sö 277

Referenser

Noter

Södermanlands runinskrifter
Runinskrifter i Strängnäs kommun
Ingvarståget

en:Ingvar runestones#Sö 277
Samitum

Samitum är en vävteknik med rötter i Främre Orienten på 300-talet. Samitum består av en varp med två funktioner, och två eller flera kompletterande inslag. Används endast två inslag blir väven motsatt på baksidan, används fler än två blandas de färger som inte är på framsidan. Samitum är en taqueté i kypert. Bindningen var mest aktuell under tidig medeltid i medelhavsländernas mönstrade siden.

Ordet Samitum kommer från grekiskans ord för "sextrådig".

Vävsätt
Uppsala läns norra domsagas tingslag

Uppsala läns norra domsagas tingslag, även före 1854 kallat Norunda, Örbyhus och Olands härads tingslag, var ett tingslag i Uppsala län och Uppsala läns norra domsaga. Tingslaget hade en yta på 2 872 km².

Tingslaget bildades den 1 januari 1884 (enligt beslut den 12 juni 1882 och den 5 oktober 1883) genom sammanläggning av Norunda tingslag, Olands tingslag, Films och Dannemora tingslag, Lövsta tingslag, Tierps tingslag, Vendels tingslag samt Västlands och Älvkarleby tingslag.

Ingående områden
Tingslaget omfattade häraderna Norunda, Oland och Örbyhus.

Kommuner
Tingslaget bestod den 1 januari 1952 av följande kommuner:

Björklinge landskommun
Dannemora landskommun
Hållnäs landskommun
Olands landskommun
Söderfors landskommun
Tierps köping
Tierps landskommun
Vattholma landskommun
Vendels landskommun
Västlands landskommun
Älvkarleby landskommun
Österlövsta landskommun

Källor

Nationella arkivdatabasen för uppgifter om domsagor, tingslag och tingsrätter
Elsa Trolle Önnerfors: Domsagohistorik - Tierps tingsrätt (del av Riksantikvarieämbetets Tings- och rådhusinventeringen 1996-2007)

Noter

Tingslag i Uppsala län
Norvagism

En norvagism är en norsk språkegenhet eller ordvändning använd i ett annat språk än det norska, och som har egenskaper som avviker från normen i det andra språket. Norvagismer förekommer i relativt hög grad inom danskan då skriftspråket för de två språken länge var gemensamt, men finns även i svenskan. Generellt sett har de norvagismer, liksom danismerna från danskan, som förekommer i svenskan spridits via skrift genom tidningar och böcker.

Ibland går det inte att skilja norvagismer från svenska provinsialismer.

Ordet kommer från latinets norvagi, vilket betyder ’norrmän’.

Norvagismer i svenskan
Liksom anglicismer uppstår norvagismer ofta i stunden, men det finns några uttryck som är vanligt förekommande.
 Frasen ”vare sig selv nok” är känd från Ibsens Peer Gynt.

Se även
Anglicism
Danism
Svecism

Källor

Nordiska språk
Lexikologi
Svenska
Beiderwand

Beiderwand är en form av dubbelväv med ett skikt i tät tuskaft av lin eller bomull och ett annat med gles varp för ett färgat mönsterinslag som oftast vävdes med ull.

I omönstrade partier bildas två fristående vävskikt men i de mönstrade binds vävskikten samman. På avigsidan bildar bindevarpen längsgående ränder.

Sannolikt finns stora likheter med dubbelväven lampas som periodvis ansetts vara en egen vävteknik men nu betraktas som samma som Beiderwand.

Vävsätt
Svenska Folkbibeln

Svenska Folkbibeln är en svensk översättning av Bibeln. Nya testamentet utkom 1996 och är en nyöversättning, medan Gamla testamentet som utkom 1998 delvis är en nyöversättning och delvis en revision av 1917 års översättning. Hösten 2014 kom en reviderad version av Psaltaren och Nya testamentet.  2015 kom en helt ny översättning av både Gamla och Nya testamentet.

Översättningarna har skett framförallt som ett alternativ till Bibel 2000 som av översättarna och stiftelsen bakom översättningen anses alltför färgad av ett bibelkritiskt förhållningssätt. Flera av de inblandade står Stiftelsen Biblicum nära. Inte minst anser man att Bibel 2000 förbigått Gamla testamentets profetior om den kommande Messias: Kristus. På vissa punkter är skillnaden stor mellan Folkbibeln och Bibel 2000, till exempel de inledande kapitlen i Hoseas bok. Folkbibeln har kanske främst fått fäste bland evangelikala och lutheraner som själva betraktar sig som bekännelsetrogna. Mormonerna accepterar inte Bibel 2000, men godkänner läsning ur Svenska Folkbibeln.

Stiftelsen har också gjort en ljudbok av 1998 års text. Man har också gjort appar för Android och iPhone med 2014 års text.

Källor

Fotnoter

Externa länkar
Översättningsprojektets webbplats
Separat webbplats med online-sökning i Svenska Folkbibeln

Svenska bibelöversättningar
Kristendomsåret 1996
Kristendomsåret 1998
Litteratur 1996
Litteratur 1998
Lampas

Lampas är en vävbindning med två varpsystemen och inslagssystem som kan bilda både sammanbundna och skilda lager. Mönsterinslaget är bundet av en bindevarp som ligger över bottenväven i mönsterytorna men ligger under bottenväven annars, vilket ger en reliefeffekt. Det mönsterbildande inslaget är ofta mycket grövre än det bottenbildande. Varparna kan vara likadana men ofta är bindevarpen (som binder ner mönstret) finare än bottenvarpen. 

Lampas är ett samlingsnamn för bindningar som byggs upp på detta vis. Beiderwand och diasper är exempel på bindningar som faller under lampas men med mer exakta inställningar på varp och inslag.

Vävsätt

lt:Lampasai
Diasper

Diasper är en lampasbindning som vävs med vita inslag och varp. Diasper finns bland annat bevarade i svenska medeltida kyrkotextilier. 

Diasprum är en latinsk term för de tyger från 1200-talets Italien som bestod av enfärgade sidenvävar i lampasteknik.

Vävsätt
Sidentyger
Nobel Industrier

Nobel Industrier AB var en svensk kemi- och försvarsindustrikoncern som bildades 1984 genom att dåvarande AB Bofors förvärvade KemaNobel. Koncernen upphörde som självständig enhet i samband med att den nederländska kemikoncernen Akzo övertog aktiemajoriteten 1993.

Historik
Finansmannen Erik Penser hade under början av 1980-talet, via sitt holdingbolag Yggdrasil AB, via Carnegie och Asken blivit huvudägare i AB Bofors och KemaNobel AB. Genom en sammanslagning av Bofors och KemaNobel bildades Nobel Industrier AB 1984.

Nobel Industrier AB expanderade under de följande åren genom förvärv av bland andra Eka Nobel AB 1986, den danska färg- och limkoncernen Sadolin & Holmblad A/S 1987, Berol Nobel AB 1988, samt det brittiska färgföretaget Crown Berger Ltd. 1990.

Nitro Nobel AB, som varit en del av gamla KemaNobel, såldes 1986. Efter att även Bofors AB avyttrats 1991 samt konsumentvarudivisionen Nobel Consumer Goods AB och teknikexportföretaget Bofors Nobel Chematur AB 1992, blev färg, lim och cellulosa- och papperskemikalier huvudprodukterna för Nobel Industrier AB.

I samband med finanskrisen under början av 1990-talet förlorade Penser kontrollen av Nobel Industrier, som under omdiskuterade former övergick i Nordbankens ägo. Omorganiseringar ledde sedan till att ägandet flyttades över till statliga Securum, vilka dock sålde aktierna 1993 till nederländska Akzo. Efter att Nobels verksamheter 1994 integrerats i Akzo ändrades bolagsnamnet till Akzo Nobel. 

Nobel Industriers omsättning under sitt sista år som självständigt företag 1993 uppgick till omkring 23 miljarder kr. Antalet anställda inom koncernen var omkring 20 000.

Verkställande direktörer
1984-1991: Anders G. Carlberg
1991-1994: Ove Mattsson

Externa länkar
Artiklar ang. tvisten mellan Nordbanken/Nordea och Erik Penser

Ej längre existerande svenska företag
Svenska kemiföretag
Företag bildade 1984
Företag upplösta 1993
Våffelväv

Våffelväv är en vävteknik som ger tyget ett mönster likt våffeljärnets mönster. Både på tygets rätsida och avigsida finns löst liggande varp- och väftflotteringar (inslag) som är grupperade i rutor med tuskaft emellan.

Vävsätt
Gustaf Knös

Gustaf Knös, född 1773 i Skara, död 1828 i Uppsala, var en svensk orientalist och teolog, son till Andreas och Brita Hedvig Knös, far till Thekla Knös. Gift 1810 med Alida Maria Olbers (1786–1855).

Biografi
Knös blev student i Uppsala 1791, filosofie magister 1797 och teologie kandidat 1800, varefter han utnämndes till docent i gamla och nya testamentets exegetik. Under de närmast följande åren företog han utrikes resor och studerade österländska språk vid universiteten i Rostock, Paris och  Göttingen. Tack vare ett väl vitsordat specimen vid Göttingens universitet utnämndes han 1806 till akademiadjunkt i Uppsala med grekiska och österländska språk som läroämne. Knös utnämndes 1810 till professor i grekiska språket, en professur han 1814 bytte mot en i österländska språk. 1817 lät han prästviga sig och kallades samma år till kyrkoherde i Väster-Åkers och Dalby patronella pastorat med kunglig tillåtelse att därjämte få behålla sin professur. Han blev teologie doktor 1818. 

Han hade ett djupt religiöst sinne. Det enda arbete av Knös som väckte någon större uppmärksamhet var skriften Samtal med mig sjelf om verlden menniskan och Gud (1824). Den innehåller en självbekännelse, som är ett troget uttryck av hans väsen och åskådning. Han framstår i den som swedenborgian; redan som barn hade han i hemlighet studerat Swedenborgs skrifter i faderns bibliotek. En skarp recension i tidskriften Svea föranledde utgivandet av Försök att utreda några vigtiga frågor, som utkom året före hans död.

Tillsammans med sin bror O. A. Knös och Gustaf Rosén utgav han Ossians skaldestycken (häfte 1–3, 1794–1800). Bland hans övriga arbeten kan också nämnas Chrestomathia syriaca maximam partem e codicibus manuscriptis collecta (Göttingae MDCCCVII) och De lingua Sabæorum (i "Acta societatis scientiarum Götting."). Han efterlämnade även en stor mängd akademiska dissertationer. Gustaf Knös är begravd på Uppsala gamla kyrkogård.

Källor 

 
Svenskt Biografiskt Handlexikon
Svenska Män och Kvinnor 1948
Svenskt Biografiskt Lexikon 1975-77
Svensk Uppslagsbok 1950
Knös Västgötasläkten, en släktredovisning ()
SvenskaGravar

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 
 

Svenska teologer under 1800-talet
Svenska orientalister
Svenska professorer i grekiska
Svenska professorer i österländska språk
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Bureätten
Personer från Skara
Gravsatta på Uppsala gamla kyrkogård
Födda 1773
Avlidna 1828
Män
Rätsida

Rätsida (eller förkortat rätan) på ett tyg är den sida som avses att synas i det föremål, som tillverkas av tyget. Den motsatta sidan, "baksidan", kallas avigsida, eller förkortat avigan eller ava.

Det är inte alltid rätan som är den sida som sitter uppåt i en vävstol; somliga vävtekniker förutsätter att man väver med avigan uppåt (till exempel upphämta där vändningen måste läggas i en liten förlängd ögla för att inte inslaget ska orsaka hål i väven); vissa andra tekniker blir bara lättare att trampa om avigsidan är uppåt.

Rätsidan är den sida som bindningen syftar till att åstadkomma som framsida. För vävar som är liksidiga (ser lika ut på bägge sidor) finns ingen egentlig rätsida. Man väljer då som regel den sida som suttit uppåt i vävstolen.

Sömnad
Vävning
Albanoi

Albanoi (heter också Arbanoi, på albanska albanët, på svenska även albanoierna) tros ha varit ett illyriskt folk i det som i dag är centrala Albanien. Det omnämns första gången på 100-talet av den grekiske astronomen och geografen Klaudios Ptolemaios från Alexandria.

Mellan 700 och 1000 förefaller Illyrien ha blivit alltmer sällsynt i tidens dokument. Samtidigit ökade namnet Arberien, senare som Albanien och som härledningar av albanoi, i användning. Detta betecknade ungefär samma geografiska område.

Källor 

Albaniens historia
Äldre folkgrupper i Europa
Illyriska stammar

de:Liste der illyrischen Stämme
en:List of ancient tribes in Illyria
fa:تبارهای ایلیریان
it:Lista delle tribù illiriche
sq:Fiset Ilire
sl:Seznam antičnih plemen v Iliriji
sr:Списак илирских племена
Mitrovica

Mitrovica (albanska: Mitrovica; ) är centralorten i kommunen med samma namn och är belägen i norra Kosovo, vid floderna Sitnica och Ibar, med 83 235 invånare i kommunen exklusive norra delen.

Historia 
Området kring Mitrovica är en gammal bosättning vilken uppskattas ha bebotts redan under medeltiden. Under en tid hette staden Titova Mitrovica då varje delrepublik skulle ha en stad döpt efter den jugoslaviske ledaren Josip Broz Tito.

Sedan den 12 juli 1998 är staden delad av Ibarfloden i en nordlig serbiskspråkig och en sydlig albanskspråkig del. Den bevakas numera av polisstyrkor från Eulex och fredsbevarande soldater från Nato. Den norra delen av staden bebos i majoritet av kosovoserber men det finns delar i den norra delen där etniska albaner fortfarande bor som till exempel Lagja e boshnjakeve (Bosniska mahallan/området) eller Kodra e minatoreve (Gruvarbetarnas dal), Kroi i Vitakut, Suhadoll och Gushafc. I Lagja e boshnjakeve är majoriteten av invånarna kosovoalbaner. Före kriget bodde ungefär 13 000-15 000 kosovalbaner där, vilket kan jämföras med dagens 3 000.

Södra Mitrovica bebos till stor majoritet av kosovoalbaner och kring stadens sportkomplex och fotbollsarena, Adem Jashari, finns tvåvåningshus med etniska romer som återvänt efter kriget. Stadsdelarna i den södra delen är Shipol, Bajr, Tavnik, Zhabar, Verrnica och Vaganica som ligger längst söderut mot stadens utkanter. Landskapet Shala e Bajgorës nordöst om staden har resliga berg och källor som mynnar ur bergen. Befolkningen i landskapet kallas för shalianet som betyder ungefär Shalabor eller Shalas invånare. Flera albanska nationalhjältar har sitt ursprung i kommunen, däribland Isa Boletini, med ursprung i Shala e Bajgorës, likt andra krigare som Bislim Bajgora och Ahmet/Ymer Selaci och Ukshin Kovaqica som stred mot serbiska paramilitära styrkor och cetnikförband under andra världskriget.

Mitrovica är känt för att vara en industristad då Trepcagruvan ligger i närheten och anses ha stora tillgångar av zink, järn, guld och andra metaller. Oroligheterna i staden antas till stor del bero på Trepcagruvan då det är en av Europas största gruvor och med stora resurser. Som mest uppskattas det att runt 30 000 arbetade i Trepcagruvan och i smältverket Zvecan. Nu står både fabriken och gruvan öde.

Personer
Vedat Ademi - sångare
Valon Behrami - fotbollsspelare
Xhafer Deva - politiker
Adnan Dibrani - politiker och riksdagsledamot i Sverige
Nexhip Draga - politiker
Ferhat Bey Draga - politiker
Erton Fejzullahu - fotbollsspelare
Rexhep Mitrovica - politiker
Rona Nishliu - sångerska
Miloš Krasić - fotbollsspelare
Teuta Kurti - sångerska
Faton Peci - politiker
Valdet Rama - fotbollsspelare
Sulejman Ugljanin - politiker
Kadri Veseli - politiker

Referenser

Noter

Externa länkar 

Orter i Kosovo
Hydrofobi

Hydrofobi är en abnorm rädsla, fobi, för vatten, vanligen för djupt vatten eller för att simma.

Källor 

Fobier