kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Mogwai

Mogwai är en brittisk musikgrupp från Glasgow, Skottland som spelar i genren postrock.

Bakgrund 
Bandet bildades 1996 av vännerna Stuart Braithwaite, Dominic Aitchison och Martin Bulloch. Senare samma år tillkom John Cummings i bandet. Under inspelningen av debutalbumet Young Team tillkom också Brendan O'Hare från Teenage Fanclub. Han slutade strax efter inspelningen för att satsa på Macrocosmica.

Mogwai är influerade av band som Joy Division, Jesus & Mary Chain, The Cure, Pixies, My Bloody Valentine och Slint och framför allt Arab Strap. Deras låtar är ofta långa, instrumentala stycken med stora dynamiska kontraster, ofta baserade runt en melodisk gitarr- eller basslinga. De använder sig mycket av gitarrer med olika effekter. Deras liveframträdanden är ofta våldsamt högljudda och brukar sluta i totalt rundgångskaos.

De har givit ut skivor på skivbolaget Chemikal Underground, också det från Glasgow.

2012 skrev de soundtracket till den franska TV-serien Gengångare. Musiken gavs ut 25 februari 2013 på albumet Les Revenants.

Diskografi 
 (samling)

 (remixer)

 (samling)

 (samling)

 (soundtrack)

 (soundtrack)

Bandmedlemmar 
 Stuart Braithwaite – gitarr och sång
 Dominic Aitchison – bas
 Martin Bulloch – trummor
 John Cummings – gitarr
 Barry Burns – keyboard, tvärflöjt, gitarr, m.m.

Källor

Externa länkar 

Mogwais hemsida

Skotska musikgrupper
Postrockgrupper
Musikgrupper bildade 1996
Musik i Glasgow
Juloratoriet (film)

Juloratoriet är en svensk film från 1996 i regi av Kjell-Åke Andersson efter en roman av Göran Tunström.

Handling
Det är 1930-tal och Sidners mamma Solveig dör i en tragisk cykelolycka, så han, hans syster och hans pappa Aron flyttar till Sunne och börjar jobba på hotell. Aron skaffar sig en brevvän, Tessa på Nya Zeeland. Han börjar drömma om giftermål med denna unga kvinna på andra sidan jorden. Aron kan inte komma över Solveigs död och han träffar henne på flera ställen. Filmen är delvis inspelad i Hjo.

Medverkande
Peter Haber - Aron
Lena Endre - Solveig
Johan Widerberg - Sidner
Henrik Linnros - Sidner som barn
Krister Henriksson - Victor
Axel Widegren - Victor som barn
Viveka Seldahl - Fanny
Fiona Mogridge - Tessa
Sif Ruud - Selma Lagerlöf
Tomas von Brömssen - Kanonkungen
Jonas Karlsson - Stollen
Ingvar Hirdwall - Edman
Per Oscarsson - Fälldin
Gerd Hegnell - Såsdrottningen
Tord Peterson - Björk
Eddie Axberg - Lantz
Dan Sjögren - kantor
Gustav Levin - magistern
Hans Mosesson - granne
Kerstin Tidelius - översköterska
Per Svensson - läkare
Jan Holmquist - auktionsförättare

Se även
Juloratoriet (musik), musikkomposition som spelar en viktig roll i bok och film.

Referenser

Externa länkar 

Svenska filmer 1996
Svenska dramafilmer
Svenska filmer baserade på romaner
1930-talet i svensk film
Nya Zeeland på film
Filmer i regi av Kjell-Åke Andersson
Svenska 1990-talsfilmer
Guldbaggenominerade
Filmer vars fotograf belönades med Guldbaggen för bästa foto
Edinburgh Military Tattoo

Edinburgh Military Tattoo är en uppvisning av militärorkestrar utanför Edinburgh Castle. Den hölls första gången år 1950.

Externa länkar
Edinburgh Military Tattoo

Musikfestivaler i Storbritannien
Militärmusik
Musik i Edinburgh
Evenemang i Edinburgh
Återkommande evenemang med premiär 1950
Återkommande evenemang i augusti
Bo Svenson

För den pensionerade ordföranden i Högsta domstolen, se Bo Svensson.

Bo Svenson, född 13 februari 1941 i Göteborg, är en svensk skådespelare verksam i USA. Han är son till Göteborgs dragspelsdrottning Lola Svensson.

Biografi
Han emigrerade som sjuttonåring till USA för att ta värvning i marinkåren. Efter att ha tjänstgjort där i sex år upptäcktes hans talanger av en slump. Han fick en roll i filmen South Pacific. Då han trivdes som skådespelare begärde han avsked ur marinkåren och blev skådespelare. Hans genombrott kom med rollen som Big Swede i TV-serien Here Comes the Bride 1968.

På 1970-talet medverkade Svenson i flera filmer. Åren 1970-1974 studerade han även metafysik och doktorerade i det ämnet. Sedan 1985 sitter Svenson i den Oscarskommitté som utser bästa utländska film.

Bland övriga intressen märks kampsporter, där han har svart bälte i judo, karate och aikido, samt ishockey och NASCAR. År 2015 utkom hans första roman.

Filmografi 

 (gästroll, 1 avsnitt)

 (gästroll, 1 avsnitt: Snow White, Blood Red)

 (gästroll, 2 avsnitt)

Teater

Roller

Bibliografi

Referenser

Noter

Källor

Externa länkar 
 
 Bo Svenson - Biography

Svenska skådespelare
Födda 1941
Män
Levande personer
Personer som tjänstgjort i USA:s marinkår
Alumner från University of California, Los Angeles
Eric Sundquist

Eric Sundquist, född Erik Petrus Sundqvist 31 maj 1917 i Styrnäs, Västernorrlands län, död 27 juli 1985 i Nyland, Kramfors, var en svensk skådespelare.

Sundquist studerade vid Witzanskys och Calle Flygare teaterskolor.

Filmografi

Källor

Fotnoter 

Svenska skådespelare under 1900-talet
Personer från Styrnäs socken
Födda 1917
Avlidna 1985
Män
CSV

Csv eller CSV kan syfta på:

 CSV – en grupp textfilsformat som används för att spara och överföra tabelldata, se Comma-separated values
 CSV – en färglös vätska som fyller hjärnans ventriklar, se Cerebrospinalvätska
 CSV – Luxemburgs största parti, se Kristsociala folkpartiet
 CSV - Sydamerikas volleybollförbund, se Confederación Sudamericana de Voleibol

Akronymer
Svetlana Kuznetsova

Svetlana Aleksandrovna Kuznetsova (på ryska: Светла́на Алекса́ндровна Кузнецо́ва), född 27 juni 1985 i Leningrad, är en rysk tennisspelare.

Tenniskarriären 
Kuznetsova blev professionell tennisspelare 2000 och har vunnit nio WTA-turneringar i singel och tretton i dubbel.
Hon vann US Open 2004 genom finalseger över Jelena Dementieva (6-3, 7-5). Hon har spelat singelfinal i Franska öppna (2006) och ytterligare en gång i US Open (2007). Båda dessa finaler förlorade hon mot Justine Henin.

I juni 2009 nådde Kuznetsova åter singelfinalen i Franska öppna som hon spelade mot ryskan Dinara Safina. Genom sitt kraftfulla spel vann hon enkelt matchen med 6-4, 6-2. På vägen till finalen besegrade hon Serena Williams i en mycket jämn kvartsfinal. I semifinalen besegrade hon turneringens överraskning, australiskan och dubbelspecialisten Samantha Stosur.

Spelaren och personen 
Hon började spela tennis i sin födelsestad men flyttade sedan till Spanien och Emilio Sánchez tennisakademi. Hon är fortfarande bosatt i Spanien delar av året och tränas av tränare från samma akademi.

Kuznetsova är en kraftfull spelare som baserar sitt spel på hårda servar och effektiva grundslag, framförallt från forehandsidan.

Grand Slam-finaler, singel

Titlar (1)

Finalförluster (2)

Externa länkar 
 
 WTA Tour: Svetlana Kuznetsova

Ryska tennisspelare
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2004 från Ryssland
Tävlande i tennis vid olympiska sommarspelen 2004
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2008 från Ryssland
Tävlande i tennis vid olympiska sommarspelen 2008
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2016 från Ryssland
Tävlande i tennis vid olympiska sommarspelen 2016
Idrottare från Sankt Petersburg
Födda 1985
Levande personer
Kvinnor
Rosa Grünberg

Rosa (född Rosalie) Grünberg (efter 1918 Sjöstedt), född 4 januari 1878 i Stockholm, död där 11 april 1960, var en svensk skådespelare, opera- och operettsångerska (sopran).

Biografi 
Grünberg var en av de stora primadonnorna på Stockholms operettscener i början av 1900-talet. Hon scendebuterade 1898 i Bröllopet på Ulvåsa på Svenska teatern som då ägdes av Albert Ranft, men flyttade, sedan hon uppmärksammats för sin vackra röst, till Vasateatern. Hon kom därefter att verka även på Ranfts andra teatrar: 1902–1904 vid hans resande operasällskap, 1904–1906 vid  Östermalmsteatern och 1906–1914 vid Oscarsteatern.

Bland annat framträdde hon i den uppsättning av Frihetsbröderna med vilken Oscarsteatern invigdes 1906. På Kungliga Operan i Stockholm gjorde hon operadebut i Tosca 1914. Till hennes glansroller hörde Mimosa San i Geishan, Rosalinda i Läderlappen och Angèle i Greven av Luxemburg.

Hon uppträdde ibland med en mer folklig visrepertoar och skrev även texten till Karl Lundins komposition Spiskroksvalsen. Grünberg gjorde skivinspelningar för bolagen Gramophone, Favorite och Lyrophon. Under åren 1908–1911 spelade hon in ett antal kortfilmer.

Under åren före 1911, när kronprinsessan Margareta besökte sitt hemland Storbritannien, ryktades det i Sverige om att kronprins Gustaf Adolf hade ett förhållande med Grünberg.

Grünberg debuterade 1914 på Kungliga teatern och spelade titelrollen i Tosca och gästspelade under året som Leonora i Trubaduren, Nemea i Konung för en dag och Santuzza i På Sicilien. År 1916 genomförde Grünberg en landsortsturné med titelrollen i Tosca.

Hon lämnade scenen för gott 1918, då hon gifte sig med professorn i entomologi vid Naturhistoriska riksmuseet  Yngve Sjöstedt. Hon fortsatte dock att verka som sångpedagog.

Hon ligger tillsammans med sin make, begravd på Hjo kyrkogård.

Filmografi (urval)

Diskografi
Odeonkavalkaden 1906-1925. Del 2. LP. Odeon 7C 062-35940 M. 1983. – Innehåll:  3. Tre trallande jäntor (Körling, Fröding).

Teater

Roller i urval

Rollfoton

Referenser

Noter

Tryckta källor
 Myggans nöjeslexikon, band 7 (Höganäs 1991)

Externa länkar

 
 

Svenska operasångare under 1800-talet
Svenska operettsångare
Svenska sopraner
Födda 1878
Avlidna 1960
Kvinnor
Svenska skådespelare under 1800-talet
Skådespelare från Stockholm
Sångare från Stockholm
Finländska operasångare under 1900-talet
Kaktusvråk

Kaktusvråk (Parabuteo unicinctus) är en amerikansk rovfågel i familjen hökar. Ovanligt för hökfåglar är den känd för att jaga kooperativt.

Utseende och läten 
Kaktusvråken är en medelstor (45–59 cm) rovfågel med en form mellan en vråk och en hök: kraftig kropp med breda men relativt korta och rundade vingar och bred men lång stjärt. Benen är långa och gula. Fjäderdräkten är övervägande mörk med vit stjärtbas, svart subterminalt band och vit stjärtspets. Karakteristiskt är också kastanjebruna skuldror och lår. Lätet är ett mycket hårt och skrovligt skri, "raaaaaaaaak".

Utbredning och systematik 
Kaktusvråken har ett mycket stort utbredningsområde, från USA i norr till Chile i söder. Den är populär bland falkenerare runt om i världen varför det finns förrymda exemplar utanför dess naturliga utbredningsområde. Arten delas in i två underarter med följande utbredning:
 Parabuteo unicinctus harrisi – sydvästra USA från södra Kalifornien till Texas genom Centralamerika till västra Colombia och torra Stillahavssluttningen i Ecuador och Peru
 Parabuteo unicinctus unicinctus – norra Colombia och norra Venezuela, östra Bolivia samt östra och södra Brasilien till Paraguay, Argentina (i söder till Chubut) och Chile (från Coquimbo till norra Aisén)

Släktskap 
Tidigare placerades kaktusvråken som ensam art i släktet Parabuteo. Genetiska studier visar dock att den är systerart till vitgumpsvråken som traditionellt placeras i Buteo. Denna gör numera kaktusvråken sällskap i släktet.

Levnadssätt 
Katusvråken föredrar torra, främst öppna biotoper, som grässlätter med utspridda träd, ofta nära vatten och kärr. Den jagar genom att glidflyga lågt över marken.

Föda och födosök 
Kaktusvråken skiljer sig ifrån andra rovfåglar genom att jaga i grupp. Gruppen sitter ofta på höga kaktusar eller klippor och spanar efter byten. Varje grupp består av ett par, med en dominant hona tillsammans med andra individer. Kaktusvråken jagar smådjur som kaniner, råttor och sorkar men även större fåglar. Huvudfödan är dock ormar och ödlor.

Häckning 
Boet placeras högt uppe i ett träd eller på en klippa. Honan lägger ett till två ägg. Oftast överlever bara en unge, eftersom den större och starkare ungen oftast dödar och äter den mindre. Ungen påbörjar att träna vingarna efter cirka 17 dagar men lämnar inte boet förrän efter cirka 40 dagar. Honan fortsätter sedan att mata ungen i ytterligare två månader tills den kan jaga själv.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Hökartade rovfåglar
Fåglar i nearktiska regionen
Fåglar i neotropiska regionen
Jeanette Gentele

Jeanette Julia Elisabeth Gentele Böhm, född Gentele 19 februari 1945, är en svensk barnskådespelare och journalist. Hon har tidigare arbetat som journalist på Sveriges Kommunistiska Partis tidning Gnistan, skrivit i Folket i Bild/Kulturfront, och är i dag filmkritiker i Svenska Dagbladet. 

Hon är dotter till regissören Göran Gentele i hans äktenskap med Dolly Sundblom och gift med regissören Stefan Böhm.

Filmografi
1960 - Tre önskningar
1957 - Värmlänningarna

Bibliografi

Källor

Födda 1945
Svenska barnskådespelare
Svenska journalister under 1900-talet
Svenska filmkritiker
Kvinnor
Levande personer
Purnululu nationalpark

Purnululu nationalpark ligger i Western Australia, Australien, 2054 km nordost om Perth. Närmsta tätort är Kununurra. En väg via Spring Creek Track, omkring 25 km söder om Kunurra går fram till nationalparkens besökscenter. Vägen är 53 km lång och är endast farbar under torrperioden (omkring 1 april till 31 december), därtill endast av 4-hjulsdrivna bilar. Den tar cirka 3 timmar att köra. Det är betydligt enklare att ta sig till nationalparken med flyg. Helikopterturer går från Turkey Creek Roadhouse i Warmun, 187 km söder om Kununurra och mindre flygplan från Kununurra.

Nationalparken skrevs 2003 in på Unescos världsarvslista

Purnululu är sandstensområdet i Bungle Bungle av Kija-folket. Namnet betyder sandsten eller är möjligen en omskrivning av ordet för gräsknippe. Klippformationerna ligger helt inom nationalparken och når som högst 578 m ö.h. Området är känd för sina sandstenskupoler, ovanligt och visuellt slående med deras ränder skiftande i orangea och gråa band. Banden i kupolerna beror på skillnaden i lerinnehållet och i hur porösa sandstenslagren är. De orangea banden består av järnoxid som samlats i lager som torkar ut för snabbt för att cyanobakterierna ska kunna få fäste. De gråa banden består av cyanobakterier på ytan av sandstenslagren där fukt samlats.

Landskapet 
Det tydliga bikupeformade tornet är gjort av sandsten och hopgyttrat material (berg i huvudsak bestående av kiselsten och morän som förenats med finare material). Dessa sedimentära formationer var lagrade i Ordsänkan 375 till 350 miljonerår sedan, när aktiva förkastningar förändrade landskapet. Miljontals år av regnfall har sedan format kupolerna.

Externa länkar 

Purnululu National Park
UNESCO World Heritage Centre - Purnululu National Park

Världsarv i Australien
Nationalparker i Western Australia
Världsarv inskrivna 2003
Australian National Heritage List
Jessie Flaws

Jessie Marie Flaws Wallin, född 13 augusti 1935 i Bridgeport, Connecticut, död 25 november 2014 i Sollentuna, var en amerikansk-svensk skådespelare. Flaws var verksam i Sverige sedan 1953.

Flaws var 1962–1966 gift med musikern Bengt-Arne Wallin. Hon är begravd på Sollentuna kyrkogård.

Filmografi

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser

Externa länkar 

Amerikanska skådespelare
Svenska skådespelare under 1900-talet
Personer från Bridgeport, Connecticut
Födda 1935
Avlidna 2014
Kvinnor
Gerard Lindqvist

Gerard Lindqvist, egentligen Sven Rune Gerhard Lindkvist, född 21 november 1930 i Flen, död 11 oktober 2011 i Huddinge församling, var en svensk skådespelare.

Filmografi

Teater

Roller

Referenser

Externa länkar
 Gerhard Lindqvist på Malmö Stadsteater

Svenska skådespelare
Män
Födda 1930
Avlidna 2011
Personer från Flen
Greater Blue Mountains

Greater Blue Mountains är ett 10 300 km² stort naturområde på en sandstensplatå i västra delen av New South Wales i Australien. 
Området består av sju olika nationalparker (Blue Mountains, Gardens of Stone, Kanangra-Boyd, Nattai, Thirlmere Lakes, Wollemi, Yengo) och Jenolan-grottorna. Greater Blue Mountains skrevs år 2000 in på Unescos världsarvslista.

Se även 
 Blue Mountains
 Blue Mountains, Australien

Externa länkar 

Bergskedjor i New South Wales
Världsarv i Australien
Världsarv inskrivna 2000
Australian National Heritage List
Granville, Manche

För orten med samma namn i Massachusetts, se Granville, Massachusetts.

Granville är en kommun i departementet Manche i regionen Normandie i norra Frankrike. Kommunen ligger i kantonen Granville som tillhör arrondissementet Avranches. År  hade Granville  invånare.

Befolkningsutveckling 
Antalet invånare i kommunen Granville

Se även 
 Lista över kommuner i departementet Manche

Källor

Externa länkar 
 Ville de Granville.fr

Kommuner i Manche
Orter i Normandie
Gunnar Gyllander

Carl Gunnar Gyllander, född 26 november 1884 i Malmö, död 6 januari 1929 i Falköping, var en svensk skådespelare.

Gyllander kom att medverka i två filmer. 1910 spelade han rollen som Erik, sonen till huvudpersoner Sven, i Ebba Lindkvists Värmländingarna och 1911 gjorde han rollen som grosshandlare Falk i Ernst Dittmers Rannsakningsdomaren.

Filmografi

Referenser 

Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska stumfilmsskådespelare
Män
Födda 1884
Avlidna 1929
Skådespelare från Malmö
Algot Persson

Algot Mauritz Erik Persson, född 19 februari 1884 i Malmö, död 16 mars 1947 i Stockholm, var en svensk skådespelare.

Filmografi (urval)

Teater

Roller

Radioteater

Roller

Referenser

Fotnoter

Externa länkar

 

Födda 1884
Avlidna 1947
Män
Skådespelare från Malmö
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska scenskådespelare
Svenska stumfilmsskådespelare
Viktor Hallin

Carl Viktor Hallin, född 22 april 1882 i Malmö, död 20 november 1932 på samma ort, var en svensk skådespelare och teaterdirektör.

Viktor Hallin var son till skomakargesällen Anders Fransson Hallin och hans hustru Ingrid Löfgren. Han var utbildad till instrumentmakare och arbetade även som järnarbetare. Han började sin skådespelarkarriär som amatör omkring 1906. Viktor Hallin uppträdde på Malmö Folkets hus teater och på Malmö sommarteater, företrädesvis i revyer och komedier. De sista åren före sin död var han även revydirektör i Malmö Folkets Park.

Viktor Hallin gifte sig 1916 med Gerda Elvira Malmberg, född 1889, och deras dotter Ingrid föddes samma år. Både hustrun och dottern avled 1918 i spanska sjukan. Han hade även en erkänd utomäktenskaplig dotter, född 1909  och en erkänd utomäktenskaplig son, född 1926. Viktor Hallin avled av tuberkulos. Makarna Hallin är begravda på Sankt Pauli mellersta kyrkogård i Malmö.

Filmografi

Referenser 

Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska scenskådespelare
Svenska stumfilmsskådespelare
Svenska teaterchefer
Skådespelare från Malmö
Gravsatta på Sankt Pauli mellersta kyrkogård
Födda 1882
Avlidna 1932
Män
Montecatini Terme

Montecatini Terme är en stad och kommun i provinsen Pistoia i regionen Toscana, Italien. Kommunen hade  invånare (2018).

Staden är känd för de kurvattenkällor som ligger vid foten av en kulle med den historiska byn Montecatini Alto. Redan under romarriket byggdes termer vid källorna vars vatten anses kunna hjälpa vid problem med magsäck eller lever.

Referenser

Externa länkar
 Comune Montecatini Terme
 Reseguide om Montecatini Terme (svenska)

Kommuner i provinsen Pistoia
Orter i Toscana
Husband

Ett husband är en musikgrupp som regelbundet uppträder på en given lokal eller tillställning. Husband är vanliga i olika TV- och radioprogram, men termen används också för band som regelbundet uppträder på en viss nattklubb.
 
Konceptet kommer från USA. Begreppet "husband" introducerades i Sverige framför allt genom TV-shower med Lennart Hyland, som Hylands hörna.

Referenser

Musikgrupper
Regionala nyheter

Regionala nyheter eller lokala nyheter benämns sådana nyheter som enbart tar upp det som i nyhetsväg hänt inom regionen, att jämföra med vanliga nyhetsprogram (till exempel Rapport) som tar upp händelser inom hela landet och världen.

Se även 
 Regionala nyheter i Sveriges Television

Nyhetsprogram på TV
Eamonn Walker

Eamonn Walker, född 12 juni 1962 i London, England, är en brittisk skådespelare verksam i USA. Han är mest känd för rollerna som Kareem Said i fängelsedramat Oz och som Wallace Boden i Chicago Fire.

Filmografi (i urval) 
 (51 avsnitt)

 (13 avsnitt)

 (229 avsnitt, pågående)

Referenser

Externa länkar 

Brittiska skådespelare
Födda 1962
Levande personer
Män
Drapa

För kortnovellformen, se drapa (kortnovell).

Drapa, även i försvenskad form dråpa (isl. drápa), var i fornnordisk skaldedikt ett högstämt kväde, ofta tillägnad en kung eller en jarl.

Drapan var sannolikt egentligen ett skaldestycke, som upplästes eller sjöngs under ackompanjemang av strängaspel. Forntidens drapor har oftast drottkvädets strofform och utgör höjdpunkten av den gamla nordiska skaldediktningen. Drapadiktningen hade sin egentliga blomstringstid i slutet av 900-talet och på 1000-talet (omkring 970–1100) och upphörde under 1300-talet. De under hednatiden diktade lovkvädena handlar antingen om någon frejdad man (en konung, en hövding, en väldig stridsman och liknande) eller om någon gud. En drapa, i vilken en död person förhärligats, kallas arvdrapa eller arvdikt (erfidrápa, erfikvæði). Senare diktades också drapor till Kristi, jungfru Marias samt helgons och biskopars ära. 

Diktades drapan till en levande persons ära, uppläste skalden oftast själv sin dikt inför denne och hans män. För att drapan skulle bevaras i minnet, ålades någon av männen att lära sig den utantill. De flesta draporna är genom stävet, som består av på bestämda ställen återkommande verser, delade i tre avdelningar: inledningen (inngangr, upphaf), stävjabalken (stefjabalkr, stefjamel) och avslutningen (slœmr). I allmänhet har draporna namn efter den person, till vars ära de författades: "Olafsdrapa", "Knútsdrapa", "Eiríksdrapa" o. s. v. Bland de mest berömda är "Höstlång" av Tjodolf och "Huvudlösen" (936), av Egil Skallagrimsson, om Erik Blodyx, samt "Lilja" (100 strofer), av Eysteinn Asgrimsson (död 1361), till jungfru Marias lov.

Källor
 

Ugglan
 
Fornnordisk verslära
Eufemiavisorna

Eufemiavisorna är tre svenska riddarromaner på knittelvers från 1300-talets början. De anses allmänt vara översättningar av utländska texter. 

De är uppkallade efter Norges drottning Eufemia och bär titlarna Herr Ivan lejonriddaren (1303), Hertig Fredrik av Normandie (1301 eller 1308) och Flores och Blanzeflor (troligen 1312). 

I de mera fullständiga versionerna, de äldsta nedskrivna i början av 1400-talet, anges de ha tillkommit på initiativ av drottning Eufemia. Enligt Peter Andreas Munchs allmänt accepterade teori skulle de ha översatts för att fira Eufemias dotter Ingeborgs trolovning 1302 och giftermål 1312 med den svenske hertigen Erik Magnusson. Orsaken till översättningen av Hertig Fredrik är okänd, och möjligen tillhör den ursprungligen inte Eufemiavisorna. 

Hertig Fredrik saknar direkt förlaga, men antas vara baserad på en medelhögtysk efterbildning av franska romans bretons. Herr Ivan går tillbaka på motiv från Chrétien de Troyes, och samma motiv återfinns även i norska medeltida sagor. Flores och Blanzeflor är en ursprungligen sengrekisk kärlekshistoria som återfinns i varianter över hela Europa.

Eufemiavisorna finns även i danska versioner, men verkar ha översatts från svenska. Herr Ivan finns dock i två danska versioner som är självständiga gentemot den svenska. 

I sin äldsta fullständiga version härrör visorna från 1400-talet, men ett 1300-talsfragment av Flores och Blanzeflor har också bevarats. 

Eufemiavisorna trycktes första gången i Svenska fornskriftsällskapets samlingar 1844-53. En ny kritisk upplaga av Flores och Blanzeflor utgavs 1921, av Hertig Fredrik av Normandie 1927 och av Herr Ivan lejonriddaren 1930.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.
 The Eufemiavisor and courtly culture. Time, texts and cultural transfer. Papers from a symposium in Stockholm 11-13 October 2012. Redigerad av Olle Ferm, Ingela Hedström, Sofia Lodén, Jonatan Pettersson & Mia Åkestam. Stockholm: Kungl. Vitterhetsakademien 2015.

Externa länkar
Eufemiavisorna i Libris
Eufemiavisorna i Svenskt översättarlexikon

Svenska diktsamlingar