kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Skule Tostesson

Skule Tostesson  (född 1052 i Wessex, England, död 1090 i Norge) var jarl av Norge. Kallas också Skule konungafostrare. Son till Tostig Godwinson. Gift med Gudrun Nevisdatter, dotterdotter till Sigurd Syr, som var styvfar till Olof den helige.

Eftersom Skule hjälpte kung Olav Kyrre med många beslut fick han flera stora gods i Norge, bl.a. den stora gården Rein utanför Trondheim (nuvarande Reins kloster). Där tog han även sin hustru.

På grund av sitt gods och vänskapen med den norska kungen var troligtvis orsaken till att han skötte gränsdragningarna vid Haverö som också blev hans död.

Det berättas att en norsk gränskommission under Skule Jarls befäl höll på med gränsdragningar vid Haverö. Då norrmännen denna gång var ute i fredliga ärenden tänkte de besöka gudstjänsten i Haverö kyrka, och när de anlände till kyrkan överfölls de av Haverös bönder och under striden som följde dödades Skule Jarl.

"Han dog hastigt vid Haffra häll" enligt böndernas uppgift.

Haffra häll låg bara något tiotal meter från kyrkan och omnämns som riksgränsmärke i Hälsingelagen.

När den nya kyrkan byggdes på 1840-talet användes den gamla kyrkan som sakristia. Under golvet där altarbordet stått hittades det balsamerade liket av en man med vita handskar, vilken man tror var Skule jarl. Han begravdes utan vidare undersökning på kyrkogården. Idag är också en staty rest över honom vid Haverö kyrka.

Källor

Externa länkar

Födda 1052
Avlidna 1090
Norska jarlar
Personer i Norge under 1000-talet
Män
Alexander Roos

Mauritz Alexander Roos-Rosén, född 8 juni 1895 i Övergrans socken, Uppsala län, död 4 maj 1973, var en svensk målare.

Han var son till mjölnaren Mauritz Roos och Alma Andersson och från 1918 gift med Olga Zetterberg. Han utbildade sig först till yrkesmålare och kom i kontakt med konstnärena kring Smedsudden (Smedsuddskolonin), vilket ledde in honom på konstnärsbanan. Han studerade vidare privat, samt vid studieresor till bland annat Frankrike, Italien och Tyskland. Sitt gamla yrke övergav han dock först 1925. Innan dess har hade han arbetat som dekorationsmålare i kyrkor och dessutom hunnit med två separatutställningar (1919 och 1929). Utställningarna vittnade om att Roos hörde hemma bland konstnärena i den första naivistgenerationen det vill säga Linnqvist, Hallström och Börje. Han skildrar liksom de andra Stockholms utkanter och förstadssamhällen som Gröndal, Hagalund och Sundbyberg, Alexander Roos ger sina samhällen mera ton av idyller och brukar ibland benämnas som stockholmsskildrarnas ärkeromantiker (F. Holmér). Lite typiskt för Roos är även att han ofta negligerade den topografiska sanningen och var betydligt djärvare än de andra naivisterna.

Under 1940- och 1950-talet hämtar han sina motiv från Roslagen och hans färgstämningar blir nu rikare och hans färg även fick en rikare klangverkan. Alexander har tyvärr blivit lite orättvist bortglömd, hans tidiga 20-talsmåleri är väl så bra som de övriga naivisternas.

Alexander Roos är representerad vid Stockholms stadsmuseum, Östergötlands museum, Västerås konstmuseum och Eskilstuna konstmuseum.

Källor
Sveriges dödbok 1947-2006, (Cd-rom), Sveriges Släktforskarförbund
Svenskt konstnärslexikon del IV sid 506-507, Allhems Förlag, Malmö.
Svenska konstnärer, Biografisk handbok, Väbo förlag, 1987, sid 442, 

Svenska målare under 1900-talet
Personer från Övergrans socken
Födda 1895
Avlidna 1973
Män
Asteridae

Asteridae var en underklass i den äldre klassificeringen Cronquistsystemet. Den indelades i ordningar:

 Asterales
 Callitrichales
 Calycerales
 Campanulales
 Dipsacales
 Gentianales
 Lamiales (strävbladiga m.fl.)
 Plantaginales
 Polemoniales
 Rubiales
 Scrophulariales
 Solanales

I nyare klassificeringssystem finns en undergrupp bland trikolpaterna som kallas asterider och som inte ska förväxlas med Asteridae.

Äldre växtgrupper
Plisterordningen

Plisterordningen (Lamiales) är en ordning inom växtklassen trikolpater med över 11 000 arter indelade i omkring 20 familjer.

Ordningen har också kallats för Scrophulariales, och då enligt kladistisk taxonomi både växtfamiljen Lamiaceae och växtfamiljen Scrophulariaceae tillhör samma ordning, så skulle båda namnen kunna vara lämpliga. Dock är Lamiaceae mer basal och Lamiales är därför att föredra som beteckning på ordningen, och det är denna benämning som APG II använder.

Arterna i ordningen karakteriseras av bilateralt symmetriska blomkronor, fem kronblad och ett fruktämne som bildats av två sammanväxta fruktblad.

Följande familjer ingår i Lamiales enligt Angiosperm Phylogeny Group:

Acanthaceae - akantusväxter
Bignoniaceae - katalpaväxter
Byblidaceae - byblisväxter
Calceolariaceae - toffelblomsväxter
Carlemanniaceae
Gesneriaceae - gloxiniaväxter
Lamiaceae - kransblommiga växter
Lentibulariaceae - tätörtsväxter
Martyniaceae - elefantsnabelväxter
Oleaceae - syrenväxter
Orobanchaceae - snyltrotsväxter
Paulowniaceae - kejsarträdsväxter
Pedaliaceae - sesamväxter
Phrymaceae - gyckelblomsväxter
Plantaginaceae - grobladsväxter
Plocospermataceae
Schlegeliaceae
Scrophulariaceae - lejongapsväxter
Stilbaceae
Tetrachondraceae
Verbenaceae - verbenaväxter

Trikolpater
Eudicotyledonae

az:Lamiid
Strävbladiga växter

Familjen strävbladiga växter eller förgätmigejväxter (Boraginaceae) består av mer än 2 000 arter uppdelade på cirka 120 släkten. Dessa arter återfinns över hela jorden, men i störst koncentration runt Medelhavet.

I familjen ingår träd, buskar, örtartade växter och ett fåtal slingerväxter.  Familjen har fått sitt namn av att många av dessa, i synnerhet örterna, har sträva eller ludna blad. Blommorna är vanligen samlade i ensidiga knippen, klasar eller ax.

Systematik
De strävbladiga växterna tillhör enligt APG II undergruppen euasterider I bland trikolpaterna. I denna grupp finns bland annat ordningarna Gentianales, Lamiales och Solanales, men om de strävbladiga växterna ska ingå i någon av dessa, eller i en egen (Boraginales) är ännu inte utrett. I det äldre Cronquistsystemet ingick de i Lamiales, men nyare forskning visar att de inte är mer släkt med familjerna i denna ordning än med dem i andra ordningar. Det finns även åsikten att de strävbladiga växterna skulle delas upp i flera familjer.

Släktena i familjen indelas ofta i underfamiljer, flera av dessa anges ibland ha status som familj:
Boraginoideae
Cordioideae
Ehretioideae
Heliotropioideae
Indiankålsväxter - Hydrophylloideae
Lennooideae

Externa länkar 
Den virtuella floran
ITIS 31633
Boraginaceae i L. Watson and M.J. Dallwitz (1992 onwards). The families of flowering plants: descriptions, illustrations, identification, information retrieval. http://delta-intkey.com
GRIN

Trikolpater
Gottfrid

Gottfrid eller Gottfried är ett mansnamn med tyskt ursprung sammansatt av ord för Gud och fred. Götz är ett tyskt smeknamn för Gottfried, till exempel Götz von Berlichingen. På engelska har namnet blivit Godfrey.

Gottfrid tillhörde de 100 vanligaste namnen vid förra sekelskiftet, men är numera mycket ovanligt.
31 december 2005 fanns det totalt 3 208 personer i Sverige med namnet, varav 247 med det som tilltalsnamn.
År 2003 fick 42 pojkar namnet, varav 5 fick det som tilltalsnamn.

Namnsdag: 15 december.

Personer med namnet Gottfrid
Gottfrid Adlerz, zoolog
Gottfrid Billing, biskop i Västerås stift och Lunds stift, vice talman, ledamot av Svenska Akademien
Gottfrid Boon, pianopedagog
Gottfrid Carlsson, historiker
Gottfried von Cramm (1909-1976), tysk tennisspelare
Gottfried von Einem, österrikisk kompositör
Gottfried Grafström, journalist och författare
Gottfrid Gräsbeck, finländsk tonsättare och kördirigent
Gottfrid Holde, skådespelare och friidrottare
Gottfrid Kallstenius (1873-1942), filolog, kördirigent
Gottfrid Kallstenius (1861–1942), konstnär
Gottfrid Larsson, skulptör
Gottfrid Olsson, konstnär
Gottfrid Svartholm, medgrundare av The Pirate Bay
Gottfrid Svensson, brottare, OS-silver 1920
Gottfrid V av Anjou (1113 - 1151) (egentligen Geoffrey), greve av Anjou och Maine och senare hertig av Normandie
Gottfrid av Bouillon (cirka 1060-1100), kung av Jerusalem under korstågstiden.
Gottfrid av Saint-Omer, medgrundare av Tempelherreorden
Gottfrid från Viterbo, italiensk-tysk historieskrivare
Gottfried Wilhelm von Leibniz, tysk matematiker och filosof

Referenser 

Mansnamn
Josef Öberg

Josef (Jocke) Reinholdt Öberg, född 29 januari 1890 i Stockholm, död 1967 i Bromma, var en svensk målare och tecknare. 

Josef Öberg föddes på Söder i Stockholm som son till hantverkaren Emanuel Öberg och Ida Charlotta Bergqvist och var gift första gången 1921 med Elsa Elvira Larsson och från 1934 med vävläraren Astrid Isacsson. Öberg visade tidigt teckningsanlag, som han vidareutvecklade genom att teckna kroki på en del så kallad kamratateljéer tillsammans med målarkamraten Martin Lindström. Senare fick han göra bruk av sina färdigheter som tecknare både i vecko- och dagspress bland annat i Bonniers månadstidning, Idun, Svenska Dagbladet och Stockholms-Tidningen. Som illustratör utförde han illustrationerna till Bengt Jändels Blommor. Han har utfört porträtt, figurtavlor, stilleben, landskap med motiv från Stockholmstrakten. Öberg var lågmäld, han sökte inte det snarfagra, snarare det torftiga, lite gnetiga i naturen. I sina Stockholmsmotiv väljer han gärna utkanterna, fabrikskvarter eller de nybyggda bostadsområdena som Kristineberg, Fredhäll och Traneberg, där han själv kom att bosätta sig. Från Fredhäll fångade han en fönsterutsikt om vilken Folke Holmér yttrat att den gav en stark förnimmelse av ett stockholmskt bostadsområdes enorma möjligheter att erbjuda vantrivsel men också homeopatiska doser av ömtålig poesi. Separat ställde han bland annat ut på Gummesons konsthall 1927 och 1935, Modern konst i hemmiljö 1938, Konstnärshuset 1942 och 1948, Galleri Brinken i Stckhom samt i Linköping, Borås och Norrköping. Tillsammans med Eva Alexandrowa ställde han ut på Lorensbergs konstsalong i Göteborg och tillsammans med Bernhard Neuman ställde han ut på Göteborgs konsthall. Han medverkade i flera av Sveriges allmänna konstförening utställningar i Stockholm sedan mitten av 1920-talet, Svenska konstnärernas förenings utställningar i Stockholm 1943, 1946 och 1951 samt Stockholmssalongernapå Liljevalchs konsthall. Han var representerad i utställningarna Nio unga som visades på Liljevalchs konsthall 1929 och 1932. Han tilldelades Stockholms stads stipendium 1952 och 1962. Josef Öberg är representerad vid  Moderna museet, Malmö museum, Stockholms stadsmuseum, Norrköpings konstmuseum, Kalmar konstmuseum, Helsingborg och Östersund.

Referenser

Tryckta källor 
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 796-797, Allhems Förlag, Malmö.

Noter

Svenska målare under 1900-talet
Brommabor
Män
Födda 1890
Avlidna 1967
Konstnärer från Stockholm
Svenska tecknare under 1900-talet
Representerade vid Moderna museet
Representerade vid Norrköpings konstmuseum
Förgätmigej

Förgätmigej (Myosotis scorpioides) är en ört i släktet förgätmigejer och familjen strävbladiga växter.

Beskrivning
Plantan växer upprätt och når en höjd från 15 cm till 60 cm. Den har små (6 mm bred krona) blå blommor som är gula i mitten. 

Äkta förgätmigej och sumpförgätmigej (Myosotis laxa) är de enda arterna i släktet som inte har utstående krokhår på foderbladen.

Underarter
Myosotis palustris subsp. eupalustris Hyl.
Myosotis palustris var. laxa (Lehm.) A.Gray, 1856
Myosotis palustris subsp. laxiflora (Rchb.) Soó, 1972
Myosotis palustris subsp. laxiflora (Rchb.) M.Sychowa, 1975
Myosotis palustris subsp. lithuanica (Schmalh.) Tzvelev, 2000
Myosotis palustris var. micrantha Lehm., 1837
Myosotis palustris subsp. nemorosa (Besser) Soó, 1972
Myosotis palustris subsp. nemorosa (Besser) C.C.Berg & Kaastra, 1973
Myosotis palustris var. subglabrata Polozhij, without type, 1979
Myosotis palustris subsp. tuxeniana O.Bolòs & Vigo, 1979
Myosotis scorpioides var. arvensis L., 1753
Myosotis scorpioides subsp. caespitosa (Schultz) Herm.
Myosotis scorpioides var. nemorosa (Besser) M.M.Ivanova, 1979
Myosotis scorpioides subsp. palustris (L.) F.Herm.
Myosotis scorpioides var. palustris L., 1753
Myosotis scorpioides subsp. praecox (Hülph.) Dickoré, 1997
Myosotis scorpioides var. praecox (Hülph.) Jonsell, 1988
Myosotis scorpioides L. var. scorpioidesKromosomtal 64, 66
Myosotis scorpioides subsp. radicans (Opiz) Valdés, 2004
Myosotis scorpioides subsp. tuxeniana (O.Bolòs & Vigo) O.Bolòs, Nuet & Panareda, 1986

Habitat
Förgätmigejen kommer ursprungligen från Euroasien, men har spridit sig även till Nordamerika, där den på sina håll kan vara invasiv. Den finns i större delen av Sverige och Finland, men är vanligast i söder.

Utbredningskartor
 Norden 
 I södra Norge upp till 
 Norra halvklotet 
 Ej ursprunglig i Nordamerika

Biotop
Trivs bäst på fuktiga marker med mycket sol eller lätt skugga, som sjöstränder och skogskärr.

Etymologi
förgät mig ej = glöm mig inte
Myosotis = råttöron.
Palustris = sumpmark, vattensjukt område, växtens biotop.
Scorpionides = skorpionliknande. Troligen med syftning på att bladen till att börja med är hoprullade, liksom skorpionens gifttagg.

Övrigt
Första fynduppgift finns i Rudbecks Catalogus plantarum 1658 (Norstedt, 1920).

Förgätmigej är landskapsblomma i Dalsland och delstatsblomma i Alaska, USA.

Det finns även odlade varianter med något avvikande utseende.

Bygdemål

Referenser

Externa länkar 
Den Virtuella Floran 

Landskapsblommor
Strävbladiga växter
Fö Växtindex
Sven Hempel

Sven Svante Hilding Hempel, född den 24 november 1896 i Solna församling i Stockholms län, död den 16 november 1944 i Sundbyberg, var en svensk målare och tecknare.

Sven Hempel började sin konstnärliga bana med studier på Althins målarskola 1919 och senare 1921–1924 studerade han på Konsthögskolan. Där hade han bland annat Sven Erixson som studiekamrat och mycket god vän, med vilken han skulle göra flera studieresor utomlands, bland annat till Italien i början av 1920-talet.

Hempel debuterade 1925 på Göteborgs konsthall tillsammans med Carl J Alexanderson, Martin Emond, X:et, Paul Källström och Rudolf Persson under benämningen Fri konst. Samma grupp utökad med Gustaf och Märta Alexanderson och Gustav Arnér, det vill säga Nio Unga, ställer sedan ut på Liljevalchs i Stockholm 1926, 1929 och 1932 då gruppen upplöses.

Hempels motivkrets är i mycket densamma som de övriga medlemmarna i Nio Unga, det vill säga proletärernas och fattigfolkets värld, de trista förstadskvarteren, fabrikerna osv. Hempel kom under 1930-talet alltmer att ägna sig åt landskapsmåleri där han också tar upp arbetslivet på landet, arbetet på åkern, i bykstugan eller i ladugården. Han övergår sedan till mer religiöst färgade bilder med visionär drömlik prägel.

Minnesutställning på Färg och Form 1945, utställning på Hantverkshuset i Umeå tillsammans med verk av vännen Eric Hallström 1951 och ytterligare en minnesutställning, i Olle Olsson-huset i Solna, år 1997.

Representerad vid Moderna Museet i Stockholm och vid Malmö museum.

Han gjorde teckningar till Ferlins dikter och till Moa Martinson och Gustaf Fröding.

Referenser

Noter

Svenska målare under 1900-talet
Svenska tecknare under 1900-talet
Representerade vid Moderna museet
Personer från Solna socken
Födda 1896
Avlidna 1944
Män
Nio Unga

Nio Unga var en konstnärsgrupp som 1926 debuterade på Liljevalchs konsthall och gjorde där två utställningar till (1929 och 1932) innan gruppen upplöstes. Det gemensamma med gruppen var, enligt dem själva, deras val av motivkrets det vill säga proletärernas och fattigfolkets värld, de trista förstadskvarteren, fabrikerna osv.

Medlemmar
Carl J Alexanderson
Gustav Alexanderson
Märta Alexanderson
Gustav Arnér
Martin Emond
Sven Erixson, X:et
Sven Hempel
Paul Källström
Rudolf Persson
Gösta Nyrén
Josef Öberg

Konstnärsgrupper i Sverige
Emiliano Zapata

Emiliano Zapata eller Emilio Zapata, född 8 augusti 1879 i Anenecuilco i delstaten Morelos, död 10 april 1919 i Chinameca i Morelos (mördad), var en mexikansk ledare för indianböndernas kamp under den mexikanska revolutionen på 1910-talet.

Biografi
Emiliano Zapata var bondeson och hade vid 30 års ålder utsetts till hövding i sin hemby San Miguel Anenecuilco i delstaten Morelos och inlett rekryteringen för bildandet av en armé. Zapata var mestis och ägde en häst, vilket var förbjudet för indianer. Det som utmärkte honom som befälhavare var hans lojalitet till indianerna till skillnad från andra.
 
Sedan tidigare levde han gömd undan myndigheterna då han hade ett förflutet som organisatör av direkta aktioner för att återta jorden till indianerna i staten Morelos och lett delegationer till presidenten själv för att protestera mot godsägarna. Han hyllades redan då som en folkhjälte.

President Diaz såg Zapata som ett hot mot sitt enväldiga styre och det resulterade i att alla val avlystes. Reaktionen på detta utspel var de hopdragna bondearméerna under Pancho Villa i norr och Zapata i söder, denna styrka besegrade till slut den federala armén, och all jord de erövrat fördelades bland indianbyarna. Francisco Madero som var oppositionens val till presidentposten kom tillbaka efter att ha tvingats i landsflykt och bildade en provisorisk regering och krävde att bondearméerna nu skulle avväpnas och jordreformen skjutas upp för en obestämd tid. Den gamla militära eliten skulle dessutom stanna kvar i den nya regimen.
 
Detta var ett oerhört svek från Maderos sida som tidigare utlovat jord till de jordlösa, och Zapatas svar var att ta till vapen mot sina före detta allierade. Han publicerade den berömda , som angav bondeupprorets innebörd och sände ut budskapet att bönderna aldrig ska lita på politiker 

Madero mördades av Victoriano Huerta som var en av Zapatas huvudmotståndare och från Diaz gamla militär. Emiliano fortsatte sin kamp mot den nya presidenten Venustiano Carranza under svår repression ända fram till 1919, då han den 10 april lurades till ett möte med militära trupper. Han red in på stadens torg där soldater placerats ut på de kringliggande husens tak och blev omedelbart nerskjuten. Bondeupproret lamslogs och slogs ner.

Inspirationskälla
Emiliano Zapata har fått ge namn åt den nutida organisationen zapatisterna som fortsätter kampen.

Filmatisering
1952 gjordes det en film om Zapatas kamp, Viva Zapata. Marlon Brando nominerades för en Oscar för huvudrollen.

Källor

Noter

Externa länkar 
Två dokument av Zapata (översatta av Bengt Ericson och Ingemar Johansson).

Män
Födda 1879
Avlidna 1919
Personer i Mexiko under 1800-talet
Personer som blivit mördade i Mexiko
Mördade mexikanska politiker
Mexikanska generaler
Mexikanska revolutionärer
Personer från Morelos
Zapatistarmén för nationell befrielse

Zapatistarmén för nationell befrielse, Ejército Zapatista de Liberacion Nacional, EZLN, är den väpnade delen av Zapatisterna, som slåss för ursprungsbefolkningens rättigheter i den fattiga delstaten Chiapas i södra Mexiko. Zapatisternas mål är att omvandla Chiapas till en autonom del av Mexiko organiserad genom direktdemokrati och konsensus. Rörelsen befinner sig i en väpnad konflikt med den mexikanska staten. 

Trots att armén endast har knappa två tusen soldater har de i över tio års tid undvikit att bli utraderade av den mexikanska armén, antagligen tack vare deras förmåga att knyta allierade världen runt. Det finns ständigt utländska observatörer på plats samtidigt som praktiskt solidaritetsarbete ger möjlighet att bygga upp en fungerande ekonomi i regionen. 

Som exempel på Zapatisternas genomslagskraft kan nämnas att det Italienska fotbollslaget Inter Milan har accepterat att möta Zapatisterna för en vänskaplig träningsmatch.
Rockgruppen Rage Against the Machine stöder Zapatisterna, och har ofta deras flagga med på konserter. Deras sång People of the Sun är tillägnad Zapatisterna.

Historik 
Den första januari 1994 klockan 00.30 på morgonen inleddes zapatisternas uppror i den mexikanska delstaten Chiapas. Med krav på jämlikhet, rättvisa, demokrati och frihet för alla mexikaner tågade de zapatistiska rebellerna in i och intog sju städer, San Cristóbal de Las Casas, Ocosingo, Las Margaritas, Altamirano, Chanal, Oxchuc och Huixtan. Med Första deklarationen från Lacandóndjungeln meddelade man omvärlden och i synnerhet Mexikos regering att: "Ya Basta!" (Nu får det vara nog!). Det revolutionära arvet och namnet "zapatisterna" kom från Emiliano Zapata, revolutionären stod på småböndernas sida under den Mexikanska revolutionen 1910-1917. Han menade: "Hellre dö stående än leva på knä"

De efterföljande två veckorna kantades av hårda strider med hundratals och kanske till och med tusentals dödsoffer, framtills att den mexikanska regeringen utlyste en vapenvila som accepterades av EZLN. I februari 1994 inleddes sedan förhandlingar mellan zapatisterna och regeringen i hopp om att kunna finna en fredlig politisk lösning på konflikten.

Organisation 
EZLN använder sig av en direktdemokratiskt plattform. "Subcomandanten", som är överbefälhavare, är underställd indianrådet. Namnet subcomandante som egentligen betyder underbefälhavare är en markering av att EZLN tar sina order från CCRI, som en kommitté bestående av representanter ifrån de olika zapatistbyarna. Subcomandante Marcos som är zapatiströrelsens mest kända "ansikte" utåt är med andra ord inte dess ledare utan ledarna kommer från den fattiga ursprungsbefolkningen.

Externa länkar 
 EZLN:s nya och officiella hemsida (växelvis spanska och engelska)
 
 Solidaritetsföreningen K'inal Sverige Kaffe från zapatistiska kooperativ
Ulf Thorén

Ulf Lennart Christer Thorén, född 30 januari 1929 i Göteborg, död 19 december 1978 i Stockholm, var en svensk journalist och programledare.

Biografi 
Ulf Thorén var son till chefredaktör Jerker Thorén och Helen Setterberg samt yngre bror till journalisten Arne Thorén. Han var på sin tid nyskapande och hade framgång i Sveriges Television med sitt veckomagasin Hvar fjortonde dag, där ett stående inslag  var två rävar på Riddarfjärdens is som vände sig i takt. Thorén var under en tid även redaktör för Herrarnas kalender.

Åren 1957 till 1974 var han gift med journalisten Lill Thorén (född 1936) och fick barnen Maria 1957, Ulrica 1958, Bror 1963 och Benjamin 1965. Ulf Thorén är begravd på Östra kyrkogården i Göteborg.

Källor 
Thorén, Ulf L C i Vem är det 1977, sid 1017

Noter

Externa länkar 
Ulf Thorén i Svensk mediedatabas

Födda 1929
Avlidna 1978
Svenska TV-programledare
Svenska journalister under 1900-talet
Journalister från Göteborg
Gravsatta på Östra kyrkogården i Göteborg
Män
Barry Lyndon

Barry Lyndon är en brittisk-amerikansk dramafilm, skriven, producerad och regisserad av Stanley Kubrick från 1975. Filmen är baserad på romanen Den välborne Barry Lyndons memoarer, skriven av William Thackeray 1844. Filmen belönades med fyra Oscars under Oscarsgalan 1976.

Handling 
Filmen utspelas under 1700-talet och handlar om den irländske uppkomlingen Redmond Barrys uppgång och fall. Barry tvingas lämna sitt hem efter en misslyckad kärlekshistoria med sin kusin. Han blir soldat i sjuårskriget och senare även preussisk spion och hasardspelare innan han gifter sig med en välbeställd änka och får namnet Lyndon. Han älskas av sin fru, men betraktas som en "simpel opportunist" av sin styvson. Barry lever sedan ett utsvävande liv och förslösar sin frus tillgångar innan han utmanas av styvsonen på duell.

Rollista

Om filmen 
Stanley Kubrick regisserade och i huvudrollerna återfinns Ryan O'Neal, Patrick Magee och Marisa Berenson. Filmen blev fyrfaldigt Oscarsbelönad, för foto, musik, scenografi (Ken Adam) och kläder (Ulla-Britt Söderlund och Milena Canonero). Den är baserad på en roman av William Thackeray och innehåller musik av bland andra Georg Friedrich Händel (filmens huvudtema är en orkestrering av Sarabande ur Händels andra samling cembalosviter), Franz Schubert och Antonio Vivaldi.

Kubrick lade ner mycket arbete på filmens foto och lånade till exempel in en speciell kamera från NASA med extremt ljuskänsligt Carl Zeiss 50 mm 0,7, objektiv för rymdfoto, för att kunna spela in en scen med enbart stearinljus som belysning.

Externa länkar 

 

Amerikanska filmer 1975
Amerikanska dramafilmer
Amerikanska krigsfilmer
Amerikanska filmer baserade på böcker
Brittiska dramafilmer
Brittiska krigsfilmer
Brittiska filmer baserade på böcker
Filmer i regi av Stanley Kubrick
1700-talet på film
Sjuårskriget på film
1760-talet på film
1750-talet på film
1770-talet på film
William Thackeray-filmatiseringar
Brittiska filmer 1975