kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Yrke

Ett yrke, eller jobb, är en sysselsättning eller specialisering som en person utbildar sig till eller går i lära för, sysselsättningen eller specialiseringen ska kunna knytas till försörjning i någon form då även hobby kan vara resultatet av vidarebildningen.

Ett yrke behåller en person trots byte av arbets- eller uppdragsgivare eller utbildar sig till något annat yrke. På 1800-talet reglerade skråväsendet hantverksyrken. Fackföreningar och professionella sammanslutningar är ofta förknippade med vissa yrken. Man indelar yrken i flera kategorier, till exempel olika tjänsteyrken i stat och kommun eller vårdyrken. Flera yrken är reglerade av staten som till exempel revisor eller fastighetsmäklare. Valet av yrke och utbildning är vanligen en av de största investeringar som en människa gör.

Sverige
I Sverige finns det en klassificering av alla yrken, Standard för svensk yrkesklassificering (SSYK), där varje yrke fått en fyrasiffrig kod. Det underlättar när statistik om arbetslivet ska utarbetas eller vid arbetsförmedling. Sverige har också varit drivkraften i ett EU-projekt där mer än 5 000 yrkesbenämningar och kompetensord har översatts till 22 olika språk. Projektet kallas ESCO, vilket är en förkortning av ”European taxonomy of Skills, Competences and Occupations terminology”. 

Statistiska centralbyrån, SCB, framställer statistik över bland annat antal personer som arbetar inom respektive yrke i Sverige, efter SSYK. Statistiken finns i det så kallade Yrkesregistret.

Galleri

Se även 
 Arbete
Arbetskritik
 Yrkestitel
 Profession
 Listor över personer efter yrke

Referenser
Henrik von Cöllen

Henrik von Cöllen var en tysk murarmästare från Tyskland verksam under Gustav Vasa i både Sverige och Finland.

Han blev föremål för spioneri av Peder Svenske för att utröna trohetsgraden hos von Cöllen. 1536 anmodade Gustav Vasa befallningsmannen i Kalmar, Jöns Nilsson, som begärt en vallmästare vid byggnationen där att vända sig till von Cöllen, efter han utgivit sig för en byggmästare. Redan samma år kallades von Cöllen till Stockholm och Gripsholm. Mellan 1537 och 1545 var han oavbrutet verksam som arbetsledare vid Gripsholm. Under tiden här tycks han ha varit uppskattad av kungen. Han fick bland annat en tomt i Strängnäs och ökade avlöningsförmåner.

1545 placerades von Cöllen i Uppsala, och hans popularitet hos kungen började minska. Han anklagades för att vara långsam och oskicklig. 1551 ersattes han som byggmästare i Uppsala av Påvel Schütz, och fick efter detta mindre uppdrag i Strängnäs 1556–1557. 1558 överläts han av kungen till sonen Johan, för vilken han arbetade vid Åbo slott i Finland, Nyenskans, Tavastehus och "Nyslott", (förmodligen Olofsborg). År 1569 lades vid förborgens sydöstra hörn på Åbo slott grunden till den stora nya rundel som ännu existerar och är ett av slottets märkligaste byggnadsminnen. I sitt arbete »Ur Åbo slotts byggnadshistoria» (1901) uppger Jac Ahrenberg, att von Cöllen ehuru nu en man å över sextio års ålder, skulle ha kallats att biträda vid detta bygge. Uppgiften kan ej verifieras i konungens tryckta byggnadsbrev eller i de av Ahrenberg avtryckta slottsräkenskaperna men förefaller därför ej osannolik. Rundlar var synbarligen Cöllens specialitet, och han har tydligen bidragit till deras införande i Sverige. De byggdes under Vasatiden på två sätt, nämligen dels som låga, postejartade anläggningar i utanverks- eller förborgshörn, dels som högre, från själva borgbyggnaden utspringande hörntorn. Den i Åbo tillhörde det förra slaget och uppfördes till en höjd av 13 alnar i tre icke övervälvda våningar men mätte i tvärsnitt ej mindre än 40 alnar och hade cirka 10 alnar tjocka murar. Taket var och är fortfarande ett runt tälttak utan lanternin. Om von Cöllen, innan han eventuellt grep sig an med detta arbete, varit över till Sverige, är inte bekant.

Under det ökande byggandet av slott och annat i Sverige visade det sig att von Cöllen bara var en ålderstigen medeltida murarmästare, som saknade möjlighet att ta in de nya impulserna kring slottsbyggande från kontinenten.

Henrik von Cöllen belönades 1542 med förläning av Strängnäs stad med all årlig skatt, konungs- och biskopssakören och andra utlagor.

Det har antagits, att en i hertig Karls tjänst anställd Klaus von Cöllen, adlad 1571, skulle vara Henrik von Cöllens son.

Källor 
 Henrik von Cöllen, Anders Larsson Målare och Påvel Schütz i Uppsala, Nils Sundquist, 1971.

Externa länkar 
 

Födda 1400-talet
Svenska konstnärer under 1500-talet
Personer under äldre vasatiden
Män
Avlidna 1500-talet
Fredrik Nussdorffer

Fredrik Nussdorffer, död efter 1541, var en tysk byggmästare verksam i Sverige. 

Innan han kom till Sverige var han 1539 chefsbyggmästare hos hertig Albrekt av Preussen. Hans byggnadsprojekt som byggmästare åt Gustav Vasa innefattar Gripsholms slott från 1 augusti 1539 (samtida med Henrik von Cöllen), Kalmar slott 1542–1552 och Slottet Tre Kronor i Stockholm 1539–1541.

Referenser

Noter

Källor 
 Studier i Vasatidens konst, August Hahr. Stockholm 1920

Tyska byggmästare
Personer under äldre vasatiden
Män
Avlidna 1500-talet
Födda okänt år
Måns Smed

Måns Smed, död efter år 1542, var en kunglig fogde, som under 1540-talet var Gustav Vasas fogde på Gripsholms slott.

Han var år 1542 ansvarig för att befästa slottet och göra det beboeligt. Under det småländska upproret, Dackefejden, samma år fick han ordern att skydda Gustav Vasas barn, som bodde på Gammelgården vid Gripsholm. Kungen uppmanade Måns Smed att vid behov låta barnen flytta in i slottet, som då ännu inte var färdigbyggt.

Referenser

Personer under äldre vasatiden
Män
Erik Axelsson (Tott)

Erik Axelsson (Tott), född cirka 1415 i Danmark, död i februari eller mars 1481 på Viborgs slott i Viborg, var svensk riksföreståndare 1457 och 1466–1467 samt riksråd. Han var son till Axel Pedersson (Tott) och Ingeborg Ivarsdotter.

Biografi
Erik Axelsson kom som ung till Sverige och hamnade i kung Karl Knutssons tjänst. Axelsson blev riksråd 1449 och fick 1450 Åbo län som förläning, men kort därefter istället Nyköpings län.

Då Karl Knutsson avsattes 1457 bytte Axelsson sida. På grund av sitt inflytande utsågs han tillsammans med ärkebiskop Jöns Bengtsson till riksföreståndare. Senare samma år bytte han emellertid ämbete och fick titeln hovmästare, en befattning som han fortsatte upprätthålla under Kristian I. Kristian gav honom Viborgs län i Finland 1457 och Tavastehus län 1462. 

Då Kristian I störtades 1464 fortsatte Axelsson att tillhöra unionspartiet och bidrog till Karl Knutssons tronavsägelse 1465. I syfte att öka sitt inflytande knöt han närmare förbindelser med svenska stormän och i september 1466, efter sitt bröllop med en dotter till Gustav Algotsson (Sture), utsågs han i oktober samma år åter till riksföreståndare. 

Erik Axelssons ämbetstid blev kort; redan i november 1467 avsade han sig befattningen. I början av sin ämbetstid försökte han hålla en medelväg mellan partierna, men på grund av de konflikter som uppstod mellan Axelssons bröder i Danmark och Kristian I, valde han att övergå till Karl Knutssons parti och medverkade till dennes tredje kungaval 1467. Hans härstamning och vacklande hållning gjorde att han inte fick det förtroende han behövde för att upprätthålla riksföreståndarämbetet.

År 1467 köpte Axelsson Tyska Ordens egendomar i Sverige, däribland Årsta slott, och begav sig sedan till Finland. Han var mycket upptagen av oroligheter vid gränsen mot Ryssland och anlade 1475 Olofsborg. Han avstod Nyköpings län 1470.

Axelsson avled 1481 och är begravd i Aspö kyrka.

Se även 
 Släkten Tott.

Referenser

Noter

Källor 
 
 Jexlev, Thelma; Fabricius, Knud: Erik Axelsen Thott i Dansk Biografisk Leksikon på lex.dk. Se: https://biografiskleksikon.lex.dk/Erik_Axelsen_Thott
 , s. 361.

Externa länkar 
 

Sveriges riksföreståndare
Svenska riksråd
Sveriges regenter
Svenska ståthållare i Viborg
Personer i Finland under 1400-talet
Födda 1415
Avlidna 1481
Män
Erik
Åke Axelsson (Tott)

Åke Axelsson (Tott), död 1477, var riksråd i Danmark. Han var son till Axel Pedersson (Tott) och Cathrine Krognos, så det kan sägas att han tillhörde gränsadeln, som ibland verkade kraftfullt i politiska och militära frågor under unionstiden med Danmark och Norge.

Åke Axelsson var 1434 under Engelbrekt Engelbrektssons resning hövitsman på Falkenbergs slott och senare faderns efterträdare som länsherre på  Varbergs slott med Varbergs slottslän och Falkenbergs slottslän. Han blev invecklad i sin broder Ivars strid med kung Kristian I, och kom därför att 1469 mista båda länen. Han återfick Varbergs slottslän 1473 och behöll det till sin död.

Gift med Märta Bengtsdotter (Vinstorpaätten). Begravd i Varbergs Gamlebys kyrka.

Barn
 Iliana (Elin) Åkesdotter (Tott), gift med riksmarsken Tord Karlsson (Bonde) i ett ovanligt praktfullt bröllop som på kung Karl Knutson (Bonde)s bekostnad firades i Vadstena i februari 1455 
 Erik Åkesson (Tott), riddare och danskt riksråd
 Hans Åkesson (Tott), riddare och svenskt riksråd
 Ingeborg Åkesdotter (Tott) gift med riksföreståndaren Sten Sture den äldre
 Jöran Åkesson (Tott), svenskt riksråd
 Bengt Åkesson (Tott), riddare
 Claus Åkesson (Tott), gjorde dansk krigstjänst
 Axel Åkesson (Tott)

Källor

Bruun, Henry: Aage Axelsen Thott i Dansk Biografisk Leksikon på lex.dk. Se https://biografiskleksikon.lex.dk/Aage_Axelsen_Thott
Danmarks Adels Aarbog
https://finnholbek.dk/getperson.php?personID=I3001&tree=2

Noter

Danska riksråd
Personer i Danmark under 1400-talet
Födda okänt år
Avlidna 1477
Män
Åke
Gertrud av Sachsen

Gertrud av Sachsen, eller Gertrud Billung, född 1030, död 4 augusti 1113, var grevinna Holland som gift med Floris I av Holland, och grevinna av Flandern som gift med greve Robert I av Flandern. Hon var Hollands regent som förmyndare för sin son Dirk V av Holland 1061-1067, och ställföreträdande regent i Flandern under makens frånvaro 1086-1091.

Biografi
Gertrud var dotter till hertig Bernhard II av Sachsen och Eilika av Schweinfurt.

Holland
Gertrud gifte sig första gången omkring 1050 med greve Floris I av Holland. Maken mördades 1061. Gertrud blev då regent, eftersom makens efterträdare, sonen Dirk, ännu var omyndig. Hennes regering hotades av biskop Vilhelm I av Utrecht, som ockuperade en del av landet.

Flandern
År 1063 gifte hon sig med greve Robert I av Flandern för att få honom som bundsförvant och stöd för sin regering. Robert ingick då i hennes sons förmyndarregering och blev hennes samregent. Hon blev under sitt andra äktenskap mor till Adele av Flandern. Under makens pilgrimsresa till Jerusalem 1086-91 var Gertrud hans regent i Flandern.

Gertrud begravdes i Flandern.

Referenser 

 

Kvinnliga regenter under 1000-talet
Avlidna 1113
Kvinnor
Födda 1000-talet
Personer i Nederländerna under 1000-talet
Personer i Nederländerna under 1100-talet
Robert I av Flandern

Robert I av Flandern, född omkring 1035, död 13 oktober 1093 i Cassel, var greve av Flandern 1071-1093. 

Han var son till Balduin V av Flandern och Adelheid av Frankrike. 
Gift med Gertrud av Sachsen.

Barn 

 Robert II av Flandern, (runt 1065-1111).
 Dotter, gift med greve av Elsass.
 Adele av Flandern (1064/1065-1115), gift först med kung Knut den helige av Danmark (dräpt 1086), sedan med hertig Roger I "Borsa" av Apulien-Calabrien (död 1111).

Referenser

Flanderns regenter
Män
Födda 1035
Avlidna 1093
Personer i Nederländerna under 1000-talet
Robert II av Frankrike

Robert II, känd som "Robert den fromme" (franska: Robert II le Pieux), född 27 mars 972, död 20 juli 1031 och begravd i Saint-Denis-basilikan, var kung av Frankrike 996–1031.

Kungamakten var mycket svag under Robert II. Makten låg hos lokala feodalherrar medan Roberts makt mest begränsades till områden kring Paris, Orléans och temporärt även Bourgogne.

Biografi 

Han var son till Hugo Capet och Adelheid av Akvitanien.

Han författade ett antal psalmer och finns representerad i, bland andra, den amerikanska psalmboken The Church Hymn book 1872 med nr 343 Come, thou Holy Spirit! come (1842) och nr 345 Come, Holy Ghost! in love (1858) bägge översättningar av Veni Sancte Spiritus från år 996. Den förstnämnda översättningen av Edward Caswall och den senare av Ray Palmer. Också representerad i den danska Psalmebog for Kirke og Hjem.

Familj

Gift 996-998 med Bertha av Burgund, (964–1024).
Gift 1003 med Constance av Arles, (?–1032).

Barn i 2:a äktenskapet 
 Adelheid av Frankrike gift med Balduin V av Flandern.
 Henrik I av Frankrike, (1008–1060).
 Hugo, (1017–1026).
 Robert I av Burgund

Galleri

Anfäder

Referenser

Personer i Frankrike under 900-talet
Personer i Frankrike under 1000-talet
Huset Capet
Frankrikes regenter
Franska psalmförfattare
Födda 972
Avlidna 1031
Män
Ingeborg Magnusdotter av Sverige

Ingeborg Magnusdotter av Sverige, född tidigast 1277, död 5 april eller 15 augusti 1319, begravd i Ringsted, var en svensk prinsessa och dansk drottning, dotter till kung Magnus Ladulås och drottning Helvig av Sverige och gift med kung Erik Menved av Danmark.

Biografi 

Ingeborg trolovades med Erik av Danmark år 1288. 19 år gammal förmäldes Ingeborg 1296 med den danske kungen Erik Menved i Helsingborg. På grund av makens tvist med kyrkan mottog de dock inte dispension av kyrkan för äktenskapet förrän 1297. 

Ingeborg beskrivs som vacker och mild och anses inte ha haft någon politisk betydelse. År 1304 närvarade både hon och hennes svägerska Märta vid Eriks och Birgers gränsmöte i Knäred eller Fagerdala. Makarna fick åtta söner, av vilka samtliga dock dog som unga (därtill skall Ingeborg också ha fått sex missfall). År 1318 fick Ingeborg en son som levde. Enligt legenden visade hon upp babyn för allmänheten från sin vagn, varifrån han gled ur hennes grepp och bröt nacken.   

Strax före sin död inträdde Ingeborg 1318 som nunna i Sankta Clara kloster i Roskilde, enligt vissa uppgifter tvingad därtill av sin make sedan denne lastat henne för ett av barnens död, enligt andra källor i sorgen över sina bröder Erik och Valdemars död i Nyköpings gästabud. Enligt legenden ska hon kort före sin död ha förutsagt sin, makens och ärkebiskopens död.  

Ingeborg är begravd jämte sin make i Sankt Bendts Kirke i Ringsted. Hon är i Danmark även känd under namnet "Ingeborg Danabot".

Källor 
 Dehn-Henning Nielsen: Kings och Queens i Danmark, Copenhagen 2007, 
 Kay Nielsen, Ib Askholm: Danmarks kongelige familier i 1000 år , 2007,  Kay Nielsen, Ib Askholm: Danmarks Kongelige familier i 1000 år, 2007, 
 Rikke Agnete Olsen: Kongerækken, København 2005,  Rikke Agnete Olsen: Kongerækken, København 2005, 

 https://web.archive.org/web/20071109025926/http://historiska-personer.nu/min-s/p1e05a0be.html
 
 https://sok.riksarkivet.se/sbl/Presentation.aspx?id=11947

Danmarks drottningar
Svenska prinsessor
Personer i Sverige under 1200-talet
Kvinnor
Födda 1277
Avlidna 1319
Personer i Danmark under 1200-talet
Personer i Danmark under 1300-talet
Erik Menved

Erik Menved, född 1274, död 13 november 1319, var kung av Danmark. Son till Erik Klipping, som mördades i Finderup 1286 då Erik bara var 12 år gammal, och Agnes av Brandenburg, som var med i den förmyndarregering som bestämde fram tills Erik blev myndig. Erik Menved kröntes till dansk kung på juldagen 1287. De stormän som var dömda för mordet på Erik Klipping återvände och härjade de danska kusterna. Flera stormän och gunstlingar anslöt sig till de fredlösa, bland dem Eriks bror, hertig Kristofer, som 1315 tvingades gå i landsflykt. 

1289 utnämndes Jens Grand till ärkebiskop efter Jens Dros. Jens Grand tillhörde emellertid den mäktiga Hvideätten, som hade många fredlösa män som Jens öppet stöttade. Han arresterades därför 1294, men lyckades fly till Hammershus. Därifrån fortsatte han till påvedömet, där han inledde en process mot Menved. Erik beordrades till att återinsätta honom samt att böta 49.000 mark. Erik vägrade att betala, och 1299 blev därför Danmark satt under interdikt.  1301 fick Erik "krypa till korset" och betala böterna, men Jens Grand blev istället ärkebiskop i Riga och förlorade sitt inflytande i Danmark. 1293 dödades de fredlösas ledare, marsk Stig Andersen Hvide, och härjningarna avtog.

Erik Menveds ambition var att återuppta Valdemar Sejrs erövringspolitik i Nordtyskland. 1302 hyllades han som länsherre över furstendömet Rostock. 1304 stadfäste den tyska kungen Albrecht I avträdandet av landområdet norr om floderna Elbe och Elde. Erik beslutade att anfalla Wismar och Rostock, men motståndet blev hårdare än väntat, och först efter 6 månader gav de två städerna upp. 1316 förlorade Erik slaget vid Stralsund, och 1317 slöts det fred. Krigsföretaget blev dyrt, och regeringen fick skriva ut nya skatter. 1316 stängdes mynttillverkningen av, och de mynt som var i omlopp var värdelösa. 1317 pantsattes Fyn i 3 år till de holsteinska grevarna Johann (hans halvbror) och Gerhard. På Själland och i Jylland gjordes flera upprorsförsök, och för att hålla folket i schack byggdes flera fängelseborgar, till exempel Kalø slott norr om Århus, Borgvold i Viborg, Bygholm vid Horsens och Ulstrup öster om Struer. I Skåne byggdes under de här åren Kärnan av Erik Menved.

Erik var gift med den svenska kungen Magnus Ladulås dotter Ingeborg Magnusdotter. De fick 14 barn, men alla var dödfödda eller dog i späd ålder. Erik Menved är begravd i Sankt Bendts Kirke i Ringsted. Han överlämnade ett land i ekonomisk och politisk misär till sin yngre bror Kristofer II.

Se även
Aage Jonsen
Erik Menved (stadskvarter, Malmö).       

Danmarks regenter
Personer i Danmark under 1300-talet
Födda 1274
Avlidna 1319
Män
Torkel Knutsson

Torkel Knutsson kan avse flera personer:

Torgils Knutsson (–1306) – ett svenskt riksråd och marsk
Torkel Knutsson (regissör) (1960–) – en svensk regissör
Ingrid Svantepolksdotter

Ingrid Svantepolksdotter, död efter år 1350, var en abbedissa i Vreta kloster 1323–1344. Hon var dotter till Svantepolk Knutsson och Benedicta Sunesdotter (Bjälboätten).

Ingrid placerades liksom sina systrar Katarina och Ingegärd i Vreta kloster som barn. Enligt uppgift år 1256. Hennes systrar blev nunnor, men själv var hon endast där för att gå i skola, eftersom hon vid den tidpunkten var förlovad med danske marsken David Torstensson. Hon bortrövades 1287 till Norge av Folke Algotsson. Kung Magnus förklarade därför Folke för biltog och hans egendom förverkades. Paret gifte sig i Norge och levde i landsflykt fram till Folkes död. 

Efter Folkes död, som inträffade senast år 1310, återvände Ingrid till Sverige. Hon var medlem i Vreta kloster senast i mars 1322. Hon efterträdde 1323 sin syster Katarina som abbedissa. Hon avgick från sin post 1344, men ska även fortsatt ha utövat stort inflytande i klostrets angelägenheter. Hon nämns sista gången år 1350, då hon fungerade som interimsabbedissa mellan döden av den dåvarande abbedissan och före tillträdet av den nästa.

Barn
Knut Folkesson (Algotssönerna)

Källor
Agneta Conradi Mattsson: Riseberga kloster, Birger Brosa & Filipssönerna, Vetenskapliga skrifter utgivna av Örebro läns museum 2, 1998, 
Dick Harrison: Jarlens sekel - En berättelse om 1200-talets Sverige, Ordfront, Stockholm, 2002, 
Kristin Parikh: Kvinnoklostren på Östgötaslätten under medeltiden. Asketiskt ideal - politisk realitet, Lund University Press, Lund, 1991
 https://sv.wikisource.org/wiki/Vreta_kloster:_Klosterpersonalen

Kvinnor
Födda 1200-talet
Avlidna 1300-talet
Svenska medeltida abbedissor
Personer i Sverige under 1200-talet
Personer i Sverige under 1300-talet
Svantepolk Knutsson

Svantepolk Knutsson, född vid okänd tidpunkt, nämnd första gången 1253, död i början av 1310 (före den 21 februari), var en svensk riddare och riksråd.

Biografi
Han var son till hertigen Knut Valdemarsson av Reval. Svantepolks namn tyder på en härstamning från hertigarna av Pommerellen, troligen genom hans till namnet okända mor.

Svantepolk var riddare och riksråd åtminstone 1288–1305. Han blev lagman i Östergötland, tidigast 1293 och senast 1305. Han stod på kungens sida i striderna mellan kung Birger och hans bröder, hertig Erik och hertig Valdemar.

Svantepolks sätesgård var Viby i Östra Ryds socken, Skärkinds härad.

Familj
Svantepolk Knutsson var gift med Benedicta Sunesdotter (Folkungaätten) och hade barnen:
Ingeborg Svantepolksdotter (född 1250 cirka) gift 1) med Johan Filipsson (Aspenäsätten) gift 2) med Tune Anundsson (Vingätten), vari Ingeborg blev stammoder för Sture, sjöbladsätten.
Katarina Svantepolksdotter, ingavs i Vreta kloster 1266, abbedissa där 1289, avgick 1322 eller 1323 och dog 1329.
Ingrid Svantepolksdotter (död 1350 efter) Gift år 1288 med riddare Folke Algotsson, (död före 1310 före)
Knut Svantepolksson, känd 1296-1301, troligen död före 1310. Väpnare
Ingegerd Svantepolksdotter, var gift med 1) Brynolf Bengtsson (Bengt Hafridssons ätt). och gift 2) med Mats Törneson (Hjorthorn).

Litteratur och källor
Äldre svenska frälsesläkter vol I:3 s 258 f.
Jerker Rosén: Striden mellan Birger Magnusson och hans bröder. Studier i nordisk politisk historia 1302-1319, Lunds universitet, 1939

Vidare läsning

Referenser 

Födda 1200-talet
Avlidna 1310
Personer i Sverige under 1200-talet
Svenska riddare
Svenska riksråd
Lagmän i Östergötland
Personer från Östergötland
Män
Folke Algotsson (riddare)

Folke Algotsson (död omkring 1310) var en svensk storman, riddare och lagman. Han var son till lagman Algot Brynolfsson. Algotsson rövade i ett brudrov 1288 bort Ingrid Svantepolksdotter från Vreta kloster till Norge. Kung Magnus Ladulås förklarade honom fredlös och förverkade alla hans egendomar. När Folke Algotsson dog tolv år senare flyttade Ingrid Svantepolksdotter tillbaka till Sverige och verkade några år som abbedissa i det kloster hon en gång så dramatiskt lämnat. De hade sonen Knut Folkesson.

Konsekvenser för övriga i familjen
Familjen straffades mycket hårt enligt de fridslagar (kvinnofrid) som några år tidigare antagits. Fadern Algot förlorade sin lagmansbefattning i Västergötland och sattes i fångenskap tillsammans med sonen Rörik. De frigavs emellertid följande år. En annan av sönerna, den mycket rika och krigiska biskop Brynolf, gömde sig i Alvastra kloster, varifrån han försäkrade kung Magnus Ladulås trohet och lydnad. Han fick sedermera tillbaka sin biskopsstol och sin borg Läckö. Värst gick det för brodern Karl Algotsson, som beskylldes för att vara den som planerat enleveringen. Han försökte fly till Norge liksom Folke, men till skillnad från honom greps han och fördes (troligen) till Lindön i Vänern, där han halshöggs 1289.

Se även
Folke Algotssons brudrov

Svenska riddare
Födda 1200-talet
Avlidna 1300-talet (decennium)
Män
Personer i Sverige under 1200-talet
Algotssönernas ätt
Knut Folkesson

Knut Folkesson, död troligen 1348, var ett svenskt riksråd. 

Knut Folkesson var son till Folke Algotsson och Ingrid Svantepolksdotter. Han gifte sig före 1319 med Torgils Knutssons dotter Margareta. 1320 sägs han vara rådherre och väpnare, 1323 omtalas han som riddare. Omkring 1343 fick han Blekinge i förläning på tre år. Troligen avled han 1348, 1351 var han definitivt död. 

Han var Heliga Birgittas främsta motståndare och troligen den hon syfta på med "sin huvudfiende" som "slog vatten över Kristi brud, då hon gick på en trång gata". Troligen är det också Knut Folkesson som åsyftas då Birgitta klandrat att Brynolf Algotsson låg begravd på en så ringa plats. Enligt Brynolfsprocessen för att få honom helgonförklarad sägs en ande ha visat sig för ett vittne och klandrat att Brynolf låg bredvid Knut, "det där smutsiga svinet".

Familj
Gift med 1) Torgils Knutssons dotter Margareta och 2) med Sigrid Håkansdotter (1350–1371), syster till Sune Håkansson (två nedvända sparrar)-
Dottern Birgitta Knutsdotter (Algotssönernas ätt) gifte sig med Magnus Gislesson (Sparre av Aspnäs).

Källor 

Svenska riksråd
Män
Avlidna 1300-talet
Födda okänt år
Personer i Sverige under 1300-talet
Algotssönernas ätt