kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Just Fontaine

Just Fontaine, född 18 augusti 1933 i Marrakech, Marocko, död 1 mars 2023 i Toulouse, Frankrike, var en fransk professionell fotbollsspelare (anfallare) som spelade 21 landskamper och gjorde 30 mål för det franska landslaget mellan 1953 och 1960.

Fontaine gjorde stor succé under sitt enda VM-slutspel, i Sverige 1958. Han gjorde då hela 13 mål och tog Frankrike till ett VM-brons, landets dittills främsta merit i VM-sammanhang.

Ingen annan spelare har varit i närheten av att göra lika många mål under en VM-turnering.

Länge var Fontaine VM:s bästa målskytt genom tiderna, trots att han endast deltagit i en turnering. Rekordet slogs
i VM 1974 då Gerd Müller gick om med sammanlagt 14 gjorda mål. Numera innehar Miroslav Klose den titeln, sedan 2014.  

Fontaine anses fortfarande vara en av Frankrikes främste fotbollsspelare genom tiderna tillsammans med Raymond Kopa, Michel Platini och Zinedine Zidane.

Fontaine utsågs av Pelé till en av de 125 bästa fotbollsspelarna som fortfarande är i livet år 2004.

Meriter 
Reims

 Ligue 1: 1955–56, 1957–58, 1959–60, 1961–62
 Coupe de France: 1953–54, 1957–58
 Trophée des Champions: 1958, 1960
 European Cup: andraplats 1958–59

Individuellt

 Guldskon i Världsmästerskapet i fotboll 1958
 Tredje-plats nominering Ballon d'Or 1958
 FIFA 100 år 2004

Källor

Externa länkar 

Just Fontaine på transfermarkt.co.uk

Franska landslagsspelare i fotboll
Spelare i OGC Nice
Spelare i Stade de Reims
Spelare i VM i fotboll 1958
Riddare av Hederslegionen
Fifa 100
Uefa Golden Players
Födda 1933
Avlidna 2023
Män
Franska idrottare under 1900-talet
Personer från Marrakech
Förbundskaptener för Frankrikes herrlandslag i fotboll
Förbundskaptener för Marockos herrlandslag i fotboll
Tränare i Paris Saint-Germain FC
Tränare i Toulouse FC
Big Mac-index

Big Mac-index är ett index som första gången publicerades av tidskriften The Economist den 6 september 1986 och som ger en uppskattning av ett visst lands prisnivå. Indexet bygger på att hamburgaren Big Mac är en över hela jorden enhetlig och samtidigt inhemskt producerad vara. Skämtsamt kallas mätmetoden Burgernomics och är ett förenklat exempel på purchasing-power parity (PPP), som anger kvoten mellan priset på en varukorg inköpt i olika länder omräknat i dollar.

Tabell 
Priset avser en Big Mac-hamburgare (ej måltid).

Källor

Externa länkar 
 The Economist Big Mac Index
 Historical Data from the Economist Big Mac Index
 Big Mac-index 1986-2009
 Länk till PublicPolicy om Big Mac index
Github - Dataset big-mac-data - Economist

Nationalekonomi
McDonald's
Ramsö

Ramsö är en ö och småort i Vaxholms kommun. Ramsö saknar bilfärja och bro, och ligger sydost om Vaxholm, mellan Rindö och Tynningö i Uppland.

Ön består av tre delar: den äldre delen av Ramsö, Ramsöholm samt Ramsöberg. Ramsöholm var fram till 1700-talet avskiljd från Ramsö men sitter nu ihop med resten av ön efter att den gamla strömmen mellan har täckts igen och försvunnit. Ramsöberg började bebyggas på 1960-talet efter att ett område styckats av från betesmark.

Ramsövarvet
Omkring 1900 byggdes ett varv på Båtudden. Varvet ägdes av Motor AB Reservator som fram till 1910 byggde ett 30-tal så kallade Petterssonbåtar på varvet, för att sedan gå i konkurs. 1915 startades Waxholmsvarvet i de gamla lokalerna.  Varvet köpte mark och lät anlägga en- och flerfamiljshus. När varvet var som störst hade det 200 anställda. På 1930-talet togs lokalerna över av ytterligare ett företag och döptes då om till Ramsövarvet.

1917 byggdes Abrahamsson & Börjessons Båtvarv, och även Blombergs Varv har anor från seklets början.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar

Ramsöbergs Fastighetsägarförening
Ramsö Fastighetsägareförening

Orter i Vaxholms kommun
Öar i Vaxholms kommuns skärgård
Orter i Stockholms skärgård
Småorter i Sverige
François Viète

François Viète (latinsk namnform: Franciscus Vieta), född 1540 i Fontenay (Poitou), död 13 december 1603 i Paris, var en fransk matematiker.

Viète blev efter avslutade juridiska studier advokat i Paris, var sedermera någon tid ledamot av parlamentet (överdomstolen) i Rennes och utnämndes 1580 till "maître de requêtes" vid parlamentet i Paris, i vilken egenskap han 1589 åtföljde parlamentet vid dess förflyttning till Tours. 

Den tid, som inte upptogs av ämbetsgöromålen, ägnade Viète med stor framgång åt matematiska studier och forskningar, särskilt inom algebra och ekvationsteori, vars grundläggare han i viss mening kan kallas. Så förbättrade han väsentligen det algebraiska beteckningssättet genom att konsekvent använda bokstäver även för att utmärka de bekanta storheterna i en ekvation och genom att införa lämpligare symboler för de obekanta storheternas potenser i stället för de äldre osystematiska tecknen. Han använde nämligen stora bokstäver (versaler) för alla förekommande storheter, utmärkte de bekanta genom konsonanterna B, C, D etc och de obekanta genom vokalerna A, E, I etc samt betecknade de olika potenserna av A genom A, A quadr, A cubus etc; dock bibehöll han vid numeriska ekvationer de äldre tecknen N, Q, C etc. 

Inom ekvationsteori angav han metoder för ekvationers transformation, till exempel så, att andra termen försvinner eller rötterna ökas med en given konstant storhet, varjämte han uttryckte koefficienterna till ekvationer med enbart positiva rötter som symmetriska funktioner av dessa rötter. Genom att införa enkla substitutioner löste han kubiska och bikvadratiska ekvationer samt sysselsatte sig även, fast inte fullt så framgångsrikt, med approximativ lösning av numeriska ekvationer. I samband med detta förtjänar nämnas, att han visade, att problemen trisectio anguli och duplicatio cubi kunde reduceras till lösning av en kubisk ekvation och att det så kallade casus irreductibilis, det vill säga det slag av kubiska ekvationer, där alla tre rötterna är reella, kan lösas genom införande av trigonometriska funktioner. 

Från Viète härrör även formeln för sin n θ uttryckt som en funktion av sin θ och cos θ samt ett sätt att bestämma värdet av n genom ett oändligt antal kvadratrotsutdragningar. 

Genom att tillämpa algebran på geometrin förberedde Viète upptäckten av den analytiska geometrin och han sysselsatte sig även med frågor ur den obestämda analysen.

Viète var även känd för sin stora skicklighet att dechiffrera diplomatiska depescher och intresserade sig livligt för den brännande frågan om en kalenderreform. Ett av honom framställt förslag därtill invecklade honom i en mindre lycklig strid. 

Av Viètes skrifter kan nämnas Canon mathematicus (1579), innehållande de trigonometriska funktionerna för varje minut med 5 decimaler, Isagoge in artem analyticam (1591) och De aequationum recognitione et emendatione (utgiven 1615).

Källor 

 

Franska matematiker
Matematiker under 1500-talet
Franska forskare under 1500-talet
Personer från Vendée
Födda 1540
Avlidna 1603
Män
Ugglan
Ehrenfried Walter von Tschirnhaus

Ehrenfried Walther von Tschirnhaus (eller Tschirnhausen), född 10 april 1651 på Kieslingswalde i Ober-Lausitz, död där 11 oktober 1708, var en tysk matematiker och filosof.

Tschirnhaus bedrev vid universitetet i Leiden matematiska och filosofiska studier, inträdde som frivillig i holländska armén samt reste sedan under flera år i England, Frankrike och Italien, varunder han 1675–1676 studerade i Paris tillsammans med Leibniz. Återkommen till Tyskland, levde han som privatman, sysselsatt med vetenskapliga forskningar.

Matematik
Som matematiker gjorde Tschirnhaus sig känd företrädesvis genom sina undersökningar rörande kaustikor (brännlinjer) och sina försök till lösning av ekvationer av högre grader. Han upptäckte bland annat att, om parallellt infallande strålar reflekteras från en cirkelperiferi utgör brännlinjen en epicykloid, och angav flera egenskaper hos denna brännlinje. Inom ekvationsteorin framställde Tschirnhaus en metod att eliminera ett godtyckligt antal termer till en given ekvation och trodde sig därmed ha funnit lösningen av den allmänna n:te-gradsekvationen. Emellertid visade det sig vid närmare undersökning, att för den angivna eliminationens utförande i allmänhet fordrades lösning av en ekvation av vida högre gradtal än den givna och att metoden alltså inte ledde till det önskade resultatet.

Filosofi
 
Som en frukt av sina filosofiska forskningar utgav Tschirnhaus arbetet Medicina mentis sive artis inveniendi praecepta generalia (1687), vari han behandlade logiken ur synpunkten av metodlära.

Annan verksamhet
För övrigt sysselsatte sig Tschirnhaus med att förfärdiga starka brännspeglar, slipning av glaslinser och även med porslinsfabrikation.

Källor

Noter

Tyska filosofer
Tyska matematiker
Födda 1651
Avlidna 1708
Män
Alumner från Leidens universitet
Riket (SVT)

Riket är en svensk dokusåpa som har sänts i två säsonger i SVT. Den bygger på programformatet med samma namn.

Serien går ut på att deltagarna ska bli rika och i slutet ska den siste härskaren ta över riket. Den utspelar sig under historisk tid (medeltiden 2004 och stormaktstiden 2005) och deltagarna har tidstypiska kläder och verktyg. Deltagarna är uppdelade mellan fattiga och rika, där de fattiga har det knapert och de rika lever i överflöd med betjänter som uppassning.

Den första säsongen sändes från 27 november 2004 till 5 februari 2005. Stefan Sauk var spelledare. Serien vanns av Ken Lennaárd. Producent var Joachim Brobeck från Jarowskij Television.

En andra säsong med tolv avsnitt, Riket - Stormaktstiden, spelades in på Tidö slott mellan maj och juli 2005. Sauk återkom som spelledare och Brobeck som producent. Denna säsong vanns av Jonas Bengtsson. 

Vinjettmusiken framfördes av den svenska gruppen Evolver.

Dokusåpor
Sarv

Sarv kan syfta på:

 Sarv – en hanren, se ren.
 Sarv (fisk) – en fiskart som ingår i släktet Scardinius (Scardinius erythrophthalmus) alternativt Rutilus (Rutilus aula)

Geografi

Iran 

 Sarv-e Soflá, ort, Yazd, 
 Sarv (ort), Yazd, 

Robotskapade Iranförgreningar
QDOS

Det textbaserade operativsystemet QDOS (förkortning av 'Quick and Dirty Operating System') kom från ett litet företag som hette Seattle Computer Products där Tim Paterson hade skapat det för att han inte orkade vänta på Digital Researchs utveckling av CP/M-86. Namnet ändrades senare till det mer marknadsmässiga namnet 86-DOS efter Intels processor 8086.

QDOS var ursprungligen en klon av operativsystemet CP/M och lånade namn av CP/M-kommandon, som i sin tur lånade många av dem från RT-11 (för PDP-11) och OS/8 (för PDP-8). Enhetsbokstäverna för partitioner, diskettstationer etc. (exempelvis A:, C:) är ett lån från CP/M:s namnkonventioner. Sommaren 1981 köpte Microsoft DOS-86 för 50 000 dollar och man tog även över Paterson. Microsoft sysslade vid den här tiden mest med programvaror där programspråket BASIC var kronan på verket.

När IBM behövde ett operativsystem till sin lansering av PC-datorn kom DOS efter vissa turer att användas under namnet PC-DOS. IBM köpte rättigheterna till användningen av operativsystemet för 80 000 dollar men lät Microsoft ha kvar rättigheterna att utveckla och sälja programmet till andra. Antagligen trodde IBM aldrig på en marknad för kloner av deras PC-dator. I samband med detta döpte Microsoft sin variant av operativsystemet till MS-DOS som står för Microsoft Disk Operating System.

QDOS skall inte förväxlas med den version av QDOS som Sinclair användes av en dator kallad Sinclair QL.

DOS
Thomas Christopher Bruun

Thomas Christopher Bruun, född 2 november 1750, död 24 juni 1834, var en dansk filolog och författare och professor i engelska språket vid Köpenhamns universitet.

Bruun blev 1767 student och livnärde sig som språklärare samt erhöll 1802 professur i engelska vid Köpenhamns universitet. Efter att ha skrivit några sentimentala skådespel och ett par historiska (Enevoldsregeringens indførelse och Erik Glipping) väckte han 1783 uppseende med Mine Fritimer, en samling versifierade berättelser, med ämnen valda från Giovanni Boccaccio och Lafontaine. Boken framkallade en kabinettsorder av statsministern Ove Höegh-Guldberg, vari föreskrevs, utöver konfiskering och böter, att Bruun skulle inställa sig till ny konfirmationsundervisning hos biskop Balle, vid risk av tukthusstraff. Detta föreläggande väckte mycket förargelse, ådrog regeringen hån och skaffade författaren sympati. Fem senare samlingar 1788-99 (Rimerier med flera) innehåller delvis liknande berättelser. Detsamma gäller hans episka travesti Judith eller Bethuliaden (1815). I den litterära "judefejden" 1813 uppträdde Bruun med flera hånande flygskrifter mot Jens Baggesen, som till svar betecknade honom som en skald i Venus Vulgivagas tjänst och en fuskare i konst.

Källor

Externa länkar 
Dikter, biografi m.m. i Kalliope

Danskspråkiga författare
Danska filologer
Födda 1750
Avlidna 1834
Män
Ugglan
Brücke (konstnärsgrupp)

För andra betydelser av Brücke, se Brücke (olika betydelser).

Brücke (bro), eller die Brücke (bron), var den första gruppen av tyska expressionister. Den bildades 1905 i den tyska staden Dresden, och flyttade till Berlin hösten 1911. Gruppen upplöstes 1913.

Historia 
Gruppen bildades av fyra arkitekturstuderande: Ernst Ludwig Kirchner, Fritz Bleyl, Erich Heckel och Karl Schmidt-Rottluff. Kirchner blev ledare i gruppen, till vilken också hörde Emil Nolde (mellan 1906 och 1907), Max Pechstein och Otto Mueller. Konstnärerna delade ateljé, odlade det medeltida skråidealet och skaffade sig ”borgerligt” stöd genom att även låta lekmän bli medlemmar. Av de fyra grundarna hade endast Kirchner en mer formell konstnärsutbildning med två terminers konststudier vid Münchenakademin.

Till skillnad från konstnärsgruppen Der Blaue Reiter, som också var expressionister, hade Brücke en mer föreställande expressionistisk stil. Medlemmarna i Brücke inspirerades av Cézanne, Gauguin, van Gogh och Munch samt av konst från Afrika och Stilla havet. Deras verk utmärktes från början av ett platt, linjärt och rytmiskt formspråk och en förenkling av former och färger. Deras omfattande bruk av träsnittet, framför allt till affischer, gjorde detta till en viktig 1900-talsteknik. Fram till och med 1908 utvecklade medlemmarna den typiska ”Brücke”-stilen.

År 1908 flyttade Pechstein till Berlin och 1911 flyttade resten av gruppen dit. I Berlin var Brücke sedan 1910 ansluten till Neue Secession, en expressionistiskt inriktad organisation med gemensamma utställningar. Tidigare hade gruppen varit medlemmar i Berliner Secession, som dock inte kunnat acceptera den nya expressionistiska stilen. Men det kom till splittring även i Neue Secession och hela Brücke-gruppen lämnade organisationen i slutet av 1911.

Med tiden utvecklades Brücke-medlemmarna allt mer åt olika håll, och gruppen upplöstes slutligen 1913.

1967 öppnades Brücke-Museum Berlin, som har den största samlingen verk av konstnärerna i gruppen. Museet ligger i Berlinstadsdelen Dahlem.

Medlemmar 

Lista över medlemmar i Brücke, med tider för medlemskap.
Den inre kretsen:
 Fritz Bleyl (1905–1907)
 Erich Heckel (1905–1913)
 Ernst Ludwig Kirchner (1905–1913)
 Karl Schmidt-Rottluff (1905–1913)
 Max Pechstein (1906–1912)
 Emil Nolde (1906–1907)
 Otto Mueller (1910–1913)

Medlemmar som inte var lika aktiva inom gruppen:
 Cuno Amiet (1906–1913)
 Lambertus Zijl (1906–1913)
 Akseli Gallen-Kallela (1907–1913)
 Kees van Dongen (1908)
 Franz Nölken (1908)
 Bohumil Kubišta (1911–1913)

Referenser

Externa länkar 
 Brücke Museum Berlin

 
Organisationer bildade 1905
Organisationer upplösta 1913
Barthold Georg Niebuhr

Barthold Georg Niebuhr, född 27 augusti 1776 i Köpenhamn, död 2 januari 1831 i Bonn, var en dansk-tysk historiker och statsman, son till Carsten Niebuhr, far till Markus Niebuhr.

Biografi 
Niebuhr blev 1796 sekreterare vid kungliga biblioteket och 1800 assessor i Kommerskollegium, trädde 1806 i preussiska statens tjänst, varvid han deltog i ledningen av finanserna, och avgick 1816 som sändebud till Rom, där han ledde de långvariga underhandlingarna om katolska kyrkans ställning i Preussen. Efter återkomsten till Tyskland 1823 höll han föreläsningar i Bonn. 

Sin ställning i den vetenskapliga världen erövrade Niebuhr genom Römische Geschichte (2 band, 1811-12, i väsentligen omarbetat skick 1827-30; bd 3 1832, omfattande tiden till 241 f.Kr.), vilket arbete bröt en alldeles ny väg för studiet av Roms äldre historia och statsskick samt blev grundläggande för den nyare historiska kritiken. En fortsättning därav (till Konstantin den stores död) utgavs 1844-45 efter Niebuhrs föreläsningar. Likaledes utkom efter Niebuhrs död hans föreläsningar över Gamla tidens historia (3 band, 1847-51) och över romerska antikviteter (1857).

Källor
 

Tyska historiker
Tyska politiker
Födda 1776 
Avlidna 1831
Män
Ugglan
Personer från Köpenhamn
Hajar som hajar

Hajar som hajar () är en amerikansk animerad långfilm som hade biopremiär i USA den 1 oktober 2004.

Handling
Oskar är en liten fisk som helst av allt vill bli rik och berömd. En dag sätter han sig i en mycket stor knipa. Oskar är skyldig sin chef Sykes en stor summa pengar men har inga. Därför blir han fastbunden av Sykes kompanjoner, reggae-brännmaneterna Ernie och Bernie, mitt ute i havet där alla faror lurar. 

En bit längre bort lurar de två vithajsbröderna Frankie och Lenny. Frankie har i uppdrag av sin far att lära Lenny att bli av med sin fobi som skiljer honom från andra hajar - han är vegetarian. Men Lenny iscensätter dödandet av Oskar så att Oskar kan fly. När Frankie upptäcker det jagar han efter Oskar, men får då ett ankare i huvudet och dör.

Oskar ljuger ihop en historia om hur han dödade Frankie, och allt han någonsin önskat sig går i uppfyllelse. Han blir rik, berömd, får tjejer och går under namnet "Hajslaktaren". Men livet blir inte lättare för det. Frankies far Don Lino är revets beryktade maffiaboss och de stora vithajarnas ledare. Han vet inte sanningen och vill hämnas sin son.

Om filmen
Hajar som hajar regisserades av Eric Bergeron, Vicky Jenson och Rob Letterman.

Rollista (urval)

Engelska röster
Will Smith - Oscar
Robert De Niro - Don Lino
Renée Zellweger - Angie
Jack Black - Lenny 
Angelina Jolie - Lola
Martin Scorsese - Sykes
Ziggy Marley - Ernie
Doug E. Doug - Bernie
Michael Imperioli - Frankie
Vincent Pastore - Luca
Peter Falk - Don Ira Feinberg
Katie Couric - Katie Current
David P. Smith - Crazy Joe

Svenska röster
Daniel "Papa Dee" Wahlgren - Oscar
Allan Svensson - Don Lino
Sara Sommerfeld - Angie
Kim Sulocki - Lenny
Rachel Mohlin - Lola
Lars Dejert - Sykes
Fares Fares - Ernie
Josef Fares - Bernie
Steve Kratz - Frankie
Andreas Rothlin Svensson - Luca
Gunnar Ernblad - Don Ira Feinberg
Linda Nyberg - Katie Current
Ole Ornered - Crazy Joe

Källor

Fotnoter

Externa länkar
Officiell webbplats 

Amerikanska filmer 2004
Amerikanska komedifilmer
Amerikanska animerade filmer
Filmer om hajar
Engelskspråkiga filmer
Filmmusik av Hans Zimmer
Animerade filmer 2004
Äventyrsfilmer till havs
Långfilmer från DreamWorks Animation
Animerade filmer med fiskar
Ernst Wilhelm Leberecht Tempel

Ernst Wilhelm Leberecht Tempel, född 4 december 1821 i Niedercunnersdorf, Oberlausitz, död 16 mars 1889 i Florens, var en tysk astronom.

Tempel var på 1860-talet som litograf bosatt i Marseille, där han 1861–1863 även var assistent på observatoriet. Vid krigsutbrottet 1870 utvisades han från Frankrike i egenskap av tysk och begav sig till Italien, blev 1871 assistent vid Brera-observatoriet i Milano och 1875 adjunktastronom vid observatoriet i Arcetri vid Florens. Han var en flitig och framgångsrik observatör. Redan på 1850-talet upptäckte han som amatörastronom en ny komet och Meropenebulosan i Plejaderna. Under sina observatorietjänster fortsatte han dessa forskningar, och 1856–1877 upptäckte han sammanlagt 20 kometer, fem asteroider och ett stort antal nya nebulosor.

Tempel tilldelades Lalandepriset 1861 och Valzpriset 1880. Han har fått ge namn åt kometerna Tempel-Tuttles komet, Tempel-Swift-LINEARs komet och Tempel 1, asteroiden 3808 Tempel och en månkrater.

En dokumentär 
År 1966 gjorde den tyske filmaren Peter Schamoni en dokumentär tillsammans med surrealisten Max Ernst om astronomen Ernst Wilhelm Leberecht Tempel. Den heter Maximiliana - Die widerrechtliche Ausübung der Astronomie ("Maximiliana - Det lagstridiga utövandet av astronomi").

Se även 
 :Kategori:Astronomiska upptäckter av EW Tempel

Källor 

 

Tyska astronomer
Mottagare av Lalandepriset
Mottagare av Valzpriset
Astronomer under 1800-talet
Tyska forskare under 1800-talet
Födda 1821
Avlidna 1889
Män
Ugglan
Tandläkarskräck

Tandläkarskräck, även benämnd tandvårdsrädsla och odontofobi, eftersom det inte nödvändigtvis är tandläkaren som person man är rädd för, utan själva situationen, tandläkarens instrument och utrustning samt smärta vid behandlingen.

Att beteckna patientens rädsla som "tandvårdsfobi" kan dock vara missvisande. Dels finns det en risk att man förlägger hela problemet till patienten, och underskattar betydelsen av tandvårdens bemötande. Dels behöver tandvårdsrädsla inte nödvändigtvis vara patologisk.

Rädslan kan hänföras till tidigare negativa erfarenheter av tandvård. Vissa personer känner ingen oro inför ett tandläkarbesök, medan andra kan uppleva oro, yrsel, svettningar, magvärk och ångest. I extrema fall kan blotta tanken på ett tandläkarbesök göra personen svimfärdig. Stark tandläkarskräck kan medföra att personen i det längsta undviker att uppsöka tandläkare, vilket i sig ofta leder till mycket omfattande behandlingsbehov och höga tandvårdskostnader. 

Det finns olika metoder att behandla och dämpa tandläkarskräck. De vanligaste torde vara sedering med bensodiazepiner (diazepam, midazolam) eller lustgas, men även hypnos och samtalsterapi praktiseras. I vissa fall anses narkos vara enda utvägen. Framgångsrika behandlingsmetoder mot tandläkarskräck innefattar ett empatiskt bemötande av patienten, och att denne själv får bestämma hur vården utförs. Enligt Socialstyrelsen är kemo-mekanisk behandling förknippad med en högre acceptans hos patienterna. USA:s hälso- och socialdepartement rekommenderar också kemo-mekanisk behandling för patienter som har ångest för borrningsproceduren.

Källor

Noter

Tryckta källor

Vidare läsning

Externa länkar 
 

Fobier
Tandvård
Stella McCartney

Stella Nina McCartney, född 13 september 1971 i Lambeth i London, är en brittisk designer. Hon är dotter till Paul och Linda McCartney.

Biografi 
Stella McCartney har examen från den prestigefyllda skolan Central Saint Martins College of Art and Design, där även John Galliano och Alexander McQueen studerat. Vid sin examenskollektion hade hon anlitat supermodeller som Kate Moss och Naomi Campbell.

1997 blev Stella McCartney chefsdesigner vid det ansedda parisiska modehuset Chloé. Hennes kollektioner rönte stor uppmärksamhet och blev enorma kassasuccéer, men hon lämnade företaget 2001 för ett eponymiskt deltagande i Gucci Group; 2003 lanserade hon en parfym med sitt namn. Förutom arbetet med det egna varumärket har McCartney även samarbetat med Adidas och H&M. 

Hon har även arbetat med scenkläder, bland annat åt Madonna och Annie Lennox, samt med kostymer till filmen Sky Captain and the World of Tomorrow.

Stella McCartney är precis som sina föräldrar vegetarian och djurrättsförespråkare. Hon använder varken läder- eller pälsmaterial i sina kollektioner. Hon är gift och har fyra barn.

Källor

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Brittiska modeskapare
The Beatles
Personer från London
Födda 1971
Levande personer
Kvinnor
Det näst bästa

Det näst bästa () är en amerikansk långfilm från 2000 i regi av John Schlesinger, med Madonna, Rupert Everett, Benjamin Bratt och Illeana Douglas i rollerna.

Handling
Yogainstruktören Abbie (Madonna) och trädgårdsmästaren Robert (Rupert Everett) delar det mesta i livet: Glädje, sorg, drömmar och intresset för killar. Att Robert är gay är det enda som hindrar dem från att vara ett äkta par men å andra sidan är det kanske orsaken till att deras vänskap blivit så äkta. Självklart festar de också tillsammans, ganska rejält dessutom. Så pass att de efter en helvild natt vaknar upp i varandras armar och att Abbie har blivit med barn.

Soundtrack
Soundtracket till filmen släpptes den 21 februari 2000 på Maverick Records, se Det näst bästa (musikalbum).

Rollista

Externa länkar

Filmer 2000
Amerikanska dramafilmer
Filmer i regi av John Schlesinger
HBTQ-relaterad film
Filmer från Paramount Pictures