kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Lars Roos

Lars Anders Roos, född 18 augusti 1945 i Falun, är en svensk pianist.

Biografi 
Lars Roos började att spela piano när han var fyra år. Som sextonåring avlade han kantorsexamen i Uppsala. Han fortsatte med att studera piano för professor Stig Ribbing, först privat och därefter i fyra år vid Kungliga Musikhögskolan i Stockholm. Han fortsatte sedan sina studier i USA, först för Sascha Gorodnitzki, lärare vid Juilliard, och därefter för Jorge Bolet i London. Roos tilldelades Jussi Björlingstipendiet år 1972. 

Roos har framträtt som ackompanjatör till bland andra sångarna Elisabeth Söderström, Rolf Björling, Nicolai Gedda, Håkan Hagegård, Gitta-Maria Sjöberg och Ingvar Wixell. Under nästan 15 år ackompanjerade han operasångerskan Birgit Nilsson på hennes världsturnéer. Han har också blivit känd som huspianist i 160 direktsändningar av TV-programmet Kafé 18. Roos har spelat in många skivor, varav några med instrumental populärmusik under titeln Örongodis. Han har gjort ett stort antal kyrkokonserter tillsammans med Putte Wickman.

På grund av en ögonsjukdom fick Roos allt större svårigheter att spela och den 16 november 2004 gav han sin sista stora konsert på Konserthuset i Stockholm. I anslutning till den gjorde Torbjörn Lindqvist dokumentärfilmen Jag ser inte musiken längre, som sändes i SVT i augusti 2006.

Roos har dock fortsatt att göra vissa framträdanden, till exempel ett antal konserter hösten 2007 med Sanna Nielsen och konserter i Ersta kyrka hösten 2015 och 2016.

Diskografi 

1971 – Pianostycken av Stenhammar, Eklund, Mozart, Hindemith och Liszt 
1972 – Lars Roos
1974 – Vid pianot Lars Roos
1975 – Islamej
1976 – Vid pianot Lars Roos 2
1977 – Skärgårdsbilder etc. (Hugo Alfvén)
1979? – Earina & Anakreontika (Peterson-Berger)
1980 – Sonat f-moll op. 57 (Beethoven), Sonat A-dur D. 664 (Schubert)
1981 – Bagatell a-moll (Beethoven) etc. 
1981 – Confidencen
1983 – Frösöblomster (Peterson-Berger)
1983 – Lars Roos, piano
1984 – Poem
1984 – Bach, Chopin, Grieg, Rachmaninov, Satie
1984 – Sonater op. 27 och op. 49 (Beethoven)
1986 – Sonat G-dur D. 894, Moments musicaux, D. 780 (Schubert)

1988 – Für Elise

1989 – Julgodis

1991 – Lars Roos plays Chopin
1991 – Poem 2 : Drawing Room Pieces 

1993 – Recital

1995 – Echo de Vienne

1997 – Nordisk pianolyrik
2006 – Lars Roos i Falun 2004
2008 – Lars Roos : 40-årsjubileum

Källor

Noter

Webbkällor 
 Svensk mediedatabas

Externa länkar 
 Lars Roos webbplats
 Lars Roos på Discogs

Musiker från Falun
Svenska klassiska pianister
Svenska pianister under 1900-talet
Svenska pianister under 2000-talet
Män
Födda 1945
Levande personer
Svenska poppianister
Anita Soldh

Anita Soldh, gift Soldh-Forsström, född 26 september 1949 i Stockholm, är en svensk operasångare (sopran) och pedagog.

Soldh är hovsångerska sedan 1992. Hon var knuten till Kungliga Operan åren 1977–2004. Hon sjöng länge lyriska roller och blev uppmärksammad genom framträdanden vid Vadstena-Akademien. Så småningom breddades repertoaren till lyrisk-dramatiska partier som Wagners Senta i Den flygande holländaren, Elisabeth i Tannhäuser, Eva i Mästersångarna i Nürnberg och titelrollen i Richard Strauss Salome. Till en av hennes främsta rollgestaltningar hörde Elsa i Wagners Lohengrin. Soldh är numer verksam som sånglärare på musikkonservatoriet i Falun.

Priser och utmärkelser
1971 – Jenny Lind-stipendiet
1978 – Jussi Björlingstipendiet
1992 – Hovsångare
2008 – Litteris et Artibus
2015 – Medaljen för tonkonstens främjande

Diskografi
Den här först nämnda inspelningen bidrog starkt till att göra hennes namn känt i operavärlden efter framgångar på Vadstena-Akademien.
Anita Soldh – sopran. Arior ur Salome av Stradella och romanser av Grie]. Caprice CAP 1114. Svensk mediedatabas.
'Shostakovich, Piano Trios Nos. 1 & 2; Seven Romances on Verses by Alexander Blok. Naxos 8.553297 S. Svensk mediedatabas.
Agaue i Börtz, Backanterna. Dir. Kjell Ingbretsen. Regi: Ingmar Bergman. Caprice, CAP 22028:1-2. Svensk mediedatabas. Även som film för televisionen.
Gerhilde i Wagner, Richard, Die Walküre. Dir. Berhard Haitink. EMI CDS 7 49534 2.
Lundquist, Torbjörn Ivan, Symphony No. 7, Humanity: Dag Hammarskjöld in memoriam. Dir. Sixten Ehrling. Caprice CAP 21419. Svensk mediedatabas.
Drottningholms slottsteater (1922-1992). Caprice CAP 21512. Svensk mediedatabas.
Wagner, Gerhilde i Die Walküre. Symphonieorchester des Bayerischen Rundfunks. Dir. Bernard Haitink. EMI CDS 7 49534 2.

Filmografi
Mozart, La finta giardiniera. DVD. Dir. Nikolaus Harnoncourt. TDK : DVWW-OPFINT. Distribution: Naxos. Svensk mediedatabas
Mozart, Idomeneo. DVD. Arthaus Musik 102 011. Svensk mediedatabas
Mozart, La clemenza di Tito. DVD. Arthaus Musik 102 009. Svensk mediedatabas
Mozart, Don Giovanni. VHS. Drottningholm Court Theatre. Dir. Arnold Östman. Virgin Classics VVD 342. Svensk mediedatabas
Mozart, Trollflöjten. DVD. Drottningholm Court Theatre. Dir. Arnold Östman.
Börtz, Backanterna. Se under Diskografi ovan

Bibliografi
Sørensen, Inger, Operalexikonet. s. 530. Stockholm: Forum, 1993. .

Källor 
 Anita Soldh-Forsström operasolisterna.se

Noter 

Svenska operasångare under 1900-talet
Svenska hovsångare
Födda 1949
Kvinnor
Levande personer
Mottagare av Litteris et Artibus
Sångare från Stockholm
Svenska operasångare under 2000-talet
Stig Ribbing

Bo Carl Stig Ribbing, född 15 januari 1904 i Jönköping, död 28 september 2002 i Stockholm i släkten Ribbing, var en svensk pianist, pianopedagog och professor vid Kungliga Musikhögskolan i Stockholm.

Verksamhet
Ribbing debuterade 1927 i Stockholm. Han var mest känd som kammarmusiker och ackompanjatör. 1951 anställdes han som pianopedagog vid Musikhögskolan och utnämndes till professor 1968. Han var sedan 1940 gift med sångerskan Maria Edenhofer.

Stig Ribbing bidrog starkt till att bekantgöra nutida svensk pianomusik med ett mångtal skivinspelningar och konserter i nutidamusikföreningen Fylkingen i Stockholm. Gjorde även på sin tid med sina grammofoninspelningar av Wilhelm Peterson-Bergers Frösöblomster till favoriter i radions Grammofontimmen. På äldre dagar började han också intressera sig för bortglömda tonsättare från 1700- och 1800-talen och spelade in flera skivor med musik av dessa, ofta på dåtida instrument.

Priser och utmärkelser
1969 – Ledamot nr 737 av Kungliga Musikaliska Akademien
1986 – Fonogramartistpristagare
1988 – Medaljen för tonkonstens främjande

Referenser

Externa länkar
Stig Ribbing på Svensk mediedatabas
Stig Ribbing på metason.net

Män
Födda 1904
Avlidna 2002
Svenska klassiska musiker
Svenska klassiska pianister
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Stig
Musiker från Jönköping
Original Video Animation

Original Video Animation, kort OVA (), på amerikansk engelska även Original Animated Video (OAV), är en av de tre publiceringsformerna för japansk animation, så kallad "anime". OVA dök upp under det tidiga 1980-talet när videobandspelaren slagit igenom på allvar i Japan. OVA finns nu även till DVD och Blu-ray.

Särprägel
OVA fyller tomrummet mellan TV-serie och spelfilm. En OVA kan ha en längre och mer invecklad historia än en spelfilm, genom uppdelningen i flera avsnitt som också till skillnad från TV-serieavsnitt kan vara av olika längd. En OVA kan också produceras med större frihet än en TV-serie, genom att den inte är beroende av en TV-kanals programanpassning och eventuella krav från annonsörer. OVA:n kan också produceras efter en större budget än en TV-serie, även om den skillnaden numera (med ett stort antal japanska TV-kanaler som sänder anime för olika målgrupper, vid olika tidpunkter på dygnet) håller på att suddas ut.

En OVA är oftare än TV-serier baserad på originalmanus.

Historik
Många anime-TV-serier kompletteras numera av OVA-utgivning. Antingen kan serien starta som en OVA och sedan, om den blivit framgångsrik, leda till en fortsättningsserie för TV-distribution. Bubblegum Crisis är ett exempel på ett sådant koncept. Eller så kan en TV-animeserie fortsättas som OVA. Mobile Suit Gundam-konceptet började som en TV-serie men har kompletterats av ett flertal både filmer, OVA-serier och Original Net Animation-produktioner.

Se även
Original Net Animation – webbdistribuerad anime

Referenser

 
WP:Projekt Japan
Athanasios Diakos

Athanasios Diakos, född 1788, död 1821, var en grekisk militär och frihetskämpe från grekiska frihetskriget. Hans kamp mot turkarna utmynnade i att han tillfångatogs och avrättades 1821 och blev en martyr för grekerna.

Källor 
 DN den 11 juli 2005, 

Personer i grekiska frihetskriget
Grekiska militärer
Män
Födda 1788
Avlidna 1821
Anstalten Borås

Anstalten Borås är en sluten anstalt (säkerhetsklass 2) med 153 platser belägen i stadsdelen Västeråsen i Borås.

Anstalten öppnades 1982. 1995 byggdes den ut med 32 platser.

Man har bland annat träindustri och monterings- och förpackningsindustri.

Externa länkar
 Anstalten Borås

Borås
Byggnader och anläggningar i Borås
Maria Edenhofer

Maria Magdalena Edenhofer Ribbing, född Edenhofer 5 april 1911 i Wien i Österrike, död 9 september 2008 i Stockholm, var en österrikisk-svensk operasångare (sopran).

Maria Ribbing var dotter till Eduard Edenhofer. Efter privata musikstudier debuterade hon 1936 vid en internationell sångtävling i Wien och fick som pristagare en friplats vid musikakademien i Wien, där hon blev elev till Minna Singer-Burian. Hon flyttade 1939 till Sverige, studerade 1939–1941 vid operaskolan i Stockholm och kompletterade senare sin utbildning hos Adelaide von Skilondz. 1939 uppträdde hon för första gången i svensk radio, och våren 1940 debuterade hon på öppet podium vid en konsert anordnad av Fylkingen. Därefter medverkade hon flera gånger i Intim Musik som i Fylkingen och var en av svenska radions mest anlitade sångsolister, särskilt i program med wienska melodier och folkvisor från olika håll. I enstaka fall framträdde hon som solist med stor symfoniorkester, men hennes röst lämpade sig mer för intimare romanssång.

Hon var sedan 1940 gift med pianisten Stig Ribbing. Edenhofer avled 2008; hennes dödsannons publicerades i Dagens Nyheter den 17 september 2008 under namnet Maria Ribbing.

Referenser 

Österrikiska operasångare under 1900-talet
Svenska operasångare under 2000-talet
Svenska sopraner
Födda 1911
Avlidna 2008
Kvinnor
Personer från Wien
Damstämma

Damstämmor eller kvinnostämmor är en beteckning på de stämmor (oftast körstämmor) i ett partitur som sjungs av kvinnor, till exempel sopran, mezzosopran och alt. Stämmorna kan även betecknas sopran 1, sopran 2, etc.

Se även 
Herrstämma

Sång
Körsång
Herrstämma

Mansstämmor eller herrstämmor är en beteckning på de stämmor (oftast körstämmor) i ett partitur som sjungs av män, till exempel tenor, baryton och bas. Stämmorna kan även betecknas tenor 1, tenor 2, bas 1, bas 2, etc.

Se även 
Manskör
Damstämma

Sång
Körsång
Bubblegum Crisis

Bubblegum Crisis  är en OVA-anime som släpptes 1987-91 i Japan. Serien blev en inflytelserik framgång i USA och har fått flera uppföljare.

Ursprungligen skulle serien bli 13 avsnitt lång, men samarbetssvårigheter mellan de två inblandande animationsstudiorna förkortade produktionen till åtta avsnitt, utgivna direkt för videomarknaden under en fyraårsperiod. Avsnitten är dessutom olika långa med allt från 26 till 50 minuters längd.

Avsnitt
Tinsel City (Rhapsody) – 1987-02-25 (47 min)
Born to Kill – 1987-09-05 (28 min)
Blow Up – 1987-12-05 (26 min)
Revenge Road – 1988-07-24 (38 min)
Moonlight Rambler – 1988-12-25 (43 min)
Red Eyes – 1989-08-30 (50 min)
Double Vision – 1990-03-14 (49 min)
Scoop Chase – 1991-01-30 (50 min)

Bubblegum Crisis och Blade Runner 
Bubblegum Crisis innehåller många lån från och referenser till Ridley Scotts Blade Runner. Båda två handlar om kampen mot olagliga androider som är svåra att skilja från vanliga människor. Storföretaget GENOM, som tillverkar androiderna, påminner starkt om Tyrell Corporation i Blade Runner. Tyrells högkvarter är en stor pyramid, medan GENOM håller till i en kon. Två av huvudpersonerna i Bubblegum Crisis, Priss och Leon, delar namn med två av androiderna i Blade Runner. När J-popen tystnar kan man ana likheter med Vangelis soundtrack till Blade Runner.

Påverkade av Bubblegum Crisis 
 Megatokyo - Amerikansk webbserie som både lånat sitt namn och namnet på en av sina huvudpersoner, Largo, från Bubblegum Crisis.
 “AD Police Files” - utspelar sig fem år före Bubblegum Crisis.

Se även 
 Blade Runner

Referenser

Externa länkar
"Bubblegum Crisis (OAV)" på Anime News Network Encyclopedia

Anime (OVA)
Tokyo i fiktion
2000-talet i fiktion
WP:Projekt Japan
Femme fatale

En femme fatale är en kvinna, som på ett raffinerat sätt använder sin sexuella attraktion för att uppnå sina syften. Uttrycket kommer från franskan och betyder "ödesdiger kvinna". Hon porträtteras ibland som en sexuellt omättlig kvinna.

Typen har funnits, i olika former, i myter och legender från nästan alla kulturer. Några tidiga exempel är de judiska/kristna figurerna Lilit, Eva, Delila och Salome. Under slutet av 1800-talet och början av 1900-talet blev femme fatalen vanlig i västeuropeisk och amerikansk kultur, och återfinns i verk av Oscar Wilde, Edvard Munch, Gustav Klimt m.fl., ofta som en reaktion på kvinnorörelsen och kvinnans förändrade status i samhället.

När den typ av filmer, som senare kom att kallas film noir introducerades på 1940-talet, inleddes en storhetstid för femme fatale-figuren i populärkulturen. Exempel från  filmthrillers är Kvinna utan samvete (1943), Med berått mod (1949), Vilse (1946) och En djävulsk fälla (1958). 

I den anglosaxiska världen är femme fatale-figuren ofta utländsk, smått vampyrlik, och farlig för mannen, som lämnas tömd på sin virilitet och självständighet. Hjälten kan bara räddas genom flykt från hennes famn, varför hon även kallas vamp.

Berömda femmes fatales 
 Aspasia (född cirka 469 f.Kr., död cirka 406 f.Kr.)
 Kleopatra VII (december 70 f.Kr./januari 69 f.Kr.–12 augusti 30 f.Kr.)
 Salome (första århundradet e.Kr.)
 Lucrezia Borgia (18 april 1480–24 juni 1519)
 Mata Hari (7 augusti 1876–15 oktober 1917)

Berömda fiktiva femmes fatales 
 Kirke
 Medea
 Eris från Sinbad: Legend of the Seven Seas
 Morgan le Fay
 Lilit
 Jessica Rabbit
 Lulu (opera)
 Lola Lola i Heinrich Manns Professor Umrat (film Den blå ängeln)
 Lady de Winter
 Irene Adler (Sherlock Holmes)

Filmer 
 Femme Fatale
 Basic Instinct
 Body Heat
 Kvinna utan samvete
 Den blå ängeln
 Skuggor ur det förflutna
 Gilda 
 Till varje pris 
 Lady från Shanghai 
 Riddarfalken från Malta

Femme fatale i övriga media 
 Låten Femme Fatale av The Velvet Underground.
 Femme Fatale är en av rollfigurerna i Powerpuffpinglorna. Hon är misantrop och försöker lura hjältarna att bli sexistiska mot män.
 Femme Fatale är även namnet på Britney Spears sjunde studioalbum och Femme Fatale Tour hennes världsturné i samband med skivutgivningen.

Se även
 Histrionisk personlighetsstörning

Källor 
 Bram Dijkstra har skrivit två böcker om femme fatale-stereotypen: 
 Idols of Perversity: Fantasies of Feminine Evil in Fin-De-Siecle Culture, 
 Evil Sisters: The Threat of Female Sexuality in Twentieth-Century Culture,

Externa länkar 
 Femme Fatales på History Television

Stereotyper och arketyper
Sexualhistoria
Ord och fraser på franska
Sexuell attraktion
Hillevi Blylods

Gunhild Hillevi Blylods född 24 februari 1932 i Ludvika, är en svensk operasångare (sopran).
 
Blylods studerade sång för Arne Sunnegårdh, Joel Berglund i Stockholm och Clemens Kaiser-Breme i Essen i Tyskland samt vid Kungliga Musikhögskolan och Statens musikdramatiska skola i Stockholm 1966–1969. Hon debuterade på Kungliga Teatern som grevinnan i Figaros bröllop av W.A. Mozart 1968. Hon engagerades vid Operan till operakören 1961–1965, efter studier 1966–1969 var hon anställd som sångsolist 1968–1985. Till de roller hon gjort hör bland annat Micaela i Carmen, Euridike i Orfeus och Eurydike, första damen och Pamina i Trollflöjten samt Ortlinde och Woglinde i Nibelungens ring.

Hon har gästspelat i bland annat Edinburgh, Moskva och Köpenhamn. Under 1985–2004 var hon sekreterare i Stiftelsen Kungliga teaterns solister.

Blylods tilldelades Jussi Björlingstipendiet 1976.

Teater

Roller
 1980 – Hebe i HMS Pinafore av Arthur Sullivan och W. S. Gilbert, regi Hans Alfredson, Oscarsteatern

Referenser

Noter

Övriga källor 
 Hillevi Blylods, Operasolisterna.se, läst 31 januari 2017.

Svenska operasångare under 1900-talet
Svenska sopraner
Kvinnor
Födda 1932
Levande personer
Personer från Ludvika
Dorrit Kleimert

Dorrit Kleimert, född 23 maj 1938 i Stockholm, död 20 juni 2018, var en svensk operasångare (sopran).

Kleimert tog musiklärarexamen 1964 och studerade vid Operaskolan och Musikhögskolan i Stockholm 1957–1967. Hon debuterade 1965 som Antonia i Hoffmans äventyr i Växjö och på Kungliga Teatern som Micaëla i Carmen 1966 och anställdes där samma år. Bland hennes roller kan nämnas Eurydike, Pamina i Trollflöjten, Mimì i La Bohème, Liù i Turandot och Amanda i Werles Tintomara. Hon pensionerades från Operan 1990.

Hon tilldelades Jussi Björlingstipendiet 1973.

Filmografi

Källor 
 Sørensen, Inger, Operalexikonet, sidan 286, Forum, 1993, .
 Dorrit Kleimert, Stiftelsen Kungliga Teaterns Solister, läst 8 januari 2012.

Noter

Externa länkar 
 

Svenska operasångare under 1900-talet
Svenska sopraner
Kvinnor
Födda 1938
Avlidna 2018
Sångare från Stockholm
Countertenor

Countertenor, kontratenor, eller contratenor, är det högsta manliga röstläget inom sångkonsten, framför allt inom äldre musik från renässans och barock. De tre orden eller stavningsvarianterna är i praktiken samma ord då de har samma språkliga ursprung och används för att beteckna samma sak. Den vanligaste benämningen bland musiker är countertenor.

Den katolska kyrkan tillät under lång tid inte kvinnor att sjunga i kyrkan och därför lät man pojkar och män sjunga de högre stämmorna. Särskilt lovande unga sångare kunde kastreras för att inte nå målbrottet och således fortsätta sjunga de höga stämmorna i kyrkomusiken. En betydligt mer human metod var att låta gossar som kom i målbrottet fortsätta att sjunga i falsett och i detta läge träna sin sångteknik vidare. På detta sätt kommer den manliga sångaren att kunna sjunga verk och stämmor i altens normala läge (g-d²) med kraftfull klang.

Tekniken har länge varit vanlig, framför allt i engelska gosskörer, men har sedan mitten av förra seklet blivit allt vanligare också utanför England. Banbrytare var britten Alfred Deller (1912-1979) med Deller Consort. Några av de internationellt mer kända är britterna Mark Deller (son till A Deller), James Bowman och Michael Chance, tysken Andreas Scholl, fransmannen Philippe Jaroussky, amerikanerna David Daniels och Lawrence Zazzo, japanen Yoshikazu Mera och i Sverige Mikael Bellini. Den som antagligen kan visa störst likhet med kastratsångarna är Aris Christofellis som kan nå en anmärkningsvärd höjd och har en kastratliknande klang i rösten.

Historik 
Begreppets betydelse har skiftat under historien. Fram till mitten på 1400-talet var kontratenor inom stämstång en utfyllnadsstämma som sjöng mot den melodiförande tenoren (kontra = mot). Då stämmans omfång med tiden blev problematiskt stort delades den upp i contratenor altus och contratenor bassus (dagens alt- och basstämmor), vilket innebar att den trestämmiga satsen övergick i dagens fyrstämmiga.

Kontratenor är även en äldre benämning för en manlig sångare som använder kombinerad röst, dvs både bröströst och falsett, för att sjunga altstämmor. Detta har även kallats altist.

Rösttypen förekommer idag inom gospel och av popsångare som Michael Jackson, Modern Talking och Prince. Även vokalgrupper som Chanticleer och King's Singers använder kontratenorstämman, vilket har gjort att nutida kompositörer skrivit körmusik som inkluderar stämman. I modern konstmusik förekommer också kontratenor, till exempel i titelrollen i Philip Glass opera Akhnaten, skriven 1983.

Källor 
 
 Uppslagsordet countertenor på retro.nu, Gunno Klingfors webbplats om musikhistoria.

Se även 
 Damstämma
 Herrstämma

Externa länkar 
 www.countertenor.nu Svensk sida om countertenorer
 The Counter Tenor: Vocal Issues and Answers Sida om countertenorer på engelska
 www.retro.nu Webbplats på temat musikhistoria

Sång
Androidens drömmar

Androidens drömmar (Do Androids Dream of Electric Sheep?) är en dystopisk science fiction-roman av den amerikanske författaren Philip K. Dick. Ridley Scotts film Blade Runner från 1982 och uppföljaren Blade Runner 2049 från 2017 är löst baserade på boken men då den första filmens popularitet vida överstiger bokens ges även boken numera oftast ut under namnet Blade Runner. I Sverige är boken utgiven av Bokförlaget Bakhåll.

Handling 
Boken handlar om Rick Deckard, en androidjägare som har i uppdrag att "dra in", alltså döda, sex androider som kommit till jorden. Androider är som människor med undantaget att de inte kan känna empati. Androiderna å sin sida är övertygade om att empati inte existerar. Deckard bor på en jord där den regerande religionen är Mercerismen, som säger att man inte får döda några andra livsformer än de som dödar andra.

Referenser

Noter 

Science fiction-böcker
Dystopisk litteratur
Skönlitteratur 1982
Engelskspråkig skönlitteratur
Smedjeån

Smedjeån är en å som rinner ihop med Lagan i Mellby utanför Laholm. Längd ca 55 km. Största biflöde Edenbergaån. I Smedjeån finns bland annat öring, lax, färna, id, abborre, ål och gädda.

Smedjeån rinner upp vid Långalt i norra Skåne och strömmar först åt nordost mot Store sjö på gränsen mellan Skåne och Halland. Därifrån strömmar den västerut genom södra Halland förbi Oxhultasjön tills den mynnar i Lagan nära dess utlopp i havet.

Smedjeån var tidigare som en lång sjö med mycket sankmark omkring, och den uppdikades först 1854. Längre upp blev Smedjeån inte uppdikad förrän 1927 och då utfördes dikningen med mudderverk.

Se även 
 Smedjeån (småort)

Vattendrag i Laholms kommun
Vattendrag i Skåne
Vattendrag i Halland
Simula

Simula brukar benämnas som det första objektorienterade programspråket. Det är en utvidgning av Algol 60 avsett för simulering. Språket togs ursprungligen fram i Norge av Ole-Johan Dahl och Kristen Nygaard 1962–1967. Kompilatorer fanns bland annat för Tops-10 och TOPS-20. Språket har bland annat varit populärt som undervisningsspråk och Bjarne Stroustrup har varit inspirerad av Simula när han utvecklade C++ som etablerade objektorienterad programmering. Andra indirekta arvtagare till Simula är Java. De flesta moderna programmeringsspråk som t.ex. Xojo och Microsoft Visual Basic har starka spår bakåt till Simula.

Klassen Simulation 
I klassen Simulation var det enkelt att beskriva verkliga objekt och dess beteende, som till exempel en person som kommer in och ska göra bankärenden, eller bilar som närmar sig en korsning. Personen tittar kanske efter vilken kö som är kortast, eller vilken kö som har minst av en viss kategori människor, och ställer sig sedan i en viss kö. Kanske finns en viss sannolikhet att personen efter 15 min inte kan vänta längre, kanske inte ställer sig i kön alls om den är lång, och så vidare. Köer och slumpberäknade väntetider, eller betjäningstider är ofta förekommande inslag. Sättet att hantera sådana objekt kallas "korutiner", de kan leva sitt eget liv, till exempel begära att få vänta en viss tid, med ett särskilt funktionsanrop, och efter denna tid återvända till programraden efter. Under mellantiden körs andra objekt. Detta liknar parallell programmering, eller "aktiva objekt" som det ibland kallas idag. Att beskriva liknande system med ett traditionellt språk som Algol eller Fortran blir oerhört komplext.

Simulas viktigaste arv till eftervärlden är naturligtvis inte simuleringsprincipen, utan att språket visade värdet av att kunna strukturera objektorienterat.

Hello World 

Det klassiska "Hello World!" ser ut på följande sätt:
  Begin
    OutText("Hello World!");
    OutImage;
  End;

Se även 

 Simula 67

Externa länkar 
Introduktion till Simula

Programspråk