kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Wallenbergsfären

Wallenbergsfären är en svensk företagssfär som utgörs av ett antal företag, i vilka Wallenbergstiftelserna direkt eller genom sin dominans i Investor AB har ett stort inflytande genom aktieinnehav. I allmänhet sker inflytandet genom innehav av en betydande del av företagens röststarka aktieserier.

Medlemmar av Wallenbergfamiljen kontrollerar också direkt eller indirekt företag på annat sätt än genom Wallenbergstiftelserna eller Investor AB. Sådan verksamhet räknas normalt inte som en del av Wallenbergsfären. Detta gäller inte minst verksamheter där Peder Wallenberg har ett avgörande inflytande.

Företag inom Wallenbergsfären 
 ABB
 Aleris
 Astra Zeneca
 Atlas Copco
 Electrolux
Epiroc
 EQT
 Ericsson
 Grand Hôtel, Stockholm
 Husqvarna
 Kunskapsskolan
 Mölnlycke Health Care
 Permobil
 Saab AB
 SEB
 SKF
 Stora Enso
Tre
 Wärtsilä

Företag som tidigare tillhört Wallenbergsfären
 Gambro
 WM-data
 Scania

Utbildningsinstitutioner inom Wallenbergsfären 
 Handelshögskolan i Stockholm

Se även 
 Wallenberg, släktartikel

Wallenbergsfären
Investor

Investor AB är ett svenskt investmentbolag som bildades 1916 och som allt sedan starten kontrolleras av familjen Wallenberg genom de så kallade Wallenbergstiftelserna som är huvudägare i företaget. Bolaget förvaltar röststarka aktier i framförallt svenska företag. Investor har 21 162 anställda med huvudkontor på Arsenalsgatan 8C i Stockholm och kontor i Amsterdam, Peking, Hongkong, Menlo Park (i Kalifornien), New York och Tokyo. Bolaget är noterat på Nasdaq Stockholms storbolagslista.

Historia
Investor grundades 1916 som en avknoppning från Stockholms Enskilda Bank och börsintroducerades redan efterföljande år. I den ursprungliga portföljen hade Investor innehav i företag som AB Scania-Vabis och AB Diesels Motorer. Under 1920-talet var Investor, med Jacob Wallenberg i spetsen, med och omstrukturerade Astra vilket även det skulle visa sig bli ett långvarigt intresse. Kreugerkraschen, i början av 1930-talet, ledde till att Investor tog över Ivar Kreugers intressen i en rad bolag, såsom Ericsson, SKF och STAB. Efter andra världskriget etablerade företaget vad som kom att bli långsiktiga innehav i bolag som Separator, ASEA, Stora Kopparberg, Kopparberg-Hofors och Wifstavarf. Portföljen utökades genom bland annat inköp i Electrolux, 1956, och en rad fusioner och avknoppningar blev också verklighet.

Investeringar
Investor delar upp sina investeringar i noterade bolag, helägda dotterbolag och andra i noterade investeringar i Patricia Industries och investeringar i EQT. I mars 2021 var dessa investeringar som följer i underavsnitten.

Noterade bolag
 ABB
 Astra Zeneca
 Atlas Copco
 Electrolux
 Electrolux Professional
 Epiroc
 Ericsson
 Husqvarna
 Nasdaq
 SAAB
 Swedish Orphan Biovitrum
 Wärtsilä

Patricia Industries
 Advanced Instruments
 BraunAbility
 Laborie
 Mölnlycke Health Care
 Permobil
 Piab
 Sarnova
 Tre
 The Grand Group
 Vectura Fastigheter

Verkställande direktörer
1949-1950: Frans G Liljenroth
1950-1957: Rolf Calissendorff
1957-1970: Walter Wehtje
1970-1978: Carl De Geer
1978-1999: Claes Dahlbäck
1999-2005: Marcus Wallenberg
2005-2015: Börje Ekholm
2015-:     Johan Forssell

Styrelseordförande
19??-1943: Marcus Wallenberg Sr.
1943-1945: Johannes Hellner
1945-19??: Jacob Wallenberg d.ä.
19??-1982: Marcus Wallenberg
1982-1997: Peter Wallenberg
1997-2002: Percy Barnevik
2002-2005: Claes Dahlbäck
2005-idag: Jacob Wallenberg

Samarbete med högskolor och universitet
Företaget är en av de främsta medlemmarna, benämnda Capital Partners, i Handelshögskolan i Stockholms partnerprogram för företag som bidrar finansiellt till Handelshögskolan i Stockholm och nära samarbetar med den vad gäller utbildning och forskning.

Referenser

Noter

Externa länkar
Officiell webbplats

Svenska investmentbolag
Wallenbergsfären
Företag listade på Stockholmsbörsen (large cap)
Företag i Stockholms kommun
Företag bildade 1916
Donatorer till Handelshögskolan i Stockholm
Teorem

En sats eller ett teorem (av grekiska θεωρέω, theoreo, "betrakta", "skåda") är ett matematiskt eller logiskt påstående, som är bevisat. Begreppet syftar vanligtvis på ett huvudresultat inom en viss teori. Beviset beskriver hur satsen logiskt följer från teorins axiom.

Se även 
 Teorem (logik)
 Deduktionsteoremet
 Formel
 Följdsats
 Reductio ad absurdum
 Härledning
 Härledningsbegrepp
 Lemma
 Matematiskt bevis
 Tautologi

Källor 

 
 

Matematisk terminologi
Formalism

Formalism är en tankeströmning som förespråkar formens mening framför innehållets, men har i de olika sammanhang det förekommer i mer eller mindre specifik betydelse. Den epistemologiska formalismen är en förgrening av nominalismen, och står därmed i motsättning till realismen.

Formalism kan användas som ett värdeladdat ord avseende: strävan efter formen för dess egen skull på innehållets bekostnad, används ibland i politiska debatter.

Matematikfilosofi 

Formalismen är en doktrin inom matematikfilosofin, utvecklad av David Hilbert, som menar att matematiska allmänbegrepp saknar annan än semantisk mening. Mängder, såsom talet 3, har för formalisterna därmed ingen naturlig, abstrakt mening, och matematiken är ytterst en konstruerad uppsättning regler, som stämmer så länge som reglerna åtföljs.

Vetenskaplig metod 

Med formalism som vetenskaplig metod betraktat, menas abstraherandet av information och användandet av koncisa symbolspråk, där de ingående termernas betydelse definieras så exakt som möjligt. Dessutom är det normalt att termernas definition postuleras av språkanvändarna, istället för att ges en betydelse av något i den utomspråkliga verkligheten. Annorlunda uttryckt kan man säga att de ingående begreppen behöver inte vara empiriskt grundade. Formalism genomsyrar på ett självklart sätt  logiken och datavetenskapen, om än realism förespråkats av till exempel Gottlob Frege och Bertrand Russell.

Estetik 

Inom estetiken innebär formalism att sträva efter konstens bevarande av formen, vare sig det gäller att förespråka rimmad vers framför fri vers, uppvärdering av retoriken, eller studier av berättelsers grammatiska strukturer, som i den ryska formalismen.

Rörelser inom estetik
Rörelser inom matematikfilosofi
Vetenskaplig metod
Skolor inom litteraturvetenskap
Naturlag

En naturlag är en sats eller ekvation som beskriver regelbundenheter i naturförloppen.

Historia 
Begreppet naturlag har en lång historia som sträcker sig till före vår tideräknings början. Det tillämpades då inom rättsfilosofin, ekonomin, samhällsordningen och i någon mån inom religionen. Om lagarna, som styrde naturens ordning, inte styrdes av Gud var de instiftade av Gud. En mer mekanistisk teori framfördes av atomisten Demokritos som menade att världsordningen var rent orsaksrelaterad.

Första gången som man möter begreppet naturlag i en någorlunda modern betydelse är i René Descartes Principia Philosophiae från 1644. Han beskriver tre fundamentala lagar (naturlagar) enligt vilka de materiella kropparna måste röra sig. Därmed hade termen naturlag införts i fysikens ordförråd.

Isaac Newton (1643–1727) publicerade sin Principia Mathematica år 1687 i vilken han också framför tre fundamentala lagar: tröghetslagen, kraftlagen och lagen om verkan och motverkan. Dessutom formulerade han tyngdlagen. Med dessa lagar kunde han härleda formen på planetbanorna, lagarna för fallrörelsen och så vidare. Dessa lagar uppfattar vi som naturlagar.

Vad krävs då av en lag för att kallas naturlag? 
 Den skall vara sann (så långt vi kan förstå) och stå i överensstämmelse med våra observationer.
 Den skall ha bredd, det vill säga den skall ge information om så många observationer som möjligt.
 Den skall ha en viss förutsägelseförmåga, alltså även vara en deterministisk lag.

Inom fysiken har begreppet lag (naturlag) fått stå tillbaka för begreppet teori. Man försöker formulera naturfenomenen med mer omfattande beskrivningar där lagarna och matematiken sätts in i ett större sammanhang. Einsteins allmänna relativitetsteori till exempel beskriver samma fenomen som Newtons mekanik med ett generellare sätt och från helt andra utgångspunkter.

Se även 
Formel
Vetenskaplig metod

Källor 
 

Grundläggande fysikaliska begrepp
Vetenskaplig metod
Statens historiska museer

Statens historiska museer är en svensk statlig förvaltningsmyndighet under Kulturdepartementet. 

Statens historiska museer har till uppgift att främja kunskapen om och intresset för Sveriges historia och att bevara och utveckla det kulturarv som myndigheten förvaltar.

Museer som ingår i SHM
I Statens historiska museer ingår sedan juni 2022 sju museer:
 Hallwylska museet
 Historiska museet
 Ekonomiska museet – Kungliga Myntkabinettet
 Livrustkammaren
 Skoklosters slott
 Tumba bruksmuseum
 Sveriges museum om Förintelsen

De svenska statliga historiska museerna låg till 1998 inom Riksantikvarieämbetet. Myndigheten Statens historiska museer bildades detta år.

Samlingar
Samlingsområdet för Statens historiska museer omfattar både arkeologiskt och kulturhistoriskt material. Samlingarna tillhör de största kulturhistoriska skatterna i norra Europa och växer ständigt genom arkeologiska utgrävningar, genom inköp och donationer. De samlingar myndigheten förvaltar uppgår till uppskattningsvis 11 miljoner föremål och 111 ton osteologiskt material.

Arkeologi
Myndigheten bedriver sedan 1 januari 2015 arkeologiska undersökningar under namnet "Arkeologerna" i Stockholm, Uppsala, Linköping, Lund och Mölndal. Tidigare utgjorde dessa verksamheter regionkontor inom Riksantikvarieämbetet. Arkeologerna är i sin helhet finansierade genom uppdragsverksamhet.

Geoarkeologiskt laboratorium i Uppsala är en tvärvetenskaplig specialistgrupp inom myndighetens uppdragsverksamhet. Laboratoriet inrättades 1992 och genomför arkeometallurgiska analyser, analyser av stenmaterial och tolkning av dessa. Det utför också rekonstruktioner av arkeometallurgiska anläggningar och processer rörande allt ifrån järnhantering och bronsgjutning till gruvmiljöer och hyttor, samt registrerar arkeometallurgiskt fyndmaterial.

Överintendenter
Jane Cederqvist 1998
Kristian Berg 1999–2005
Lars Amréus 2006–2012
Maria Jansén 2012–2021
Magnus Hagberg 2021-

Källor 
 med instruktion för Statens historiska museer

Noter

Externa länkar 
 Statens historiska museers webbplats 

Centralmuseer i Sverige
Historiska museer i Sverige
Myndigheter under Kulturdepartementet
Myndigheter i Stockholm
Matematisk statistik

Matematisk statistik är i Sverige ett universitetsämne vid de tekniska och matematisk-naturvetenskapliga fakulteterna där man sysslar med utbildning och forskning i statistik och sannolikhetsteori med teoribildning och tillämpningar inom naturvetenskap, teknik, medicin och andra områden.

Ämnet matematisk statistik brukar delas in i två delar: sannolikhetslära, där man beskriver modeller för slumpen (stokastiska variabler och stokastiska processer), och statistikteori, där fokus är på att uppskatta olika parametrar ur ett statistiskt material. Den första delen utgörs då av en serie teoretiska modeller medan den andra innehåller metoder för att behandla ett insamlat material.

Vissa aspekter av den statistiska metoden, som urvalsmetoder, hantering av bortfall, insamling av data, förberedande analyser av data, tillhör inte den matematiska statistiken. På ett lärosäte med en institution eller avdelning för matematisk statistik, kan det också finnas en statistisk institution som ägnar sig åt dessa aspekter.

Källor

Se även 
 Sannolikhetsfördelning
 Stokastisk variabel
 Statistik
 Statistisk mekanik
 Bose-Einstein-statistik (för bosoner) 
 Fermi-Dirac-statistik (för fermioner)
 Schrödingerekvationen

Statistik
Sannolikhetsteori

Sannolikhetsteorin är en matematisk lära som innehåller olika metoder att beskriva och räkna slumpmässiga händelser. Händelser och utfall studeras ofta i form av sannolikhetsfördelningar som beskriver hur troligt ett utfall är.

Grunderna i sannolikhetsteorin är Kolmogorovs axiom, mängdläran och kombinatorik.

Klassisk sannolikhetsteori 
Sannolikhetsteorin har sitt ursprung i 1500/1600-talets Italien och Frankrike där den tillämpades för hasardspel, den första läroboken skrevs av italienaren Gerolamo Cardano. Andra matematiker som gjort stora insatser för sannolikhetsteorin är Blaise Pascal, Thomas Bayes, Pierre de Fermat, Jakob Bernoulli, Abraham de Moivre och Pierre-Simon de Laplace.

 Klassisk sannolikhetsdefinition
 Geometrisk sannolikhetsdefinition
 Kombinatorik
 Bayesiansk statistik

Modern sannolikhetsteori 
Ett problem med klassisk sannolikhetsteori är att man inte klassificerar händelser och sannolikhet med exakta matematisk koncept. När Georg Cantor formulerade mängdteori och Henri Lebesgue formulerade måtteori upptäckte en rysk matematiker Andrej Kolmogorov att man kan beskriva klassisk sannolikhetsteori med mängd- och måtteoretiska koncept, vilket ledde till sannolikhetsrummet.

Sannolikhetsrum 
Huvudartikel: Sannolikhetsrum

Det viktigaste begreppet inom modern sannolikhetsteori är det måtteoretiska begreppet sannolikhetsrum. Sannolikhetsrummet är en effektiv struktur eftersom man kan beskriva alla klassiska begrepp inom sannolikhet. Kolmogorov formulerade begreppet sannolikhetsrum med Kolmogorovs axiom:
 utfallsrummet är en mängd, , 
 händelser bildar en sigma-algebra,  i  och 
 sannolikhet är ett mått, , definierad i  så att utfallsrummet har sannolikhet ett:

Tillämpningar 
Sannolikhetsteori har många tillämpningar inom andra vetenskaper, exempelvis behöver fysik och statistik ofta sannolikhet med teoretiska aspekter.

Se även 

 Måtteori
 Borel-Cantellis lemma
 Sannolikhet

Källor 
 Olav Kallenberg, Probabilistic Symmetries and Invariance Principles. Springer -Verlag, New York (2005). 510 pp.  
 Olav Kallenberg Foundations of Modern Probability, 2nd ed. Springer Series in Statistics. (2002). 650 pp.

Externa länkar 

 
Måtteori

id:Peluang (matematika)
Naturliga tal

De naturliga talen är de heltal som är icke-negativa {0, 1, 2, 3, 4, …}, alternativt de heltal som är positiva {1, 2, 3, 4, …}. Den första definitionen är vanlig i Sverige och allmänt i matematisk logik, mängdlära och beräkningsvetenskap, medan den senare kan hittas i bland annat amerikansk litteratur och bland talteoretiker. Mängden av de naturliga talen betecknas ℕ (ett vanligt N i fetstil kan även användas). ℕ är diskret, uppräkneligt oändlig och har kardinalitet Alef-noll (ℵ₀).

Enligt den definition som görs i Matematikterminologi i skolan, utgiven av Statens skolverk i Sverige, ingår talet 0 bland de naturliga talen. Konventionen att räkna 0 bland de naturliga talen förekom inte alls före 1800-talet och tillämpas inte av alla matematiker. Den infördes i samband med att de naturliga talen gavs en mängdteoretisk definition, enligt vilken de naturliga talen precis motsvarar kardinaltalen för ändliga mängder och 0 måste användas som kardinaltal för den tomma mängden.

En fördel med att inkludera 0 är att de naturliga talen då utgör en monoid under både addition och multiplikation. En nackdel är att man inom talteori måste göra undantag för 0 i samband med primtalsfaktorisering, då 0 inte kan primtalsfaktoriseras (1 kan faktoriseras som den tomma produkten).

För att undvika förvirring kan ℤ+ användas för att beteckna de positiva heltalen, och ℕ0 för de icke-negativa.

Formell definition 
De naturliga talen kan konstrueras med Peanos axiom, det är även möjligt att konstruera dem utifrån mängdlära:

Låt 0 = ∅ = {}, den tomma mängden.

Definiera, för varje mängd a, funktionen S(a) = a ∪ {a} som ger efterföljaren till a. Symbolen ∪ representerar union.

Om oändlighetsaxiomet gäller så existerar de naturliga talen och är snittet av alla mängder X som innehåller 0 och är slutna för S, dvs:

Denna mängd uppfyller Peanos axiom.

Ett naturligt tal kommer då vara mängden av alla tal som är mindre än det givna talet:
 
 
 
 
då mängden n kommer att ha n element och n är mindre än eller lika med m om och endast om n är en delmängd till m.

Se även 

 Induktion
 Lista över tal
 Mått
 Lista över matematiska symboler

Referenser

Externa länkar 

 Vad är ett naturligt tal? (PDF-fil 125kB)

Tal
Kardinaltal
Aleftal

Inom mängdteorin används alef-tal för att ange kardinaliteten, det vill säga antalet element, i oändliga mängder. Alef är den första bokstaven i det hebreiska alfabetet (ℵ). Det finns oändligt många Alef-tal och de betecknas ℵ₀, ℵ₁, ℵ₂ och så vidare.

 (alef-noll) är kardinaltalet för alla uppräkneligt oändliga mängder. Exempel på sådana mängder är de naturliga talen och heltalen.

 (alef-ett) är kardinaltalet för mängden av alla uppräkneligt oändliga ordinaltal. Enligt den så kallade kontinuumhypotesen är detta kardinaltal lika med kardinaltalet för mängden av alla reella tal, det vill säga ℵ₁ = 2ℵ₀.

 (alef-två) är kardinaltalet för mängden av alla ordinaltal av kardinalitet Alef-1.
Efter talen ℵ₀, ℵ₁, ℵ₂,… följer ℵω som är ett singulärt kardinaltal.

Mängden av reella tal är alltså inte av storleken Alef-0, utan större.  Denna mängd säges därför istället vara ett kontinuum, "har kontinuums mäktighet". Av Cantors sats följer att det inte finns någon gräns på hur stora oändligheter vi kan bilda.

Om man låter P(A) beteckna potensmängden av mängden X gäller till exempel:
X < P(X) < P(P(X)) < …, även för oändliga mängder X.

Se även 
 Uppräknelig
 Uppräkneligt oändlig
 Kontinuum
 Kontinuumhypotesen

Referenser

Noter 

Mängdteori
Kardinaltal
Oändlighet
Uppräknelig mängd

En uppräknelig mängd är en mängd för vilken man kan införa någon metod för att numrera alla element så att varje element tas upp minst en gång. Mer formellt har en uppräknelig mängd samma kardinaltal som någon delmängd till de naturliga talen, det vill säga ett ändligt tal eller ℵ₀. Exempel: Mängderna  och  är båda uppräkneliga med kardinaltalet 7 i båda fallen. 

Alla naturliga tal är var för sig uppräkneliga. Ett tal n vilket som helst har ju kardinaliteten n eftersom |n| = n (se artikeln mängd). Men hela mängden av naturliga tal, ℕ, är också uppräknelig, men oändlig, eftersom den är en delmängd till sig själv. 

Kardinaltalet för en uppräkneligt oändlig mängd är Alef-noll (Alef-0, ℵ₀), som också är den "minsta" oändligheten. Exempel på uppräkneligt oändliga mängder: naturliga tal, hela tal och rationella tal. En oändlig mängd som ej är uppräknelig kallas överuppräknelig (eller ouppräknelig). Ett exempel på en sådan mängd är de reella talen.

Beteckningen "uppräknelig" kommer av att alla mängder med denna egenskap i princip kan räknas upp. De naturliga talen kan ju räknas upp enligt den vanliga metoden 1, 2, 3, 4 etc. I praktiken kommer vi aldrig hinna räkna upp alla, men vi hinner fram till vilket som helst element inom ändlig tid. De rationella talen kan räknas upp genom att skriva dem på bråkform i ett särskilt kvadratiskliknande schema där man ser att det finns en sick-sack-väg genom schemat med vilken man får med alla talen.

På liknande sätt som man kan visa att |ℚ| = ℵ₀, kan man visa en uppräknelig union av uppräkneliga mängder är uppräknelig.

Exempel 
Man kan visa att mängden  är uppräknelig för alla n. Därför är ℕ* = {alla ändliga delmängder av ℕ} =  Ln uppräknelig. Notera att , så att motsvarande påstående för mängden av alla delmängder av ℕ, potensmängden av ℕ, inte gäller.

Se även
Kardinalitet
Mängdteori
Oändlig
Kontinuumhypotesen
Talteori
Mängdteori
Kardinaltal
Oändlighet
Kontinuumhypotesen

Kontinuumhypotesen är ett mängdteoretiskt påstående av Georg Cantor som bland annat har betydelse inom matematikfilosofin. Hypotesen är att det inte existerar något kardinaltal som ligger mellan kardinaltalet för mängden av de hela talen, Alef-noll, och kardinaltalet för mängden av de reella talen, kontinuum.

Kurt Gödel bevisade med hjälp av det konstruktibla universat att antagandet att kontinuumhypotesen är sann inte strider mot mängdlärans axiom i systemet ZFC. Emellertid visade matematikern Paul Cohen genom att introducera metoden forcing år 1963 att inte heller antagandet att kontinuumhypotesen är falsk strider mot axiomen i ZFC. Det är alltså likgiltigt för mängdläran huruvida ett sådant kardinaltal existerar eller inte, man kan inte avgöra med dess hjälp huruvida det finns eller inte.

Att kontinuumhypotesen är oavgörbar innebär, enligt dem som förespråkar matematisk realism, att axiomsystemet ZFC inte beskriver den matematiska verkligheten tillräckligt precist för att kontinuumhypotesens verkliga sanningsvärde skall kunna avgöras. Andra realister hävdar att det kan existera parallella mängdteoretiska universa: vissa där kontinuumhypotesen är sann och andra där den är falsk. 
Om man är formalist tolkar man i stället resultatet bara som en matematisk egenskap hos ZFC som formellt system.

Ett fåtal nutida mängdteoretiker, framförallt Hugh Woodin, anser att en djupare förståelse av mängdläran kan leda till insikter som får oss att acceptera nya axiom som skulle kunna avgöra kontinuumhypotesen. Bland sådana är tendensen numera snarare att tro att kontinuumhypotesen är falsk än att den är sann.

Generaliserade kontinuumhypotesen 
Den generaliserade kontinuumhypotesen säger att , för alla oändliga kardinaltal ℵi . Uttrycket  ska här förstås som kardinaliteten av potensmängden av en mängd med kardinalitet ℵi.  Kontinuumhypotesen blir då ett specialfall som säger att  där ℵ1 är det kardinaltal som är närmast större än ℵ0. Liksom kontinuumhypotesen är generaliserade kontinuumhypotesen oavgörbar. Närmare bestämt kan man visa (Eastons sats) att de enda bevisbara egenskaperna för exponentfunktionen på reguljära kardinaltal är monotonicitet och Königs sats.

Externa länkar 
 ii.best.vwh.net/math/ch
 http://uu.diva-portal.org/smash/get/diva2:513118/FULLTEXT01.pdf

Mängdteori
Kardinaltal
Oändlighet
Hilbertproblem
Kontinuum (matematik)

Kontinuum är den ordnade mängden av de reella talen  eller namnet på dess kardinaltal, som betecknas |R| eller c. c är större än  (Alef-0), kardinaltalet för uppräkneliga mängder som t.ex. de naturliga talen.

Historik 
Georg Cantor visade 1878 att . Det kan också visas genom  från 1905 som visar att två mängder A och B har samma kardinalitet om det finns en injektiv avbildning från A till B och en injektiv från B till A.. Enligt den oavgörbara kontinuumhypotesen finns inga kardinaltal mellan  och c.

Se även
 Kardinaltal
 Aleftal
 Kontinuum (fysik)
 Kontinuumhypotesen

Referenser

Noter

Tryckta verk 
Abbott, Stephen (2001). Understanding Analysis. Springer Science+Business Media, Inc.

Mängdteori
Oändlighet
Hypotes

En hypotes är ett ännu obevisat antagande om verkligheten. Inom vetenskapen ställs hypoteser upp som teoretiska förklaringar av iakttagna fenomen, och hypotesens möjliga riktighet behöver därefter prövas genom vidare iakttagelser eller experiment. Påståendet vars riktighet bevisats förvandlas till ett teorem.

Användning och liknande begrepp 
En hypotes är normalt bara intressant om man använder den i hypotesprövning eller hypotetisk-deduktiv metod, då man kan avgöra om hypotesen givit en sann eller falsk bild av verkligheten. Jämför även ad hoc-hypotes.

Inom deduktiv argumentation kan man dock tillfälligt arbeta med en hypotes, för att sedan undersöka vad som kan komma ur hypotesen. Ifall resultatet blir en motsägelse, har hypotesen konstaterats vara falsk.

Inom matematiken brukar även en hypotes benämnas förmodan eller antagande.

En hypotes skiljer sig från en tes, genom att den senare är föremål för försvar eller bestridande. Tesen växer därmed fram ur det tidigare stadium, där hypotesen motsvarar själva tanken om att något skulle kunna stämma. På samma sätt är en teori en grupp ännu obevisade antaganden.

Etymologi 
Ordet hypotes är efter grekiskans hypothesis ('grund', 'antagande'). Det är bildat på förledet hypo- ('under') och thesis (tes), med betydelsen 'uppställd sats' eller 'påstående'.

Referenser 

Termer inom kunskapsteori
Vetenskaplig metod
Termer inom vetenskap