kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Skansbron

Skansbron är en klaffbro med en segelfri höjd av 12,5 meter, som förbinder stadsdelarna Södermalm med Södra Hammarbyhamnen (Hammarby Sjöstad) och Årsta i Stockholm. Den går över Hammarbyslussen och togs i bruk 1925 i samband med att Hammarbyleden öppnade.

Namnet
Namnet härrör från den skans, en befästningsanläggning som byggdes på 1640-talet och kallades Söder Scantz på Petrus Tillaeus karta från 1733. Skansen försvann när Hammarbyleden byggdes i mitten av 1920-talet. Tidigare namn för Skansbron var Skanstullsbron  och Tullbron.

Bron

Skansbron var en del av ett större infrastrukturprojekt som innefattade ytterligare två klaffbroar: Danviksbron (invigd 1922) och Liljeholmsbron (invigd 1928), dessutom högbron Årstabron (invigd 1929), Hammarby sluss och Hammarbyleden samt Danvikskanalen (invigda 1930). Projektet avlastade Nils Ericsons sluss från fartygstrafik som nu gick via Hammarbyleden och Danvikskanalen och västra stambanan kunde dras på högbro till Stockholms södra station. 

Skansbron utfördes som en dubbel klaffbro i stål och konstruerades av Hamnstyrelsens ingenjörer. De ständiga broöppningarna medförde dock trafikkaos och för att förbättra situationen planerades snart en högbro. Högbron byggdes åren 1944-1947 direkt väster om Skansbron och invigdes 1949. Den fick överta namnet Skanstullsbron. Skanstullsbron har tunnelbanespår som invigdes i oktober 1950. Innan dess gick tät spårvagnstrafik som gick i Skansbron. Spåren i Skansbron låg kvar efter det att tunnelbanan öppnats för att möjliggöra trafik till Hammarbyhallens uppställning och verkstad via spåren i Rutger Fuchsgatan och Hammarbybacken till högertrafikomläggningen den 3 september 1967 då spårvagnstrafiken lades ned. Alla spårvagnar kördes då till denna hall för uppställning och skrotning.

År 1984 invigdes ytterligare en högbro för vägtrafik över Hammarbyslussen; väster om Skanstullsbron öppnades Johanneshovsbron för trafiken.

Bilder

Källor
sida 228

Externa länkar

Broar i Stockholm
Södermalm
Södra Hammarbyhamnen
Broar invigda 1925
Klaffbroar
1925 i Sverige
Ingrid von Rosen

Ingrid Bergman, under första äktenskapet Ingrid von Rosen, född Karlebo den 17 januari 1930 i Kungsholms församling i Stockholm, död 20 maj 1995 i Fårö församling i Gotlands län, var regissören Ingmar Bergmans femte och sista hustru. 

Hon var dotter till ingenjören Selim Karlebo och var gift med direktören Jan-Carl von Rosen 1953–1971.

Ingrid och Ingmar Bergman vigdes den 11 november 1971, och deras äktenskap varade till hennes död. Hon hade avlagt en filosofie kandidatexamen och var medarbetare i produktionen av några av Bergmans filmer.

Dagboksanteckningar av henne ingår i boken Tre dagböcker, utgiven 2004 av Ingmar Bergman och dottern Maria von Rosen, som Bergman är biologisk far till.

Hon avled på Sophiahemmet i Stockholm och begravdes på Roslags-Bro kyrkogård i en grav reserverad även för Ingmar Bergman, som dock istället begravdes på Fårö. Hennes fyra barn beviljades senare tillstånd att flytta hennes urna till Ingmar Bergmans grav.

Filmografi (urval)

Källor

Externa länkar
Ingrid Bergman på Svensk Filmdatabas.

Kvinnor
Födda 1930
Avlidna 1995
Svenska grevinnor under 1900-talet
Ingrid
Personer från Stockholm
Annette Kullenberg

Elsa Caroline Annette Kullenberg, född Borgström den 9 januari 1939 i Stockholm, död 28 januari 2021 i Cascais i Portugal, var en svensk journalist och författare.

Biografi 
Kullenberg avlade filosofisk ämbetsexamen vid Uppsala universitet 1962. Hon var journalist på Svenska Dagbladet 1961–1965, Vecko-Journalen 1965–1967, Se 1967–1969, Vi 1967–1977 och därefter Aftonbladet. Hon kom att arbeta på sistnämnda tidning i 25 år, bland annat som utrikeskorrespondent under sex år med stationering i Buenos Aires och Barcelona. Hon slutade på tidningen 2002 efter en konflikt med chefredaktören Anders Gerdin om innehållet i en krönika om prinsessan Madeleine. Från 2009 skrev Kullenberg krönikor i Expressen.

Kullenberg var vidare ordförande i Publicistklubben 1994–1997.

Kullenbergs första roman Vänd på dig kom ut 1967 och har följts av andra skönlitterära böcker. Hon har också skrivit reportageböcker, bland andra Överklassen i Sverige (1974) och Urp! sa överklassen (1995). Kullenberg var även dramatiker och skrev ett dussintal pjäser för radio och tv. 

År 2001 vann Kullenberg På spåret tillsammans med Jesper Aspegren, men de blev inte tillfrågade att vara med i mästarsäsongen av På spåret.

Privatliv 
Kullenberg var dotter till Gustaf Borgström och Helen, född Starck. Hon var syster till Kerstin Vinterhed och Claes Borgström. Hon var gift 1960–1961 med Ingemar Kullenberg och sammanlevde med Dieter Strand under en längre period. 

Hon avled natten till den 28 januari 2021 i Portugal i sviterna av covid-19.

Bibliografi

Böcker
Vänd på dig, roman (1967)
Pappa mamma barn, roman (1968)
Vad ska vi med teater? (1969)
Gunnar Karlsson reser västerut (1970)
Överklassen i Sverige (1974)
Kärleksbrev till en amerikan (1976)
Kvinnohatare - jag? och andra sensationella reportage (1978)
Sångfågeln från Milano (1989)
Vi som gör jobbet: en bok om IUL i Latinamerika (1990)
Viva! följ med till Spanien 92!: boken om årets land (1992)
Diamanten som log i skymningen, roman (1993)
Urp! sa överklassen: eliten i Sverige (1995)
Palme och kvinnorna (1996)
Annette-kolumner (1996)
Strindberg - murveln: en bok om journalisten August Strindberg (1997)
Mannen som älskade boaormar och andra bagateller (1998)
Glöd, roman (2000)
Lana Turner drack alltid kaffe i mitt kök, roman (2001)
Annette på sista sidan (2001)
Den enögde älskaren, roman (2003)
Censurerad (2004)
Jag var självlockig, moderlös, gripande och ett monster av förljugenhet : en biografi om Marianne Höök (2008)

Filmmanuskript

Priser och utmärkelser
2000 - Publicistklubbens guldpenna
2001 - Lukas Bonniers stora journalistpris
2007 - Jolopriset

Källor

Noter

Externa länkar
 

Födda 1939
Avlidna 2021
Alumner från Uppsala universitet
Svenska journalister under 1900-talet
Svenska författare under 1900-talet
Svenska journalister under 2000-talet
Svenska författare under 2000-talet
Svenskspråkiga författare
Utrikeskorrespondenter
Sommarvärdar 1979
Sommarvärdar 1994
Sommarvärdar 1996
Journalister från Stockholm
Författare från Stockholm
Personer som avlidit av covid-19
Kvinnor
Ordförande för Publicistklubben
Anders Landström

Anders Landström är en svensk filmproducent.

Producent

2003 - En ö i havet (TV-serie)
2002 - Elina – som om jag inte fanns

Externa länkar

Svenska filmproducenter
Män
Levande personer
Ledamöter av Konstakademien
Jean-Paul Wall

Jean-Paul Ingemarsson Wall, född 21 januari 1964 i Stockholm, är en svensk kompositör.

Han har spelat in en låt med Pernilla Wahlgren på hennes album som släpptes 1989. Efter att ha slagit igenom med popduon Surfturf i slutet av 1980-talet släppte han ett självbetitlat soloalbum 1990. Han var också med i den så kallade ”Stjärnkören” bakom Tommy Nilsson i En dag som vann Melodifestivalen 1989.
Wall återkom i 2000-talets början som kompositör för musik i film och TV. Walls filmmusik innehåller ofta starka melodier och element från hans låtar.

Filmmusik (i urval)

Musik till TV-program 
 2001–2010 – Uppdrag granskning (vinjett)
 2005–2009 – Wild Kids
 2015 – The Team

Singel/maxi som del av gruppen The Sylvesters 
 "Happy, Happy Year for Us All" (1990)

Referenser

Externa länkar 

Svenska kompositörer under 1900-talet
Svenska kompositörer under 2000-talet
Svenska filmmusikkompositörer
Födda 1964
Män
Levande personer
Musiker från Stockholm
Hellas

Hellas kan syfta på:

 Hellas – vad grekerna själva kallar sitt land, idag uttalat Ellas, se Grekland
 Antikens Hellas – en samlande benämning på den kultur i östra medelhavsområdet som hade sin storhetstid från 700-talet f.Kr. till 300-talet f.Kr.
 SoIK Hellas – en sportklubb från Stockholm i Sverige
 Hellas HK – SoIK Hellas handbollssektion
 Hellas Verona FC – en fotbollsklubb från Verona i Italien
 Hellas (pjäs) – en pjäs av August Strindberg
 Hellas Planitia – en nedslagskrater på planeten Mars
Märta Ferm

Märta Maria Karolina Sigfrida Ferm, född 30 november 1992, är en svensk barnskådespelare

Filmografi (urval)

Externa länkar
 
 

Svenska barnskådespelare
Kvinnor
Födda 1992
Levande personer
Stockholm beer and whisky festival

Stockholm Beer & Whisky Festival är en öl- och whiskyfestival i Nacka Strand, Nacka kommun. Den har hållits i september/oktober sedan 1992, fram till 2000 dock under namnet Stockholm beer festival. 1997–1998 hölls festivalen i Sollentuna kommun.

Externa länkar
Officiell webbplats

Ölfestivaler
Nacka kommun
Daniela Svensson

Daniela Helmy Nicola Svensson, född 26 oktober 1972 i Vantörs församling i Stockholm, är en svensk skådespelare.

Biografi
Daniela Svensson har tidigare bott utomlands i samband med studier. I London genomförde hon skådespelarstudier åren 1997–2000.

TV, film och teater
Hennes skådespelarkarriär inleddes på allvar i början på 2000-talet, via medverkan i TV-serier som Spung (2002) och långfilmer som Kontorstid (2003). 

Svensson har senare synts bland annat i roller i olika filmatiseringar av deckarromaner. 2005 spelade hon med i Van Veeteren – Carambole, och 2012 hade hon en roll i Maria Wern – Svart fjäril.

Parallellt med rollerna inom film och TV har Daniela Svensson gjort ett antal roller på olika teaterscener. Vid Rosenlundsteatern har hon bland annat spelat i Röda band (2002) och Sagan om Perseus, medan hon på Uppsala Stadsteater synts i Långt hem (2004; som yogaläraren "Iris") och Svartsjuka (2005). Svensson har också gjort roller för Stockholms stadsteater, inklusive 2006 års Jösses flickor – Återkomsten.

Hon har i två olika scenuppsättningar uppmärksammats för sin tolkning av rollfiguren "Giraff-Maika" i pjäsen Auf der Greifswalder Strasse av den tyske dramatikern Roland Schimmelpfennig. 2008 tog Riksteatern upp historien, under titeln 24 timmar Berlin, och året efter sattes pjäsen upp på Stockholms stadsteater under titeln Hållplats.

2010 medverkade hon i en uppsättning av Bernardas hus efter Federico García Lorca.

Radioteater och talböcker
Daniela Svensson har även varit aktiv inom radioteater. Hon har läst in ett stort antal talböcker

 (som "biljardhallsanställd")

Teater

Roller (urval)

Kommentarer

Referenser

Externa länkar

Svenska skådespelare
Kvinnor
Födda 1972
Levande personer
Skådespelare från Stockholm
Peter Viitanen

Peter Rainer Zakarias Viitanen, född 21 februari 1980 i Stockholm, är en svensk skådespelare. Han debuterade som tolvåring i filmen Kådisbellan och har sedan dess medverkat i flera teaterföreställningar, TV- och filmproduktioner. År 2018 tilldelades han Filmpublicisternas pris "En särskild blick" för rollen som Kenneth Gärdestad i filmen Ted – För Kärlekens Skull.

Filmografi (i urval)

Teater

Roller (ej komplett)

Priser och utmärkelser 
2017 - Carl Åkermarks stipendium

2018 - En särskild blick (Filmpublicisternas förening) för rollen som Kenneth Gärdestad

Källor

Externa länkar 

Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska skådespelare under 2000-talet
Män
Födda 1980
Levande personer
Skådespelare från Stockholm
Nathalie Drago

Nathalie Marie Drago, född 23 april 1970 i Spånga församling, Stockholms län, är en svensk manusförfattare, dramaturg och scripta.

Filmmanus
2000 – Vingar av glas

Referenser

Externa länkar

Svenska manusförfattare
Kvinnor
Födda 1970
Levande personer
Manusförfattare från Stockholm
Projekt Kvinnliga huvudpersoner
Alumner från Stockholms Filmskola
Eva Wikander

Eva Elisabeth Wikander, född 12 april 1947 i Stockholm, död 24 oktober 2002 i Hägersten, var en svensk författare och manusförfattare.

Wikander är begravd på Skogskyrkogården i Stockholm.

Bibliografi

1976 – Susanna stalledräng
1976 – Susanna och Rasmus
1977 – Johan är död
1981 – Vi kan börja nu, Johanna!
1982 – Vi ses hos Linnea!
1984 – Pappa!
1985 – Syster Johanna
1987 – Busiga Bullen (illustrationer: Frantisek Simak)
1988 – Modiga Snurran (illustrationer: Frantisek Simak)
1989 – J.H. Solo
1990 – Sassas föl
1990 – Jycke på rymmen (bild: Jockum Nordström)
1991 – Djungelsången (bild: Jockum Nordström)
1992 – Dockoperation (bild Lisa Örtengren)
1992 – Babianblues (bild: Jockum Nordström)
1992 – Annas långa natt
1993 – Sillbytet (bild: Lisa Örtengren)
1994 – Ensam med hajar
1994 – Ensam krigare
1994 – Johan och Peter (Ensam med hajar + Ensam krigare)
1994 – Dockbegravningen (bild: Lisa Örtengren)
1995 – Dockvandringen (bild: Lisa Örtengren)
1996 – Dockkalaset (bild: Lisa Örtengren)
1996 – Anton rymmer (bild: Ann Forslind)
1997 – Dockjulen (bild: Lisa Örtengren)
1998 – Önskestenen (bild: Lisa Örtengren)
1998 – Drömhunden (bild: Lisa Örtengren)
1999 – Till skogs med Jojo (illustrationer: Margareta Nordqvist)
1998 – Dockbröllopet (bild: Lisa Örtengren)
2002 – Jag ska döda dom!
2003 – Den där Jenny

Filmmanus

Priser och utmärkelser 
1991 – Silverhornet
1994 – Astrid Lindgren-priset

Källor 
 Wikander, Eva Elisabeth på SvenskaGravar.se

Externa länkar 
Förlagets presentation
Ormteatern

Svenskspråkiga författare
Svenska författare av barn- och ungdomslitteratur
Ledamöter av Svenska barnboksakademin
Svenska manusförfattare under 1900-talet
Författare från Stockholm
Gravsatta på Skogskyrkogården i Stockholm
Födda 1947
Avlidna 2002
Kvinnor
Staffan Julén

Björn Staffan Julén, född 28 november 1957 i Stockholm, är en svensk filmregissör. Han är son till Björn Julén och Magdalena Berencreutz samt bror till Ylva Julén.

Regi, manus

 (producent)
 (roll)
 (manus)

Källor

Externa länkar 

Svenska filmregissörer
Regissörer från Stockholm
Manusförfattare från Stockholm
Fotografer från Stockholm
Födda 1957
Levande personer
Män
Svenska dokumentärfilmare
Vopadeva

Vopadeva var en indisk grammatiker från 1200-talet, författare till en i Indien, särskilt i Bengalen, mycket använd sanskritgrammatik, benämnd Mugdhabodha (utgiven i västerlandet av Otto von Böhtlingk, Sankt Petersburg, 1847), ävensom andra verk. 

Han använder ett grammatiskt system som är mer förenklat och lämpat för nybörjare än Paninis konkurrerande form och terminologi, som är skriven i en ytterst kortfattad rebusstil. Vopadeva anges av traditionen vara författare till Bhagavatapurana (jämför Vishnupurana).

Litteratur
A.C. Burnell, "A classified index to the sanskrit Mss in the palace at Tanjore" (1880)
von Schröder, "Indiens litteratur und cultur" (1887).

Källor

Grammatiker
Män
Födda okänt år
Avlidna okänt år
Growl (sång)

Growl, Death growl eller Grunt (engelska: "grymtning") är en typ av strupsång som används inom såväl etnisk folkmusik som mongolisk Tuva, tibetansk strupsång och även inom sydamerikansk sångtradition. Inom västvärlden har den under modern tid fått en renässans i och med den extrema metal-scenen.

Historik och användning
Growl kom att få en renässans i och med black metal där band som Venom och Celtic Frost använde sig av aggressiv sång som närmade sig growl. Sedan dess har sångtekniken utvecklats och förändrats av olika musiker, och är idag den vanligaste formen av sång inom flera metalcore-, black metal- och death metal-genrer. Det finns många olika klanger och användning av growl, från de inom death metal vanliga mörkare growl, till luftigare och distade growl som ofta förekommer inom black metal och goregrindens tidvis mer "rasslande" growl.

Ett skäl till att det oftast är män som använder growl kan vara att de falska stämläpparna som orsakar ljudbildningen är större hos män och kan därför vara lättare att lära sig kontrollera. Dock finns även kvinnor som behärskar growl, till exempel Nozukidaira Io i det japanska bandet J-pop/deathcore-bandet Broken by the Scream, Maria Abaza i det ryska bandet Merlin, Angela Gossow tidigare i Arch Enemy, Alissa White-Gluz (nuvarande i Arch Enemy och tidigare The Agonist), Vicky Psarakis i The Agonist, Cadaveria i Opera IX, Laura Nichol vokalist i Light This City, Otep Shamaya i Otep, Morgan Lander i bandet Kittie samt Maria Brink från In This Moment.

Death Metal
Growl är en typ av extrem sångstil som främst används i Death Metal samt i en ganska hög grad i Deathcore och skiljer sig från den vokala ljudbildningen av grunt i och med att den saknar inblandning av stämbanden och är således icke-tonande. En av de mest kända growlsångarna är George "Corpsegrinder" Fisher från det amerikanska Death Metal bandet Cannibal Corpse.

Olika sätt att grunta på 
 Pig squeal
 Inhale scream – ett slags tekniskt "skrik"
 Over the pencil
 Death grunt – en klangsättning med lågt struphuvud och öppet svalg
 Slayer Howl - en klangton då man gurglar i svalget med halvöppen mun

Referenser 

Sång
Heavy metal
Wootz

Wootz är en sorts hårt gjutstål, en sammansättning som har sitt ursprung i Indien under 300-talet f.Kr.. Enligt analyser innehåller ståltypen 1,67% kol samt något kisel, svavel och arsenik.

Se även 

 Damaskering (smide)
 Metallurgins historia på den Indiska halvön

Källor

Järn
Curtis LeMay

Curtis Emerson LeMay, född 15 november 1906 i Columbus, Ohio, död 1 oktober 1990 på March Air Force Base, Riverside, Kalifornien, var en amerikansk general i USA:s flygvapen som var USA:s flygvapenstabschef 1961–1965.

Biografi
LeMay deltog som aktiv flygare i US Army Air Forces i andra världskriget. Mot slutet av kriget blev han befälhavare för bombflyget i Fjärran östern. Han organiserade de massiva attackerna av 60 japanska städer, inklusive brandbombningarna av Tokyo i mars 1945, vilka tros ha krävt 100 000 människors liv under loppet av en natt, samt fällandet av atombomberna över Hiroshima och Nagasaki i augusti 1945. Dessa bombningar krävde sannolikt cirka en miljon civila japaners liv.

Efter kriget blev LeMay chef för de amerikanska flygstyrkorna i Europa. Han blev därvid chef för de allierades luftbro till Berlin 1948–1949 under den sovjetiska blockaden.

1949 blev LeMay chef för det strategiska flygkommandot - SAC (Strategic Air Command). 1961 blev han stabschef för det amerikanska flygvapnet. I denna position blev han inte särskilt lyckosam, eftersom han var en kompromisslös antikommunist och på så sätt ständigt kom i konflikt med försvarsminister Robert McNamara, flygvapenminister Eugene Zuckert, och försvarschefen general Maxwell Taylor. LeMay förespråkade ett mycket mer kraftfullt amerikanskt agerande i Kubakrisen och i Vietnamkriget än vad som blev fallet. 

Under Kubakrisen i oktober 1962 kom han i konflikt med president John F. Kennedy och Robert McNamara eftersom han hävdade att man skulle bomba ramperna för de kärnvapenbärande robotar som Sovjetunionen placerat på Kuba. Kennedy beslutade att en blockad skulle införas mot Kuba, något som LeMay motsatte sig och såg som vekt. Efter krisen föreslog LeMay att Kuba borde invaderas trots att Sovjetunionen dragit tillbaka sina robotramper.

Uttrycket "vi borde bomba Vietnam tillbaks till stenåldern" har tillskrivs honom. Han var öppen för att ta till kärnvapen i Vietnam. Hans passion för att förorda strategiska luftanfall framför taktiska anfall och markunderstödsoperationer gjorde att strategiska bombningar gynnades oproportionerligt under hans tid som flygvapenchef.

LeMay gick i pension som yrkesmiltär 1965. Han ställde han upp som vicepresidentkandidat till George Wallace 1968. LeMays uttalande under valkampanjen skadade troligen kandidaturen mer än den hjälpte den eftersom LeMay uttryckte åsikten att landet fruktade användande av kärnvapen, något som han själv uppenbarligen inte gjorde.

Referenser

Noter

Externa länkar 

Födda 1906
Avlidna 1990
USA:s flygvapenstabschefer
Amerikanska presidentkandidater
Personer i USA under andra världskriget
Män
Personer från Columbus, Ohio
WP:Projekt Japan
Alumner från Ohio State University
Mottagare av Hederslegionen
Mottagare av Södra korsets orden
Fördraget i Worms

Fördraget i Worms kan syfta på:

Wormskonkordatet – avslutade den långvariga investiturstriden och innebar en kompromiss mellan påven Calixtus II och kejsar Henrik V 1122
 Fördraget i Worms (1521) – ett försök att ena alla stånd som fanns samlade i Worms, under det Tysk-romerska riket och Martin Luther förklarades laglös
 Fördraget i Worms (1743) – det fördrag genom vilket delar av det österrikiska Lombardiet lades till Kungariket Sardinien från Hertigdömet Milano.
Hovsångare

Hovsångare eller hovsångerska är i Sverige en hederstitel instiftad av Gustav III som fortfarande delas ut av den svenske kungen till sångare, företrädesvis vid Kungliga Operan. I början fanns även titeln förste hovsångare, men som senare avskaffades. De först utnämnda hovsångarna var Lovisa Augusti, Elisabeth Olin och Carl Stenborg 1773. Detta även om titeln sporadiskt användes redan om Anne Chabanceau de La Barre 1653 och framåt, då alla sångare anställda vid hovet titulerades hovsångare. Hovsångarna före 1773 räknas dock inte in här. 

Hovsångare i Sverige motsvaras i Tyskland och Österrike av titeln kammarsångare. Tidigare förväntades en hovsångare ställa upp närhelst Konungen så önskade. Idag är det en hederstitel och varje nyutnämnd sångare blir inbjuden till en kungamiddag.

Utnämningar

1700-talet 
 1773 Lovisa Augusti, Elisabeth Olin, Carl Stenborg
 1781 Caroline Müller
 1787 Kristofer Kristian Karsten
 1788 Franziska Stading

1800-talet 
 1815 Jeanette Wässelius
 1831 Isak Albert Berg
 1834 Mathilda Berwald
 1837 Mathilda Gelhaar, Anna Sofia Sevelin, Henriette Widerberg
 1840 Jenny Lind
 1854 Louise Michaëli
 1886 Mathilda Grabow

1900-talet 
 1906 Arvid Ödmann
 1909 Signe Rappe-Welden, John Forsell
 1911 Sigrid Arnoldson-Fischof
 1923 Julia Claussen
 1925 Nanny Larsén-Todsen
 1928 Marianne Mörner
 1929 Åke Wallgren, David Stockman 
 1933 Martin Öhman
 1936 Karin Maria Branzell-Reinshagen, Gertrud Pålson-Wettergren
 1940 Brita Hertzberg-Beyron
 1941 Helga Görlin
 1942 Irma Björck, Einar Beyron
 1943 Hjördis Schymberg, Joel Berglund
 1944 Jussi Björling, Kerstin Thorborg 
 1946 Set Svanholm, Sigurd Björling
 1952 Leon Björker, Torsten Ralf
 1954 Birgit Nilsson
 1959 Elisabeth Söderström-Olow
 1963 Kerstin Meyer-Bexelius
 1965 Nicolai Gedda
 1966 Margareta Hallin, Erik Saedén
 1968 Barbro Ericson-Hederén
 1972 Alice Babs Sjöblom
 1973 Ingvar Wixell, Birgit Nordin-Arvidson, Carl-Axel Hallgren
 1976 Ragnar Ulfung, Edith Thallaug, Berit Lindholm
 1978 Arne Tyrén
 1983 Sylvia Lindenstrand, Bengt Rundgren
 1985 Håkan Hagegård, Laila Andersson-Palme
 1988 Britt Marie Aruhn, Elisabeth Erikson, Gösta Winbergh
 1990 MariAnne Häggander, Björn Asker
 1992 Jerker Arvidson, Anita Soldh
 1994 Siv Wennberg
 1995 Anne Sofie von Otter, Birgitta Svendén
 1999 Lena Nordin

2000-talet 
 2000 Katarina Dalayman, Ingrid Tobiasson
 2002 Helena Döse
 2003 Loa Falkman
 2004 Karl-Magnus Fredriksson, Peter Mattei
 2006 Nina Stemme, Hillevi Martinpelto
 2011 Anna Larsson, Malena Ernman, Miah Persson
 2013 Elin Rombo, Michael Weinius
 2018 Malin Byström, Katarina Karnéus, Daniel Johansson. 
 2021 Ann Hallenberg, John Lundgren

Se även
Hovdansare
Hovtrumpetare

Referenser

Kommentarer

Noter

Tryckta källor

Webbkällor
 Hovsångare, Nationalencyklopedin. Läst 18 september 2012.

Titlar
Kungliga hovstaterna
Musik i Sverige
Sångare
Opera i Sverige
Dani Strömbäck

Dani Strömbäck är en finlandssvensk kompositör och musiker. Han kommer från Närpes i Österbotten.

Filmmusik

Externa länkar 
Dani Strömbäck, egen webbplats.

Finländska musiker
Finlandssvenska kompositörer
Män
Levande personer
Personer från Närpes
Finlandssvenska musiker