kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Pipagroda

Pipagrodan (Pipa pipa) är en helt akvatisk groda från norra Sydamerika. Arten är gammal och härstammar från krittiden (för 145 – 65,5 miljoner år sedan).

Utseende 
Grodan är mycket platt och har ett triangulärt huvud med små, svarta ögon utan ögonlock, små, smala framben och -fötter utan simhud, och kraftiga, simhudsförsedda bakben. Honan kan bli mellan 10,5 och 17 cm lång, medan hanens längd är mellan 10,5 och 15,5 cm. Huden är vårtig och ljusbrun till olivgrön, med mörkare fläckar på ryggen. De smala fingrarna har stjärnformade känselorgan i spetsen. I samband med parningstiden får honan en ringformad ansvällning av kloaken.

Utbredning 
Pipagrodan finns i stora delar av Amazonflodens avrinningsområde, som Venezuela, Guyana, Surinam, Franska Guyana, Ecuador, Peru, Bolivia och Brasilien. Den finns också på spridda lokaler på Trinidad.

Vanor 
Grodan vistas så gott som helt i vatten, och rör sig klumpigt de få gånger den kommer upp på land. Den lever i tropiska regnskogar från havsytans nivå till 400 meters höjd, där den föredrar långsamma vatten som bäckar, selvatten, dammar och mindre vattensamlingar under skyddande växtlighet. Födan består av ett flertal organismer, främst ryggradslösa djur, som insekter, kräftdjur och fiskar. Ungdjuren äter smådjur som daphnier och tubifexmaskar. Arten saknar tunga, och fångar bytena med hjälp av sina långa, känsliga fingrar.

Fortplantning 

Pipagrodan har en starkt specialiserad form av yngelvård. Själva leken sker i vatten, där hanens omfamning av honan (amplexus) sker just framför hennes bakben medan paret simmar på rygg. Honan lägger mellan 3 och 10 ägg som hamnar på hanens mage. Paret vänder sig därefter på mage, hanen befruktar äggen och överför dem till honans rygg där de fastnar. Proceduren upprepas sedan tills honan har lagt omkring 100 ägg. Äggen sjunker sedan ner i honans rygghud tills de efter 1 till 2 dagar är helt täckta av hud. Honan bär sedan äggen, vart och ett i sin egen kammare, i omkring 100 dagar. De små, men fullbildade grodorna tar sig därefter fram ur sina kammare, ofta i samband med en hudömsning hos honan. Något egentligt grodyngelstadium finns alltså inte. Det förekommer att de nästan fullbildade grodorna tittar fram med delar av sina kroppar innan de slutgiltigt lämnar modern.

Status 
Pipagrodan är klassificerad som livskraftig ("LC") av IUCN, och populationen minskar inte. Lokalt kan den vara hotad av avverkning av de skogar i vars vattensamlingar den lever, jordbruk och urbanisering, men några generella hot finns inte.

Pipagrodan som sällskapsdjur 
Pipagrodan trivs ganska bra i akvarium, men på grund av dess storlek bör detta vara ganska stort.

Föda i fångenskap 
Levande mask (daggmask och dylikt), småfiskar andra smådjur men den äter även fryst oxhjärta som man kan köpa i de flesta akvarieaffärer.

Referenser 

Pipagrodor
Palpkäkar

Palpkäkarna (Chelicerata) är leddjur som har kroppen indelad i en framkropp, även kallad prosoma, och en bakkropp, även kallad opisthoma. På framkroppen återfinns 4 benpar, samt pedipalper och de palpkäkar (chelicerer) som givit understammen dess namn. Bakkroppen saknar extremiteter och kan bestå av som mest 12 segment. Som hos andra leddjur så återfinns munnen mellan det andra och tredje segmentet, men chelicerata saknar i motsats till andra understammar känselspröt. På framkroppen återfinns vanligen ögon.

Klasser:
 Merostomata (Sjölevande palpkäkar med gälar) - med familj dolksvansar
 Havsspindlar (Pycnogonida) (Sjölevande palpkäkar med snabel)
 Spindeldjur (Arachnida) (Jordlevande palpkäkar med fyra benpar) som omfattar bland annat spindlar, skorpioner och kvalster
Pikter

Pikterna (engelska: Picts; skotsk gaeliska: na Cruithnich) var ett folkslag av okänt ursprung som bodde i Skottland under framför allt senantiken och tidig medeltid. Deras språk, piktiskan, är oklassificerat men var möjligen nordkeltiskt. Det finns kopplingar till nordkeltiska ortnamn och piktiska resta stenar.

Utbredning och kultur
Pikterna bodde framför allt norr om floderna Forth och Clyde. De antas vara ättlingar till de kaledoniska stammar som omnämns av romerska historiker och syns på Klaudios Ptolemaios världskarta. Pikternas land, Piktland (medeltidslatin: Pictavia), förenades gradvis med det gaeliska kungadömet Dalriada och bildade tillsammans med detta kungariket Alba. Alba expanderade och lade senare under sig även andra mindre kungadömen i området. På 1000-talet hade den piktiska särarten sugits in i den nya skotska etniciteten.

Det piktiska samhället var typiskt för många järnålderskulturen i norra Europa, med dess breda förbindelser och parallella utvecklingar med intilliggande folkgrupper. Arkeologiska fynd har avslöjat vissa inslag i pikternas kultur. Knappt något har överlevt av piktisk skriven kultur, men pikternas historia är via ett antal externa källor känd sedan sent 500-tal.

Historia
Pikterna gjorde ständiga räder in i det av Romarriket ockuperade England (Britannia). På 600-talet enades pikterna i ett kungarike, baserat i centrala och nordöstra Skottland.

Senare under århundradet avvärjde pikterna ett invasionsförsök från de expansiva anglerna. Vid 685 års slag vid Dun Nechtain besegrades anglerna i grunden, och anglerna kom efter detta aldrig att ha någon större makt i det som idag är Skottland.

Pikterna hamnade i konflikt med det keltiska kungariket Dalriada, som inte kunde övervinna pikterna militärt. Dalriada hade etablerats av kelter som invandrat från norra Irland. Ett flertal kungliga giftermål ingicks mellan det keltiska Dalriada och pikterna. År 843 blev den keltiske kungen Kenneth I även kung över pikterna, vilket skulle leda till bildandet av det skotska kungariket (Alba).

Med tiden ersattes den piktiska kulturen och språket av skotsk-keltisk kultur och skotsk gaeliska.

Under vikingatiden benämndes stora delar av nuvarande Skottland för Piktland. Det kan jämföras med andra liknande benämningar i vikingavärlden: Särkland, Blåland, Markland, Vinland, Bjarmaland och Helluland.

Identitet
Pikterna talade möjligen ett nordkeltiskt språk, men deras språk har inte bevarats i någon säker inskrift så forskningen har inte gett några säkra resultat. Ortnamn och personnamn ger dock ett visst material att arbeta med.

Genetisk forskning har på senare tid visat att 10 procent av dagens skotska (manliga) befolkning har direkt härstamning från pikterna.

Namnet
Benämningen pikter kommer från latinets picti (de bemålade). Det härrör antagligen från pikternas sed att kroppsbemåla eller tatuera sig. Namnet finns belagt i romersk skrift tidigast år 297 e.Kr.

Se även 
Óengus I
Dalriada
Piktiska

Referenser

Skottlands historia
Etniska grupper i Europa
Plankalkül

Plankalkül är ett programspråk skapat av Konrad Zuse under åren 1942-1945/46. Det kom att dröja till år 1972 innan språket publicerades av GMD (Gesellschaft für Mathematik und Datenverarbeitung).

Programspråk
Panda (olika betydelser)

Panda kan syfta på:

Biologi
 Jättepanda – enda arten i släktet Ailuropoda som vilt enbart förekommer i Kina
 Röd panda – rovdjur som förekommer i bambuskogar i södra Himalaya, se Kattbjörn
 Panda (släkte) – växtsläkte inom ordningen Malpighiales
 Corydoras panda – fisk inom familjen pansarmalar.
 Appias panda – fjäril inom familjen vitfjärilar.

Filmer
 Kung Fu Panda – animerad film från 2008.
 Kung Fu Panda 2 – uppföljare till Kung Fu Panda, från 2011.

Musik
 Panda Bear – experimentell musiker och titel på hans första album släppt 1998. 
 Panda (låt av Jefferson Airplane) – låt av Jefferson Airplane från albumet Jefferson Airplane (1989)
 Panda (låt av The Rasmus) – en låt av The Rasmus från albumet Playboys (1997)
 Panda (låt av Dungen) – en låt av Dungen från albumet Ta det lugnt (2004)

Företag, produkter, medicin  
 Fiat Panda – bilmodell av Fiat
 Geely Panda - bilmodell av Geely
 Panda Security – tidigare Panda Software, spanskt datasäkerhetsföretag grundat 1990
 Panda (företag) – ett tidigare finskt konfektyrföretag
 PANDAS – engelsk akronym för en hypotes inom medicin

Kultur 
 Pandasminkning – slanguttryck för sminkning med mörka ringar runt ögonen, vanligt inom subkulturer som emo och goth
 Panda – romersk gudinna, se Empanda (romersk gudinna)

Geografi

Indonesien 

 Desa Panda, administrativ by, Nusa Tenggara Barat,

Komorerna 

 Panda (ort), Grande Comore,

Kongo-Kinshasa 

 Panda, Likasi – en stadsdel i Kongo-Kinshasa,

Se även
 Empanda

Robotskapade Indonesienförgreningar
Robotskapade Komorernaförgreningar
Pär Rådström

Pär Kristian Rådström, född 29 augusti 1925 i Stockholm, död 29 augusti 1963 i Högalid, Stockholm, var en svensk författare, journalist och radioman.

Biografi 
Pär Rådström var son till författaren och redaktören Karl Johan Rådström. Han blev journalist när han var 17 år och var med när Expressen startade 1944, där han skrev om jazz. Han blev som 19-åring manager för Estrads Sveriges Elitorkester med bland andra Charlie Norman, Simon Brehm, Alice Babs. Han skrev kåserier i kvällspress och radio och  producerade underhållningsprogram i radio och TV. Han skrev även politisk teater med Lars Forssell, till exempel kabarén Två åsnor. Rådström gjorde många resor, ofta tillsammans med författarvännen Stig Claesson. Han avled på sin födelsedag, 38 år gammal, och är begravd på Danderyds kyrkogård.

Familj 
Pär Rådström, som var bror till matematikern Hans Rådström, var 1948–1951 gift med banktjänstemannen Brita Ljudmila Nilse, 1951–1960 med Anne Marie Rådström samt 1960 och fram till sin död med socionomen Gunnel Kårsell (1931–2020). I andra äktenskapet föddes författaren Niklas Rådström.

Bibliografi 

 - Illustrationer av Stig Claesson.

Samlade upplagor och urval

Filmmanus

Se även 
 Om vänskap funnes av Stig Claesson

Referenser

Vidare läsning

Externa länkar 

 
 Pär Rådström i Svensk mediedatabas

Födda 1925
Avlidna 1963
Svenska författare under 1900-talet
Svenskspråkiga författare
Sommarvärdar 1961
Sommarvärdar 1962
Män
Författare från Stockholm
Gravsatta på Danderyds kyrkogård
Journalister från Stockholm
Pompe (hundar)

Pompe var tre olika hundar, alla ägda av Karl XII. Kungens val av namn på hundarna är humoristiskt, då namnet Pompe för tankarna till den romerske fältherren Pompejus och talesättet "pompa och ståt".

Den första hunden med namnet Pompe dog 1699 och ligger begravd i Karlbergs slottspark, Solna kommun.

När Karl XII drog i fält år 1700 medförde han sina fyra hundar Caesar, Snushane, Turk och, favoriten, Pompe. Pompe överlevde sina kamrater men dog 1703 i arméns fältläger vid Thorn (Toruń i nuvarande Polen). I ett brev, daterat Thorn 3 november 1703, till sin äldsta syster, Hedvig Sofia (1681–1708) meddelar konungen sin personliga förlust: 

Jag måste ock berätta henne, att min äldste rescamrat hafve jagh härom dagen måst mista, som är Pompe, Favorits gamble contrapart, som afton lade sig frisk och måron lågh dödh i min Sängh. 

Karl XII:s tredje hund med namnet Pompe dog i Ungern under ritten från Bender.

Pompedikter
Konungens generalauditör Israel Holmström (1661–1708) deltog liksom Pompe i fälttågen och dog i Litauen. Han tillägnade Pompes minne följande epigram: 

Pompe Kongens trogne dräng 
Sof hwar natt i Herrens säng, 
Sehn af år och resor trötter 
Leed han af wjd Kongens fötter. 
Mången stålt och fager mö 
Önskade som Pompe lefwa 
Tusend hieltar eftersträfwa 
At få så som Pompe dö. 

Dikten föranledde emellertid en ilsken reaktion hos en annan anonym poet som inte accepterade att Holmström så "respektlöst" blandade högt (kungen) och lågt (hunden). Fyra rader från dikten belyser hur "kränkande" detta upplevdes:

Hund är hund lät hieltar blifwa
lemna Möö när du will skrifwa
Hundedicht och Personal
blanda gull bland bly det kränker

Holmströms dikt föranledde även ytterligare en replik som poeten ville skulle bli den nya politiskt korrekta Pompedikten:

Pompe född och död en hund,
trogen som en hund kan wara
art af art ty feck han fara
Land omkring när han war sund,
Hundelycka had han nog
wäl han lefde feet och frodig
skiönt han war en lång tid modig
sägz dock gamle Pompe dog.

Ingen av de två replikerna gjorde någon lycka, och Holmströms dikt blev den som gick in i litteraturhistorien.

Se även
 Pompekunskap

Referenser

Berömda hundar
Karl XII
Prokopios

Prokopios (grekiska: Προκόπιος ὁ Καισαρεύς, Prokópios ho Kaisareús, latin: Procopius Caesariensis), född cirka 500, död cirka 562, var en historiker i det östromerska riket.

Biografi 
Prokopios var jurist, blev fältherren Belisarius sekreterare och rådgivare 527 och följde honom i fälttågen mot perserna, vandalerna i Africa 533 och östgoterna i Italien 535. Om hans senare liv vet man mycket litet. Osäkert är om det var denne Prokopios som var prefekt i Konstantinopel 562. Då man finner att han var senator, och hade titeln illustris, är det inte omöjligt att han beklätt en stadsprefekts höga ämbete.

Hans skrifter är i både historiskt, geografiskt och etnologiskt hänseende av största vikt. De utgörs av hans 8 "böcker om krigen", som han själv kallar dem, av vilka sju beskriver ovannämnda krig och den åttonde lämnar en kort framställning av därpå följande händelser till 554, med beskrivning av Nikaupproret 532, pesten i Konstantinopel 542, och så vidare.

Prokopios Anekdota, även benämnd Hemlig historia (grekiska: Ἀπόκρυφη Ἱστορία), utgiven efter hans död, utgör en komplettering av böckerna om krigen. Då Prokopios inte vågade angripa Justinianus I och Teodora, vilka han bittert hatade, och lika litet Belisarius och dennes gemål Antonina med flera, utgavs dessa memoarer inte så länge han levde. Man har, förmodligen utan skäl, velat frånkänna Prokopios författarskapet till dem.

För Sveriges historia är Prokopios av vikt. Han berättar om en gotisk invandring, som ej långt förut ägt rum till Sverige, och om heruliska stammars överflyttning till Danmark och till "Thule", det vill säga Skandinaviska halvön. Om Thule lämnar han, troligen genom information från de italiska östgoterna, åtskilliga berättelser; till exempel om småkonungadömena, om vintermörkret, gudarna, julfesten, människooffer och andra offer.

Böcker översatta till svenska

Källor

Externa länkar 

Grekiska historiker under antiken
Bysantinska historiker
Män
Avlidna 562
Födda 500
Personer i Bysantinska riket under 500-talet
Per Stigman

Per Stigman (egentligen Per Olsson i Urshult) är huvudperson i en rad historiska äventyrsberättelser, skrivna av Nils Holmberg under pseudonymen A.M. Marksman.

Per Stigmans äventyr utspelar sig i det medeltida Sverige och tar avstamp i tiden efter slaget vid Gataskogen 1365, men skrevs under andra världskrigets krigsår. Per Stigman och hans män, som liksom Robin Hood är fredlösa, gör upp räkningen med tyska fogdar och svenska stormän i Albrekt av Mecklenburgs Sverige. Såsom varande tysk var Albrecht en lämpligt måltavla när kommunisten och redaktören för den antinazistiska Arbetartidningen Nils Holmberg ville gissla nazisterna. Att se verken i andra världskrigets perspektiv är inte nödvändigt. Böckerna går bra att läsa ändå eftersom de har ett spännande innehåll i historisk svensk miljö. 

Rekord-Magasinet hette tidningen där äventyrsberättelserna först var införda. Enligt Boéthius "föddes Per Stigman i själva verket redan 1942 då Holmberg blev ombedd att skriva en följetong för ungdom i det nystartade Rekord-Magasinet. Hjälten dök upp i tidningens första nummer utgivet i december 1942, och var ett slags barnversion av Rid i natt.

Historierna gavs 1970 ut av förlaget Svenska Barn, i en serie om fyra delar. Mellan 1976 och 1982 gav Oktoberförlaget (och senare Askelin & Hägglund) ut Per Stigmans äventyr på nytt, i nio delar, med Thord Lindbloms originalillustrationer från Rekord-Magasinet. Böckerna gavs då även samtidigt ut på norska Oktoberförlaget, och på Island. Dansk TV gjorde en serie baserad på historierna, och berättelserna trycktes även i tidningar som Västerbottens-Kuriren, Sydsvenska Dagbladet-Snällposten, Folket i Bild/Kulturfront, Kamratposten och Göteborgstidningen.

Källor 

1300-talet i fiktion
Fiktiva figurer från Sverige
Robin Hood
Svenska litterära figurer
Pekka Langer

Ture Per-Olof ”Pekka” Langer, född 12 oktober 1919 i Göteborg, död 6 maj 1996 i Stockholm, var en svensk journalist och programledare i radio och TV.

Biografi
Pekka Langers mor dog när han var i fyraårsåldern och han togs då om hand av sin farbror och dennes fru i Norrköping där han växte upp. Pekka Langer studerade senare på högre allmänna läroverket i Norrköping, där han också var sekreterare i den litterära elevföreningen Fosterländska förbundet. Efter värnplikten började han arbeta som journalist på tidningen Folkbladet, där han stannade i tre år.

Pekka Langer var en folkkär programledare i radio och TV. Han gav ut kåserisamlingar, bland andra Natttuppen (1954), som liksom radioprogrammet med samma namn stavades med tre t. Han var huvudpersonen i SVT:s julkalender Farbror Pekkas handelsbod 1965, och var även programledare för Svensktoppen och Sommartoppen. Med hustrun Bibi Langer gjorde han dessutom radioserier under åren 1972–1975, bland andra Gomorron.

Pekka Langer ledde också tillsammans med författaren Lars Widding de populära frågeprogrammen När Då Då och Bit för bit i radio, samt senare i TV Vem vet var? och Notknäckarna tillsammans med Carl-Uno Sjöblom.

Familj
Han var gift två gånger, första gången 1947 med Gunnel Hermansson, dotter till riksdagsman Albert Hermansson och senare omgift Noble. I andra äktenskapet var Pekka Langer gift från 1948 med Bibi Langer, dotter till Sven Lidman, och hade med henne barnen Johan Langer, Jannike Langer-Dillon och Joakim Langer.<ref>Langer, P-O Pekka, skriftställare, Vällingby i Vem är vem? , Stor-Stockholm 1962,  sid 748</ref> Den sistnämnde har gett uttryck för svårigheterna att växa upp med faderns missbruksproblem.

Pekka Langer är gravsatt i minneslunden på Solna kyrkogård.

Bibliografi

 - Medförfattare: Kjell Arnljot Wig.

 - Medförfattare: Bibbi Langer.

 - Medförfattare: Joakim Langer.
Filmografi (urval)

Teater
Roller

Källor

Langer, T P-O (Pekka) i Vem är det 1993'', sid 628

Vidare läsning

Externa länkar 
 
 Pekka Langer i Svensk mediedatabas
 Bilder i Digitalt museum

Svenska radioprogramledare
Programledare i Sveriges Television
Svenska journalister under 1900-talet
Sommarvärdar 1961
Sommarvärdar 1962
Sommarvärdar 1963
Sommarvärdar 1966
Sommarvärdar 1969
Sommarvärdar 1971
Sommarvärdar 1972
Sommarvärdar 1973
Sommarvärdar 1974
Sommarvärdar 1981
Svensktoppens programledare
Melodifestivalens programledare
Skådespelare från Göteborg
Journalister från Göteborg
Gravsatta på Solna kyrkogård
Födda 1919
Avlidna 1996
Män
Q-källan

Q-källan, även Logiakällan eller Q-dokumentet, är ett begrepp inom bibelforskningen för ett möjligt tidigt, förlorat evangelium som kan ha fungerat som källa för författarna av Matteusevangeliet och Lukasevangeliet. Källan kallas allmänt Q efter tyskans Quelle, ’källa’.

Forskning på evangelierna har visat att en stor del av innehållet i Matteus och Lukas evangelier är gemensamt för dem båda men inte återfinns någon annanstans i Nya testamentet. Denna iakttagelse har lett till slutsatsen att Matteus och Lukas, utöver att ha använt Markusevangeliet, också har använt en annan gemensam skriftlig källa när de har satt samman sina evangelier. Enligt denna teori har denna andra källa givits beteckningen  Q. Den antas vara en nu förlorad text som framför allt bestod av Jesusord utan någon större ramberättelse. Teorin, som kallas tvåkällshypotesen, är den ledande teorin om de synoptiska evangeliernas uppkomst och inbördes källmässiga relation.

Vissa forskare har framkastat teorin att Thomasevangeliet är en sen version av Q.

Se även

 Bibeln
 Evangelium
 Nya Testamentet
 Tvåkällshypotesen
 Arameiskt företräde

Referenser

Externa länkar 
Thomasevangeliet (svenska)
Early Christian Writings – Lost Sayings Gospel Q
Early Christian Writings om Q-källans existens

Kristen teologi
Quisling

Quisling (; av norska: Quisling ) är sedan andra världskriget en vanlig internationell benämning på en landsförrädare. Det används speciellt om någon som samarbetar med ockupationsmakten, det vill säga som kollaboratör. Ordet stammar från Vidkun Quisling, som 1940 övertog regeringsmakten i Norge under tyskt beskydd.

Historik

Förhistoria
Ordet quisling är myntat efter den norske politikern Vidkun Quisling (1887–1945). Redan 1933 användes ordet "quislingar" ("quislinger"?) som en benämning på anhängarna till Quisling-ledda Nasjonal Samlings anhängare, bildat i maj samma år.

Ny betydelse 1940
Vidkun Quisling övertog 1940 regeringsmakten i Norge, med hjälp av stöd från den tyska ockupationsmakten under andra världskriget. Den lagliga regeringen hade då flytt till Storbritannien, varifrån man fortsatte hävda sin myndighet. Quisling hade redan december 1939 uppmanat till ett tyskt angrepp på Norge, så att en politik som passade honom kunde införas även i hans hemland.

Quislings efternamn blev därefter ett allmänt begrepp för kollaboratör och landsförrädare medan Quisling själv verkade. Uttrycket användes första gången i den här betydelsen i en ledare i The Times redan den 15 april 1940 – endast en vecka efter Tysklands invasion av Norge – med titeln "Quislings everywhere"; texten var skriven av dess svenske korrespondent Sven Åhman.

Winston Churchill använde frasen "filthy Quislings" i ett tal som han den 27 december 1941 höll inför USA:s kongress. 

Den 29 januari 1944 publicerade Göteborgs Handels- och Sjöfartstidning en skämtteckning av Ragnvald Blix med titeln "Vidkun Quisling på besök i Berlin". I teckningen är Vidkun Quisling på väg till en audiens hos Adolf Hitler. Utanför rikskansliet gör han en nazisthälsning, och följande ordväxling äger rum:
 Quisling: ”Jag är Quisling.”
 Adjutanten: ”Och namnet?”

När väl ordet quisling myntats, kom det snart (bland annat i amerikansk press) att appliceras även på personer i motsvarande roll i andra ockuperade länder. I Frankrike var Philippe Pétain och Pierre Laval två exempel.

Se även 
 Femtekolonnare

Kommentarer

Referenser

Externa länkar

Politiska termer
Norge under andra världskriget
Pejorativa termer