kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Armagedda

Armagedda var ett svenskt black metalband, bildat 1999 av gitarristen och sångaren S. "Graav" Sandström och basisten A. "Gogol" Petterson. Bandet har bland annat släppt tre fullängdsalbum, två EP och två samlingsalbum. Bandet troddes länge ha upplösts 2004 men släppte 2020 ett nytt album.

Historia 

Armagedda bildades 1999 som Volkermord och släppte året därpå den självbetitlade första demon i 200 exemplar. År 2000 gav Deathcult Productions/Carnal Records ut en split-CD med sex låtar av Armagedda och tre låtar av Svarthymn. Armagedda bidrar med fem egna låtar samt en cover på Bathorys Satan My Master.

Inför utgivningen av det första fullängdsalbumet The Final War Approaching 2001, bytte bandet namn till Armagedda. Albumet släpptes av Breath of Night/Merciless Records på CD samt i 500 handnumrerade kopior på vinyl-LP av Sombre Records. Debutalbumet återutgavs 2008 på CD av Agonia Records med nytt omslag och ny layout av Eric Massicotte och remastrad av Tore Stjerna i Necromorbus Studio.

Året därpå, 2002, släpptes tvåspårs-EP:n Strength Through Torture av Painiac Records, med de två spåren "A World Full of Lies" och "Dödens vind" i en begränsad utgåva om 300 handnumrerade 7"-vinylskivor. 

Det andra fullängdsalbumet, Only True Believers, gavs ut 2003 av Agonia Records. Albumet spelades in i Necromorbus Studio i mars 2003 och producerades av Armagedda tillsammans med Tore Stjerna. Förutom som CD släpptes albumet som bildvinyl samt i en begränsad vinyl-utgåva om 666 handnumrerade kopior av From Beyond Prodsuctions. 

I oktober 2003 gick bandet åter in i Necromorbus Studio och spelade in det tredje albumet, Ond Spiritism: Djæfvulens Skalder, vilket gavs ut 2004. Skivan gavs ut av Agonia Records i en begränsad upplaga om 500 vinylskivor. Samma år upplöstes bandet. De båda fasta medlemmarna, S. Sandström och A. Petterson, återfinns nu i folk metal-bandet Lönndom.

Medlemmar 
Senaste medlemmar 
 Graav (Stefan Sandström) – sång, gitarr
 A. Petterson (Andreas Petterson aka Gogol) – gitarr, basgitarr

Tidigare medlemmar 
 Mord (Patrik Högberg) – basgitarr
 Phycon (Roger Markström) – trummor
 Winterheart (F. Völker) – trummor

Bidragande musiker (studio/live)
 Erik Danielsson – trummor
 Necromorbus – trummor
 Asmodaios – basgitarr (2002; död 2008)

Diskografi
Demo 
 Volkermord

Studioalbum
 The Final War Approaching – 2001
 Only True Believers – 2003
 Ond Spiritism: Djæfvulens Skalder Anno Serpenti MMIV – 2004

EP
 Strength Through Torture – 2002	
 In Blackest Ruin – 2004
 I Am – 2010

Singlar
 "Domedagens triumf" (2019)
 "Ændalykt" (2019)

Samlingsalbum 
 Echoes In Eternity – 2007	
 Volkermord / The Appearance – 2010

Annat
 In Blackest Ruin  – 2001

Källor

Referenser

Externa länkar
 Metal-archives: Armagedda
 

Svenska black metal-grupper
Musikgrupper bildade 1999
Musikgrupper upplösta 2004
Upplösta svenska metalgrupper
Saul Kripke

Saul Aaron Kripke, född 13 november 1940 i Bay Shore, Suffolk County, New York, död 15 september 2022 i Princeton, New Jersey, var en amerikansk filosof och logiker, med inriktning på semantik, sanningsteori och modallogik. Kripke var professor emeritus vid Princeton University.

Utbildning 
Kripke studerade vid flera universitet innan han avlade examen vid Harvard University 1962. Han har hållit John Locke-föreläsningen i Oxford och varit A. D. White Professor-at-Large vid Cornell University. Han tilldelades en personlig professur, McCosh Professor of Philosophy, vid Princeton University 1977, där han stannade till läsåret 1997–1998, då han blev professor emeritus. Kripke var ledamot i American Academy of Arts and Sciences och British Academy och fick ett flertal hedersdoktorat. År 1988 erhöll han Behrman Award for distinguished achievement in the humanities, och har därtill förlänats Schockpriset. 

Det var huvudsakligen för två böcker som Kripke blev berömd: Naming and Necessity (1972) och Wittgenstein on Rules and Private Language (1982). Noam Chomsky och Kripke var i en intellektuell dispyt, som började när Kripkes bok om Ludwig Wittgenstein kommenteras av Chomsky i Knowledge of Language.

Referenser

Källor

 

Amerikanska filosofer under 1900-talet
Amerikanska professorer
Personer verksamma vid Princeton University
Ledamöter av British Academy
Födda 1940
Män
Hedersdoktorer
Personer från Omaha
Alumner från Harvard University
Forskare från Nebraska
Amerikanska lingvister
Logiker
Avlidna 2022
Schockprisen

Schockprisen är pris instiftade av den svenske filosofen Rolf Schock (1933–1986) i hans testamente. Prisen delas ut vartannat eller vart tredje år, första gången 1993. Prissumman var år 2014 på 600 000 kr. 

Prisen finns i fyra kategorier och delas ut av tre svenska akademier:
 Logik och filosofi, av Kungliga Vetenskapsakademien
 Matematik, av Kungliga Vetenskapsakademien
 Visuell konst, av Konstakademien
 Musik, av Kungliga Musikaliska Akademien

Pristagare i logik och filosofi

Pristagare i matematik

Pristagare i visuell konst

Pristagare i musik

Se även 
 Lista över priser, medaljer och utmärkelser

Externa länkar 
 Kungliga vetenskapsakademien

Konstpriser och -stipendier i Sverige
Svenska musikpriser
Vetenskapspriser i Sverige
Priser och utmärkelser instiftade 1993
Schockprisen
Kungliga Musikaliska Akademien
Rimkrönika

Rimkrönika betecknar en historisk berättelse skriven på knittelvers (jfr Prosaiska krönikan). Förebilderna är direkt tyska, indirekt franska chanson de geste, och genren förekommer under medeltiden både i Danmark och Sverige. 

Den svenska rimkrönikesviten inleds med Erikskrönikan, som är skriven på 1320-talet och skildrar tiden ca 1230-1319. På 1430-talet skrevs först Engelbrektskrönikan och kort därefter Karlskrönikan (avslutad ca 1452), i vilken Engelbrektskrönikan samtidigt inarbetades. Karlskrönikan täcker åren 1389-1452 och den kopplades samman med Erikskrönikan genom den s.k. Förbindelsedikten vilken sannolikt skrevs samtidigt med en ny inledning till Erikskrönikan på 1450-talet. En fortsättning på Karlskrönikan blev Sturekrönikan som skildrade resten av 1400-talet fram till 1496. Dessa krönikor sammanfattades förr under begreppet Stora rimkrönikan.

Den på 1450-talet påbörjade Lilla rimkrönikan skildrade Sveriges historia från tidernas gryning fram till krönikans egen tid. Lilla krönikan reviderades ett flertal gånger och den slutliga versionen täckte tiden fram till 1520.

Ytterligare ett antal mindre rimkrönikor från svensk medeltid är kända, t.ex. biskopskrönikorna för Skara (från 1400-talets slut) och Linköping (från 1520-talet).

Litterära genrer
Svensk litteratur
Paul M

Paul M är en svensk-brittisk soul-, pop- och r&b-sångare, verksam i Stockholm.

Förutom egen skivutgivning har han en mångårig erfarenhet som sångpedagog, musikproducent, låtskrivare, och skivbolagsverksamhet.

Hans diskografi består av albumen; The 1st Chapter och Up 'N High samt singlarna; Little Johnny, Day In Day Out (som för övrigt kom på plats nr. 14 och blev en utmanare till top 10 på Svensktoppen den 28 september 2003), Baby Let It Burn, Who Do You Believe, Princess Of My Heart, Only You, Why Does It, Please Forgive Me, Tell Me och Soulmate.

Hösten 2005, i samband med utgivningen av en ny singel "How Many Times", inledde han ett välgörenhetsprojekt i samarbete med Noaks Ark - Röda Korset. Syftet med Projektet också vid namn "How Many Times" var att göra en insats i kampen mot hiv/aids bland barn i Kapstaden Sydafrika. Genom att skänka hälften av överskottet från den nya singeln samt genom kampanjer i TV4 Nyhetsmorgon och under hans show "Saturday Live @ Clarion på Clarion Hotel i Stockholm lyckades Paul M samla in över 10.000 Kr som gick oavkortat till den sydafrikanska organisationen, The Kidzpositive Family Fund.

Deltog i melodifestivalen 2005 tillsammans med gruppen B-Boys International med låten "One Step Closer". 

Har släppt singeln Baybe från kommande tredje albumet som än så länge inte har en titel. Han upptäcktes av låtskrivaren Anders Bagge.

Webbsida 
https://web.archive.org/web/20101026035314/http://www.paulm.se/
https://web.archive.org/web/20110128062327/http://www.paulm.se/website/songcoach.htm

Externa länkar 
Paul M på Discogs

Svenska sångare
Paul
Män
Martin Vučić

Martin Vučić (makedonska: Мартин Вучић), född 7 augusti 1982 i Skopje, är en makedonsk sångare och musiker.

Eurovision Song Contest 
Av över 1000-tals sökande blev han en av de fem i som fick tävla i Makedoniens nationella uttagning till Eurovision Song Contest 2005. I november 2004 blev han först en av två valda finalister som 2005 fick tävla med fyra låtar var, och slutligen stod han som vinnare vinnare med låten Make My Day, vilken var skriven av hans far.

Han gjorde succé i Eurovision Song Contest 2005 genom att ta sig vidare bland de 10 bästa till finalen, trots att han inte ens var tippad att ta sig vidare. Dock i finalen så slutade han på en 17:e plats.

Artister som representerat Makedonien i Eurovision Song Contest
Män
Födda 1982
Levande personer
Personer från Skopje
Deltagare i Eurovision Song Contest 2005
Popsångare från Nordmakedonien
Musiker från Nordmakedonien
Büssing

Büssing var tysk lastbils- och busstillverkare i Braunschweig, uppköpt av M.A.N. 1971. 

Büssing var en av Tysklands största busstillverkare och köptes därför upp av lastbilstillverkaren M.A.N. Det märke föreställande ett lejon som pryder nuvarande MAN:s lastbilar och bussar kommer från Büssing som i sin tur tagit det från statyn Braunschweiger Löwe i hemstaden Braunschweig. 

Under 1960-talet, inför högertrafikomläggningen, köpte SL i Stockholm in en stor serie bussar från Büssing. Under 1960- och 1970-talen var bussar från Büssing de allra vanligast förekommande på SL. Dessa bussar präglade Stockholms gator och Büssing blev den typiska Stockholmsbussen. Under slutet av 1970-talet började de allra första exemplaren att ersättas av nyare bussar och busstypen försvann helt från Stockholms gator under 1980-talet. Ett litet antal bussar från Büssing finns idag bevarade som museifordon.

Externa länkar  
 
 Büssing Braunschweig

Ej längre existerande tyska fordonstillverkare
MAN SE
Företag upplösta 1971

fr:Büssing
Maracanã (arena)

Maracanã är en fotbollsarena i stadsdelen Maracanã i Rio de Janeiro i Brasilien. Den var 1950–1992 världens största fotbollsstadion. Arenan heter officiellt Estádio Jornalista Mário Filho, men Maracanã (efter stadsdelen där stadion ligger) är namnet i folkmun. På området finns också en stor sporthall, en simstadion samt en mindre fotbollsarena.

Maracanã är hemmaplan för klubbarna Flamengo och Fluminense och är beläget cirka 3 kilometer väster om Rios mest centrala del.

Historia 
Bygget av arenan påbörjades den 2 augusti 1948. Invigningen skedde den 16 juni 1950 med all star-matchen Rio de Janeiro–São Paulo (1–3). Maracanã byggdes inför fotbolls-VM 1950 och hade från början plats för cirka 180 000 åskådare. Den sista matchen i VM:s slutspelsserie (i praktiken, om än inte till namnet, en VM-final) mellan Brasilien och Uruguay (1–2) lockade uppskattningsvis 210 000 åskådare den 16 juli 1950. Officiell publiksiffra var 173 850.

1965, först 17 år efter det första spadtaget, blev Maracanã helt färdigbyggd. Sedan 1966 är arenans officiella namn Estádio Jornalista Mário Filho, döpt efter sportjournalisten Mário Rodrigues Filho (1908–1966), som var en av de främsta pådrivarna för bygget av stadion.

Vid musikfestivalen Rock in Rio 2, 26 januari 1991, uppträdde den norska gruppen A-ha här inför 198 000.

1992 rasade en läktarsektion och tre åskådare dödades. Därefter renoverades arenan och publikkapaciteten minskades av säkerhetsskäl till 103 045, varav 73 196 sittande.

Inför Panamerikanska spelen 2007 i Rio de Janeiro genomgick arenan en omfattande renovering, och alla återstående ståplatser ersattes av sittplatser. Publikkapaciteten minskade efter detta till 88 992.

Arenan har utsetts till finalarena för fotbolls-VM 2014. Den har inför detta genomgått ytterligare ombyggnader under 2013, där den bland annat fick ett nytt tak tillverkat av Polytetrafluoreten, som täcker 95 procent av åskådarplatserna. Den nya kapaciteten fastställdes till 78 838 sittplatser.

Olympiska sommarspelen 2016 hade sin öppningsceremoni och vissa fotbollsmatcher i arenan.

Referenser 

Sportanläggningar i Rio de Janeiro
Sportanläggningar invigda 1950
Olympiastadion
Reinhard Libuda

Reinhard "Stan" Libuda, född 10 oktober 1943, död 25 augusti 1996, var en tysk fotbollsspelare (mittfältare) som mellan 1963 och 1971 spelade 26 matcher för det västtyska landslaget och var med och tog VM-brons 1970. Libuda gjorde det avgörande målet mot Skottland i kvalet till VM-turneringen. I Cupvinnarcup finalen 1966 gjorde han det avgörande målet på övertid mot Liverpool då Borussia Dortmund vann med 2-1. Annars tillbringade Libuda största delen av sin klubblagskarriär i Schalke 04 där han spelade 215 ligamatcher.

1971 uppdagades Bundesligaskandalen, där bland annat spelare tog emot mutor för att göra läggmatcher. Libuda var en av spelarna och stängdes först av på livstid av förbundet men benådades senare efter två år (då Libuda spelat i franska Strasbourg).

Libuda avled 1996 till följd av komplikationer efter en stroke.

Meriter 
26 A-landskamper för Västtyskland
VM i fotboll: 1970 (brons)

Referenser

Externa länkar 
Spelarbiografi om Reinhard Libuda (svenska)
Reinhard 'Stan' Libuda, el Garrincha alemán (español)

Tyska fotbollsspelare
Män
Födda 1943
Avlidna 1996
Spelare i FC Schalke 04
Spelare i Borussia Dortmund
Spelare i RC Strasbourg
Spelare i Fußball-Bundesliga
Spelare i Ligue 1
Spelare i VM i fotboll 1970
Tobias Sjö

Tobias Sjö, född 2 januari 1972, är en moderat politiker. Ordförande i Fria Moderata Studentförbundet 2000-2002. Han var ordförande för Studentföreningen Ateneum år 1998 och vice ordförande för Juridiska föreningen i Lund verksamhetsåret 1996/97.
Han kandiderade till Sveriges riksdag i valet 2002 och valet 2006 och valdes till ersättare för Kronobergs län. Sjö arbetar som landstingsrådssekreterare vid Stockholms läns landsting.

Källor

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Svenska moderater
Män
Födda 1972
Levande personer
Brandbomb

En brandbomb är ett allmänt namn på ammunition vars syfte är att orsaka en kraftig brand.

Det finns flera olika typer av brandbomber. Behållare med bränsle som antänds, till exempel molotovcocktailar, är de enklaste. Andra ämnen som används är  termit, fosfor och napalm.  

Brandbomber som använts i krig har kritiserats för att vara alltför omänskliga, t.ex. blev effekterna av napalm kända genom fotot på Kim Phúc och andra napalmskadade barn i byn Trang Bang 1972 under Vietnamkriget. Brandbomber mot civila mål är förbjudet enligt FN:s Convention on Certain Conventional Weapons från 1980.

Se även
 Brandgranat
 Flygbomb
Termobarisk bomb

Källor

Bomber
Eld
Daniel Fallström

Carl Daniel Fallström, född den 26 oktober 1858 i Gävle, död den 19 januari 1937 i Stockholm, var en svensk författare, skådespelare, journalist och teaterkritiker.

Biografi
Fallström utbildade sig först till skådespelare, men drogs snart mer mot det litterära. Han arbetade som journalist för Figaro 1878–1881 och därefter för Aftonbladet 1881–83, även som Pariskorrespondent. Han arbetade senare som journalist för en rad andra tidningar och tidskrifter, samt var teateranmälare i Nya Dagligt Allehanda 1906–09 och från 1909 i Stockholmstidningen. Under sin tid som utrikeskorrespondent i Paris även skrev sin första novellsamling Novelletter. Hans första större diktsamling I vinterqväll kom ut 1887, men rymde dikter skrivna så tidigt som 1881. Han utkom därefter flitigt med nya diktsamlingar, och blev snabbt en uppburen och flitigt anlitad poet, inte minst vid olika tillfälliga högtidligheter som invigningar och jubileer. Som deklamatör av sin egen poesi attraherade han inte minst Stockholms kvinnliga publik.

1889 skrev Fallström librettot till Helena Munktells opera I Firenze.

Utöver de olika tillfällighetsdikterna var historiska motiv, hyllningar till kvinnan, natur- och stämningslyrik, patriotiska maningar och Stockholmsskildringar återkommande teman i Fallströms diktning. Hans stil var utpräglat romantisk, och han var en flyhänt och inspirerad stämningspoet snarare än någon utstuderad stilist.

Fallström medverkade en månad i Ernst Rolfs Fenixkabaré 1918, detta som ett led i Rolfs försök att ge plats även åt den finare litteraturen inom kabaret- och varietévärlden.

Många av Fallströms dikter har tonsatts av så olikartade kompositörer som å ena sidan Hugo Alfvén och Wilhelm Peterson-Berger, och å den andra Fred Winter. Den mest kända Fallströmtonsättningen är kanske Rosen och fjärilen, som sjöngs in på skiva av Ingvar Olsson 1954, samt  Annina, tonsatt av Oskar Merikanto. 

Fallström är begravd på Norra begravningsplatsen i Stockholm.

Bibliografi (urval)

 - illustrerad av Vicke Andrén och Gunnar Widholm

Samlade upplagor och urval
 - 2 volymer.

 

 - I urval av Gunnar Mascoll Silfverstolpe

Referenser

Vidare läsning 
 
 Silfverstolpe, Gunnar Mascoll, Inledning till Daniel Fallström, Dikter i urval (Stockholm 1937)

Externa länkar 
 Daniel Fallströms arkiv, Musik- och teaterbiblioteket (Musikverket)
 

Svenska poeter
Svenskspråkiga poeter
Svenska journalister under 1900-talet
Svenska skådespelare under 1800-talet
Poeter under 1800-talet
Poeter under 1900-talet
Svenska författare under 1800-talet
Svenska författare under 1900-talet
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1858
Avlidna 1937
Män
Skådespelare från Gävle
Författare från Gävle
Journalister från Gävle
Medelengelska

Medelengelska (på engelska: Middle English) är de (dialekter) av den engelska som förekom i England under en period från 1150-talet till slutet av 1400-talet. Språket formades efter den normandiska erövringen av England år 1066 då många franska ord blandades med fornengelskan, medelengelskans företrädare.

En berömd författare på medelengelska är Geoffrey Chaucer. Medelengelska ska inte blandas ihop med dess efterträdare tidig nyengelska (företrädd exempelvis av William Shakespeare).

Under medelengelsk tid gick engelskan igenom en omfattande grammatisk förändring. Från att ha haft ett mycket rikt böjningsmönster för både verb och substantiv, förenklades grammatiken avsevärt och liknade vid 1500-talet mycket mer den för modern engelska. Vid 1400-talets mitt hade det gamla tregenussystemet, som överlevt in i modern tid i tyska, isländska och vissa svenska dialekter, helt försvunnit. Stora uttalsmässiga skillnader ägde också rum under medelengelsk tid. Likt svenska vid samma tid gick engelskan igenom en stor vokalförändring, the great vowel shift, som är en av anledningarna till att engelska skriftspråket i dag skiljer sig markant från talspråket.

Referenser 

Engelska
CR Vasco da Gama

Club de Regatas Vasco da Gama är en brasiliansk fotbollsklubb från Rio de Janeiro, uppkallad efter den portugisiske upptäckaren Vasco da Gama. Klubben bildades som en roddklubb den 21 augusti 1898. Fotbollslaget bildades den 5 november 1915. Vasco da Gamas hemmaarena heter São Januário, även om en del hemmamatcher spelas på Maracanã. Laget spelar i vita tröjor med ett svart diagonalt band samt vita byxor och strumpor. Vasco da Gama har blivit brasilianska mästare fyra gånger (1974, 1989, 1997 och 2000) och vunnit Copa Libertadores en gång (1998).

Kända spelare
Richard
Bellini
Edmundo
Orlando
Roberto Dinamite
Romário
Vavá
Roberto Assis
Juninho Paulista
Juninho Pernambucano
Philippe Coutinho

Fotbollsklubbar i Brasilien
Sport i Rio de Janeiro
Sportklubbar bildade 1898
Ingvar Olsson

Ingvar Olsson, "Tjotta",  född 8 juni 1923 i Klosters församling, Eskilstuna, Södermanlands län, död 20 april 1982 i Kista, Spånga församling, Stockholm, var en svensk fotbollsspelare (center) i AIK, handbollsspelare och sångare. 

Olsson spelade 122 matcher i fotbollsallsvenskan 1952-1958 och gjorde 70 mål. När han gjorde värnplikten vid F 11 i Nyköping spelade han i flottiljens handbollslag och ansågs då som en av Sveriges bästa målvakter. Sammanlagt spelade han 24 allsvenska handbollsmatcher varav 4 för AIK säsongen 1953/54.

Olsson blev även känd som sångare då han framträdde i Frukostklubben 1954.

Externa länkar 
Tjotta Olsson på 78-varvare

Noter 

Svenska fotbollsspelare
Svenska handbollsspelare
Svenska sångare
Män
Födda 1923
Avlidna 1982
Spelare i AIK Fotboll
Idrottare från Eskilstuna
Folke Andersson

Folke Andersson eller Folke Anderson kan syfta på någon av följande personer:

Folke Andersson (politiker) (1829–1916)
Folke Andersson (sångare) (1892–1988)
Folke Andersson (musiker) (1902–1976)
Folke Anderson (1903–1968), företagsledare, grundare av Estrella
Folke Andersson (friidrottare) (1908–1979)
Folke Andersson (skulptör) (1910–1982)
Folke Andersson (fotbollsspelare) (1922–1981), fotbollsspelare i Gais
Folke Andersson (biolog) (1933–2016), professor i terrester ekologi vid SLU
Vaksala församling

Vaksala församling är en församling i Uppsala pastorat i Uppsala kontrakt i Uppsala stift. Församlingen ligger i Uppsala kommun i Uppsala län.

Administrativ historik
Församlingen har medeltida ursprung och utgjorde till 2014 ett eget pastorat. Från 2014 ingår församlingen i Uppsala pastorat. 

Före 1967 var församlingen delad av kommungräns och därför hade den två församlingskoder, 031001 för delen i Vaksala landskommun och 038004 för delen i Uppsala stad.

Kyrkoherdar

Komministrar

Kyrkor 
Vaksala kyrka 
Salabackekyrkan
Årstakyrkan

Se även 
 Vaksala socken

Källor

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Församlingar i Uppsala stift
Indelningar i Uppsala kommun
Folke Andersson (sångare)

Folke Andersson, född 16 december 1892 i Eskilstuna, död 16 juni 1988 i Hälleforsnäs, var en svensk opera- och konsertsångare (tenor).

Biografi
Som ung arbetade Folke Andersson på fabrik hemma i Eskilstuna. Det upptäcktes att han hade en stor röstbegåvning, och sångundervisning för Thekla Hofer och Torsten Lennartsson ordnades. Detta ledde vidare till studier vid Operans operaskola under åren 1919–1921.

Andersson scendebuterade 1921 som greve Almaviva i Barberaren i Sevilla vid Operan, och var verksam där till 1924. Han sjöng sedan operett vid Oscarsteatern och Stora teatern i Göteborg. Han var även verksam som konsertsångare och kyrkosångare ända in på 1980-talet, då han var över 90 år gammal.

Hans mest berömda skivinspelning är Finns endast i din trädgård en blomma (1932) ur Ökensången av Sigmund Romberg.

På sin 80-årsdag, den 16 december 1972, medverkade Folke Andersson i TV-programmet Hylands hörna.

Scenroller i urval

Inspelningar (urval)
78-varvsinspelningar förtecknade på Discogs
Folke Andersson – Folkets sångare. LP-skiva utgiven i början av 1980-talet av skivbolaget Fermat (FLPS 42) med 13 inspelningar från åren 1928-1938.

Källor

Ericson, Uno Myggan (1989): Folke Andersson. Myggans Nöjeslexikon, band 1, s. 99. Bra Böcker. 
Baksidestext på LP-skivan Folke Andersson – Folkets sångare skriven av signaturen A.H.

Svenska tenorer
Svenska operettsångare
Svenska operasångare under 1900-talet
Musiker från Eskilstuna
Födda 1892
Avlidna 1988
Män