kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Werner Braune

Karl Rudolf Werner Braune, född 11 april 1909 i Mehrstedt, Schwarzburg-Rudolstadt, död 7 juni 1951 i Landsberg am Lech, var en tysk promoverad jurist och SS-Obersturmbannführer. Han var från oktober 1941 till september 1942 chef för Sonderkommando 11b inom Einsatzgruppe D och ansvarig för massmordet på drygt 14 300 judar i ryska Simferopol 11–13 december 1941. Werner Braune var äldre bror till Fritz Braune.

Biografi 
Braune promoverades 1932 till juris doktor vid Jena universitet. Hans avhandling bär titeln Gibt es eine Zwangsvollstreckung aus Verurteilungen zur Abgabe einer Willenserklärung? Han inträdde 1934 i SS och SD. År 1940 var han chef för Gestapo i Koblenz, senare samma år i Wesermünde.

Operation Barbarossa 
I gryningen den 22 juni 1941 anföll Tyskland sin tidigare bundsförvant Sovjetunionen och inledde den omfattande Operation Barbarossa. Enligt Tysklands Führer Adolf Hitler innebar kriget mot Sovjetunionen ett ideologiskt förintelsekrig och den ”judisk-bolsjevikiska intelligentian” måste elimineras. Efter de framryckande tyska arméerna följde Einsatzgruppen, mobila insatsgrupper. Chefen för Reichssicherheitshauptamt, Reinhard Heydrich, gav insatsgrupperna i uppdrag att mörda judar, romer, partisaner, politiska kommissarier (så kallade politruker) och andra personer som ansågs hota Tredje rikets säkerhet. Beträffande insatsgruppernas massmord på judar mördades initialt endast män, men i augusti 1941 gav Reichsführer-SS Heinrich Himmler order om att massmordet även skulle inbegripa kvinnor och barn. I början av oktober 1941 avlöste Braune Bruno Müller som befälhavare för Sonderkommando 11b inom Einsatzgruppe D. Braunes kommando opererade bland annat i Odessa och på Krim. I september 1942 efterträddes Braune av Paul Schulz.

Einsatzgruppenrättegången 
Vid Einsatzgruppenrättegången 1947–1948 dömdes Braune till döden för krigsförbrytelser och brott mot mänskligheten och avrättades genom hängning. Hans sista ord var bland annat: ”Min kamp handlade om sanning och rätt.” (”Mein Kampf ging um Wahrheit und Recht.”)

Referenser

Noter

Webbkällor

Tryckta källor

Externa länkar 

Födda 1909
Avlidna 1951
Män
Personer från Mehrstedt
Tyska jurister
Personer inom Einsatzgruppen
Förintelsen i Ukraina
SS-officerare som blivit avrättade för brott mot mänskligheten
Personer som blivit avrättade genom hängning
SS-Obersturmbannführer
Sicherheitsdienst
Gestapo
Mottagare av Krimskölden
Erich Naumann

Erich Naumann, född 29 april 1905 i Meissen, död 7 juni 1951 i Landsberg am Lech, var en tysk SS-Brigadeführer. Mellan 1941 och 1943 var Naumann befälhavare för Einsatzgruppe B, en av de fyra mobila insatsgrupper som dödade judar, romer, partisaner, politruker och andra för Tredje riket misshagliga personer i Sovjetunionen och Baltikum.

Biografi 
Naumann blev medlem av NSDAP i november 1929. År 1933 inträdde han i SA och 1935 i SD.

Andra världskriget 
Naumann var från den 16 november 1941 till den 1 mars 1943 befälhavare för Einsatzgruppe B och därmed bland annat ansvarig för massmord på 17 256 människor i Smolensk i Ryssland. Naumanns Einsatzgruppe förfogade även över tre gasvagnar, i vilka man i huvudsak mördade judar.

Efter sin tid som chef för Einsatzgruppe B innehade Naumann flera höga poster inom Sicherheitspolizei (Sipo) och Sicherheitsdienst (SD). År 1943 var han inspektör för Sipo och SD i Berlin och mellan 1943 och 1944 tjänstgjorde han som chef för Sipo och SD i Nederländerna, med huvudkontor i Haag.

Einsatzgruppenrättegången 
Efter andra världskriget ställdes Naumann inför rätta vid Einsatzgruppenrättegången i Nürnberg 1947–1948. Han ansåg inte att hans gärningar i egenskap av befälhavare för Einsatzgruppe B var moraliskt förkastliga utan att de var nödvändiga, då ordern hade givits av Führern. Tribunalen i Nürnberg dömde Naumann till döden för krigsförbrytelser och brott mot mänskligheten. Han avrättades genom hängning den 7 juni 1951.

Referenser

Noter

Webbkällor

Tryckta källor 
 

Födda 1905
Avlidna 1951
Män
Personer från Meissen
Sicherheitsdienst
Personer inom Einsatzgruppen
SS-officerare som blivit avrättade för brott mot mänskligheten
Personer som blivit avrättade genom hängning
SS-Brigadeführer
Mottagare av Krigsförtjänstkorset av första klassen
Sicherheitspolizei
Wilhelm Rediess

Wilhelm Rediess (även stavat Redieß), född 10 oktober 1900 i Heinsberg, Rhenprovinsen, död 8 maj 1945 på Skaugum, Oslo, var en tysk SS-representant i det ockuperade Norge, Obergruppenführer.

Under den tyska ockupationen av Norge 1940–1945 samarbetade Rediess med den tyske rikskommissarien Josef Terboven och den norske polischefen Jonas Lie. För att undgå rättegång och straff begick Rediess självmord tillsammans med Terboven genom att spränga sig till döds på godset Skaugum.

Utmärkelser 
 Järnkorset av första klassen
 Järnkorset av andra klassen
 Krigsförtjänstkorset av första klassen med svärd
 Krigsförtjänstkorset av andra klassen med svärd
 NSDAP:s partitecken i guld
 NSDAP:s tjänsteutmärkelse i silver
 SS tjänsteutmärkelser
 SA:s idrottsutmärkelse i guld
 Tyska riksidrottsutmärkelsen i silver
 SS Hederssvärd
 SS-Ehrenring (Totenkopfring)
 Danzigkorset av första klassen

Referenser

Tryckta källor

Externa länkar 

Födda 1900
Avlidna 1945
Män
Preussare
SS- und Polizeiführer
Förintelsen i Norge
SS-officerare som begått självmord
SS-Obergruppenführer
Mottagare av Krigsförtjänstkorset av första klassen
Personer från Heinsberg
Alla prima

Alla prima (italienska, ungefär 'först', 'direkt') är en målningsmetod, huvudsakligen inom oljemåleri, där färgen läggs på i en omgång utan mellantorkningar. Metoden kallas även vått i vått.

En målning alla prima, som kan få en utomordentlig friskhet, är i allmänhet en hastigt utförd studie. Dock kan målningssättet i fråga även förekomma i mera omständligt analyserande fläckföredrag, som hos Carl Wilhelmson.

Då en stilren akvarell alltid måste vara utförd alla prima, används uttrycket knappast på detta område.

Källor
''Svensk Uppslagsbok’’, Band 1, 1947-1955. (spalt 641)

Måleritekniker
Konrad Witz

Konrad Witz, född cirka 1400, död 1445, var en tyskfödd målare verksam i Schweiz.

Biografi
Witz var påverkad av samtida nederländskt måleri vilket kan spåras i hans borgerligt realistiska framställningar av helgon och bibliska gestalter. Hans stora Petrusaltare i Genève är intressant som en av den västerländska konstens första landskapsmålningar.

Den berömda målningen är Petri fiskafänge (1444). Landskapet, där man ser Genèvesjön och Mont Salève, kontrasterar genom precisionen i sin realism och sina nyanser mot den massiva röda manteln på Kristusgestalten, som står fixerad i en konventionell ställning. Den djärva geometriseringen av vissa former och vattnets extrema genomskinlighet står också i kontrast till den arkaiserade Petrusgestalten, som befinner sig såväl i båten som i vattnet.

Källor

Witz, Konrad
Män
Avlidna 1445
Födda 1400
Daniele da Volterra

Daniele da Volterra (eg. Daniele Ricciarelli), född 1509 i Volterra, Toscana, död 4 april 1566 i Rom, var en italiensk målare inom manierismen och skulptör, efterföljare till Michelangelo.

da Volterra var huvudsakligen verksam i Rom och en av Michelangelos främsta lärjungar. Hans främsta verk, Korsnedtagningen i kyrkan Trinità dei Monti i Rom (1541), har med sin stränga komposition och dramatiska rörelse mycket av Michelangelos skulpturala kraft.

Källor
Bra Böckers lexikon, 1974

Italienska konstnärer
Födda 1509
Avlidna 1566
Män
Grant Wood

Grant DeVolson Wood, född 13 februari 1891 i Anamosa i Iowa, död 12 februari 1942 i Iowa City i Iowa, var en amerikansk målare.

Biografi 
Wood föddes på landsbygden i Iowa, sex kilometer öster om Anamosa, 1891, och var son till Hattie Weaver och Francis Maryville Wood. Hans mor flyttade med familjen till Cedar Rapids efter att hans far dog 1901. Strax därefter började Wood som lärling i en lokal järnaffär. Efter examen från Washington High School registrerade Wood sig i The Handicraft Guild, en konstskola som helt drevs av kvinnor i Minneapolis. Han sägs senare ha återvänt till skolan för att måla sitt mest kända verk American Gothic. Ett år senare återvände Wood till Iowa, där han undervisade i en byskola. År 1913 anmälde han sig till School of the Art Institute i Chicago och utförde en del arbete som silversmed. Från 1922 till 1928 företog Wood fyra resor till Europa, där han studerade många målarstilar, särskilt impressionism och postimpressionism. Det var dock den flamländske konstnären Jan van Eyck verk från 1400-talet som påverkade honom och han använde dennes teknik i sina nya verk.

Woods stil hade påverkats av besök i Europa på 1920-talet, av det flamländska och tyska 1400- och 1500-talsmåleriet samt rörelsen nya sakligheten. Den tekniska precision och stilisering som utmärker hans verk har också drag av amerikansk folkkonst. Hans mest kända målningar är American Gothic (1930) och Revolutionens döttrar (1932), där det också ingår ett starkt satiriskt drag. American Gothic är ett av de mest kända verken från det amerikanska 1900-talsmåleriet och har varit föremål för många parodier men även hyllningar.

Dagen före sin 51-årsdag dog Wood på Iowa universitetssjukhus av bukspottkörtelcancer. Han är begravd på Riverside Cemetery i Anamosa i Iowa. När Wood dog övergick hans egendom till systern, Nan Wood Graham, kvinnan som är porträtterad i American Gothic. När hon dog 1990 donerades hennes egendom, tillsammans med Woods personliga tillhörigheter och konstverk, till Figge Art Museum i Davenport i Iowa. År 2009 tilldelades Wood Iowa-priset, statens högsta medborgares pris. Libertyfartyget SS Grant Wood bär hans namn.

Bilder

Referenser 
 THE BIOGRAPHICAL DICTIONARY OF IOWA.
The Most Famous Farm Couple in the World.
 The Chronicle of Higher Education.
The University of Chicago Press.

Externa länkar 
 Verk av Grant Wood.

Amerikanska konstnärer
Personer från Jones County, Iowa
Födda 1891
Avlidna 1942
Män
Konstnärer från Iowa
Max Beckmann

Max Beckmann, född 12 februari 1884 i Leipzig, död 27 december 1950 i New York, var en tysk bildkonstnär, men även konstprofessor och dessutom författare till en självbiografi och ett par teaterpjäser.

Biografi 
Max Beckmann var från 1907 medlem i Berliner Secession, och blev efter dess splittring 1913 medgrundare av Freie Secession. Under första världskriget tjänstgjorde han som frivillig sjukvårdare på östfronten och i Flandern, men frikallades efter ett nervöst sammanbrott. Han var konstprofessor vid Städelschule i Frankfurt am Main, men avskedades 1933 av den nyetablerade nazistiska regimen. 650 verk av Beckmann beslagtogs senare på museer runt om i Tyskland, varav 21 visades på vandringsutställningen Entartete Kunst åren 1937–1941. Efter Hitlers direktsända radiotal vid invigningen av den nationalistiska konstutställningen Große Deutsche Kunstausstellung 1937, emigrerade Max Beckmann till Amsterdam för att aldrig mer återvända till Tyskland. År 1947 flyttade han till USA.

Verk 
Målningen Die Nacht / Natten från 1918–1919 betecknar slutet på en grundläggande stilomvandling hos Max Beckmann och markerar samtidigt hans inträde i Europas konstnärliga avantgarde. Skildringen av det brutala mordet på en familj bör ses i ljuset av de hopplösa samhällsvillkoren omedelbart efter första världskrigets slut. Det går för övrigt inte att placera Beckmann inom någon speciell riktning. Hans tidiga målningar håller sig i en stil influerad av Lovis Corinth, men hans krigsupplevelser förändrade honom radikalt, och hans verk, med motiv ur vardagen, gick igenom en period av dels expressionistiska förvrängningar och dels en sorts realism som blev kallad för ny saklighet. Beckmann efterlämnade för övrigt en lång rad självporträtt. Som grafiker arbetade han i en stil som påminner om Edvard Munch.

Den 1 december 2022 såldes "Gult-rosa självporträtt", som Beckmann målat som gåva till sin fru 1943, på auktion i Tyskland för 23,2 miljoner euro inklusive säljarpremium, vilket uppges vara tyskt "rekord", och det nästdyraste porträttet av Beckmann någonsin. Köparen säger att målningen så småningom ska visas på museum för allmänheten.

Galleri

Referenser

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939
 Freie Universität Berlin: Beschlagnahmeinventar Entartete Kunst. (emuseum.campus.fu-berlin.de)

Noter

Externa länkar 
 Böcker av och om Max Beckmann på svenska bibliotek. libris.kb.se
 Max Beckmann Archive
 Max Beckmann
 

Tyska konstnärer under 1900-talet
Tyska skulptörer under 1900-talet
Expressionister
Tyska grafiker
Tyska gravörer
Tyska illustratörer
Tyska författare under 1900-talet
Tyskspråkiga författare
Tyska dramatiker under 1900-talet
Tyskspråkiga dramatiker
Personer i Weimarrepubliken
Konstnärer på Entartete Kunst-utställningar
Nya sakligheten
Konstnärer från Leipzig
Män
Födda 1884
Avlidna 1950
Carlo Dolci

Carlo Dolci, född 25 maj 1616 i Florens, Italien, död 17 januari 1686 i Florens, italiensk målare, verksam i Florens.

Dolci var lärjunge till Jacopo Vignali, men utbildade sin egen stil och blev specialist på det religiösa måleriet. Dolcis verk ger enligt vissa bedömare prov på en sida av barockmåleriets förfall. De känslor av ömhet och medlidande som hans vemodiga, mjukt formade madonnor och kvinnliga helgon i halvfigur uppväcker, uppskattades av samtiden, men har sedan dess uppfattats som överdrivet sentimentala. De flesta av hans verk finns i Florens, hans mest kända tavla, Den orgelspelande Cecilia finns dock i Gemäldegalerie Alte Meister. På Nationalmuseum finns Magdalena vid Kristi fötter och Den botfärdiga Magdalena.

Carlo Dolcis dotter Agnese Dolci (död 1689) fortsatte i hans stil, med ett snarast än mer sentimentalt uttryck i bilderna.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Noter

Representerade vid Nationalmuseum
Florentinska målare
Födda 1616
Avlidna 1686
Män
Action painting

Action painting är en målerimetod som växte fram under 1940-talet, hade sitt publika genombrott i USA på 1950-talet och som innebär att färgen droppas, stänks eller kastas på duken. Tekniken användes inom den abstrakta expressionismen, och uppstod som en vidareutveckling av dess reaktion mot det geometriskt lagbundna abstrakta måleriet.

Beteckningen "action painting" myntades 1952 av konstkritikern Harold Rosenberg, som menade att på det sätt som konstnärens spontana kreativitet här fick fritt spelrum, blev själva handlingen i skapandet viktigare än konstverket.

Action painting är till stor del synonym med den abstrakta expressionismens gestural painting, även kallad gestural abstraction, vars främsta företrädare inkluderade Jackson Pollock, Willem de Kooning, Lee Krasner, Franz Kline, Robert Motherwell och Mark Tobey.

Inom den abstrakta expressionismen var Lee Krasner och Hans Hofmann bland de första att använda sig av action painting. Jackson Pollock hade introducerats till liknande tekniker redan 1936, av den mexikanske muralisten David Alfaro Siqueiros vid en experimentell workshop i New York, men tog upp inte riktigt upp tekniken förrän 1947. Han vidareutvecklade den och kom att bli förgrundsgestalt för action painting-stilen.

I Frankrike används benämningen tachism (av tache ”fläck”) och där har bland andra  Jean Fautrier, Wols, Georges Mathieu och Jean Dubuffet hört till riktningens ledande företrädare.

Se även 
 Spontanism
 Tachism

Källor

Bra Böckers lexikon. 1979.

Abstrakt expressionism
École nationale supérieure des Beaux-Arts

École nationale supérieure des Beaux-Arts (de sköna konsternas skola), är en konstskola i Paris, vilken grundades 1648 med anknytning till Franska konstakademien (Académie des Beaux-Arts).

Externa länkar 

Universitet och högskolor i Frankrike
Konsthögskolor i Frankrike
Konstskolor i Frankrike
Quartier de la Monnaie
Akademisk konst

Akademisk konst, akademism, är den stil inom måleri och skulptur som undervisades och uppmuntrades av olika europeiska akademier och universitet på 1700- och 1800-talet. Karakteristiskt för den akademiska konsten är en utpräglad perfektionistisk stil, idealiserande realism och framställning av historiska eller mytologiska motiv.

I slutet av 1800-talet uppstod nya rörelser inom konsten såsom impressionism. Konstakademierna tog avstånd från dessa, vilket fick till följd att akademisk konst också fick en negativ klang av konstnärlig konservatism och fantasilöshet.

Akademisk konst kan även i en vidare betydelse avse all konst som skapats i den då rådande stilen som lärts ut av konstakademier och skolor. I en sådan betydelse får den stil som ursprungligen ansetts som ett uppror mot den akademiska konsten, i sin tur status som akademisk konst, när den blivit accepterad.

Källor 
  
Den store danske

Externa länkar 

Bildkonst och skulptur
Konst under 1700-talet
Konst under 1800-talet
Rosalba Carriera

Rosalba Carriera, född 1675, död 1757, var en italiensk pastellmålare, verksam i Venedig, Paris och Wien och introduktör av pastellmåleriet i Frankrike.

Biografi

I sina yngre år specialiserade hon sig på miniatyrporträtt och målade främst oljor i den venetianska skolan, men övergick senare till pasteller i rokokostil. Hennes porträtt utmärks av en högt driven teknisk skicklighet, medan personskildringen ofta är något schablonmässig.

Rosalba Carriera var en av de mest inflytelserika konstnärerna i sin generation, både beundrad och kopierad. Hennes främsta stilmässiga efterföljare var Gustaf Lundberg och Maurice Quentin de La Tour.

Hon valdes 1720 in i Académie Royale de Peinture et de Sculpture. Det var en bedrift, då akademien ogillade kvinnliga medlemmar; hon var den första kvinna som valdes in i akademien sedan Catherine Perrot nästan fyrtio år tidigare, och med undantag av Margareta Haverman skulle ingen ny kvinna väljas in igen förrän Marie-Thérèse Reboul nästan fyrtio senare. Carrieras tid i akademien blev dock kort, då hon lämnade både Frankrike och akademien året därpå, sedan hon medverkat vid en uppmärksammad utställning.  

Nationalmuseum i Stockholm äger ett porträtt av Nils Bielke av hennes hand. 

Carrieras dagbok från 1720–1721 utgavs 1865 av Alfred Sensier.

Referenser

Noter

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1930

Externa länkar 

 

Representerade vid Nationalmuseum
Venetianska målare
Miniatyrmålare
Kvinnor
Födda 1675
Avlidna 1757
Franz von Lenbach

Franz von Lenbach, född 13 december 1836 i Schrobenhausen i Bayern, död 6 maj 1904 i München, var en tysk målare, känd bland annat för sina många porträtt av Bismarck.

Biografi
Lenbach kom 1857 från Oberbayern till Carl von Piloty i München och medföljde denne till Rom. I sina tidigare arbeten, till omkring 1860 visar han prov på en färgrik realism, vilket Herdepojken i Schackgalerie, München, är ett exempel på. På uppdrag av friherre von Schack utförde han 1863-66 kopior efter stora mästare, och hans därvid vunna kännedom om Diego Velázquez, Rembrandt, Peter Paul Rubens och Tizians måleri, kom att utveckla hans konst, som omkring 1877 fick en mera oberoende, personlig prägel. Nästan uteslutande verksam som porträttör gjorde Lenbach en internationell karriär och blev snart överhopad med hedersbetygelser. Vintrarna 1882-87 tillbringade han i Rom. 1883-89 uppförde han en konstnärsbostad i München i samarbete med arkitekten Gabriel von Seidl. Lenbach kom att bli nära vän med Otto von Bismarck, och utförde omkring 80 porträtt av statsmannen. I hans stora produktion, varav prov finns i de flesta större konstmuseer, märks flera självporträtt samt porträtt av Helmuth von Moltke den äldre, Vilhelm I av Tyskland, Ludvig I av Bayern, Leo XIII, Franz Liszt med flera, På Nationalmuseum finns två porträtt av von Lenbach, ett föreställande Lorenz Gedon och ett föreställande Ignaz von Döllinger. Lenbach är även representerad vid bland annat Göteborgs konstmuseum och Nationalmuseum i Stockholm.

Källor

Vidare läsning

Externa länkar 

Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Tyska porträttmålare
Tyska målare under 1800-talet
Födda 1836
Avlidna 1904
Män
Representerade vid Nationalmuseum
David Milne

David Milne, född 8 januari 1882, död 26 december 1953, var en kanadensisk målare i impressionistisk stil.

Externa länkar 

Kanadensiska konstnärer
Födda 1882
Avlidna 1953
Män
Melozzo da Forlì

Melozzo da Forlì, även Michelozzo degli Ambrogi, född 8 juni 1438 i Forlì, död 8 november 1494 i Forlì, var en italiensk målare som från 1476 var verksam i Rom.

Biografi
Melozzos verk omfattar fresker och beställningsverk för påvestolen. Han var troligtvis lärling till Piero della Francesca och tog även intryck av den vid hovet i Urbino verksamme nederländaren Justus van Gent. Bevittnade berättelser över honom finns först, då han arbetade i Rom för påve Sixtus IV räkning och redan befann sig på höjden av sin förmåga. Då Sixtus grundlade Accademia di San Luca, upptogs Melozzo som en av dess första ledamöter. 

Melozzos huvudarbete är Kristi himmelsfärd, målad 1472 på beställning av kardinal Pietro Riario, Sixtus IV:s brorson, i koret till kyrkan Santi Apostoli i Rom. När koret 1711 nedbröts och ombyggdes, räddades några fragment av denna målning till Peterskyrkans sakristia, framställande tre apostlahuvuden och elva ungdomliga änglafigurer, musicerande och sjungande. Förkortningen av figurerna nedifrån, som sedan genom Correggio blev så vanlig, beundrades som en stor nyhet, särskild av Vasari. Vidare finns i behåll en 1477 av Melozzo målad fresk, vilken nu finns i Vatikanens galleri, vilken föreställer Sixtus IV med sina nepoter utnämnande Platina till prefekt för Vatikanbiblioteket, under en rik arkitektur med mästerligt perspektiv. 

Melozzo utförde 1474 eller 1475 även en följd av bilder, för ett biblioteksrum i hertigens av Urbino palats, framställande den vetenskapliga odlingen. Av dessa bilder, som antas ha varit sju, finns två i Berlin och två i Londons nationalgalleri. De är målade i olja, vilket tyder på inflytande från det samtidiga nederländska måleriet samt förklaras därigenom, att Justus van Gent samtidigt med Melozzo arbetade i Urbino för palatsets dekoration. Flera tavlor, som tillskrivits Melozzo är utförda av hans lärjunge Marco Palmezzano.

Bilder

Referenser

Webbkällor

Externa länkar

Födda 1438
Avlidna 1494
Italienska konstnärer
Män
Personer från Forlì
Ledamöter av Accademia di San Luca
Jeff Koons

Jeffrey "Jeff" Koons, född 21 januari 1955 i York i Pennsylvania, är en amerikansk målare, grafiker och skulptör.

Biografi 
Jeff Koons utbildade sig vid School of the Art Institute of Chicago och vid The Maryland Institute College of Art, innan han flyttade till New York 1977. För att finansiera sitt konstnärliga arbete sålde han bland annat medlemskap på Museum of Modern Art och var börsmäklare på Wall Street.

Jeff Koons slog igenom under 1980-talet, då han uppmärksammades för sin konceptkonst och sina readymades i form av dammsugare i utställningsmontrar. Vad som utmärker Jeff Koons skulpturer är ofta ett stort format och användandet av andra material än vad förlagan har, med utgångspunkt i bland annat leksaker och bruksföremål. Hans verk kännetecknas ofta av glädje, barnslighet och begär och hans konstserier bär namn som Banality, Made in Heaven, Easyfun och Celebration.

Han var 1991–1992 gift  med den tidigare porrskådespelerskan och politikern Ilona Staller, även känd som Cicciolina.

Jeff Koons konstverk betingar höga priser på konstauktioner. Han blev vid en auktion på Christie's i november 2013 världens dittills högst betalde konstnär med drygt 390 miljoner kronor för en orange ballonghundskulptur, en av fem likadana i en serie.

Bilder 

Koons är representerad vid bland annat Moderna museet, Museum of Modern Art, National Gallery of Victoria, Whitney Museum of American Art, Art Institute of Chicago, Guggenheimmuseet, Smithsonian American Art Museum, San Francisco Museum of Modern Art, Tate Modern, Centre Pompidou, Yale University Art Gallery,

Källor 

Representerade vid Moderna museet
Representerade vid Museum of Modern Art
Födda 1955
Amerikanska skulptörer
Män
Levande personer
Personer från York, Pennsylvania