Per Hasselberg

Ej att förväxla med konstfrämjandets verksamhetsledare med samma namn.

 
[[Fil:JuliaHasselberg by EvaBonnier 1906.jpg|miniatyr|260px|Målning av Eva Bonnier, 1909: Per Hasselbergs dotter Julia, som han hade med Signe Larsson – modellen till Näckrosen. ]]
 
Per Hasselberg (egentligen Karl Petter Hasselberg och före 1870 Åkesson), född 1 januari 1850 i Hasselstad nära Ronneby, död 25 juli 1894 i Hedvig Eleonora församling i Stockholm, var en svensk skulptör. Han var främst känd för allegoriska skulpturer av sensuella kvinnofigurer, liksom impressionistiska porträttbyster.

Biografi
Per Hasselberg slutade skolan som tolvåring och började som timmermanselev, och senare lärling vid M. Östergrens möbelsnickeri i Karlshamn där han även utvecklade färdigheter som ornamentbildhuggare. Efter erhållet gesällbrev flyttade han 1869 till Stockholm, där han tog anställning hos ornamentbildhuggaren Henrik Nerpin, och påbörjade kvälls- och helgstudier vid Slöjdskolan. Per Hasselberg sökte till Konstakademien, men blev endast antagen till dess förberedande kurs, Principen. År 1876 reste han till Paris på ett yrkesidkarstipendium från Kommerskollegium, och antogs året därefter till École des Beaux-Arts där han bedrev tre års studier för den franske skulptören och akademiprofessorn François Jouffroy. Per Hasselberg förblev verksam i Paris till år 1890, då han återvände till Stockholm. Där skaffade han sig en ateljé på Östermalmsgatan.

Per Hasselbergs konstnärliga genombrott blev Snöklockan, som antogs till 1881 års Salon i Paris och som enda svenska konstverk belönades med ett hedersomnämnande, och vid Parissalongen 1883 erhöll Snöklockan i marmor guldmedalj. Såningskvinnan invigdes 1883 i Brunnsparken i Göteborg. År 1886 utförde han Farfadern i gips, vilken göts i brons för sin placering 1895 i Humlegården, Stockholm. Prins Eugen verkade för att Farfadern skulle placeras på denna plats. Grodan från 1887–1890 visades vid Världsutställningen 1889 i Paris. Per Hasselbergs sista stora verk blev Näckrosen 1892. Utöver sina kvinnofigurer blev han även känd för impressionistiska porträttgestaltningar av bland andra prins Eugen och Ernst Josephson.

Han var även en del av konstnärsgruppen Opponenterna och vice ordförande i Konstnärsförbundet. Viktiga uppdragsgivare var Pontus Fürstenberg och prins Eugen. Hasselberg var även engagerad inför öppningen av Svenska Panoptikon och som lärare vid Konstnärsförbundets skola. När Fürstenberg planerade sitt blivande galleri 1882–1883 var Hasselberg hans rådgivare.

Under åren i Paris mötte Hasselberg konstnären Eva Bonnier, och de inledde en relation och förlovade sig, men förlovningen bröts. Han inledde därefter en relation med sin modell för Näckrosen, Signe Larsson, som 1893 födde deras dotter Julia.

Per Hasselberg avled den 25 juli 1894 på Sofiahemmet i Stockholm på grund av ett återfall i sin – på den tiden obotliga – sjukdom aortadissektion, som hade diagnostiserats redan 1885. Han var då inlagd på Sahlgrenska sjukhuset i Göteborg och informerades om, att han hade högst ett par år till att leva.<ref>[https://sok.riksarkivet.se/sbl/Presentation.aspx?id=12632&forceOrdinarySite=true#Arkivuppgifter Lennart Wærn: Petter (Per) Hasselberg, Skulptör”, Svenskt Biografiskt Lexikon, Riksarkivet].</ref> Dottern adopterades av Eva Bonnier. Per Hasselberg begravdes den 28 juli 1894 på Norra begravningsplatsen i Solna. Graven ligger i kvarteret 16A4 och har nummer 1207.

Utställningar och representation 
Per Hasselberg är rikt representerad vid Nationalmuseum, Göteborgs konstmuseum, Prins Eugens Waldemarsudde och Rottneros Park. Efter Hasselbergs död kom ett 40-tal av hans verk att visas under mars–april 1918 vid en retrospektiv utställning på Liljevalchs konsthall. Våren 2010 visades en stor retrospektiv utställning på Waldemarsudde, recenserad i bland annat Svenska Dagbladet och Stockholms-Tidningen.

Hasselbergsvägen i stadsdelen Södra Ängby i Stockholm och Per Hasselbergs väg i Kallinge är båda uppkallade efter Per Hasselberg.

Verk i urval
 Familjen Åkessons familjegrav, Bredåkra kyrkogård (1876) 
 Tjusningen (Le Charme, 1880)
 Snöklockan (La Perce-Neige, 1881)
 Ernst Josephson (1883)
 Såningskvinnan (La Semeuse, 1883)
 S.A. Hedlund (1883)
 Dynamiten, takrelief (1884–1885)
 Elektriciteten, takrelief (1884–1885)
 Fotografiet, takrelief (1884–1885)
 Magnetismen, takrelief (1884–1885)
 Telefonien, takrelief (1884–1885)
 Ångan, takrelief (1884–1885)
 Göthilda Fürstenberg (1885)
 Pontus Fürstenberg, (1885)
 Farfadern (L'Aiëul, 1886)
 Vallmo (1887)
 Vågens tjusning (Attrait de la Vague, 1888)
 Prins Eugen (1889)
 Grodan (La Grenouille, 1890)
 Coco (Marchand de Coco, 1890)
 Sandelbinderskan (1892)
 Näckrosen (1892)
 Faun och nymf (1893)
 Mignon (1894)
 Skogsnymf (1894)

Bildgalleri

Referenser

Noter

Webbkällor
  Bredåkra Kyrkogård - en kulturhistorisk presentation, Rundvandring, s. 13-14, p. 4, Familjen Åkessons grav. 1876. Läst 23 december 2015.
 Giornale Nuovo. Läst 1 mars 2016.
 Per Hasselberg-Åkesson, hittagraven.stockholm.se. Läst 23 december 2015.
 Planteringen i Kronbergs minne, Föreningen Kultur och Miljö i Falun. Läst 1 mars 2016.
 Göteborgs konstmuseum. Läst 1 mars 2016. 
 Nationalmuseum. Läst 1 mars 2016.
 Per Hasselbergs väg, Kallinge. Läst 10 juni 2018.

Tryckta källor
 Norra Skåne, 28 juli 1894, s. 2.

Vidare läsning
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 Per Hasselberg i Internet Archive

Externa länkar 

 

Svenska skulptörer under 1800-talet
Män
Födda 1850
Avlidna 1894
Representerade vid Nationalmuseum
Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Representerade vid Bonnierska Porträttsamlingen
Personer från Ronneby socken
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm