kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Jean Gabin

Jean Gabin, ursprungligen Jean-Alexis Moncorgé, född 17 maj 1904 i Paris, död 15 november 1976 i Neuilly-sur-Seine, var en fransk skådespelare.

Biografi 
Jean Gabins föräldrar var kaféunderhållare. Som 14-åring fick han anställning som "vanlig arbetare" men föll till föga för sin fars påtryckningar och 19 år gammal debuterade han som dansör vid Folies-Bergère i Paris. Han hade sedan biroller i varietéer, innan han återvände till Folies-Bergère som motspelare till Mistinguett.

1934 gjorde han filmdebut i Folket från de stora vidderna och fick sitt stora genombrott 1937 i Pépé från Marseille.

I slutet på 1930-talet fick han internationell berömmelse som en kraftfull filmpersonlighet, stark, tystlåten och verkligt mänsklig, ofta i roller som enstöring eller som arbetarklasshjälte. 

Under andra världskriget fann Gabin en fristad i Hollywood, men de två amerikanska filmer han spelade in var tämligen obetydliga.

På 1950-talet återtog han i Frankrike sin ställning som Frankrikes förnämste skådespelare, nu mer som erfaren medelålders man med auktoritet.
   
Trots sitt något fräcka yttre kunde han alltid konsten att vara den perfekte franske gentlemannen i filmer under mellankrigstiden. En av hans mest populära rollgestaltningar var kommissarie Maigret i filmerna efter Georges Simenons romaner.

Gabin kunde emellertid på ett trovärdigt sätt även framställa roller som aristokrater, bönder, tjuvar och företagsledare. Han slutade aldrig att arbeta, och när han dog var han fortfarande helt levande i sitt yrke för fransmännen.

Filmografi, ett urval 

 (även produktion)

Externa länkar 

 

Franska skådespelare under 1900-talet
Män
Födda 1904
Avlidna 1976
Pseudonymer
Skådespelare från Paris
Johnny Weissmuller

Peter Johann "Johnny" Weissmuller, eg. János Weissmüller, född 2 juni 1904 i Szabadfalu (ty. Freidorf) i dåvarande Kungariket Ungern i närheten av Temesvár (nuvarande Timișoara, Transsylvanien, Rumänien), död 20 januari 1984 i Acapulco, Guerrero, Mexiko, var en amerikansk elitsimmare och skådespelare.

Biografi 
Weissmuller föddes i Szabadfalu (då en del av kungariket Ungern). Hans föräldrar Péter Weiszmüller och Erzsébet Kersch var båda tyskättade banatschwaber och familjen emigrerade till USA 1905. För att kunna representera det amerikanska OS-laget i simning och vattenpolo angav han ofta sin födelseort som Windber, Pennsylvania.

Redan vid 18 års ålder slog han den legendariske Duke Kahanamokus världsrekord på 100 m frisim. Han deltog i de olympiska sommarspelen i såväl Paris 1924 som Amsterdam 1928 varvid han erövrade sammanlagt fem olympiska guldmedaljer. Totalt slog han (minst) 28 världsrekord i simning.

Han övergick till filmens värld 1929, men det var inte förrän 1932, då han spelade huvudrollen i Tarzan apornas son, som han blev ett namn. Han gjorde sammanlagt tolv filmer som Tarzan och är utan tvekan den mest kände av de olika skådespelare som har framställt Tarzan på vita duken. När hans fysik inte längre motsvarade rollens krav bytte han rollen som Tarzan till Djungel-Jim som han spelade tretton gånger.

De sista åren av sitt liv bodde Weissmuller, då drabbad av Alzheimers sjukdom, på ett ålderdomshem.

Weissmuller var gift fem gånger, bland annat åren 1933–1939 med den mexikanska skådespelaren Lupe Vélez; deras offentliga gräl skapade stora rubriker i skvallerpressen på den tiden.

Johnny Weissmuller avled av lungödem 1984.

Olympiska meriter 

Olympiska sommarspelen 1924
100 m frisim – guld
400 m frisim – guld
4 x 200 m frisim – USA – guld
Vattenpolo – USA – brons
Olympiska sommarspelen 1928
100 m frisim – guld
4 x 200 m frisim – guld

Filmografi i urval

Källor

Externa länkar 

Amerikanska TV-skådespelare
Amerikanska simmare
Amerikanska vattenpolospelare
Amerikanska olympiska guldmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 1924
Olympiska guldmedaljörer 1928
Amerikanska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 1924
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1924 från USA
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1928 från USA
Tävlande i simning vid olympiska sommarspelen 1924
Tävlande i simning vid olympiska sommarspelen 1928
Tävlande i vattenpolo vid olympiska sommarspelen 1924
Tävlande i vattenpolo vid olympiska sommarspelen 1928
Personer från Timișoara
Amerikanska idrottare under 1900-talet
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Födda 1904
Avlidna 1984
Män
Mungo Jerry

Mungo Jerry, brittiskt rockband bildat 1970. Gruppen är mest känd för låten "In the Summertime" som gavs ut samma år som bandet bildades.

Mungo Jerry bestod i första uppsättning av sångaren Ray Dorset, gitarristen Paul King, basisten Mike Cole, Colin Earl på keyboard, och Joe Rush på tvättbräda. Dorset var starkt inspirerad av tidig rock and roll och skiffle (en brittisk variant av blues), och det kom att färga av sig på musiken. Tiden kring bildandet var det ovanligt med blues- och folkmusikinspirerade band.

Deras debutsingel,  "In The Summertime", släpptes våren 1970. Låten blev en mycket stor hit och låg på listorna länge både i England och USA. Innan gruppen hann ge ut sitt första album hade dock både Rush och Cole slutat i bandet. Efter "In The Summertime" kom gruppens popularitet endast att bestå i England. Där hade de hits med bland annat "Baby Jump" och "Lady Rose".

Efter en tid lämnade även Earl och King gruppen. Nu var det endast Dorset kvar från den ursprungliga uppsättningen, men han fortsatte tillsammans med nya musiker under namnet Mungo Jerry. Gruppen slutade få hits i mitten på 1970-talet. Dorset har dock fortsatt med diverse musiker under namnet Mungo Jerry.

Diskografi (i urval)
Album

Together Again (1981)

Externa länkar

Officiell webbplats

Brittiska musikgrupper
Ruggiero Leoncavallo

Ruggiero Leoncavallo, född 23 april 1857 i Neapel, död 9 augusti 1919 i Montecatini Terme, Toscana, var en italiensk operatonsättare, framför allt känd för I Pagliacci (på svenska oftast kallad Pajazzo). Denna är, liksom Mascagnis Cavalleria rusticana som den ofta framförs tillsammans med, skriven i den veristiska, eller realistiska stil som utgjorde en reaktion mot Wagner och mot den italienska romantiska operan. I stället för en låtsashistorisk handling skildrar de vardagsliv, låt vara med dramatiska händelser.

Biografi
Leoncavallo var elev vid konservatoriet i Neapel, arbetade länge som pianolärare, kafémusiker och ackompanjatör. Han försökte sedan utan framgång skriva ett antal operor som Chatterton och I Medici, men slog 1892 plötsligt igenom med Pajazzo, som tillsammans med Pietro Mascagnis Cavalleria Rusticana betecknar verismens genombrott i den dramatiska musiken, och spelades snart på scener över hela världen. 

Bland Leoncavallos övriga operor kan nämnas Zazà (1900). Hans La Bohème från 1897 blev lidande av jämförelserna med Puccinis opera på samma tema, medan Der Roland von Berlin från 1904, beställd av kejsar Vilhelm II för att glorifiera ätten Hohenzollern, blev ett komplett fiasko.

Därutöver skrev Leoncavallo några operetter, sånger, en balett och den symfoniska dikten Serafina.

Verkförteckning

Operor 
Pagliacci (Pajazzo) (urpremiär 21 maj 1892, Teatro Dal Verme, Milano)
I Medici (9 november 1893, Teatro Dal Verme, Milano)
Chatterton (10 mars 1896, Teatro Argentina, Rom; omarbetning av ett verk från1876)
La bohème (6 maj 1897, La Fenice, Venedig)
Zazà (10 november 1900, Teatro Lirico, Milano)
Der Roland von Berlin (13 december 1904, Deutsche Oper Berlin)
Maia (15 januari 1910, Teatro Costanzi, Rom)
Zingari (16 september 1912, Hippodrome, London)
Edipo Re (13 december 1920, Opera Theatre, Chicago; producerad efter tonsättarens död, orkestreringen är inte av Leoncavallo)

Källor

Externa länkar 
  

Italienska operatonsättare
Italienska klassiska kompositörer
Födda 1857
Avlidna 1919
Män
Italienska musiker under 1800-talet
Leonardo Leo

Leonardo Leo, född den 5 augusti 1694, död den 31 oktober 1744, var en italiensk tonsättare, bekant för sina komiska operor och en viktig gestalt i formandet av den neapolitanska operastilen.

Leo inledde musikstudier vid Conservatorio della Pietà dei Turchini i Neapel år 1709, där hans äldsta kända verk, ett sakralt drama, L'infedeltà abbatuta uppfördes av medstudenter 1712.

Två år senare skrev han operan Pisistrato för Neapels hovteater. Senare innehade han olika tjänster vid det kungliga kapellet och undervisade vid konservatoriet. Bland hans övriga operor kan nämnas La'mpeca scoperta (1723), en komisk opera på napolitansk dialekt; opera serian L'Olimpiade (1737) samt den komiska Amor vuol sofferenze. 

Hans sakrala verk omfattar bland annat sex oratorier, sex mässor och ett Miserere för dubbelkör. Han skrev även instrumentalverk, exempelvis sex konserter för violoncell och stråkar samt orgelfugor.

Externa länkar 

 

Italienska kompositörer
Födda 1694
Avlidna 1744
Män
Heinrich Biber

Heinrich Ignaz Franz Biber, född 12 augusti 1644 i Böhmen, död 3 maj 1704 i Salzburg, var en österrikisk tonsättare och violinvirtuos, bekant framför allt för sina violinsonater, där han utvecklar instrumentets resurser och ofta använder s.k. scordatura (avvikande instrumentstämning för att uppnå speciella effekter). Mest kända är hans 15 Mysteriesonater över händelser i jungfru Marias liv samt en passacaglia i g-moll.

Biber skrev även kammarmusik, konserter och en opera. Under sin långa tid i tjänst hos ärkebiskopen av Salzburg avancerade han från enkel instrumentalist till förste kapellmästare och musikalisk ledare. Ett verk som det länge tvistats om det är Biber som skrivit eller inte, är Missa Salisburgensis som troligtvis skrevs till Salzburgs 1100-årsjubileum som ärkebiskopsstad 1682. Mässan kräver en stor orkesterapparat, med barocka mått näst intill gigantisk, och det mesta av musiken går i C-dur och är inte direkt variationsrik. Det finns de som tror att mässan skrevs av Benevolo i början av 1600-talet och även andra tonsättare har tillskrivits verket — men sedan 1970-talet räknas Biber som upphovsman.

Noter

Externa länkar 
 

Födda 1644
Avlidna 1704
Österrikiska klassiska kompositörer
Män
Personer i Böhmen under 1600-talet
Soft Cell

Soft Cell är en brittisk syntpopduo bildad i Leeds 1977 av Marc Almond och Dave Ball.

Gruppen är mest känd för hiten "Tainted Love", en cover på Gloria Jones låt med samma namn, som också Marilyn Manson senare spelat in. Soft Cell skivdebuterade med en EP 1980 men slog igenom året därpå med singeln "Tainted Love". Duon har hittills släppt fem studioalbum samt ett remixalbum. Musikaliskt inspireras Soft Cell av northern soul, disco och glamrock. Texterna handlade mycket om sexlivets skuggsidor. Gruppen hade initialt en kort men framgångsrik karriär. Efter en rad sido- och soloprojekt återbildades duon 2001. Soft Cell annonserade i februari 2018 att de skulle göra sin sista spelning i september 2018. Trots det släppte man 2022 albumet Happiness Not Included.

Diskografi 

Studioalbum
Non-Stop Erotic Cabaret (1981)
Non-Stop Ecstatic Dancing (1982)
The Art of Falling Apart (1983)
This Last Night in Sodom (1984)
Cruelty Without Beauty (2002)
Happiness Not Included (2022)

Livealbum
Live (2003)
At the BBC (2003)
Say Hello Wave Goodbye: Live (2005)

Samlingsalbum
The Singles (1986)
Memorabilia – The Singles (1991)
Down in the Subway (1994)
The Twelve Inch Singles  (2001)
The Very Best of Soft Cell (2002)
Heat: The Remixes (2CD collection of new remixes) (2008)

Referenser

Externa länkar
Top of the Pops-intervju med Soft Cell 
Diskografi på Discogs

Musikgrupper bildade 1979
Engelska synthpopgrupper
Engelska new wave-grupper
Musik i Leeds
Brittiska musikgrupper
Brittiska duogrupper
Tillit (bergart)

Tillit är en sedimentär bergart som bildas genom att morän litifieras. Tillit är således spår av en äldre nedisning i det område där den hittas och är således viktig för att förstå de naturliga variationerna i klimatförändringarna som har skett under jordens historia. Kornstorleken varierar från små korn på mindre än 0,005 till stora klaster på flera meter.
I Sverige kan man framförallt hitta tillit i fjällkedjan.

Källor

Sedimentära bergarter
Palindromer
Tabasco (chilifrukt)

Chilifrukten tabasco är några kända sorter inom arten flerårig spanskpeppar (Capsicum frutescens). Frukterna benämns ofta med samlingsnamnet chilipeppar tillsammans med andra frukter ur släktet spanskpeppar Capsicum. 

Chilifrukterna är ungefär 4 cm långa. Som omogna är de blekt gul-gröna och får när de mognar först en klarare gul och till sist en klar röd färg.

Styrka 
Chilifrukten tabasco mäter mellan 30 000 till 50 000 på Scoville-skalan.

Användningsområden 
Ett känt användningsområde för denna chilifrukt är som ingrediens i kryddsåsen tabasco.

Externa länkar 
 Tabasco Pepperfest

Chilipeppar
Vatikanen

Vatikanen är en kulle i nordvästra delen av staden Rom, Italien, som i dag bär Peterskyrkan innesluten i katolska kyrkans stadsstat Vatikanstatens territorium.

Asteroiden 416 Vaticana är uppkallad efter kullen .

Historia 

Vid tiden för Romarriket var Neros cirkus placerad på kullen.

Vatikanen och katolska kyrkan 

Enligt traditionen begravdes aposteln Petrus vid kullen. Redan cirka år 160 restes ett minnesmärke, en memoria, över honom. Konstantin den store lät senare uppföra en basilika över memorian, där denna utgjorde blickpunkten, innesluten i en marmorkub. Över memorian placerades senare basilikans högaltare.

Under 1500- och 1600-talen revs basilikan och ersattes av den nuvarande Peterskyrkan, som invigdes 1626.

Från år 1378 har Vatikanen utgjort påvens residens, och ordet används nu ofta metonymt om påven och katolska kyrkans administration, kurian. Sedan Lateranfördraget ingicks  1929 utgör Vatikanens område en egen stat, Vatikanstaten.

Se även 
Apostoliska palatset
Petersplatsen
Vatikanbiblioteket
Vatikanmuseerna
Vatikanträdgårdarna

Källor 

Roms geografi
Vatikanstatens geografi
Roms historia
Moberly-Jourdain-incidenten

Moberly-Jourdain-incidenten, ett påstått fall av upplevd "tidsförskjutning", som inträffade i slottsträdgårdarna i Versailles i Frankrike den 10 augusti 1901.

Två engelska kvinnliga akademiker, Anne Moberly och Eleanor Jourdain, rektor respektive prorektor för St Hugh's College i Oxford, tyckte sig då för en stund förflyttas tillbaka till slutet av 1700-talet och iakttog flera dåtida personer, bl.a. drottning Marie-Antoinette.

Under själva incidenten förstod de inte vad som hände utan det var först senare som de kunde identifiera bl.a. drottningen. En man med mörk hy och grovt, frånstötande ansikte visade sig efter mycket forskning ha varit en nära vän till Marie-Antoinette, greve de Vaudreuil, som hade haft smittkoppor.

När de senare återvände till Versailles visade det sig också att lustslottet Petit Trianon såg annorlunda ut än vad de hade upplevt – deras minne stämde med 1700-talets byggnad, och att ett lusthus som de sett inte existerade – men hade gjort det på 1700-talet.

Naturligtvis är det omöjligt att säga vad som verkligen hände; kanske drabbades damerna av solsting, kanske var det ett påhitt för att driva med godtrogna bekanta, kanske såg de någonting som vi idag inte kan förklara.

Parapsykologi
Versailles (slott)
Personkrets 3:1

För det svenska hardcorebandet, se Personkrets 3:1 (musikgrupp).
Personkrets 3:1 är en pjäs av Lars Norén som handlar om de utslagna i samhället. Pjäsen har satts upp som TV-uppsättning 1998 i regi av Arn-Henrik Blomqvist.

Personkrets 3:1 syftar på begreppet personkrets 3 i LSS, som omfattar Personer med andra varaktiga fysiska eller psykiska funktionsnedsättningar som uppenbart inte beror på normalt åldrande, om de är stora och förorsakar betydande svårigheter i den dagliga livsföringen och därmed ett omfattande behov av stöd eller service.

Teaterpjäser av Lars Norén
Svenskspråkig litteratur
Miljökemi

Miljökemi är det vetenskapliga studiet av de komplicerade kemiska processer som sker i naturen.

Historia
Som vetenskap är miljökemi ett ganska sent påfund som aktualiserades i samband med larmrapporterna om miljöförstöring under 1970-talet. Det räknas traditionellt inte som en gren inom kemin utan har mer betraktats som en tvärvetenskaplig disciplin där olika vetenskapliga grenar, mestadels kemi och biologi men även fysik och geologi, tillämpas på miljön. På senare tid, i takt med att miljöproblemen uppmärksammas, har dock universitet och högskolor världen över startat avdelningar och institutioner för miljökemi inom sina naturvetenskapliga fakulteter.

Omfattning
Inom miljökemi studeras de naturliga kemiska processer som äger rum i naturen. Speciellt studeras vad som händer med dessa processer då de påverkas av ett miljöfrämmande ämne, till exempel kemikalier i föroreningar, kemikalieutsläpp samt i bekämpningsmedel som används inom jordbruket. Om och i så fall hur dessa ämnen bryts ned i naturen är även av intresse för miljökemisterna. I ett större perspektiv studeras även vad detta har för effekt på växter, djur och människor.

Även vad som händer med processer vid förhöjd koncentration av ett naturligt ämne är av intresse inom miljökemi. Till exempel så påverkar koldioxid atmosfären så att växthuseffekten ökar vilket leder till stora klimatförändringar.

Se även
Biokemi
Ekologi
Toxikologi

 
Kemi
Miljövetenskap
Europas fader

Europas fader, var ett epitet som frankerkungen Karl den store använde för sig själv. Vissa menar att det var under hans tid som namnet Europa fick betydelse.

Noter

Karl den store
Amin

Aminer är inom kemin organiska ammoniakderivat som har en eller flera av sina väteatomer ersatta med en organisk grupp (aminogrupp), exempelvis ett kolväte.

Aminer spelar en mycket viktig roll inom växt- och djurriket. Till exempel är aminosyror en typ av karboxylsyror som också är aminer. Alkaloider är aminer från växriktet. Aminer reagerar svagt basiskt. Namnges med -amin som ändelse.

Alifatiska aminer 

Beroende på hur många väteatomer som ersatts delar man in de alifatiska aminerna i:
 primära aminer med allmän formel RNH2
 sekundära aminer med allmän formel R2NH
 tertiära aminer med allmän formel R3N
Med fyra substituenter på kvävet, R4N+, talar man istället om kvartära ammoniumföreningar.

De alifatiska aminerna är relativt starka baser, i vissa fall starkare än ammoniak. Detta gäller särskilt de lågmolekylära aminerna med korta alifatiska kedjor, eftersom de är lättlösliga i vatten.

Lågmolekylära aminer har i allmänhet en ganska distinkt rutten doft. Diaminerna putrescin (1,4-diaminobutan), och kadaverin (1,5-diaminopentan) bildas bland annat i kadaver och ruttnande kött ur sönderfall av aminosyrorna arginin respektive lysin.

Aromatiska aminer 
En aromatisk amin eller arylamin är en amin där en eller flera av kolvätegrupperna är ett aromatiskt kolväte. Den enklaste aromatiska aminen är anilin (aminobensen). Aromatiska aminer är i allmänhet mycket giftiga.

Heterocykliska aminer 
Heterocykliska aminer är cykliska kolväten där kväveatomer ingår i själva ringen. Kvävebaserna i DNA- och RNA-molekylerna är uppbyggda av heterocykliska aminer. De så kallade stekytemutagenerna, som bildas då kött steks, utgörs till viss del av heterocykliska aminer.

Heterocykliska aminer finns också i alkaloider där kokain, nikotin, morfin, heroin och LSD ingår samt i klorofyll, hemoglobin och i vissa råttgifter.

Källor
Miklagård

Miklagård (Miklagarðr, sammansättning av fornnordiskans mikla, mykil, "mycken", "stor" och gård, "handelsplats"; "den stora staden") är en skandinavisk, vikingatida, benämning på den av kejsar Konstantin grundade östromerska bysantinskt kristna huvudstaden Konstantinopel. 

Staden erövrades av de muslimska turkarna 1453 och bär sedan 1931 namnet Istanbul, den folkrikaste staden i Turkiet.

Se även
 Vägen från varjagerna till grekerna

Källor
Mats G. Larsson: Väringar. Nordbor hos kejsaren i Miklagård. Stockholm 1994.

Istanbul
Geografiska namn från vikingatiden

da:Miklagård
en:Names of Istanbul#Old Norse
Carta marina

Carta Marina är den tidigaste någorlunda korrekta kartan över Norden och Baltikum. Kartans upphovsman, Olaus Magnus (1490–1557), var formellt Sveriges siste katolske ärkebiskop och bror till Johannes Magnus. Olaus Magnus lade ner tolv års arbete på kartan innan den trycktes i Venedig år 1539. Kartan utgjorde ett förarbete till Olaus Magnus storverk Historia de gentibus septentrionalibus – Historia om de nordiska folken, och av kartans bilder återfinns över hundra även i boken.

År 1572 publicerade Antonio Lafreri en förminskad kopia av Carta marina i Rom. I dag finns ett tiotal exemplar av denna karta bevarade. Lafreris karta ersatte i över 300 år den ursprungliga kartan, som under lång tid tycktes helt försvunnen fram till dess ett exemplar återupptäcktes år 1886 vid Hof- und Staatsbibliothek i München, där den fortfarande förvaras. År 1962 återfanns ytterligare en av originalkartorna i Schweiz. Kartan förvärvades av Uppsala universitetsbibliotek Carolina Rediviva under ledning av Hans Sallander. Upplagan var sannolikt ganska liten, vilket förklarar kartans sällsynthet.
 
Kartorna från 1539 är ofärgade liksom Lafreris nytryck från 1572. Alla äldre färgade kartor är handfärgade; tryckta färgkopior framställdes inte förrän i början av 1900-talet. I Kungliga biblioteket finns ett färglagt exemplar av Lafreris Carta marina (1572), och färgerna anses vara samtida.

Övrigt 

På kartan finns åtminstone tre öar utritade som inte existerar i verkligheten. Väster om Island finns Hvitsark. Mellan Orkneyöarna och Färöarna finns "Tile" utritat, som enligt kartan hade 30 000 invånare, och här avses troligen det mytiska landet Thule. Utanför Murmansk står "Insula Magnetum", som troddes vara platsen för den Magnetiska nordpolen.

Källor
Carta Marina på Kungliga biblioteket
Carta Marina på Uppsala universitetsbibliotek

Externa länkar 

Carta Marina i sin helhet på Alvin, en portal för kulturarvssamlingar
Carta Marina på World Digital Library 

Historiska kartor
Verk 1539
Norden
Baltikum
Sevärdheter i Uppsala
Christian Dior

Christian Dior, född 21 januari 1905 i Granville i Normandie, död 23 oktober 1957 i Montecatini Terme i Toscana i Italien, var en fransk modeskapare. Han är mest känd för att ha grundat modehuset Dior samt skapat The New Look.

Biografi 
Christian Dior infriade sina föräldrars önskan och studerade vid Institut d'Etudes Politiques de Paris från 1920 till 1925. Diors familj hoppades att han skulle bli diplomat, men Dior själv hade siktet inställt på konst, främst mode. För att tjäna pengar sålde han sina modeskisser på gatan. Efter att ha avslutat sina studier erhöll Dior pengar av sin far och öppnade senare ett konstgalleri. Efter att familjen Dior drabbats av en finansiell kris och fadern förlorat sitt företag tvingades Dior att stänga galleriet.

Från 1938 samarbetade Dior med Robert Piguet och så småningom anslöt han sig till dennes modehus, där Dior och Pierre Balmain utgjorde de främsta modedesignerna. I december 1946 grundade Dior sitt eget modehus, Christian Dior SA, som finansierades av affärsmannen Marcel Boussac. Inom tolv år hade rörelsen utvidgats till 15 länder och över 2 000 anställda.

The New Look 
Dior är framför allt känd för den så kallade The New Look, som han presenterade i Paris den 12 februari 1947. Kollektionens ursprungliga namn var Corolle (franska ’blomkrona’, men den kom att bli känd som The New Look, ett uttryck myntat av den amerikanska modeskribenten Carmel Snow från Harper's Bazaar: ”It's quite a revolution, dear Christian. Your dresses have such a new look.” 

The New Look innebar för kvinnan smala axlar, en åtdragen midja, en betonad byst och en lång vid kjol. Hans design representerade konstant en klassisk elegans, som betonade det feminina i utseendet. Dior designade även underkläder och nattkläder för damer med märket Christian Dior Lingerie och smink. The New Look revolutionerade damkläderna och återupprättade Paris som modets huvudstad.

Christian Dior avled, 52 år gammal, i Montecatini i Italien. Enligt uppgift dog han av en hjärtattack efter att ha kvävts av ett fiskben. Efter Diors död fortsatte firman under ledning av Yves Saint-Laurent, under åren 1957–1961.

Bildgalleri

Referenser 
Charlotte Sinclair, Vogue — Christian Dior. Stockholm: Lind & Co 2014.

Noter

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Födda 1905
Avlidna 1957
Män
Franska modeskapare
Personer från Manche