kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Hästspårväg

En hästspårväg är en typ av spårtrafik där vagnar dras på räls av en eller flera hästar. Swansea and Mumbles Railway i Wales var världens första linje med hästdragen passagerartrafik på spår 1807, och det fanns på 1840-talet och framåt ett stort antal hästbanor på järnvägsräls runt om i världen. I Sverige drogs järnvägen Lyckan-Frykstad i Värmland till exempel av hästar från starten 1850.

Historik
Hästspårvägar för passagerare i städer förekom från 1832 i USA (New York, några år senare i New Orleans och Louisville) men den egentliga utvecklingen tog fart 1852 då flera linjer öppnades i New York och inom några år i de allra flesta av östkuststäderna i USA. Paris var först i Europa (1853) men det dröjde ända till 1860-talet innan fler europeiska städer fick spårvägslinjer (bland andra Köpenhamn 1863). Ångdrivna spårvagnar förekom redan på 1850-talet i USA, men blev aldrig verkligt dominerande på grund av problem med rök och gnistor i stadsmiljön. Det var först när elektriska spårvagnar började bli vanliga, från 1880-talet i USA och från 1890-talet i Europa, som hästspårvägarnas nedgång började på allvar. På många håll i världen var dock hästspårväg ännu ett levande transportmedel ännu under 1920-talet, och enstaka linjer har överlevt in i nutid, till exempel Douglas hästspårväg på Isle of Man i Storbritannien.

Hästdragna vagnar på spår har också använts för godstransport sedan 1600-talet, bland annat för att förflytta stenkol i England. Rälsen var gjord av trä fram till 1700-talet, då man övergick först till gjutjärn och sedan till stål. Den engelska beteckningen för sådana spårgående vagnar, "tram", kom från ordet för träbalkarna som kolkorgarna placerades i på sådana vagnar. Tram blev också namnet på stadstrafikvagnarna i England och andra europeiska städer, medan termen blev "streetcar" i Nordamerika.

Hästspårvägar i Sverige
Den korta hästspårvägen Ramlösa Brunn–Ramlösa Bad utanför Helsingborg, som endast gick sommartid, var den första hästspårvägen i Sverige. Den gick 1877–1890. I stadstrafik drevs hästspårvägar i Stockholm 1877–1905 (startad en månad efter linjen i Ramlösa), i Göteborg 1879-1902 och i Malmö 1887-1907. Dessutom fanns kortare linjer med säsongstrafik i Limhamn söder om Malmö, och i Ljunghusen på Falsterbonäset.

I Göteborg ledde Sigfrid Edström (senare på Asea) elektrifieringen av Göteborgs spårväg 1900~1902.

Hästspårvagn nr 12 från Stockholms Spårvägar från 1877 finns bevarad på Spårvägsmuseet i Stockholm och en hästspårvagn från Malmö finns på Teknikens och sjöfartens hus i Malmö.

Se även
 Hästomnibus
 Hästbana

Källor

Externa länkar 
 

Hästhållning
Kollektivtrafik
 
Spårtrafik
Hvítárvatn

Hvitárvatn är en sjö på Island med en area på 30 km² och det största djupet är 84 meter. Sjön är högt belägen nedanför Langjökull. Därifrån får sjön sitt vatten. Ibland flyter det också isberg i sjön.

Källor

Noter 

Insjöar på Island
Hóp

Hóp är en sjö, eller snarare lagun, i regionen Norðurland vestra på norra Island, cirka 35 km sydväst om Blönduós. Sjön står i förbindelse med Húnafjörður, men avskiljs från denna fjord av en smal landtunga med namnet Þingeyrasandur. Sjöns storlek varierar med tidvattnet, från 29 till 44 km². Dess största djup är 9 meter.

På nordöstra sidan av Hóp låg under medeltiden Islands största och rikaste kloster, Þingeyraklaustur.

Kommentarer

Noter 

Insjöar på Island
Sultartangalón

Sultartangalón är en sjö på Island. Dess yta är 19 km2.

Se även
Lista över insjöar på Island

Referenser

Insjöar på Island
Grænalón

Grænalón är en sjö på Island. Dess yta är 18 km2.

Se även
Lista över insjöar på Island

Referenser

Insjöar på Island
Öræfajökull

Öræfajökull, , är Islands största aktiva vulkan, en stratovulkan, som även har landets högsta topp, Hvannadalshnjúkur, på 2 110 meter över havet.

Öræfajökull är också namnet på glaciären som täcker största delen av vulkanen och som bildar Vatnajökulls sydliga del.

Utbrott 
De senaste utbrotten, de enda i historisk tid, dateras till år 1362 och 1727.

Tecken på kommande utbrott 
I november 2017 rapporterades ökad geotermisk aktivitet vid vulkanen. En volymökning hade då redan pågått sedan årsskiftet 2016/2017.

Sommaren 2018 konstaterades att vulkanen, trots minskad geotermisk aktivitet, visade typiska tecken på ett annalkande utbrott. Bland annat sågs en fortsatt volymökning, som då överensstämde med ett magmatillflöde på  sedan aktivitetsökningens början.

Man följer den fortsatta vulkaniska aktiviteten med ytterligare mätningar och förbereder för evakuering. Som vid Eyjafjallajökulls utbrott 2010, finns det en risk att vulkanisk aska vid ett kraftigt utbrott lamslår europeisk flygtrafik en tid.

Noter 

Vulkaner i Austurland
Stratovulkaner
Berg i Austurland
Vatnajökulls nationalpark
Glaciärer i Island
1362
Isformationer i Austurland
Étienne Dupérac

Étienne Dupérac, född omkring 1525 i Paris, död där i mars 1604, var en fransk målare, gravör och antikforskare.

Étienne du Pérac publicerade 1575 I vestigi dell'antichità di Roma, en samling gravyrer med motiv från samtidens Rom. Två år senare gav han ut en karta över Rom.

Källor

Externa länkar

 

Franska gravörer
Franska konstnärer
Födda 1520-talet
Avlidna 1604
Män
Antikvarie

En antikvarie är yrkestiteln för en tjänsteman vid kulturmiljövårdande myndighet, museum eller privat firma. Förr var ordet även en beteckning på fornforskare eller antikvitetskännare i allmänhet.

Föremålsantikvarie 
En föremålsantikvarie arbetar med bevarande av föremål, till exempel genom att dokumentera och vårda inredningar, förmedla och visa föremål, konst- och industriprodukter. Arbetsuppgifter inom exempelvis insamling, förmedling och bevarande eller handel och bruk av föremål är vanliga. Föremålsantikvarier kan arbeta med antikvariska frågor vid myndigheter, länsstyrelser, museer och liknande, eller i eget eller andras företag på den privata marknaden, till exempel med utställningsproduktion, kulturturism, näthandel, i inrednings-, auktions- eller antikbranschen. Förr låg föremålsantikvariens utbildningsbakgrund ofta inom ämnena konstvetenskap, arkeologi, etnologi eller museologi, men i dag väljer många att studera kulturvård med inriktning mot föremål och interiörer.

Landsantikvarie
Landsantikvarie är chefen för ett länsmuseum. Landsantikvarien är huvudansvarig för museiarbetet inom länet samt remissinstans för Länsstyrelsen Riksantikvarieämbetet, bland annat beträffande byggnadsminnen, kyrkliga kulturminnen och fornlämningar. I arbetet ingår att vara rådgivare för verksamheten inom hembygdsrörelsen. En stiftelse bildad av denna rörelse tillsammans med landsting och kommun svarar som regel för anställningen av landsantikvarie.

Varianter
Länsantikvarie
Stadsantikvarie
Byggnadsantikvarie

Utbildningar i Sverige
Uppsala universitet Campus Gotland
Göteborgs universitet Bebyggelseantikvarie

Museiväsen
Yrken
Selfoss (ort)

Selfoss är huvudort i kommunen Árborg (Sveitarfélagið Árborg) och  i regionen Suðurland i Island.. Antalet invånare är . Den ligger vid floden Ölfusá och vid Riksväg 1. Staden är ett kommersiellt och industriellt centrum.

Staden grundades i slutet av 1800-talet i samband med att den första hängbron över Ölfusá byggdes 1891. Staden är idag ett kommersiellt och industriellt centrum. Det 1929 grundade mejeriet Mjólkurbú Flóamanna är Islands äldsta och största mejeri.

Liksom Eyrarbakki och Stokkseyri är Selfoss byggt på Stóra Þjórsá-lavafältet.

Den högsta punkten i närheten är  meter över havet,  km norr om Selfoss.

Bildgalleri

Vänorter
Selfoss har följande vänorter:
 Arendals kommun, Norge
 Kalmar kommun, Sverige
 Nyslott, Finland

Källor

Noter

Externa länkar

Orter i Suðurland
Selfoss (vattenfall)

Selfoss är ett vattenfall på Island där floden Jökulsá á Fjöllum rinner igenom. Vattenfallet ligger cirka 30 kilometer före flodens utlopp i Arktiska havet.

Vattenfall i Norðurland eystra
Jökulsá á Fjöllum

Jökulsá á Fjöllum är Islands näst längsta flod, 20,6 mil lång. Floden rinner från Vatnajökull genom vattenfallen Selfoss och Dettifoss.

Källor

Noter

Externa länkar 

Vattendrag på Island
Atlantens avrinningsområde
Richard Barthelmess

Richard Barthelmess, född 9 maj 1895 i New York, död 17 augusti 1963 i Southampton, New York (strupcancer), amerikansk skådespelare.

Efter studier vid militärhögskolan fick Barthelmess 1916 huvudrollen i en film och engagerades av D.W. Griffith som dennas främsta manliga stjärna och gjorde bland annat huvudrollen i Broken Blossoms (1919) och Genom stormen (1921). Till hans mest kända filmer hör Den röda mantiljen, Riddaren utan fruktan och Nattens eskader. Under 1930-talet syntes han mer sällan i filmer, hans sista större roll var i Endast änglar ha vingar (1939).

Filmografi (i urval)

Källor

Externa länkar
 

Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Födda 1895
Avlidna 1963
Män
Skådespelare från New York
Alumner från Trinity College (Connecticut)
Dettifoss

Dettifoss är ett 45–48 meter högt vattenfall som ligger i Mývatnområdet på norra Island och i floden Jökulsá á Fjöllum. Det är Islands kraftigaste vattenfall, räknat i mängden vatten, höjd och bredd.

Beskrivning

Namn och översikt
Namnet kommer det från det isländska ordet detta – 'falla'. Dettifoss betyder då bokstavligen 'fallvattenfall'.

Dettifoss ligger utefter isälven Jökulsá á Fjöllum, vilken bland annat avvattnar Vatnajökull och rinner rakt norrut mot Islands nordkust. Vattenfallet har en fallhöjd av 48 (alt. 45) meter, och det genomsnittliga vattenflödet är 193 kubikmeter i sekunden. Vattenföringen i kombination med höjd och bredd (100 meter) gör Dettifoss till Islands kraftigste vattenfall, och det omnämns ofta som Europas mäktigaste vattenfall.

Fallets och älvens vattenmängd är till stor del beroende av den säsongsmässiga glaciäravsmältningen. Störst vattenmängd faller utför Dettifoss i augusti.

Tillgänglighet
De isländska myndigheterna har uppmärksammat det mäktiga vattenfallets värde som sevärdhet, och sedan 2011 kan området runt fallet nås via en nyligen asfalterad väg.

Dettifoss i kulturen
Musikkompositionen 'Detifoss' (Op.57) av Jón Leifs är inspirerat av det här vattenfallet. 

Dettifoss figurerar också i 2012 års science-fiction-film Prometheus, där den ska föreställa det primitiva, tidiga landskapet på en jordlik planet.

Bildgalleri

Referenser

Vattenfall i Norðurland eystra
Skjálfandafljót

Skjálfandafljót är en älv som ligger på norra Island. Älven har sin källa vid den nordvästra gränsen till Vatnajökull. Skjálfandafljót är 178 km lång, och den är den fjärde längsta floden på Island. Skjálfandafljót rinner igenom vattenfallen Aldeyjarfoss och Goðafoss.

Källor

Noter 

Vattendrag på Island
Aldeyjarfoss

Aldeyjarfoss är ett vattenfall i norra Island. Älven Skjálfandafljót rinner ner här med en höjd på 20 meter.

Referenser

Externa länkar

Vattenfall i Norðurland eystra
Skógafoss

Skógafoss är ett av Islands största vattenfall och ligger i älven Skogá i Suðurland. Det är 25 meter brett och faller 60 meter ner från de klippor som tidigare utgjorde kustlinjen. Nu ligger havet fem kilometer bort. 

På den östra sidan om vattenfallet går en vandringsled upp till bland annat passet Fimmvörðuháls, vilket ligger mellan glaciärerna Eyjafjallajökull och Mýrdalsjökull.

Referenser

Noter

Externa länkar
 Mer information om Skógafoss på Hit Iceland

Vattenfall i Suðurland
Skógar

Skógar är en ort i kommunen Rangárþing eystra i Suðurland i Island. Den ligger söder om glaciären Eyjafjallajökull och vattenfallet Skógafoss. Orten har omkring 40 invånare.

Från Skógar utgår vandringsleden Laugavegur, som för över högplatån Fimmvörðuháls och över Þórsmörk till  Landmannalaugar.

Poeten Matthías Jochumsson, som skrev texten till Lofsöngur, Islands nationalsång, föddes i Skógar 1835.

Under 1983 spelades delar av filmen Korpen flyger in runt byn.

Skógars museum 
I Skógar finns frilufts- och hembygdsmuseet Byggðasafnið í Skógum (Skógasafn), som grundades 1950.

Bildgalleri

Externa länkar

 Skógars museums webbplats

Referenser 

Orter i Suðurland
Rangárþing eystra
Charles Brandon, 1:e hertig av Suffolk

Charles Brandon, 1:e hertig av Suffolk, 1:e vicomte Lisle, född omkring 1484, död 22 augusti 1545 i Guildford i England, var en engelsk adelsman, militär, hovfunktionär och gunstling. Han var den andra men enda överlevande sonen son till sir William Brandon och Elizabeth Bruyn samt blivande kung Henrik VII:s standarbärare, som dödades av kung Rikard III personligen under slaget vid Bosworth.

Biografi 

Charles Brandon, som året dessförinnan hade upphöjts till hertig av Suffolk, gifte sig den 13 maj 1515 med den nyblivna änkan Maria Tudor, Henrik VII:s dotter. Suffolk hade deltagit i tornerspel för att fira Marias giftermål med kung Ludvig XII. Han var även sändebud och skickades för att gratulera den nye kungen Frans I efter Ludvigs död.

Äktenskap och barn 

Marias äktenskap med Charles Brandon förargade hennes bror Henrik VIII, som dock förlät dem snart, efter att ha givit dem höga böter.

I andra äktenskapet med Anne Browne fick han två barn:

 Lady Anne Brandon (ca. 1507 – januari 1558), gift med Edward Grey.
 Lady Mary Brandon (2 juni 1510 – 1540/1544), gift med Thomas Stanley.

I tredje äktenskapet med Maria Tudor fick han tre barn:

 Lord Henry Brandon (11 mars 1516 – 1522), dog under barndomen
 Lady Frances Brandon (16 juli 1517 – 20 november 1559), gift med Henry Grey och mor till Jane Grey.
 Lady Eleanor Brandon (1519 – 27 september 1547), gift med Henry Clifford.
 Henry Brandon, 1:e earl av Lincoln (före 18 juni 1523 – 1 mars 1534).

I fjärde äktenskapet med Katherine Willoughby fick han två barn:

 Henry Brandon, 2:e hertig av Suffolk (18 september 1535 – 14 juli 1551), dog till följd av svettsjukan.
 Charles Brandon, 3:e hertig av Suffolk (12 oktober 1537 – 14 juli 1551), dog bara en timme efter sin äldre bror, av samma sjukdom.

Populärkultur 

I tv-serien The Tudors spelas Brandon av den brittiske skådespelaren Henry Cavill.

Referenser 

Födda 1484
Avlidna 1545
Män
Riddare av Strumpebandsorden
Storbritanniens lordpresidenter
Engelsk adel
Gunstlingar
Henrik VIII:s hov
Lewis Mumford

Lewis Mumford, född 19 oktober 1895 i Flushing i Queens, New York, död 26 januari 1990 i Amenia, New York, var en amerikansk sociolog och filosof.

Biografi 
Mumford skrev ett stort antal kulturkritiska studier. I boken Stadskultur tecknade han den västerländska stadens utveckling från de medeltida stadsbildningarna till den moderna "själlösa" industristaden, som han menade kännetecknas av ett socialt sönderfall. Han analyserade också den industriella kulturens teknikberoende. Mumford varnade för ett teknokratiskt samhälle där människorna blir teknikens slavar (t.ex. i boken Teknik och civilisation). Samtidigt ville Mumford hitta nya vägar för mänskligheten att skapa ett humanistiskt samhälle, där människan åter behärskar tekniken. Hans böcker har haft betydelse för den europeiska miljödebatten.

Mumfords idéer fick inflytande över stadsplanering. Bland annat sågs Culture of Cities (1938) av stadsbyggnadsborgarrådet Yngve Larsson som en av de främsta inspirationskällorna för Stockholms stadsplanering (jämte verk av Patrick Abercrombie och Clarence Stein).

Bibliografi
The story of utopias (1922)
Sticks and stones (1924)
The golden day (1926)
Herman Melville (1929)
The brown decades (1931)
Technics and civilization (1934)
 Tekniken och samhällsutvecklingen (översättning Gunnar Hagwall och Anders Cyrus, Kooperativa förbundet, 1949)
The culture of cities (1938)
 Stadskultur (översättning Leif Björk och Åke Malmström, Kooperativa förbundet, 1942)
Men must act (1939)
Faith for living (1940)
The South in architecture (1941)
The condition of man (1944)
 Människans villkor (översatt av Helge Åkerhielm (till s. 235) och Eivor Harlin (till s. 418), bibliografin bearbetad och översatt av Percy Elfstrand, Kooperativa förbundet, 1947) 
City development (1945)
Values for survival (1946)
Green memories (1947)
The conduct of life (1951)
Art and technics (1952)
In the name of sanity (1954)
 Calibans uppror: mänsklighet kontra omänsklighet i politik och kultur (översättning Leif Björk, Kooperativa förbundet, 1956)
From the ground up (1956)
The transformations of man (1956)
The city in history (1961)
The highway and the city (1963)
The myth of the machine: 1. Technics and human development (1967)
The urban prospect (1968)
The myth of the machine: 2. Pentagon of power (1970)
 The automation of knowledge
 Kunskapens automatisering (översättning Richard Matz, Delegationen för långsiktsmotiverad forskning, 1978)

Källor

 

Amerikanska sociologer
Amerikanska filosofer under 1900-talet
Amerikanska fackboksförfattare
Amerikanska litteraturkritiker
Arkitekturhistoriker
Arkitekturteoretiker
Personer från Queens
Personer inom stadsplanering
Samhällsfilosofer
Mottagare av Frihetsmedaljen
Alumner från City College of New York
Alumner från New York University
Alumner från Columbia University
Forskare från New York
Födda 1895
Avlidna 1990
Män
Storbritanniens Grand Prix 1996

Storbritanniens Grand Prix 1996 var det tionde av 16 lopp ingående i formel 1-VM 1996.

Resultat 
 Jacques Villeneuve, Williams-Renault, 10 poäng
 Gerhard Berger, Benetton-Renault, 6 
 Mika Häkkinen, McLaren-Mercedes, 4 
 Rubens Barrichello, Jordan-Peugeot, 3 
 David Coulthard, McLaren-Mercedes, 2 
 Martin Brundle, Jordan-Peugeot, 1
 Mika Salo, Tyrrell-Yamaha 
 Heinz-Harald Frentzen, Sauber-Ford 
 Johnny Herbert, Sauber-Ford
 Jos Verstappen, Footwork-Hart
 Giancarlo Fisichella, Minardi-Ford

Förare som bröt loppet 
 Jean Alesi, Benetton-Renault (varv 44, bromsar)
 Olivier Panis, Ligier-Mugen Honda (40, hantering)
 Pedro Diniz, Ligier-Mugen Honda (38, motor) 
 Damon Hill, Williams-Renault (26, hjul)
 Pedro Lamy, Minardi-Ford (21, växellåda) 
 Ricardo Rosset, Footwork-Hart (13, elsystem)
 Ukyo Katayama, Tyrrell-Yamaha (12, motor) 
 Eddie Irvine, Ferrari (5, differential)
 Michael Schumacher, Ferrari (3, hydraulik)

Förare som ej kvalificerade sig 
 Andrea Montermini, Forti-Ford
 Luca Badoer, Forti-Ford

VM-ställning 

1996 i Storbritannien
Storbritanniens Grand Prix
Maria Tudor

Maria Tudor eller Mary Tudor kan syfta på:

 Maria Tudor (drottning av Frankrike) (1496–1533), Henrik VII och Elizabeth av Yorks yngsta överlevande dotter och drottning av Frankrike
 Maria I av England (1516–1558), regerande drottning av England och Irland 1553–1558 och Henrik VIII:s dotter
 Mary Tudor (1673–1726) – en engelsk adelsdam Karl II av England:s utomäktenskaplig dotter
Giovanni Battista Soria

Giovanni Battista Soria, född 1581 i Rom, död 22 november 1651 i Rom, var en italiensk arkitekt under barocken.

Byggnadsverk i Rom i urval
 1620–1627 – Restaurering av San Crisogono i Trastevere
 1626 – Fasaden till Santa Maria della Vittoria
 1633 – Fasaden till San Gregorio Magno al Celio på Caelius
 1636–1638 – Fasaden till San Carlo ai Catinari
 1641 – Fasaden till Santa Caterina da Siena a Magnanapoli

Källor

Externa länkar

Arkitekter från Rom
Italienska barockarkitekter
Födda 1581
Avlidna 1651
Män
Melchiorre Cafà

Melchiorre Cafà (emellanåt stavat Caffà), född 1635 i Vittoriosa, Malta, död 10 september 1667 i Rom, var en maltesisk skulptör under högbarocken. Han var elev till Ercole Ferrata.

Melchiorre Cafàs främsta skulpturverk är altaruppsatsen Den heliga Katarinas apoteos (1666) i kyrkan Santa Caterina da Siena a Magnanapoli i Rom. I sin framställning av helgonet Katarina av Siena uppvisar Cafà viss inspiration från Berninis Den heliga Teresas extas.

Cafà omkom vid en olyckshändelse i Vatikanens bronsgjuteri. Cafà är representerad vid bland annat Nationalmuseum i Stockholm.

Skulpturala verk i Rom i urval
 Den heliga Katarinas apoteos (1666) – Santa Caterina da Siena a Magnanapoli
 Den helige Eustachius martyrium (1667) – Sant'Agnese in Agone
 Den helige Tomas av Villanova (1667) – Sant'Agostino
 Högaltaret (projektering) – Santa Maria in Campitelli

Bilder

Referenser

Noter

Webbkällor

Tryckta källor

 

Representerade vid Nationalmuseum
Italienska barockskulptörer
Skulptörer under 1600-talet
Italienska konstnärer under 1600-talet
Personer från Birgu
Födda 1635
Avlidna 1667
Män
Ringvägen, Island

Ringvägen () eller Riksväg 1 (), är huvudvägen på Island, som går runt hela ön och sammankopplar de olika delarna med varandra. Den totala sträckan är 1 339 kilometer. Sedan 2019 är hela sträckan belagd med asfalt.

Ringvägen färdigbyggdes 1974 i och med att Skeiðarárbrú på sydöstra Island invigdes. Skeiðarárbrú är landets längsta bro på 880 meter. Den har spolats bort ett par gånger i samband med jökellopp.

Tätorter längs Ringvägen
Orterna ligger i ordning medurs från Reykjavik. Numren hänvisar till kartan:
Reykjavik (1)
Mosfellsbær
Borgarnes (2)
Bifröst
Blönduós (3)
Akureyri (4)
Reykjahlíð
Egilsstaðir (5)
Reyðarfjörður
Eskifjörður
Fáskrúðsfjörður
Stöðvarfjörður
Breiðdalsvík
Djúpivogur
Höfn (6)
Kirkjubæjarklaustur
Vík í Mýrdal (Vík)
Skógar
Hvolsvöllur
Hella
Selfoss (7)
Hveragerði

Tunnlar
Exempel på befintliga och framtida vägtunnlar:
Hvalfjörðurtunneln
Almannaskarðtunneln
Vaðlaheiðitunneln (under anläggande)

Externa länkar 
Väglagsinformation från Islands vägverk 

Väg 1
Krystian Zimerman

Krystian Zimerman, född 1956 i Zabrze, är en polsk pianist och musikvetare.

Krystian Zimerman härstammar från en synnerligen musikalisk familj. I hans barndomshem stod musiken alltid i centrum. Hans far blev hans förste musiklärare och vid sju års ålder gick han i lära hos Andrzej Jaśinski som var professor vid konservatoriet i Katowice. Under sin tid vid konservatoriet deltog Zimerman, mer eller mindre villigt, med framgång i en rad musiktävlingar vilket banade väg för hans berömmelse. Det definitiva genombrottet kom då han belönades med första pris i den prestigefyllda Chopin-tävlingen 1975. 

Den konstnärliga kvaliteten är kärnan i Krystian Zimermans musik. Musikens egen essens som upplevelse, snarare än produkt har väglett honom under hans hittills 30-åriga verksamhet. Bland annat tycker han fortfarande illa om tävlingar i musik och deltar sällan som domare i sådana. Inte heller hyser han varmare känslor för att arbeta med inspelningar i studio. Han har också egenhändigt designat ett sätt att turnera med sin egen flygel, något som andra musiker har börjat ta efter. Musik för Zimerman är en helhetsupplevelse av tonsättare, konstnär, instrument, publik, sal och allt annat som bakas in i den. Zimerman kritiserar ofta hårt kliniska analytiker som enligt honom "istället för att begrunda mysteriet i Mona Lisa, mer intresserar sig för färgen på hennes underkläder".  

Som konstnär har Krystian Zimerman nått den absoluta toppen och han nämns i samma andetag som Svjatoslav Richter, Vladimir Horowitz, och Artur Rubinstein Glenn Gould och Martha Argerich. Han har samarbetat med storheter som Leonard Bernstein, Herbert von Karajan, Seiji Ozawa, Riccardo Muti, Pierre Boulez och Zubin Mehta. Under vissa perioder vägrade den förstnämnde till och med att arbeta med någon annan pianist än Zimerman.

Idag bor Krystian Zimerman i Basel med sin hustru och deras två barn, och undervisar där på musikakademien. År 2005 förärades han även ett hedersdoktorat från universitetet i Katowice.

Födda 1956
Polska pianister
Män
Levande personer