kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Walter Murray

Walter Murray, född 9 oktober 1871 i Malmö, död 5 februari 1957, var en svensk ämbetsman och politiker; civilminister 1917, kommunikationsminister 1920-1921, tillförordnad landshövding i Norrbottens län 1914-1917, landshövding i Västmanlands län 1916-1937.

Biografi
Murray tog studentexamen i Nyköping 1889 och en juris kandidat-examen vid Uppsala universitet 1896. Efter examen anställdes han som extraordinarie notarie vid Svea hovrätt, senare adjungerad ledamot där 1900-1907, fiskal där 1907, assessor där 1908 och hovrättsråd 1909. Han blev expeditionschef i ecklesiastikdepartementet 1908. 1914 till 1917 var Murray tillförordnad landshövding i Norrbottens län när den ordinarie landshövdingen Oscar von Sydow var civilminister. Den 30 juni till 19 oktober 1917 var Murray statsråd och chef för civildepartementet samt statsråd och chef för kommunikationsdepartementet den 27 oktober 1920 - 13 oktober 1921.

Murray blev ordförande för hushållningssällskapet i Västmanlands län 1917, vice ordförande för Stockholm - Västerås - Bergslagens järnvägar 1918, av Kungl. Maj:t förordnad ledamot av Örebro - Köpings järnväg 1920, ordförande för Statens uppfostringsanstalt för sinnesslöa gossar å Salbohed 1921. 1932 blev Murray ledamot av Lantbruksakademien.

Walter Murray var son till major Vilhelm Murray i släkten Murray och Sophie, född Lagerhjelm. Han gifte sig 1907 med Emma Uggla - dotter till major Albin Uggla och Hilda Benedicks - med vilken han fick två barn. Han var farbror till Malcolm Murray.

Utmärkelser

Svenska utmärkelser
  Innehavare av Konung Gustaf V:s jubileumsminnestecken med anledning av 70-årsdagen, 1928.
  Kommendör med stora korset av Nordstjärneorden, 8 december 1923.
  Kommendör av första klassen av Nordstjärneorden, 6 juni 1916.
  Kommendör av andra klassen av Nordstjärneorden, 6 juni 1911.

Utländska utmärkelser
  Storkorset av Finlands Vita Ros’ orden, tidigast 1925 och senast 1931.
  Riddare av storkorset av Nederländska Oranien-Nassauorden, tidigast 1945 och senast 1947.
  Storofficer av Franska Svarta stjärnorden, tidigast 1925 och senast 1931.
  Kommendör med kraschan av Franska Svarta stjärnorden, senast 1915.
  Riddare av andra klassen med kraschan av Ryska Sankt Stanislausorden, senast 1915.

Källor
 
Porträttgalleri från Västmanland, Skånetryckeriets förlag, Malmö 1934 s. 19
Sveriges statskalender [med bihang] för skottåret 1924, utgifven efter Kungl. Maj:ts nådigste förordnande av dess Vetenskapsakademi, Uppsala & Stockholm 1924 ISSN 0347-7223, avsnitt 38, 559, 790, 931, 1 330, 1 375

Noter

Sveriges civilministrar
Sveriges kommunikationsministrar
Landshövdingar i Västmanlands län
Födda 1871
Avlidna 1957
Män
Politiker från Malmö
Landshövdingar i Norrbottens län
Ledamöter av Lantbruksakademien
Mottagare av Konung Gustaf V:s jubileumsminnestecken med anledning av 70-årsdagen
Kommendörer med stora korset av Nordstjärneorden
Kommendörer av första klassen av Nordstjärneorden
Kommendörer av andra klassen av Nordstjärneorden
Storkorset av Finlands Vita Ros’ orden
Storkorset av Oranien-Nassauorden
Mottagare av Svarta stjärnorden
Mottagare av Ryska Sankt Stanislausordens andra klass
Walter
Cystein

Cystein (förkortas Cys eller C) är en av de 20 aminosyrorna som är byggstenar i proteiner. Den tillhör gruppen polära, hydrofila aminosyror. Det är en av två aminosyror som innehåller svavel, den andra är metionin.

I den genetiska koden kodas cystein av två kodon: UGU och UGC.

Två cysteiner kan oxideras och bilda en svavelbrygga som tvärbinder peptidkedjor; dessa stabiliserar ofta proteiner.

Som livsmedelstillsats har cystein E-nummer 920.

Se även 
 Cystin
 Homocystein

Referenser

Svavelhaltiga aminosyror
Tioler
Propansyror
Conrad Carleson

Axel Oskar Conrad Carleson, född 23 augusti 1868 på Fredriksbergs herrgård i Döderhults församling, Kalmar län, död 16 mars 1954 i Torsvalla i Gnesta i Frustuna församling, Södermanlands län, var ett svenskt statsråd (liberal), företagsledare, förläggare och ämbetsman.

Biografi
Carleson var extra ordinarie kammarskrivare vid tullkammaren i Norrköping 1888–1889 och tog hovrättsexamen i Lund 1893. Han var amanuens i Finansdepartementet och Domänstyrelsen 1897, ombudsman och fiskal i Domänstyrelsen 1909–1910 samt sekreterare i Bankinspektionen 1906–1910. Carleson var expeditionschef i Finansdepartementet 1909–1910, kammarrättsråd 1910, ledamot av åtskilliga skattekommissioner 1906–1916, av pensionsfondskommissionen 1915 och av arbetslöshetsutredningen 1927.

Han var verkställande direktör i AB P. A. Norstedt & söner och i AB Hiertas bokförlag 1910–1933 samt i AB Svenska bokförlaget 1928–1936. Carleson var också ordförande i Sveriges litografiska tryckerier. Han var styrelseordförande för Nya bokförläggarföreningen 1910 samt Svenska bokförläggarföreningen 1912–1934. Som politiker var han främst inriktad på skatte- och arbetsrättsliga frågor.

Carleson var statsråd och finansminister 30 mars till 19 oktober 1917, riksdagsledamot (andra kammaren) för Stockholms stads valkrets 1929–1936, fram till 1934 för Liberala riksdagspartiet och därefter för det nybildade Folkpartiet.

Carleson var son till ryttmästaren Axel Carleson av adelsätten Carleson och Emelie Hultenheim samt bror till Axel Carleson. Han var vidare brorson till Edvard Carleson och farfars bror till Lennart Carleson. Carleson gifte sig 1900 med friherrinnan Theresine Cederström (1868–1930), dotter till löjtnanten friherre Edvard Cederström och friherrinnan Märtha Leijonhufvud. Dottern Madeleine (1901–1983) var gift med Gerard De Geer (1893–1992) och dottern Cecilia (1903–1951) med Nils Berencreutz (1891–1986).

Referenser

Externa länkar
Conrad Carleson på Svenskt biografiskt lexikon

Män
Födda 1868
Avlidna 1954
Sveriges finansministrar
Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Liberala riksdagspartiet
Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Folkpartiet
Conrad
Personer från Döderhults socken
Svensk obetitlad adel
Svenska kammarrättsråd
Lucknow

Lucknow är en storstad i norra Indien och är huvudstad för Uttar Pradesh, landets folkrikaste delstat. Staden är även administrativ huvudort för distriktet Lucknow. Lucknow är belägen vid floden Gomati och hade 2 817 105 invånare vid folkräkningen 2011. Storstadsområdet, inklusive Lucknows garnisonsstad och ett par andra mindre förorter, hade vid samma tidpunkt 2 902 920 invånare.

Staden är ett kulturellt centrum och har stora industrier i livsmedelsbranschen. 1775-1856 var Lucknow huvudstad i kungariket Awadh, sedan från 1877 huvudstad i Förenade provinserna Agra och Oudh. The Lucknow Pact var en känd milsten i den moderna indiska självständighetsrörelsen.

Bland stadens mer betydande byggnader märks den 1780–1784 av vit marmor uppförda moskén Imambara och palatsen Chyattar Manzil och Moti Mahal. Under Sepoyupproret försvarades fästet i Lucknow från juli 1857 av den lilla brittiska garnisonen, som i november samma år undsattes av Colin Campbell, vilken därefter drog sig tillbaka. Först i mars 1858 återtogs Lucknow av Brittiska trupper.

1920 grundades Lucknows universitet.

Källor

Se även 
Walter Burley Griffin
sir Robert Cornelius Napier 
sir Henry Montgomery Lawrence 
sir William Peel 
Colin Campbell

Orter i Uttar Pradesh
Titandioxid

Titandioxid är en  oxid av titan. Den kemiska formeln är TiO2. Ett äldre föråldrat namn är titansyra.

Kristallstruktur 
Titandioxid förekommer naturligt som mineral i tre olika polymorfa kristallformer:
 Rutil har tetragonal kristallstruktur och vanligtvis  prismatisk habitus (yttre form/utseende), ofta med tvillingbildning.
 Anatas eller den äldre beteckningen oktahedrit. Anatas har tetragonal kristallstruktur med oktaedrisk habitus.
 Brookit har ortorombisk kristallstruktur. 
Både anastas och brookit är relativt sällsynta mineralformer.

Förekomst 
Ren titandioxid förekommer inte naturligt i större utsträckning, men kan framställas ur titanmalm, såsom ilmenit eller leuxocen. Titandioxid fås även från rutilsand, som är en av de renaste förekomsterna.

Användning 
Titandioxid används som vitt pigment för färgning av betong, målarfärg (titanvitt), tandkräm, läkemedel med mera. E-numret är E 171.

EU drog på grund av hälsorisker tillbaka godkännandet av titandioxid som tillsats i mat (2022).

Titandioxid är också en viktig del i lambdasonder.

Många solskyddsmedel använder nanopartiklar som titandioxid (tillsammans med nanopartiklar av zinkoxid) som blir absorberade in i huden. 
Produkter som innehåller nanopartiklar måste ha tilläggsmärkningen "(nano)".

Hälsorisker 
Då titandioxid som används i livsmedel bevisats innehålla nanopartiklar anser EFSA att de inte är säkra att använda som tillsatser i livsmedel. Detta då nanopartiklar i livsmedel anses ha en genotoxisk effekt (skadar DNA) och därmed vara karcinogener.

Övrigt 

Äktheten av den så kallade Vinlandskartan ifrågasattes kraftigt då man fann rester från titandioxidformen anatas. Detta eftersom anatas började syntetiseras och användas först 1923, åtminstone för industriellt bruk och vad som till dags dato är känt. Sedermera (1992) har man funnit att en del varianter av gammalt bläck kan ombildas till TiO2, utöver den sannolikhet att materialet innehöll anatas sedan tidigare.

Referenser

Externa länkar 
 Material Safety Data Sheet Mallinckrodt Baker
 
 

Titanföreningar
Oxider
Livsmedelsfärgämnen
Hjälpämnen
Standardtryck och standardtemperatur

Standardtryck och standardtemperatur (alternativt Standardtryck och -temperatur) STP.

Historik 
STP kallades tidigare NTP och NTP betyder normal temperatur (T = 273 K) (alternativt skrivet: T = 273 K) och normalt tryck (p = 1 atm). Alternativt: NTP motsvarar T = 0 °C = 273,15 K och p = 1 atm = 101 325 Pa.

STP 
Begreppet, engelskans Standard temperature and pressure (STP), är en termodynamisk term som anger referensnivå för uppmätning av vissa värden för gaser, vätskor och fasta material. Eftersom många kvantiteter kan variera med tryck och temperatur, mäts dessa relativt dessa referenser.

I Europa används:
Standardtemperatur
T = 0 °C = 273,15 K
Standardtryck
p = 1 atm = 101,325 kPa = 1,01325 bar

SATP 
Ett liknande begrepp är Standard ambient temperature and pressure (SATP), men här gäller dock:
Standard ambient temperature
T = 25 °C
Standard ambient pressure
p = 1 bar

Notera att i vissa länder kan andra standarder förekomma, exempelvis T = 0 °C eller T = 15 °C.

Se även 
 Klimatkammare

Referenser

Noter

Källor

Externa länkar 
IUPAC, Gold book

Standarder och konventioner
Termodynamik
Bror Petrén

Bror August Petrén (i riksdagen kallad Petrén i Kristianstad, Petrén i Stockholm eller Petrén i Ystad), född 26 augusti 1870 i Halmstads församling, Malmöhus län, död 27 juni 1938 i Skellefteå, var en svensk jurist och politiker (liberal). Han var son till kyrkoherden Carl Daniel Edvard Petrén, bror till Thure, Edvard, Alfred, Karl, Jakob, Gustaf, Viktor och Louise, far till Sture Petrén och Folke Petrén samt farfar till Ann Petrén.

Bror Petrén tog hovrättsexamen vid Lunds universitet 1892 och gjorde därefter domstolskarriär. Han var hovrättsråd vid hovrätten över Skåne och Blekinge 1909–1915 och häradshövding i Vemmenhögs, Ljunits och Herrestads domsaga 1915–1937. Han var också konsultativt statsråd i Karl Staaffs andra regering 1911–1914 samt i Nils Edéns regering 1917–1920

Han var riksdagsledamot 1908–1925 med vissa uppehåll. År 1908–1911 satt han i andra kammaren för Kristianstads stads valkrets och därefter i första kammaren från 1912 till nyvalet 1914 för Kristianstads läns valkrets. Vid urtima riksmötet 1914 satt han i andra kammaren för Kristianstads läns sydöstra valkrets. Lagtima riksmötena 1918–1919 representerade han Malmöhus läns valkrets i första kammaren, varefter han övergick till Kristianstads läns valkrets i samma kammare från urtima riksmötet 1919 till 1920. Slutligen satt han i första kammaren för Blekinge läns och Kristianstads läns valkrets 1922–1925. 

I riksdagen betecknade han sig som vänstervilde vid 1908 års riksmöte, men han anslöt sig därefter till Liberala samlingspartiet som var Frisinnade landsföreningens riksdagsparti. Efter den liberala partisplittringen hösten 1923 anslöt han sig från 1924 till Sveriges liberala parti och dess riksdagsgrupp Liberala riksdagspartiet.

Bror Petrén var i riksdagen bland annat ordförande för 1910 års femte tillfälliga utskott och ordförande i andra lagutskottet 1922–1925. Han var också ordförande för liberala riksdagspartiets förstakammargrupp 1924–1925. I riksdagen engagerade han sig bland annat för adlandets avskaffande och för satsningar på tekniska yrkesskolor.

Bror Petrén är begravd på Gamla begravningsplatsen i Kristianstad.

Källor
 Bror Petrén på Gravar.se

Litteratur
 Tvåkammarriksdagen 1867-1970 (Almqvist & Wiksell International 1986), band 3, s. 148-149

Noter

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Liberala samlingspartiet
Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare för Liberala samlingspartiet
Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare för Liberala riksdagspartiet
Sveriges konsultativa statsråd
Svenska hovrättsråd
Personer från Halmstads socken
Födda 1870
Avlidna 1938
Män
Erik Nilson

Erik Agabus Nilson (i riksdagen kallad Nilsson i Örebro; även kallad E.A. Nilson), född 13 februari 1862 i Sköllersta, död 17 september 1925 i Stockholm, var en svensk affärsman, frikyrkoman och politiker (liberal). Far till Einar Gjerstad.

Erik Nilson, som kom från en bondefamilj, var spannmålshandlare 1899–1910 i Örebro, där han också var ledamot i stadsfullmäktige 1899–1911 och i drätselkammaren 1893–1895. Han var också frikyrkligt verksam och ingick i ledningen för Örebro brödraförsamling 1891–1892 och 1906 samt i styrelsen för Svenska missionsförbundet 1917–1923, där han företrädde den Waldenströmska riktningen.

Han var riksdagsledamot i andra kammaren 1906–1924 (1906–1911 för Örebro valkrets, 1912–1921 för Örebro läns norra valkrets och 1922–1924 för Örebro läns valkrets) och tillhörde Frisinnade landsföreningens riksdagsparti Liberala samlingspartiet fram till 1923. Efter den liberala partisplittringen anslöt han sig till Sveriges liberala parti och var ordförande i dess riksdagsparti Liberala riksdagspartiet 1924–1925.

I riksdagen blev han en tongivande försvarspolitiker och ingick i ett mycket stort antal statliga utredningar på området. Han var Civilkommissionens ordförande 1911–1915 och var även krigsminister i Nils Edéns regering 1917–1920.

Han var också vice ordförande för 1912 års andra särskilda utskott om Socialstyrelsen och ledamot i statsutskottet 1912 och 1914–1917. Åren 1923–1924 var han andra kammarens förste vice talman. Erik Nilson är begraven på Nikolai kyrkogård i Örebro.

Källor
 Tvåkammarriksdagen 1867-1970 (Almqvist & Wiksell International 1990), band 4, s. 503
 
 Nilson, Erik Agabus på SvenskaGravar.se

Noter 

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Liberala samlingspartiet
Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Liberala riksdagspartiet
Andra kammarens vice talmän
Sveriges krigsministrar
Personer från Sköllersta socken
Födda 1862
Avlidna 1925
Män
Kommendörer av första klassen av Nordstjärneorden
Riddare av Vasaorden
Ugglan
Gravsatta på Nikolai kyrkogård i Örebro
Krigsminister

Krigsminister kallas normalt den minister i en regering som har hand om frågor kring landstridskrafterna (armén), medan den minister som har hand om sjöstridskrafterna brukar betitlas sjöminister eller marinminister. Om en och samma minister har hand om alla försvarsfrågor, brukar ministern kallas försvarsminister.

I Sverige fanns en krigsminister 1840-1920 som formellt benämndes statsråd och chef för Lantförsvarsdepartementet.

Se även 
Sveriges försvarsminister
Lista över Danmarks krigsministrar
Finlands krigsminister
USA:s krigsminister
Minister för krigsmateriel

Ministrar efter post
Sjöminister

Sjöminister, sjökrigsminister eller marinminister kallades normalt den minister i en regering som ansvarar för sjöstridskrafterna (flottan) och ibland även handelsflottan. Den minister som ansvarade för armén kallades normalt krigsminister och om dessa två ämbeten är sammanslagna är titeln vanligen försvarsminister.

I olika länder
 I Danmark fanns en marinminister () under åren 1848 till 1905.
 Storbritanniens motsvarighet benämndes förste amiralitetslord () och befattningen avskaffades 1964 med inrättandet av försvarsministerposten ().
 I Sverige fanns en sjöminister från 1840 till 1920 som formellt benämndes statsråd och chef för Sjöförsvarsdepartementet. 
 I USA är motsvarigheten ''USA:s marinminister () som fram till 1949 ingick i presidentens kabinett och nationella säkerhetsrådet, och som därefter varit underställd USA:s försvarsminister.

Se även 
 Sveriges försvarsminister 
 Lista över Danmarks sjökrigsministrar
 
Ministrar efter post
STP

STP är en akronym och har flera betydelser:

 Nationalitetsbeteckning för motorfordon från São Tomé och Príncipe
 Pension – Särskild tilläggspension
 Segmentering, targeting, positionering – ekonomiskt begrepp
 Serenity-tranquillity-peace – ett i missbrukarkretsar använt namn på den hallucinogena drogen DOM
 Shielded twisted pair – skärmad partvinnad kabel
 Spanning tree protocol – ett protokoll som förhindrar loopar i datornätverk
 Stabilitets- och tillväxtpakten
 Standardtryck och standardtemperatur – referenstillstånd för gaser
 Sternalpunktion - punktion av bröstbenet för benmärgsprovtagning
 Stiftelsen för tillämpad psykologi
 Stone temple pilots – amerikanskt alternativrockband
 Stp corporation – ett amerikanskt racingstall
 Stp products company – amerikansk tillverkare av bland annat bränsle- och oljetillsatser
 Stp, även kallat Step, filformat, se ISO 10303-21

Akronymer
Sassnitz

Sassnitz (stavning före 2 februari 1993: Saßnitz) är en hamnstad på ön Rügen i nordtyska förbundslandet Mecklenburg-Vorpommern.

Historia
Sassnitz bestod från början av två orter; Crampas och Sassnitz som 1906 slogs samman och Sassnitz blev det gemensamma ortnamnet. Sassnitz kom under 1800-talet att utvecklas till ett populärt turistmål då allt fler började resa på badsemestrar till den tyska östersjökusten och ön Rügen. Bland de som besökte Sassnitz fanns Theodor Fontane som här hämtade inspiration till sin roman Effi Briest i Sassnitz. I början av 1900-talet skapades strandpromenaden och hotell och pensionat etablerades.

Även fiskeindustrin utvecklades till en viktig del av näringslivet. 1878 började Sassnitz trafikeras med båt från Stettin. 1891 anslöts Sassnitz till järnvägsnätet. Orten har sedan 1897 haft trafik till Trelleborg i Skåne, men denna trafik upphörde våren 2020, och ersattes i september 2020 av en snabbfärja som istället trafikerar linjen Ystad-Sassnitz. Reguljära tågfärjor på linjen började gå 1909. Under samma period upprättades trafik även till Rønne och Klaipėda.

Under DDR-tiden fick Sassnitz stadsrättigheter 1957. 1982-1986 byggdes den nya hamnen i Mukran, ca 5 km söder om Sassnitz tätort. Efter 1991 flyttades färjetrafiken från centrala Sassnitz ut dit. Efter återföreningen har en omfattande renovering och sanering av staden och dess byggnader genomförts, bland annat har de gamla hotellbyggnaderna återfått sitt utseende.

Söder om Sassnitz ligger den av Kraft durch Freude anlagda semesteranläggningen Prora.

Befolkningsutveckling 
 Befolkningsutveckling  i Sassnitz

Källa:,,

Kommunikationer

Sassnitzexpressen 

Sassnitzexpressen var namnet på ett internationellt snälltåg på rutten Malmö-Berlin vars vagnar spred ut sig över en stor del av centrala och östra Europa, samt Skandinavien. I tåget gick sovvagnar från Oslo och Göteborg vidare mot Moskva via Warszawa, Brest och Minsk, och vice versa. Andra vagnar hade München som destination. Stundtals gick vagnar till och från Balkan i tåget.

Fährhafen Sassnitz 
Fährhafen Sassnitz, Mukran Port (f.d. Neu Mukran) är ett färjeläge söder om Sassnitz. (Hamnen i centrala Sassnitz heter Sassnitz Stadthafen). Hamnen ligger invid stadsdelen Dubnitz.

En linje som trafikeras med katamaran gick mellan Ystad och Sassnitz från hösten 2020, som sedan 2023 går till Trelleborg.
Det finns även förbindelser med Rønne på Bornholm hela året, samt till Klaipėda och Sankt Petersburg.

Vänorter
Staden Sassnitz har följande vänorter:
  Cuxhaven i Tyskland (sedan 1990)
  Trelleborg i Sverige (sedan 1992)
  Kingisepp i Ryssland (sedan 2003)
  Huai'an i Kina (sedan 2007)

Galleri

Se även
Trelleborg–Sassnitz

Källor

Externa länkar

 Sassnitz' hemsida

Kommuner och städer i Landkreis Vorpommern-Rügen
Sassnitz
Orter grundade 1906
Emil Mörcke

Bror Birger Emil Mörcke, född 12 juni 1861 i Öglunda församling, Skaraborgs län, död 12 oktober 1951 i Varbergs församling, Hallands län, var en svensk militär, generallöjtnant och politiker. Han var konsultativt statsråd 1914 samt krigsminister 1914–1917.

Biografi
Mörcke började sin officerskarriär som underlöjtnant vid Västgöta regemente 1879, löjtnant där 1888 samt kapten där 1896. Han blev major vid generalstaben 1903, överstelöjtnant vid generalstaben 1906 samt överste och chef för Hallands regemente 1909. Han blev konsultativt statsråd i Hammarskjölds ministär 16 februari 1914 och chef för Lantförsvarsdepartementet 15 augusti samma år, och 1916 utnämndes Mörcke till generalmajor i armén. Han blev kvar på posten som krigsminister tills regeringen avgick den 30 mars 1917. Samma dag blev han chef för 1. arméfördelningen. År 1923 blev han generallöjtnant och tog avsked ur armén 1926.

Mörcke var 1910–1912 ledamot av kommissionen för omorganisation av Gymnastiska centralinstitutet och 1913–1914 ledamot av Lagrådet. Som krigsminister verkade Mörcke nitiskt och framgångsrikt såväl för antagandet av 1914 års härordning som för höjandet av Sveriges försvarsberedskap under första världskriget. År 1907 invaldes han som ledamot av andra klassen av Kungliga Krigsvetenskapsakademien och 1914 som ledamot av första klassen.

Han var förebild till general Bäfvenhielm i Rudolf Peterssons serie 91:an Karlsson, där flera av befälen inspirerats av Peterssons egen militärtjänst i Halmstad. Mörcke är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Utmärkelser

Svenska utmärkelser
  Kommendör med stora korset av Svärdsorden, 18 juni 1923.
  Kommendör av första klassen av Svärdsorden, 5 juni 1915.
  Kommendör av andra klassen av Svärdsorden, 6 juni 1913.

Utländska utmärkelser
  Kommendör av första klassen av Brittiska imperieorden, tidigast 1921 och senast 1925.
  Kommendör av första graden av Danska Dannebrogorden, tidigast 1921 och senast 1925.
  Kommendör av Franska Hederslegionen, tidigast 1918 och senast 1921.
  Riddare av andra klassen av Ryska Sankt Annas orden, senast 1915.

Källor

 Mörcke, Bror Birger Emil på SvenskaGravar.se

Noter

Män
Födda 1861
Avlidna 1951
Svenska militärer under 1800-talet
Svenska militärer under 1900-talet
Generallöjtnanter i svenska armén
Sveriges konsultativa statsråd
Sveriges krigsministrar
Personer från Öglunda socken
Kommendörer med stora korset av Svärdsorden
Mottagare av Brittiska imperieorden
Kommendörer av första graden av Dannebrogorden
Kommendörer av Hederslegionen
Mottagare av Sankt Annas ordens andra klass
Ledamöter av Kungliga Krigsvetenskapsakademien
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm