kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Robert De la Gardie

Robert De la Gardie, född 7 augusti 1858 i Silvåkra i Malmöhus län, död 27 februari 1937 i Jakobs församling, Stockholm, var en svensk greve, officer och landshövding.

Robert De la Gardie avlade officersexamen 1879 och blev underlöjtnant vid Skånska dragonregementet samma år, där han 1889 befordrades till löjtnant, ryttmästare 1897 och major 1907. Han var 1909–1925 landshövding i Malmöhus län.

Robert De la Gardie ägde Bollerups egendom i Kristianstads län 1898–1903 och var ledamot och ordförande i åtskilliga nämnder och styrelser inom Ingelstads härad. Han var bosatt i Ystad 1903–1909 och där bland annat stadsfullmäktig och ordförande i hälsovårdsnämnden.

Robert De la Gardie var ordförande i bland annat styrelsen för Alnarps lantbruksinstitut, Malmö-Trelleborgs och Vellinge-Skanör-Falsterbo Järnvägs AB, Sjöförsäkrings AB Öresund, Malmöhus läns tuberkulosförening, Malmöhus läns skytteförbund, Skyttesakens vänner, Skånes naturskyddsförening, Ystads fornminnesförening, AB Kullabergs natur, Turisttrafikföreningen för södra Sverige, Sveriges riksförbund av frivilliga brandkårer, Föreningen feriehem för handel och industri, Malmö orkesterförening och Malmö musikförbund.

Robert De la Gardie var inspektor för Realskolan i Malmö från 1912, hedersordförande i styrelsen för Malmö museum från 1913. Han utgav Handbok för skvadrons-expeditionsförare (1897). Han blev hedersledamot av Fysiografiska sällskapet i Lund 1913, filosofie hedersdoktor vid Lunds universitet 1918 och ledamot av Lantbruksakademien samma år.

Referenser

Noter

Källor
Svensk biografisk kalender I. Malmöhus län (Gullberg, Hjalmar - Uggla, Torsten, utg., 1919), sid. 74f

Litteratur
Gunnar Lundquist: Profiler i gamla Ystad

Externa länkar
Gravsten

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare
Svenska kommunalpolitiker
Landshövdingar i Malmöhus län
Svenska militärer under 1800-talet
Svenska grevar
Födda 1858
Avlidna 1937
Robert
Män
Ledamöter av Lantbruksakademien
Kommendörer med stora korset av Nordstjärneorden
Hedersdoktorer vid Lunds universitet
Ledamöter av Kungliga Fysiografiska Sällskapet i Lund
Personer från Silvåkra socken
Avery Brundage

Avery Brundage, född 28 september 1887 i Detroit, Michigan, USA, död 8 maj 1975 i Garmisch-Partenkirchen, Bayern, Västtyskland, var en amerikansk idrottsledare som tjänstgjorde som ordförande i Internationella Olympiska Kommittén (IOK) 1952–1972.

Avery Brundage deltog i Olympiska spelen 1912 i Stockholm. Brundage blev under sin tid som IOK-ordförande känd för sin stora ovilja att kompromissa i den infekterade frågan om amatörstatusen i Olympiska spelen.

Källor

Externa länkar

Födda 1887
Avlidna 1975
IOK-ledamöter
Personer inom sport från USA
Amerikanska mångkampare
Män
Personer i USA under 1900-talet
Personer från Detroit
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1912 från USA
Storofficerare av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Hungersnöden i Sovjetunionen 1932–1933

Hungersnöden i Sovjetunionen 1932–1933 drabbade cirka 40 miljoner människor, och skördade 6–8 miljoner liv, huvudsakligen i Ukraina, (se holodomor) och Kazakstan (se hungersnöden i Kazakstan 1932–1933). Katastrofen hölls hemlig och först i och med att de sovjetiska statsarkiven blev tillgängliga har man kunnat rekonstruera omfattningen.

Hungersnödens förlopp sammanfattningsvis 
 Bönderna som sedan 1920-talet hade sålt skörden till staten, och ofta till låga priser, motsatte sig på olika sätt de statliga uppköpen. I vanliga fall sålde de 15–20 % av skörden, sparade 12–15 % för utsäde, 25–30 % sparades som foder, och resten disponerade de själva.
 Kollektivisering av bönderna (kulakerna) 1930–1931 genomfördes med tvångsåtgärder av så kallade avkulakiseringsbrigader, enligt en plan utarbetad av Vjatjeslav Molotov.
 Staten ökade sin uttagskvot till 33–38 %, och under missväxten 1931 till 40–47 % (beroende på markens bördighet)
 De bönder som stämplades som "kulaker" (rika bönder) kunde utsättas för en rad repressalier. De kunde avrättas, fängslas, deporteras eller förbjudas att gå med i kolchoser. Enligt en sammanställning av siffror 2010 deporterades år 1930 75 000 "kulakfamiljer", vilket motsvarar ca 300 000 individer. De deporterades till Sibirien, Centralasien och kusten mot Stilla havet. Förutsättningarna för att överleva var låga och många av de deporterade dog på grund av de svåra förhållandena på platserna dit de anlände.
 I augusti 1932 rapporterade Molotov till politbyrån att "det förelåg en verklig fara för hungersnöd även i sådana distrikt där skörden hade varit utmärkt".
 För att förhindra att bönderna sökte sig till städerna infördes 27 december 1932 inrikespass och obligatorisk registrering av alla stadsbor. Försäljningen av tågbiljetter stoppades i de regioner som var drabbade av hungersnöden.

Från vissa håll, bland annat ukrainska historiker och publicister, hävdas att hungersnöden var ett medvetet "folkmord på det ukrainska folket" (S. Merl). Svälten slog dock till lika hårt mot Kuban- och Donkosackerna, samt mot Kazakstan, där kazakerna kom i minoritetsställning, dels på grund av den stora mängden kazaker som svalt till döds, dels på grund av den stora mängden inflyttande ryssar (se hungersnöden i Kazakstan 1932–1933).

Källor 

1932 i Sovjetunionen
1933 i Sovjetunionen
Sovjetunionens historia
Svältkatastrofer
Wikipedia:Projekt neutralitet
Morellino di Scansano

Morellino di Scansano är ett rött vin som produceras i trakterna kring staden Scansano på kuststräckan Maremma som ligger i den italienska regionen Toscana. Vinet var ett DOC-klassat vin, men är sedan 061129 ett DOCG-klassat vin som görs av en klon av Sangiovese-druvan kallad Morellino (lilla Morello - det lilla körsbäret).

Vinet är vanligen lättare, mindre strävt och mer fruktigt än vad som är fallet med andra viner på Sangiovese.

Italienska viner
Svjatoslav I av Kiev

Prins (knjaz) Svjatoslav I av Kiev (omkring 942–972) var en varjagisk eller östslavisk krigare, furste av Kievriket. Han utvidgade Kievriket till det för den tiden största riket i Europa. Hans krigståg bidrog till att två av samtidens stora europeiska riken föll samman – khazarernas rike och Första bulgariska riket.

Biografi
Det finns inget nedtecknat om Svjatoslavs barn- och ungdomsperiod i Novgorod. Hans mor, S:t Olga, var härskarinna av Kiev fram till Svjatoslav blev myndig, omkring 963. Svjatoslav var en notorisk och hårdnackad hedning som motsatte sig kristendomen, till skillnad från hans mor som döptes omkring 957. 965 vann Svjatoslav en förkrossade seger emot khazarerna från vilken de aldrig återhämtade sig. 

Prins Svjatoslav flyttade rikets huvudstad till Perejaslavets i Bulgarien år 969. Svjatoslav hade för avsikt att göra Bulgarien till ett centrum för sitt imperium. Han tvingades dock att ge upp Balkanländerna 971 i kriget mot den byzantinske härskaren Johannes I Tzimiskes. Vid återresan från det misslyckade fälttåget mot Bysans blev Svjatoslav i ett bakhåll år 972 dödad medelst armborstpil av petjeneger. Enligt sägnen lät petjenegernas khan förgylla hans skalle och göra det till en bägare. Historier om detta bruk kring Svarta havet går ända till skyterna. Svjatoslavs plötsliga död gjorde att han inte kunde konsolidera Kievriket vilket ledde till en bitter maktkamp mellan hans söner Oleg och Jaropolk. Oleg mördades av Jaropolk, medan den yngste sonen Vladimir flydde till Skandinavien för att söka stöd hos sina släktingar där.

Beskrivning
Den bysantinske historieskrivaren Leo Diakonos beskriver honom så här: 

Svjatoslavs mer slaviska än nordiska uppenbarelse, som dessutom piffades upp av en guldring i örat med inlagda pärlor, visar symboliskt hur ruserna vid det här laget hade assimilerats i Rutenien. Leo Diakonos beskrivning har vissa uppenbara likheter med det senare kosackerna, vilket lett till att Svjatoslav ofta avbildats i inom den ryska konsten som kosack.

Referenser

Externa länkar 
 Sviatoslav I Ihorovych i Internet Encyclopedia of Ukraine. 

Kievrikets regenter
Personer i Ukraina under 900-talet
Avlidna 972
Män
Födda 945
Maremma

Maremma är ett låglänt träsk- och marskland som ligger i södra Toscana. Tidigare var Maremma ett ogästvänligt och osunt landskap som plågades av malaria och andra sjukdomar på grund av de många träsken. Redan på romartiden gjordes försök att dränera området och i slutet av 1800-talet fram till andra världskriget dränerades stora delar. Man lyckades få bort sjukdomarna och området befolkades av nya grupper, med en stor inflyttning från regionen Veneto. Numera lever området till stor del av turism. I Maremma produceras även högklassiga viner, till exempel Morellino di Scansano.

Se även
Maremmahund
 Il Maremma

Italiens geografi
Toscana
Italienska områden
Eva Österberg (historiker)

Eva Birgitta Österberg, född 25 oktober 1942 i Varbergs församling i Hallands län, är en svensk historiker. 

Hon blev filosofie doktor 1971, blev docent vid Lunds universitet 1973, var professor vid Uppsala universitet 1984–1987 och vid Lunds universitet 1987–2007. Österberg är ledamot av Kungl. Vetenskapsakademien, Kungl. Vitterhets Historie och Antikvitets Akademien och Kungl. Vetenskapssamhället i Uppsala; dessutom är hon medlem i Hallands akademi.

Bibliografi (i urval) 
 Gränsbygd under krig: ekonomiska, demografiska och administrativa förhållanden i sydvästra Sverige under och efter nordiska sjuårskriget 1971 (doktorsavhandling vid Lunds universitet)
 
 Kolonisation och kriser: bebyggelse, skattetryck, odling och agrarstruktur i västra Värmland ca 1300–1600 1977
 
 
 
 Sveriges historia 1521–1809: stormaktsdröm och småstatsrealiteter  1985 (tills. med Göran Behre, Lars-Olof Larsson)
 
 
 Folk förr: historiska essäer 1995
 Jämmerdal och fröjdesal: kvinnor i stormaktstidens Sverige 1997
 Renässansens eliter: maktmänniskor i Italien och Norden 2000 (tills. med Hans Andersson)
 Rummet vidgas: kvinnor på väg ut i offentligheten 1880–1940 2002 (tills. med Christina Carlsson Wetterberg)
 Socialt och politiskt våld: perspektiv på svensk historia 2002
 Offer för brott 2002
 Våldets mening: makt, minne, myt 2004
 Kvinnor och våld: en mångtydig kulturhistoria (tills. med Marie Lindstedt Cronberg) 2005
 Våld: representation och verklighet  2006 (tills. med Marie Lindstedt Cronberg)
Vänskap: en lång historia 2007

Priser och utmärkelser 
1994 – Övralidspriset
1995 – Gleerups skönlitterära pris
1996 – Ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien
2001 – Torgny Segerstedts pris
2005 – Gerard Bonniers pris
2008 – Hertig Karls pris
2009 – SULF-priset för främjande av akademisk frihet
2009 – Gad Rausings pris för framstående humanistisk forskargärning
2016 – Kellgrenpriset

Källor 

Fotnoter

Externa länkar 
 Eva Österberg, Lunds universitets webbplats

Svenska professorer i historia
Personer verksamma vid Lunds universitet
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Ledamöter av Vitterhetsakademien
Ledamöter av Kungliga Vetenskapssamhället i Uppsala
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Svenska historiker under 1900-talet
Svenska historiker under 2000-talet
Personer från Varberg
Födda 1942
Levande personer
Kvinnor
Thomas Kelly

Thomas Kelly, född 1769, död 1854, var en engelsk präst och psalmdiktare. Representerad med 39 psalmer i den amerikanska psalmboken The Church Hymn book 1872. Översättningar till svenska finns i Svenska Missionsförbundets sångbok 1920 (SMF 1920).

Psalmer
Herre, dig vi anbefalla (SMF 1920, nr 626). Översatt av Erik Nyström.
Through the day thy love has spared us (1820) (nr 28 i The Church Hymn book 1872)

Källor 

Brittiska psalmförfattare
Alumner från Trinity College, Dublin
Födda 1769
Avlidna 1854
Män
Maremma (olika betydelser)

Maremma eller Maremmano kan syfta på:

 Maremma – ett låglänt träsk- och marskland som ligger i södra Toscana
 Maremma (hästras) – en hästras
 Maremmano abruzzese – en herdehund
 Segugio Maremmano – en drivande hund

Se även
 Maremmana – en koras
Johan Kahl (psalmförfattare)

Johan Kahl, född 26 juni 1721 och död 9 september 1746. Son till en rådman i Visby. Han arbetade som skrivare i revisionsverket i Stockholm. Diktade ett 50-tal psalmer innan han drunknade under en seglats, endast 25 år gammal. Han var representerad i Sions Sånger 1745, samt 1819 års psalmbok och 1937 års psalmbok. 

I Finlands evangelisk-lutherska kyrkas finska psalmbok finns sex psalmer av Johan Kalh. En av hans psalmer finns i den finlandssvenska psalmboken, nr. 585 "Upp, du min själ och sjung". Psalmens text är en svensk översättning av Kahls psalms finska text från 1790, bearb. 1901. Översättningen till svenska är av Mikael Nyberg från 1903 och 1908. Psalmen finns med i Svenska kyrkas finska psalmbok både på finska och på svenska, nr 749.  Den finns även i engelsk översättning, som är gjord efter den finska texten. (”Arise, my soul, stretch forth to things eternal”) I Siionin virret, som är psalmbok för den finska inomkyrkliga väckelserörelsen "De väckta" (heränneet) finns 18 av hans sånger.

Psalmer
 Död, o död, du ljufwa lisa. I Sions Sånger 1745 och 1810. Med färre verser som Älskar barnet modersfamnen i (1819 nr 474, 1937 nr 558).  
Fröjd i höjden så att fröjden om Kristus uppståndelse i Sions Sånger 1745 och 1810.
Nu lovar min själ dig, Jesu, dig min vän, morgonsång i Sions Sånger 1745 och bearbetad 1810.

Källor 

Svenska psalmförfattare
Födda 1721
Avlidna 1746
Män
Johan Browallius

Johan Browallius, född 30 augusti 1707 i Västerås, död 25 juli 1755 i Åbo, var en svensk naturvetenskapsman, teolog och politiker (hattpartiet).

Johan Browallius var son till lektorn i Västerås, senare kyrkoherden i Bro socken, Andreas Browallius och sonson till kyrkoherden i Gagnef Erik Browallius. Efter studier vid Västerås trivialskola från 1713 blev han 1720 student vid Uppsala universitet. Han blev filosofie magister 1727 och prästvigdes 1731. År 1730 var han lärare vid en skola i Stockholm men blev efter sin prästvigning 1731 huspredikant hos Fredrik Magnus Cronberg och samma år kaplansadjunkt vid Storkyrkan i Stockholm och hovpredikant hos grevinnan Vendla Stålarm. År 1732 blev han informator och slottspredikant hos landshövdingen i Falun Nils Reuterholm Efter studieresor i Norge och Sverige 1735–1736 blev Browallius professor i naturalhistoria vid Kungliga Akademien i Åbo 1737, teologie professor 1746 och biskop i Åbo stift 1749. Browallius valdes 1740 in som ledamot nummer 51 av Kungliga Vetenskapsakademien.

Bibliografi (i urval)
 Oskyldig mål-ro, eller, förnöjliga samtal om hwarjehanda lärda och nyttiga saker (Stockholm, 1731)
 Joh. Browallii Tankar öfwer naturkunnigheten, och huru then bör drifwas wid en academia (Stockholm, 1737)
 Oförgripeliga tankar, om underwisningswärket, wid gymnasier och scholarne i riket (Stockholm, 1751)
 Betänkande om vattuminskningen, hvaruti denna läran efter den heliga skrift, naturens lagar och förfarenheten pröfvas. Samt oriktig befinnes (Stockholm, 1755)

Översättning
 Ludvig Holberg: Metamorphosis eller Förwandlingar, utgifne af Hans Mikkelsen borgare och inwånare i Callundborg (Stockholm, 1744)

Se även 
Lista över biskopar i Åbo stift

Källor

Externa länkar 

 
 

Biskopar i Åbo stift
Personer verksamma vid Kungliga akademien i Åbo
Svenska översättare under 1700-talet
Översättare från danska
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Födda 1707
Avlidna 1755
Män
Finländska präster under 1700-talet
Präster från Västerås
Mär

Mär (från franskans maire, av latinets major, större) är benämningen på en kommuns högste styresman i Frankrike (ungefär motsvarande borgmästare). Alternativt kan det syfta på byfogde eller liknande.

Referenser

Noter

Källförteckning 
 

Titlar
Svensk uppslagsbok
H55-paviljongen

H55-paviljongen är en byggnad i Helsingborg som har sitt ursprung i en av de tre paviljonger som ritades till Helsingborgsutställningen 1955, H55, av arkitekten Carl-Axel Acking.

Beskrivning
Paviljongerna var under utställningen placerade tvärs över Parapeten i Norra hamnen, i öst-västlig riktning, med sina kortsidor ut mot sundet respektive in mot staden och en på längden utkragande övervåning som vilade på pelare ut över kajpromenaden. På så sätt kunde utställningsbesökare passera under byggnaderna. De tre paviljongerna hade mindre individuella skillnader, men i huvuddrag var långsidorna klädda med vitlackerade plåtar, på sina platser uppbrutna av fönstersektioner av varierad utformning. Övervåningarnas kortsidor var helt uppglasade, vilket gav riktade vyer mot staden i öster och Öresund i väster. Paviljongerna var utförda i enkla konstruktioner och efter utställningen monterades de ner. 

Till H99-utställningen fann man rester av en av paviljongerna hos en skrothandlare och med hjälp av dessa kunde man uppföra en kopia av paviljongen inför utställningen, med ritningar av Tangram Arkitekter. Replikan placerades dock på en annan plats och överspände därför inte Parapeten som sina föregångare. Istället var den placerad nordöst om Restaurang Parapeten, vid den del av Norra hamnen som kallas Cityhamnens södra ände. Efter H99 har byggnaden bland annat fungerat som utställningspaviljong, till exempel för utställningen "ALLRUM – från H55 till H05" under designåret 2005. Paviljongen hyrs sedan dess ut av Helsingborgs stad som konferens- alternativt festlokal.

Bildgalleri

Källor
Bevarandeplanskommittén, Helsingborgs stad (2003). Helsingborgs stadskärna: Bevarandeprogram 2002. Helsingborg: Helsingborgs stad. 

Byggnader och anläggningar i Helsingborg
Monte Prado

Monte Prado är Toscanas högsta berg med en höjd på 2 050 meter över havet. Monte Prado är beläget i norra delen av Apenninerna på gränsen mellan regionerna Toscana och Emilia-Romagna .

Berg i Italien
Post-It

Post-It, kallad notis eller fästis på svenska, är ett självhäftande pappersark som säljs i kub. Den vanligaste Post-It-lappen är kvadratisk och ljusgul, men de förekommer även i många andra färger och former.

Post-It-lappen uppfanns av Spencer Silver och Arthur Fry vid företaget 3M i USA, och introducerades år 1977.

Det återanvändningsbara klistret som utgör stommen bakom lapparna kom till när uppfinnaren Spencer Silver försökte skapa ett superlim, men resultatet blev ett klister som gick lätt att ta bort. Han försökte ändå få företaget att använda det, men förgäves.

Fyra år senare blev arbetskamraten Arthur Fry irriterad över att de papper han använde som bokmärken i sin notbok föll ur så fort han öppnade boken. Han erinrade sig Spencers uppfinning, strök lite av klistret på sina bokmärken och resultatet blev perfekt. Han sålde då sin uppfinning till 3M som började marknadsföra det 1977.

Post-it är ett varumärkesord så andra tillverkare använder namn som Sticky notes eller Sticky pads.

Externa länkar 

Kontorsvaror
Produkter lanserade 1977
Pappersprodukter
Monte Pisanino

Monte Pisanino är en 1 946 meter hög bergstopp som ligger i de apuanska alperna i Toscana i Italien. Berget finns i naturreservatet Parco Naturale delle Alpi Apuane som ligger i området vid Massa-Carrara och floden Serchio. Berget är Toscanas näst högsta efter Monte Prado.

Externa länkar

Berg i Italien
Boeing 314

Boeing 314 "Clipper" var en propellerdriven, fyrmotorig långdistansflygbåt som producerades av Boeing Airplane Company mellan 1938 och 1941. Det blev deras sista sjöflygplan. Totalt byggdes 12 exemplar, 6 stycken 1938, och 1941 ytterligare 6 av en förbättrad modell kallad B-314A. Planet användes av Pan Am, och senare även av BOAC och US Navy. 

I februari 1939 sattes planet in som förstärkning på Pan Am:s rutt från San Francisco till Manila (och vidare efter byte av plan till Hong Kong), och började 20 maj 1939 flyga post till Portugal. Den 26 juni 1939 sattes det in på den första kommersiella, transatlantiska passagerarlinjen från New York i USA via Newfoundland till Southampton i Storbritannien. I augusti samma år började den flyga på den redan startade rutten till Nya Zeeland. När andra världskriget bröt ut samma år, fick emellertid den nordatlantska rutten överges och planen sättas in på andra rutter, framför allt den redan startade till Portugal, men också till andra destinationer som bland annat Västafrika via Brasilien. Planen användes också som militära persontransportplan, främst av US Navy, men tre såldes till brittiska staten, som lät BOAC flyga dem åt militären. Bland annat brukade Winston Churchill åka med dem. 

Ett av planen havererade vid Lissabon i februari 1943, medan ett annat sänktes av US Navy i november 1945. Ytterligare ett förstördes i oktober 1947. Vid haveriet 1943 i Lissabon omkom 24 personer.

Efter kriget hade tekniken kring stora landflygplan gått framåt, vilket gjorde de kommersiella passagerarflygbåtarna omoderna. Pan Am upphörde därför med sin flygbåtsverksamhet 1946, och sålde planen till mindre operatörer. Plantypen var i bruk fram till 1951.

Kostnaden för att åka som passagerare var hög, så möjligheten att flyga med detta plan var få förunnat då kostnaden låg i klass med en flygtur med Concorde. 

Lyxen var påtaglig; passagerarna satt i sex ljudisolerade kupéer samt en "lyxkupé", även känd som "bröllopssviten". Under nattflygningar bäddades kupéerna om till sängar som på sovkupéer på ett tåg. Lagad mat serverades på porslin i en särskild matsal, som utanför måltiderna fungerade som ett sällskapsrum. Övre däck inrymde bland annat cockpit med radio- och navigationsutrymmen, samt bagageutrymmen. Där fanns även viloutrymmen för besättningen.

Idag är inget bevarat, men det var det största sjöflygplanet i kommersiell trafik när det flög.

Boeing 314 Clipper är skådeplatsen i boken "Över mörka vatten" av Ken Follett.

Referenser

Externa länkar

 (Engelska)

Passagerarflygplan
Flygplan tillverkade av Boeing
Dal, Helsingfors

Dal (finska:Laakso) är en stadsdel i Helsingfors och en del av Grejus distrikt.

De som bor i Dal bor i höghusen från 1940- och 1950-talen som finns längs med Mannerheimvägen. Östra Dal består helt av Helsingfors centralpark, samt ett sjukhusområde i sydost. 

Stadsdelar i Helsingfors
Hissen

För transportmedlet, se Hiss.

Hissen är en intervjuserie där Filip och Fredrik "fastnar" i en hiss med två andra kända människor. 

Programmet hade premiär på Kanal 5 den 5 februari 2013 och är produktionsbolaget Nexiko Medias första produktion.
De tre första avsnitten av Hissen sändes på tisdagar klockan 21.00, men eftersom de första två avsnitten bara lockade 255 000 respektive 197 000 tittare, flyttades Hissen istället till måndagar klockan 21.55, vilket ökade antalet tittare till 220 000 för avsnitt 4.

Referenser

 

TV-program i Kanal 5
Skatudden

Skatudden (finska: Katajanokka) är en stadsdel i Helsingfors stad och en del av Estnäs distrikt. Skatudden är avskild från fastlandet med en kanal och man kommer till Skatudden över fyra broar, av vilka två är avsedda enbart för fotgängare och cyklister, från Salutorget och Alexandersgatan. 

På Skatudden finns Helsingfors före detta fängelse, Uspenskijkatedralen (med den omgivande Skatuddsparken, från 2014 med namnet Tove Janssons park, Utrikesministeriet, Stora Ensos huvudkontor och Keskos tidigare huvudkontor, Skatuddens kasino och Skatuddens terminal som trafikeras av Viking Line. 

Utrikesministeriet flyttade även i slutet på 1980-talet ut till renoverade kaserner på Skatudden. Dessa kaserner hade ursprungligen tillhört den ryska marinen.

Skatudden har länge varit ett viktigt hamnområde. På 1800-talet hade området dåligt rykte, med spritlangande och prostituerade. Flera stora magasinsbyggnader dominerade landskapet. Från slutet av 1800-talet och början av 1900-talet härstammar Skatuddens fina jugendkvarter, som är en av orsakerna till de höga bostadspriserna på udden. På 1980-talet byggdes området längst ut på Skatudden med nya bostäder. Skatudden hade en järnvägsförbindelse för godstrafik till hamnen mellan åren 1894 och 1980. Järnvägen rundade hela Helsingfors udde. 

På Skatudden låg också Skatuddens varv, som började efter Finlands självständighet som Statens varv för den finländska flottans behov.

Bildgalleri

Källor

Noter

Externa länkar 

Svenska Yle/Arkivet: Skatudden - Kontrasternas kvarter

Halvöar i Nyland