kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Einsatzgruppe D

Einsatzgruppe D var en av de fyra mobila insatsgrupper som opererade i det av Tyskland ockuperade Sovjetunionen och Baltikum under andra världskriget. Södra Ukraina utgjorde operationsområde för Einsatzgruppe D.

I gryningen den 22 juni 1941 anföll Tyskland sin tidigare bundsförvant Sovjetunionen och inledde den omfattande Operation Barbarossa. Enligt Tysklands Führer Adolf Hitler innebar kriget mot Sovjetunionen ett ideologiskt förintelsekrig och den ”judisk-bolsjevikiska intelligentian” måste undanröjas. Efter de framryckande tyska arméerna följde Einsatzgruppen, mobila insatsgrupper. Chefen för Reichssicherheitshauptamt, Reinhard Heydrich, gav insatsgrupperna i uppdrag att mörda judar, romer, partisaner, politiska kommissarier (så kallade politruker) och andra personer som ansågs utgöra ett hot mot Tredje rikets säkerhet. Beträffande insatsgruppernas massmord på judar mördades initialt endast män, men i augusti 1941 gav Reichsführer-SS Heinrich Himmler order om att massmordet även skulle inbegripa kvinnor och barn. Mellan juni och december 1941 mördades mellan 500 000 och 800 000 judiska män, kvinnor och barn.

Einsatzgruppe D, med omkring 600 man, följde Armégrupp Süd och opererade i Bessarabien, södra Ukraina, på Krim och i Kaukasus med Sonderkommando 10a, 10b, 11a och 11b samt Einsatzkommando 12. Under Otto Ohlendorfs befäl mördade Einsatzgruppe D omkring 90 000 judiska män, kvinnor och barn.

Stabsort 
 Piatra Neamț (från den 5 juli 1941)
 Olšanka (från augusti 1941)
 Nikolajev (från september 1941)
 Simferopol (från november 1941)
 Vorosjylovsk (från augusti 1942)

Befälhavare

Sonderkommando 10a

Sonderkommando 10b

Sonderkommando 11a 
Sonderkommando 11a slogs samman med Sonderkommando 11b i juli 1942. Sonderkommando 11a återbildades som enskild enhet i november samma år.

Sonderkommando 11b

Einsatzkommando 12

Referenser

Noter

Webbkällor

Tryckta källor 
 
 
 
 
 
 
 
 

Förintelsen i Ukraina
Gestapo
Ordnungspolizei
Sicherheitsdienst
Wimme Saari

Wimme Saari, även känd som bara Wimme, född 1959 i Enontekis, är en av de mest välkända jojksångarna från Finland. Wimme kombinerar traditionella jojktekniker med egna improvisationer, oftast till en bakgrund av elektronisk musik av medlemmar ur den finska gruppen RinneRadio. Wimme framträder även på andra bands skivor, till exempel Hedningarna.

Ofullständig diskografi 
 Wimme (1995)
 Gierran (1997)
 Cugu (2000)
 Bárru (2003)
 Gapmu / Indistict (2003) - (helt a cappella)

Filmografi

Referenser

Externa länkar 
 Officiell biografi (engelska)

Finländska sångare
Samiska sångare
Samer i Finland
Personer från Enontekis
Födda 1959
Levande personer
Män
Bestyckning

Bestyckning är ett fästningsverks, örlogsfartygs eller stridsfordons beväpning.

Ursprungligen avsågs endast artilleribeväpningen, men i modern tid räknas även andra vapen, som torpeder och robotar, in.

Källor

Militär utrustning
Cerwin-Vega

Cerwin-Vega är ett amerikanskt företag som producerar högtalarsystem.

Företaget grundades 1954 av luftfartsingenjören Gene Czerwinski och har sedan dess producerat högtalare, bilstereo och PA. 1974 fick Cerwin-Vega sitt genombrott då de lanserade en ljudanläggning till filmen Jordbävningen. Vissa biosalonger fick strukturella skador efter några visningar p.g.a. att anläggningen skickade ut så kraftiga vibrationer.

I oktober 2002 förvärvade The Stanton Group Cerwin-Vega och gjorde Dave Rice till VD för både Cerwin-Vega och det redan koncernägda KRK Systems. Sedan dess har KRK Systems blivit integrerat med Cerwin-Vegas verksamhet i Simi Valley, Kalifornien, USA.

Externa länkar 
Cerwin-Vega

Amerikanska elektroniktillverkare
Företag bildade 1954
Gustav Nosske

Gustav Adolf Nosske, född 29 december 1902 i Halle, död 9 augusti 1986 i Düsseldorf, var en tysk SS-Obersturmbannführer och Oberregierungsrat (byrådirektör). Som chef för ett insatskommando i det av Tyskland ockuperade Sovjetunionen var han under andra världskriget delaktig i förintelsen i Ukraina.

Biografi 
Nosske blev 1933 medlem i Nationalsocialistiska tyska arbetarepartiet (NSDAP) och Schutzstaffel (SS). Han blev ställföreträdande chef för Gestapo i Aachen och året därpå utnämndes han till chef för Gestapo i Frankfurt an der Oder.

Operation Barbarossa 
I gryningen den 22 juni 1941 anföll Tyskland sin tidigare bundsförvant Sovjetunionen och inledde den omfattande Operation Barbarossa. Enligt Tysklands Führer Adolf Hitler innebar kriget mot Sovjetunionen ett ideologiskt förintelsekrig och den ”judisk-bolsjevikiska intelligentian” måste elimineras. Efter de framryckande tyska arméerna följde Einsatzgruppen, mobila insatsgrupper. Chefen för Reichssicherheitshauptamt, Reinhard Heydrich, gav insatsgrupperna i uppdrag att mörda judar, romer, partisaner, politiska kommissarier (så kallade politruker) och andra personer som ansågs hota Tredje rikets säkerhet. Beträffande insatsgruppernas massmord på judar mördades initialt endast män, men i augusti 1941 gav Reichsführer-SS Heinrich Himmler order om att massmordet även skulle inbegripa kvinnor och barn. Mellan juni och december 1941 mördades mellan 500 000 och 800 000 judiska män, kvinnor och barn. Nosske var från juni 1941 till mars 1942 chef för Einsatzkommando 12 inom Einsatzgruppe D. Under Nosskes befäl opererade insatskommandot i bland annat Chișinău, Mykolajiv och Stalino i Ukraina.

Senare under andra världskriget tjänstgjorde Nosske vid Riksministeriet för de ockuperade östområdena och var där förbindelseofficer med Reichssicherheitshauptamt (RSHA), Nazitysklands säkerhetsministerium. Mellan 1943 och 1944 var han chef för Gestapo i Düsseldorf; han efterträddes av Hans Henschke.

Einsatzgruppenrättegången 
Vid Einsatzgruppenrättegången 1947–1948 dömdes Nosske till livstids fängelse, men straffet omvandlades till 10 års fängelse. Han frisläpptes dock redan 1951.

Den 26 mars 1965 inkallades Nosske som vittne vid första Auschwitzrättegången i Frankfurt.

Referenser

Noter

Webbkällor

Tryckta källor 
 
 
 
 
 
 

Födda 1902
Avlidna 1986
Män
Personer från Halle an der Saale
Gestapo
Reichssicherheitshauptamt
Personer inom Einsatzgruppen
Förintelsen i Ukraina
Personer dömda för krigsbrott i andra världskriget
SS-Obersturmbannführer
Parlamentsvalet i Storbritannien 1929

Parlamentsvalet i Storbritannien 1929 hölls 30 maj 1929 och gav ingen egen majoritet åt något enskilt parti. Labour, ledda av Ramsay MacDonald, fick flest platser (trots att de fick färre röster än Stanley Baldwins Conservative Party).  Liberalerna under David Lloyd George återtog en del av det man förlorat i det föregående valet 1924 och blev vågmästare.

Totalt antal avlagda röster: 21 685 779.  Alla partier visade.  Conservative Party inkluderar Ulsterunionisterna.

1929 i Storbritannien
1929
Storbritannien
Alvise Vivarini

Alvise Vivarini, född omkring 1445 i Murano, död omkring 1503 i Venedig, var en italiensk målare under renässansen. Han var son till Antonio Vivarini och brorson till Bartolomeo Vivarini och far till Hermonia Vivarini.

Från 1488 deltog han i utsmyckningen av den stora rådssalen i Dogepalatset. Under sina sista decennier rönte han starkt inflytande från den också i Dogepalatset verksamme Giovanni Bellini. Flera verk tidigare tillskrivna Bellini har senare visat sig målade av Vivarini.

Bildgalleri

Källor 
 Konstens Venedig. Utställning anordnad med anledning av Konung Gustaf VI Adolfs åttioårsdag Nationalmuseums årsskrift 1962.

Noter

Externa länkar 
 

Venetianska målare
Renässansmålare
Födda 1400-talet
Avlidna 1500-talet
Män
Palma il Vecchio

Jacopo d'Antonio Negreti, kallad Palma il Vecchio, född cirka 1480, död 1528 i Venedig, var en italiensk målare under renässansen.

Biografi 
Vecchio hette troligen Jacopo Negretti, och har troligen kommit som ung till Venedig, där han var verksam från 1510. I början tillhörde han Bergamokretsen, men vände efter hand från denna och sin av Giovanni Bellini influerade konst och tog istället starka intryck av Giorgione. Omkring 1508–1510 övergick han till en mogen högrenässansstil med ljusdunkelmåleri och en förkärlek för breddformat.

Palma il Vecchio har målat altartavlor, porträtt och aktstycken. Bland de första märks i synnerhet de så kallade Sacra conversazione-bilderna, Madonnan eller Den heliga Familjen med helgon. Målningar av Vecchio med detta motiv finns i Santa Maria Formosa i Venedig samt i Wien, Neapel, Paris med flera plater. Hans damporträtt visar vanligen blonda skönheter i halvfigur, som Violante i Wien och gruppbilden De tre systrarna i Dresden. Hans äldsta kända arbete är gruppen Adam och Eva (målad före 1512, nu i Braunschweig), en senare period tillhör Vilande Venus i Dresden.

Bilder

Referenser

Noter

Webbkällor

Tryckta källor

Externa länkar

Venetianska målare
Italienska konstnärer
Födda 1480
Avlidna 1528
Män
National Labour Party (Storbritannien)

National Labour Party var en grupp som bildades kring den brittiske premiärministern Ramsay MacDonald efter att han blivit utesluten ur Labour Party i september 1931. Partiet ställde upp i valet 1931 och valet 1935, och betraktades av det större Labourpartiet som "förrädare". MacDonald fortsatte som premiärminister i koalition med konservativa och liberaler till juni 1935 och sågs som partiets ledare ända till sin död i slutet av 1937. Därefter leddes det av hans son Malcolm MacDonald som också blivit utesluten ur Labour 1931. Trots att de var ett litet parti hade de ministerposter i kabinettet ända till 1941, då Malcolm MacDonald övergick från att vara hälsominister till att bli ministerresident i Kanada under resten av andra världskriget. Han lyckades behålla sin plats i underhuset och det förväntades att han skulle återvända till regeringen.

Strax före valet 1945 upplöstes National Labour Party formellt och dess återstående parlamentsledamöter drog sig tillbaka från parlamentet eller kandiderade som "nationella" anhängare av en fortsatt nationell regering (mer känd som Winston Churchills expeditionsministär ["Caretaker Government"]) eller som oberoende kandidater. Bara en kandidat blev vald som oberoende. Malcolm MacDonald lämnade det politiska livet, men en annan tidigare kabinettsminister från National Labour, Earl De La Warr återkom på en ministerpost i Winston Churchills konservativa regering 1951-1955.

Historiska politiska partier i Storbritannien
Politiska partier bildade 1931
Politiska partier upplösta 1945
Myggjagare

Myggjagare är en sorts skor, vilkas mest utmärkande drag är att de är spetsiga längst fram. De typiska raggarna brukade bära myggjagare. Även mer 1980-talsinriktade gothare brukar använda myggjagare istället för till exempel kängor.

Myggjagarna var också populära bland modsen och Jamaica skins, så kallade rude boys. Myggjagare var populära herrskor på 1960-talet.

Ordet "myggjagare" är belagt i svenska språket sedan 1953.

Referenser 

Skor
Parlamentsvalet i Storbritannien 1931

Parlamentsvalet i Storbritannien 1931 hölls tisdagen den 27 oktober 1931, och var det sista parlamentsval i Storbritannien som inte hölls på en torsdag.

Valet hölls mitt under den stora depressionen. Ramsay MacDonalds Labourregering hade inte kunnat komma överens om hur man skulle besvara den ekonomiska krisen, och i augusti 1931 lämnade MacDonald regeringen och bildade den "nationella regeringen".

MacDonalds beslut att bilda en nationell regering med Conservative Party fick Labour att utesluta honom ur partiet, som då delades i två grupper (Labour Party och National Labour Party).

På grund av detta samt att den tidigare Labourregeringen inte lyckats hantera den ekonomiska krisen föll Labours andel av rösterna kraftigt, och de konservativa, under ledning av Stanley Baldwin, fick en stor majoritet, fastän premiärministern i den resulterande nationella regeringen fortsatt var Ramsay MacDonald.

Liberal Party saknade tillräckliga medel för att kandidera i lika många valkretsar som vanligt, men fick ändå nästan lika många mandat som Labour, som i alla fall lyckades få 38% av rösterna.

1931 i Storbritannien
1931
Storbritannien
Independent Liberal Party

Independent Liberal Party var en liten politisk gruppering som bildades i Storbritannien 1931 under ledning av den tidigare partiledaren för Liberal Party, David Lloyd George, som vägrade samarbeta med vare sig de liberaler som gick med i den brittiska nationella regeringen eller det officiella liberala partiet, som var i opposition. Partiet fortsatte att existera till och med valet 1935.

Historiska liberala partier
Historiska politiska partier i Storbritannien
Politiska partier bildade 1931
Politiska partier upplösta 1935
Rikskommissariatet Ostland

Rikskommissariatet Ostland (, förkortat: RKO) var Nazitysklands regim för de ockuperade områdena i öst som inkorporerade Estland, Lettland och Litauen samt några andra mindre territorier, vilka utgjordes av delar av östra Polen samt delar av västra Belarus, Ukraina och Ryssland. Rikskommissarie var Hinrich Lohse, som var underordnad riksminister Alfred Rosenberg.

Adolf Hitler deklarerade att målet med inrättandet av Rikskommissariatet Ostland var en fullständig utplåning av den judiska befolkningen inom området samt bosättning för etniska tyskar. Den etniska befolkningen i området skulle antingen fördrivas eller förtyskas. Einsatzgruppen A och B, mobila insatsstyrkor som följde i Wehrmachts spår, mördade drygt 1 000 000 judar i Ostland.

Indelning 
Reichskommissariat Ostland var indelat i fyra generalregioner (tyska Generalbezirk).

Generalbezirk Estland (Estland) 
Huvudstad:
 Reval (Tallinn)
Gebietskommissariate (Områdeskommissariat):
 Arensburg
 Dorpat
 Pernau
 Petschur
 Wesenberg

Generalkommissarie: Karl Sigismund Litzmann (1941-1944)

Generalbezirk Lettland (Lettland) 
Huvudstad:
 Riga
Gebietskommissariate (Områdeskommissariat):
 Dünaburg
 Libau
 Mitau
 Riga
 Wolmar

Generalkommissarie: Otto-Heinrich Drechsler (1941-1944)

Generalbezirk Litauen (Litauen) 
Huvudstad:
 Kauen (Kaunas)
Gebietskommissariate (Områdeskommissariat):
 Kauen
 Ponewesch
 Schaulen
 Wilna

Generalkommissarie: Adrian von Renteln

Generalbezirk Weißruthenien (Belarus, Östra Polen) 
Huvudstad:
 Minsk
Hauptgebieten (Huvudområden):
 Minsk
 Mogilev
 Vitebsk
 Smolensk

Generalkommissarie: Wilhelm Kube (1941-1943), Curt von Gottberg (1943-1944)

Se även 
Moskvas emissionsbank
Generalplan Ost
Reichskommissariat

Referenser

Nazityskland
Estland under andra världskriget
Lettland under andra världskriget
Litauen under andra världskriget
Hinrich Lohse

Hinrich Lohse, född 2 september 1896 i byn Mühlenbarbek, död 25 februari 1964 i Mühlenbarbek, var en tysk nazistisk politiker. Han var 1941–1944 rikskommissarie för Rikskommissariatet Ostland.

Biografi 
I juli 1941 utsågs Lohse till rikskommissarie för Rikskommissariatet Ostland, som bestod av Estland, Lettland, Litauen och Vitruthenien. I kraft av detta ämbete var Lohse ansvarig för det av Nazityskland förövade folkmordet på bland annat Lettlands judiska befolkning. Lohse, vars säte var beläget i Riga, var underordnad Alfred Rosenberg, riksminister för de av Tyskland ockuperade östliga territorierna.

Efter andra världskrigets slut arresterades Lohse av brittiska trupper. 1948 dömdes han till 10 års fängelse, men frisläpptes dock redan 1951 av hälsoskäl.

Referenser

Webbkällor 
 Der Judenmord im Reichskommissariat Ostland

Tryckta källor

Externa länkar

Födda 1896
Avlidna 1964
Män
Personer dömda för krigsbrott i andra världskriget
Personer från Schleswig-Holstein
Förintelsen i Estland
Förintelsen i Lettland
Förintelsen i Litauen
Vidar Forsberg

Karl Vidar Forsberg, född 12 augusti 1921 i Österåker, Stockholms län, död 26 juli 1992 i Stockholm, var en svensk grafisk formgivare, bror till Karl-Erik Forsberg.

Forsberg var konstnärlig ledare hos Bonniers förlag. Till hans större verk som bokformgivare hör Den svenska historien i tio delar (Bonnier 1966–1968).

År 1991 grundade han Forsbergs skola tillsammans med sin bror Karl-Erik Forsberg, sin dotter Pia Forsberg och sin dåvarande svärson Pelle Lindberg.

Han var från 1943 gift med Anna Lisa Lydia Forsberg (1920–2009) och hade bland flera barn dottern Pia Forsberg (född 1953), som också är grafisk formgivare. Forsberg finns representerad vid Nationalmuseum i Stockholm.

Referenser

Representerade vid Nationalmuseum

Svenska formgivare
Svenska grafiska formgivare
Personer från Österåkers socken, Uppland
Födda 1921
Avlidna 1992
Män
Gravsatta på Skogskyrkogården i Stockholm
Berling antikva

Berling antikva är ett typsnitt i Antikva-familjen skapat av Karl-Erik Forsberg för Berlingska Stilgjuteriet i Lund, som ägdes av Håkan Ohlsson-koncernen.

Forsberg arbetade med typsnittet under större delen av 1940-talet och det var färdigt som blytyper 1951. 1965 utgavs det som gnuggbokstäver av Letraset. Berling finns utgivet i digital form från flera typsnittsleverantörer, bl.a. de två svenska utgåvorna Berling Original (Megafonts, 1992) och senast Berling Nova (Verbum, 2004). Berling Antiqua (OpenType) från Agfa Monotype medföljer gratisprogrammet Microsoft Reader.

Rättigheterna till Berling antikva ägs av Berling Media AB (tidigare Verbum AB).

Externa länkar
EF Berling enligt Identifont

Typsnitt
Norrköpings S:t Johannes församling

Norrköpings S:t Johannes församling är en församling i Linköpings stift inom Svenska kyrkan. Församlingen ingår i Norrköpings pastorat och ligger i Norrköpings kommun. 

Församlingen är belägen i Norrköpings södra del. Stadsdelarna som ingår i församlingen är Hageby, Smedby, Ljura, Klingsberg och Navestad samt kringliggande landsbygd mot Vikbolandet och Söderköping.

Administrativ historik
Församlingen har medeltida ursprung under namnet Sankt Johannes församling. Som alternativnamn har före 1879 använts Norrköpings landsförsamling. Nuvarande namn antogs 1 maj 1922.

Församlingen utgjorde till 1544 ett eget pastorat för att därefter till 1 maj 1879 bilda pastorat med Sankt Olai församling som annexförsamling, för åren omkring 1555 till 1570 som moderförsamling. Från 1 maj 1879 till 1962 utgjorde församlingen ett eget pastorat. Från 1962 till 1992 var församlingen moderförsamling i pastoratet Norrköpings S:t Johannes, Styrstad och Tingstad. 1992 utbröts en del av församlingen för att uppgå i den då nybildade Vrinnevi församling, samtidigt som denna församlingen åter kom att utgöra ett eget pastorat. I församlingen införlivades 2010 Styrstads och Tingstads församlingar. Församlingen ingår sedan 2014 i Norrköpings pastorat.

Kyrkor
Sankt Johannes kyrka
Tingstads kyrka
Styrstads kyrka
Navestads kyrka byggd 1970
 Smedby kyrka var en kyrkolokal byggd 1968 avyttrad 2008.

Kyrkoherdar

Komministrar

Huspredikanter
Huspredikanter på Händelö gård.

Klockare och organister

Se även
Sankt Johannes socken

Källor

Externa länkar
Svenska kyrkan i Norrköping: S:t Johannes församling

Indelningar i Norrköpings kommun
Församlingar i Linköpings stift
Békéscsaba

Békéscsaba (, tyska: Tschabe, rumänska: Bichișciaba, slovakiska: Békešská Čaba) är en stad i provinsen Békés i sydöstra Ungern. Staden är huvudort i provinsen Békés. Békéscsaba har 58 002 invånare (2021), på en yta av 193,93 km².

Befolkningen utgjordes tidigare huvudsakligen av slovaker och var känd för sin tillverkning av vävnader. Békéscsaba är en järnvägsknut.

Vänorter 
  Beiuş, Rumänien (1999)
  S:t Michel, Finland (1981)
  Zrenjanin, Serbien (1966)
  Odorheiu Secuiesc, Rumänien (1991)
  Tarnowskie Góry, Polen (1994)
  Trenčín, Slovakien (1992)
  Uzjhorod, Ukraina (1998)
  Wittenberg, Tyskland (1995)

Referenser

Externa länkar 

Orter i Békés (provins)
Hódmezővásárhely

Hódmezővásárhely ( , serbiska: Вашархељ/Vašarhelj, tyska: Neumarkt an der Theiß) är en stad i provinsen Csongrád-Csanád i sydöstra Ungern. Staden har 42 691 invånare (2021), på en yta av 487,98 km².

Referenser

Externa länkar 

Orter i Csongrád-Csanád
Kaposvár

Kaposvár (tyska: Ruppertsburg, kroatiska: Kapošvar) är en stad i provinsen Somogy i sydvästra Ungern. Staden är huvudort i provinsen Somogy. Kaposvár har 59 777 invånare (2021), på en yta av 113,59 km².

Kända personer från Kaposvár 
 Imre Nagy, politiker
 Moriz Kaposi, läkare

Referenser

Externa länkar 

 Officiell webbplats

Orter i Somogy
Sopron

Sopron (; tyska: Ödenburg, kroatiska: Šopron) är en stad i nordvästra Ungern nära den österrikiska gränsen. Staden ligger i provinsen Győr-Moson-Sopron och hade 2011 totalt 60 548 invånare.

Historia

Sopron blev under medeltiden del av kungariket Ungern. 1273 ockuperades slottet i Sopron av kung Ottokar II av Böhmen men han lämnade slottet efter en viss tid. Sopron utsågs till en av Ungerns kungliga fria städer (ungerska: Szabad királyi város) 1277 av kung László IV.

I samband med freden i Saint-Germain och befäst genom Trianonfördraget skulle de tre västungerska komitaten Sopron, Vas och Moson avträdda de tysktalande delarna till Österrike, där de bildade förbundslandet Burgenland. Sopron skulle ingå i Burgenland men de ungerska myndigheterna ville inte avträda staden, som skulle bli den nya huvudstaden i Burgenland, och en folkomröstning hölls i december 1921 som kompromiss. Området för folkomröstningen innehöll Sopron samt 8 närliggande byar. I fem av byarna fick den österrikiska sidan majoritet men Sopron, som hade 34 000 av folkomröstningsområdets 48 000 invånare, röstade flertalet för Ungern. Resultatet av folkomröstningen fastställdes den 23 december 1921 och Sopronområdet skulle tillhöra Ungern från och med 1 januari 1922. Först den 20 februari 1922 erkände Österrike resultatet.

Den 19 augusti 1989 ägde den paneuropeiska picknicken rum strax utanför Sopron. I samband med picknicken flydde över 600 östtyskar till Österrike.

Demografi

Språk
Enligt folkräkningarna 1900 och 1910 fördelade sig Soprons befolkning på detta sätt, avseende på språk:

Religion
Enligt folkräkningarna 1900 och 1910 fördelade sig Soprons befolkning på detta sätt, avseende på religion:

Sport
Fotbollsklubben FC Sopron bildad 1921 spelade i Borsodi liga och vann den Ungerska cupen 2005. Klubben upplöstes 2008.

Vänorter
Sopron har följande vänorter:
 Veliko Tărnovo, Bulgarien
 Seinäjoki, Finland
 Sparta, Grekland
 Eilat, Israel
 Bolzano, Italien
 Kazuno, Japan
 Mediaș, Rumänien
 Rorschach, Schweiz
 Banská Štiavnica, Slovakien
 Bad Wimpfen, Tyskland
 Kempten, Tyskland
 Eisenstadt, Österrike
 Wiener Neustadt, Österrike

Kända invånare
Franz Liszt
Gyula Fényi
Ludwig von Benedek
Margaret Mahler

Källor

Orter i Győr-Moson-Sopron
Gränsorter i Europa