kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Anna Christina Ulfsparre

Anna Christina Ulfsparre af Broxvik, född den 7 december 1933, död den 23 december 2010, var en svensk historiker, arkivarie och professor. 

Ulfsparre var dotter till överläkaren Carl Folke Siggesson Ulfsparre af Broxvik och medicine licentiat Elsa Ingeborg Appelberg. Hon  blev år 1967 filosofie doktor på avhandlingen Svensk domstolsförvaltning i Livland 1634-1700 (ovanlig för en doktorsavhandling genom att ha omslagsillustrationer av Hasse Alfredson). Sedan 1959 var hon anställd vid Landsarkivet i Lund, där hon 1977 blev tillförordnad landsarkivarie och 1984–1996 ordinarie innehavare av samma post. 1996 utnämndes Ulfsparre till Sveriges första professor i ämnet arkivvetenskap. Professuren, som var inom ramen för historiska institutionen vid Stockholms universitet, innehade hon till sin pensionering år 1998.

Ulfsparre har givit ut och medverkat i ett flertal skrifter i arkivfrågor och har även varit sekreterare inom ICA, the International Council on Archives.

Ulfsparre var under en period gift med reklammannen Kim Meurling och en del av hennes publikationer utgavs under namnet Anna Christina Meurling.

Noter

Svenska landsarkivarier
Svenska professorer i arkivvetenskap
Avlidna 2010
Födda 1933
Kvinnor
Lista över äldre europavägar

Europavägar är ett vägnät som förbinder Europas länder. 1950 antogs den första resolutionen om Europavägar av FN:s ekonomiska kommission för Europa. Under de följande åren började de skyltas. I allmänhet påverkades inte det nationella vägnätet, utan europavägarna dubbelskyltades. I Sverige, Jugoslavien och Norge (men inte till exempel Danmark) integrerades de i de nationella näten (i samband med en stor reform av de nationella näten), så att europavägarna i allmänhet inte hade något annat nationellt nummer i dessa länder.

Man valde ett system med huvudvägar E1-E26, och mindre viktiga vägar E30-E106. Det finns inget system med rutnät i stil med numren efter 1985, utan vägarna går efter viktiga stråk för internationell trafik. 

Efter beslut av FN 1975 ersattes detta system cirka år 1985 med ett nytt system, bland annat för att få fler europavägar. En del nummer i det äldre systemet användes till mycket korta sträckor. I vissa länder skyltades de enligt det gamla systemet till 1992.

Lista

Länderna är de länder som gällde före 1990. Koderna är enligt nationalitetsmärken för motorfordon.

Källor
Declaration on the construction of main international traffic arteries. 1950 - 1961
Europaguide, Raben&Sjögren, 1964
Europa Touring, Hallwag, 1977

 Lista äldre
Europavägar, äldre
Messier 49

Messier 49 (M49) även känd som NGC 4472, är en enorm elliptisk galax i stjärnbilden Jungfrun ungefär 2 grader nordost om R Virginis. Den upptäcktes den 17 februari 1771 av Charles Messier som införde den som nummer 49 i sin katalog. Messier 49 var den första medlemmen som upptäcktes i Virgohopen och befinner sig på ett avstånd av ca 56 miljoner ljusår.

Egenskaper
Som en elliptisk galax har Messier 49 fysisk form av en radiogalax, men den har bara radiostrålning som en normal galax. Av uppmätt radiostrålning har kärnregionen ungefär 1 053 erg (1 046 J eller 1 022 YJ) synkrotronenergi. Kärnan i galaxen avger röntgenstrålning, vilket tyder på trolig närvaro av ett supermassivt svart hål med en uppskattad massa på 5,65 × 108 solmassor, eller 565 miljoner gånger solens massa. Röntgenstrålningen har en struktur norr om Messier 49 som liknar en chockvåg. Sydväst om kärnan kan galaxens ljusstarka kontur spåras ut till ett avstånd av 260 kpc. Den enda supernovan som kan ses inom galaxen är SN 1969Q, som upptäcktes 1969. 

Messier 49 har klotformiga stjärnhopar till ett uppskattat antal av ca 5 900. Detta är långt mer än de ca 200 som kretsar runt Vintergatan, men ändå betydligt färre de 13 450 som kretsar runt den supergigantiska elliptiska galaxen Messier 87. I genomsnitt är de klotformiga hoparna i M49 ca 10 miljarder år gamla. Mellan 2000 och 2009 upptäcktes starka bevis för ett svart hål i en av dem. Ett andra tänkbart sådant tillkännagavs 2011. 

Messier 49 var det första objektet som upptäcktes i Virgohopen. Den är den starkast lysande medlemmen i denna hop och mer ljusstark än någon galax närmare jorden. Galaxen utgör en del av den mindre undergruppen Virgo B 4,5° från den dynamiska mittpunkten av Virgohopen, centrerad på Messier 87. Messier 49 interagerar gravitationellt med den oregelbundna dvärggalaxen UGC 7636. Denna visar spår av stoft som sträcker sig över ungefär 1 × 5 bågminuter, vilket motsvarar en fysisk dimension på 6 × 30 kpc.

Referenser

Noter

Externa länkar 

 SEDS: Elliptical Galaxy M49
 Black hole found in a star cluster in M49

M049
M049
049
07629
41220
+01-32-083
134 
M049
M049
John Kerr

John Kerr, född 17 december 1824, död 18 augusti 1907, var en skotsk fysiker.

Han ägnade sig först åt teologiska studier och blev 1857 lärare i matematik vid Free church training college for teachers i Glasgow. Han gjorde där grundläggande upptäckter inom elektrooptikens område. Han fann 1876 att polariserat ljus som reflekteras från polerna av en järnelektromagnet får sitt polarisationsplan vridet i motsatt led mot den magnetiserande strömmen. Ännu större uppseende väckte hans upptäckt tre år senare att isolatorer både i fast (till exempel glas) och flytande form (till exempel kolsvavla, terpentin, oljor) blir optiskt dubbelbrytande i ett kraftigt elektriskt fält.

Se även
 Kerr-effekt

Referenser

Skotska fysiker
Män
Födda 1824
Avlidna 1907
Ledamöter av Royal Society
Messier 84

Messier 84 (M84) även känd som NGC 4374, är en elliptisk eller linsformad galax i stjärnbilden Jungfrun och ligger i samma synfält som Messier 86. Dessa två objekt kan lokaliseras på västra kanten av Virgohopens centrum. Med en magnitud på 10,1 framträder Messier 84 nästan cirkelrund och precis som Messier 86 blir den märkbart ljusare in mot centrum.

Charles Messier upptäckte galaxen den 18 mars 1781 vid sitt sökande efter kometer, och skrev in den som diffust icke-kometobjekt nr 84 i sin katalog.

Egenskaper
Messier 84 har morfologisk klassificering E1, vilket anger att den har en avplattning på ca 10 procent. Efter korrektion för extinktion är den totala ljusstyrkan i det visuella bandet ca 7,64×1010 gånger solens luminositet. Det centrala massa-till-ljus-förhållandet är 6,5, vilket till en gräns, stadigt ökar bort från kärnan. Den synliga galaxen är omgiven av en massiv halo av mörk materia. 

Radioobservationer och bilder tagna av Hubbleteleskopet visar två jetstrålar som skjuter ut från galaxens centrum, samt en skiva av hastigt roterande gas och stjärnor nära galaxkärnan, vilket tyder på närvaron av ett supermassivt svart hål med en massa på 1,5x109 solmassor. Den har också några få unga stjärnor och stjärnhopar, vilket tyder på stjärnbildning i en mycket låg takt. Antalet klotformiga stjärnhopar är 1 775 ± 150, vilket är mycket lägre än förväntat för en elliptisk galax. Sett från jorden är dess halvljusradie, relativa vinkelstorleken på 50-procent av dess mest lysande zon, 72,5 bågsekunder, alltså drygt en bågminut. 

Två supernovor har observerats i M84: SN 1957 och SN 1991bg. Sett mellan dessa tidpunkter, kan det ha förekommit en tredje, SN 1980I, som kan ha varit i antingen granngalaxen NGC 4387 eller M86. Denna höga frekvens av supernovor är sällsynt för elliptiska galaxer, vilket kan betyda att det finns en population av medelålders stjärnor i M84.

Galleri

Referenser

Noter

Externa länkar 

M084
M084
084
07494
Messier 84
040455
+02-32-034
M084
M084
Messier 83

Messier 83, Södra Vindsnurregalaxen, M83 eller NGC 5236 är en spiralgalax belägen på omkring 15 miljoner ljusårs avstånd i stjärnbilden Vattenormen. Den upptäcktes av Nicolas-Louis de Lacaille den 23 februari 1752.

Messier 83 är en av de närmaste stavspiralerna på stjärnhimlen, ligger ungefär 13 grader sydost om Messier 68. Messier 83 har en magnitud på 7,5 och är lätt att se med små teleskop och kikare. I ett 150 mm teleskop syns den som en suddig elliptisk ljusfläck med ett litet mycket ljust centrum. Galaxen är svår att se från Sverige och Finland eftersom den befinner sig så långt söderut på stjärnhimlen.

Man har observerat totalt sex supernovor (SN 1923A, SN 1945B, SN 1950B, SN 1957D, SN 1968L och SN 1983N) i Messier 83.

Stjärnutbrott 
Messier 83 är liksom Messier 82 och Messier 81 galaxer som undergår en fas av exceptionellt intensiv stjärnbildning, i fackkretsar kallad stjärnutbrott (starburst). Med hjälp av ett nytt revolutionerande astronomiskt instrument har en internationell forskargrupp med svenskt deltagande kartlagt gastillflödet som behövs för att mata det centrala stjärnutbrottet i Messier 83.

Instrumentet är en Fabry-Pérot-interferometer som har specialdesignats för att i huvudsak studera vätets s.k. Hα-strålning från interstellär gas i närbelägna galaxer. Det betyder att det täcker ett hyfsat synfält med en aldrig tidigare nådd rumslig upplösning (0,2-0,4 bågsekunder per pixel). Instrumentet som kallas GHaFaS (Galaxy H-alpha Fabry-Perot System, uttalat "gafas" betyder det glasögon på spanska), har nu (juli 2007) installerats och använts vid 4,2 m William Herschel-teleskopet på ön La Palma i Spanien. De första vetenskapliga resultaten med GHaFaS har visat instrumentets oöverträffade styrka.

Interstellär gas kunde kartläggas med en upplösning, som avslöjar gasens hastighetsfält i Messier 83 med tecken på att gas flödar in längs galaxens spiralarmar från flera tusen ljusårs avstånd ner till de centrala regionerna. Det syntes också att en snabbt roterande ackretionsskiva med en massa på ungefär 550 miljoner solmassor och en skallängd på 200 ljusår har bildats i den centrala delen av galaxskivan. Det uppskattas att stjärnutbrottet producerar minst 10 miljoner solmassor av stjärnor per år.

Messier 83

Referenser

Externa länkar 
 
 M83, SEDS Messier-sidor
 Spiralgalaxen Messier 83 på Takayuki Yoshidas astrofoto-sida

M083
M083
083
NGC-objekt
048082
-05-32-050
444-G81
M083
HD-objekt
Sockerbruket Gripen

Sockerbruket Gripen var ett sockerbruk i Norrköping.
 
Sockerbruket Gripen var ett av tre på 1740-talet anlagda sockerraffinaderier i Norrköping. Via England och Holland infördes rörsocker till Sverige, vilket raffinerades för konsumentförsäljning. Sockerbruket Gripen anlades 1740 och blev stadens största. Själva bruksbyggnaden, ritad av Johan Eberhard Carlberg, revs 1974, för en nybyggnad - ritad av arkitekt Bo Sundberg åt Televerket; numera är huset ombyggt för studentbostäder.

Det var en lönande industriverksamhet, vilket synes på tomten bredvid, där Sockermästarens hus är beläget vid Gamla Rådstugugatan 26 a & b. Det byggdes i två etapper, 1740-41 och 1760, med Johan Eberhard Carlberg som arkitekt. Byggherre var sockerbruket Gripens ägare. Huset är 1971 ett byggnadsminne.

Brukspatronerna, bland annat Jacob von Leesen, bodde tidvis på övervåningen. På nedervåningen såldes sockerprodukter från bruket, och där fanns också lager och kontor. Efter att bruket lades ned 1913, har huset använts som bostäder, lager och kontor. Det fungerade ett tag som mäss åt Televerket efter en renovering 1974-75. Numera finns där en restaurang.

En del av Adolf Fredriks uppvaktning vid Norrköpings riksdag 1769 bodde i huset.

Ägare
fram till 1836: Diedrik Reder (1785-1847), gift 1827 med Beata Maria Eberstein (1802-54), dotter till Daniel Eberstein.
från 1836: Diedrik Reders systerson Jacob von Leesen

Övriga sockerbruk i Norrköping
På Saltängen låg ett av de andra två sockerraffinaderierna i staden, med namnet Sockerbruket Planeten. Även från detta är bostadshuset bevarat, beläget vid Saltängsgatan 25. Bruksherren Casper Rode uppförde huset 1750, invid den tomt där han alltsedan 1742 hade haft sitt sockerbruk.

Källor
Gripen – det stolta Sockerbruket Norrköpings Tidningars artikelserie Stolta stad 1999-03-27 (PDF)

Företag i Norrköping
Byggnader och anläggningar i Norrköping
Byggnadsminnen i Östergötlands län
Huskvarna stadsmuseum

Huskvarna stadsmuseum är ett svenskt lokalhistoriskt museum. Det är inrymt i Kruthuset i Huskvarna, vilket byggdes 1771 för Husqvarna Krutbruk, och invigdes 
den 11 september 1949. 

År 1965 tvingades man flytta huset från den närbelägna Vätterstranden, där den nya motorvägen E4 drogs fram. Det gällde bara en sträcka runt 15 meter och under dagen den 27 oktober, efter sju veckors förberedelser, rullades den 650 ton tunga byggnaden med sina 90 000 tegelstenar till sin nya plats.

Museet visar bland annat föremål som tagits upp från Vätterns botten i Sannabukten. Södra Vätterns äldsta båt, en ekstock, finns också bevarad här. 

I samband med flyttningen försågs Kruthuset med en källarvåning, som bland annat används för visning av bildspel, där man kan ta del av den kulturhistoriska utvecklingen i södra Vätterbygden och följa utgrävningarna av medeltidsfästet Rumlaborg.  

Huskvarna stadsmuseum drivs av Huskvarna hembygdsförening, som också visar Smedbyn och det närbelägna Husqvarna fabriksmuseum, som beskriver vapenfabrikens utveckling från 1600-talet och framåt.

Se även
Smedbyn
Husqvarna fabriksmuseum

Källor

Noter

Externa länkar
Huskvarna Hembygdsförenings webbplats
Huskvarna stadsmuseums webbplats

Byggnader och anläggningar i Huskvarna
Museer i Jönköpings kommun
Hembygdsmuseer i Småland
Stadsmuseer i Sverige
Kultur i Huskvarna
Utbildning i Huskvarna
Kort oktav

Kort oktav kallas den förminskade stora oktav som ofta används på äldre medeltonstempererade tangentinstrument.

Allmänt
Renässansens och den tidiga barockens musiker undvek tonarter med många förtecken och därmed sådana med höjd eller sänkt grundton. Därför kunde man avstå från motsvarande tangenter i den lägsta oktaven på klaviaturinstrument. Vid bygge av orglar blev det dessutom en kostnadsbesparing att inte behöva tillverka lika många stora pipor som annars hade behövts. Moderna instrument har normalt full oktav, vilket innebär att alla toner finns i oktaven.

Kort oktav
 

En kort oktav innehåller endast de 8 tonerna C, D, E, F, G, A, A och H. Klaviaturen börjar skenbart med E och ser sedan helt normal ut. I verkligheten är första tonen inte E utan C, och sedan fortsätter undertangenterna på normalt sätt med F, G, A och H. De resterande tonerna D och E förläggs till F- respektive G-tangenterna. Som tredje övertangent följer på normalt sätt A.

Kort oktav med brutna tangenter
I ett senare skede, när man ville ha fler höjda toner, delade man övertangenterna för D och E i en undre och en övre halva, där undre delen fortfarande används för D respektive E medan övre tilldelas F respektive G. Övertangenten för A fungerar oförändrat. Denna typ kallas "kort oktav med brutna tangenter" eller bara "bruten oktav".

Kort oktav på instrument i nutid
När det i äldre musik finns ackord i stora oktaven som inte går att greppa på moderna instrument kan det bero på att tonsättaren tänkt sig ett instrument med kort eller bruten oktav. Därför väljer man ofta att behålla den korta eller brutna oktaven på gamla instrument.

Referenser 
Sohlmans musiklexikon (1977)

Tangentinstrument
Musikteori
Eduard Buchner

Eduard Buchner, född 20 maj 1860 i München, död 13 augusti 1917, var en tysk kemist. Han var bror till Hans Buchner.

Buchner blev 1898 professor i kemi vid lantbrukshögskolan i Berlin. Han publicerade åtskilliga arbeten i ren organisk kemi och jäsningskemi, men blev mest berömd för sina från 1897 publicerade undersökningar över alkoholjäsningen, genom vilka han lyckades bevisa, att denna inte, som tidigare allmänt antagits, är beroende av jästsvampens livsprocesser, utan framkallas av ett av denna svamp producerat enzym, som Buchner benämnde zymas. Det är möjligt att av jäst, genom sönderrivning och pressning under högt tryck, framställa en fullständigt cellfri saft, som har förmåga att i en sockerlösning framkalla kraftig alkoholjäsning.

Buchner utförde flera viktiga jäsningskemiska arbeten tillsammans med sin framstående medarbetare Jakob Meisenheimer, sedermera professor i Greifswald. För dessa arbeten samt huvudsakligen för upptäckten av den cellfria jäsningen belönades Buchner 1907 med Nobelpriset i kemi. Med anledning av denna utmärkelse kallades han som ordinarie professor 1909 till Breslau och 1911 till Würzburg. I egenskap av bayersk reservofficer deltog Buchner i första världskriget, sårades som förare för en ammunitionskolonn den 10 augusti 1917 vid Batinesti i Rumänien och dog tre dagar därpå på ett fältlasarett.

Källor

Noter

Externa länkar

 Nobelprize.org, Nobelpriset i kemi 1907
 Nobelprize.org, Eduard Buchner - biografi

Tyska professorer i kemi
Personer verksamma vid universitetet i Wrocław
Personer verksamma vid Würzburgs universitet
Nobelpristagare i kemi
Tyska nobelpristagare
Kemister under 1800-talet
Kemister under 1900-talet
Tyska forskare under 1800-talet
Tyska forskare under 1900-talet
Personer från München
Födda 1860
Avlidna 1917
Män
Ugglan
Alumner från Münchens universitet
Alumner från Münchens tekniska universitet
Alumner från Erlangens universitet
Personer verksamma vid Tübingens universitet
Personer verksamma vid Humboldt-Universität zu Berlin
Personer verksamma vid Münchens universitet
Kruthuset i Huskvarna

Kruthuset i Huskvarna i Jönköpings kommun inrymmer sedan 1949 Huskvarna stadsmuseum. 

Kruthuset byggdes för Husqvarna krutbruk 1771 och ersatte ett äldre kruttorn från 1701. Kruttillverkningen i Huskvarna upphörde 1792, men kruthuset fortsatte att användas som förvaringsplats för krut som tillverkats på andra håll. Huskvarna köping köpte 1908 byggnaden av Kronan för att använda den som sädesmagasin med mera. År 1949 kom den genom initiativ från Huskvarna hembygdsförening att inrymma Huskvarna stadsmuseum.

År 1965 stod Kruthuset i vägen för den nya motorvägen för E4, som skulle dras fram längs Vätterstranden, och flyttades därför en kort sträcka. I samband med flyttningen försågs Kruthuset med en källarvåning.

Vid Kruthuset ligger stugorna Kroatorpet, från Brunstorp strax norr om Huskvarna, och Brånerydsstugan från Bråneryd i söder.

Källor

Noter

Externa länkar
Kruthusets webbplats

Byggnader och anläggningar i Huskvarna
Huskvarnas historia
Olav Scheflo

Olav Scheflo, född 9 september 1883 i Steinkjer, död 25 juni 1943, var en norsk socialistisk politiker.

Scheflo var medlem i Det Norske Arbeiderparti från 1905 och efter ryska revolutionen 1917 blev han kommunist. Men han var kritisk mot Stalinismens framväxt i Ryssland och lämnade kommunistpartiet 1928 och återvände till det socialdemokratiska Arbeiderpartiet 1929.

På 1930-talet hjälpte Scheflo den utvisade Trotskij att få leva i exil i Norge 1935–1936, och även om han försvarade Trotskij blev han aldrig aktiv trotskist.

Källor

Norska politiker
Män
Födda 1883
Avlidna 1943
Honkin' on Bobo

Honkin' on Bobo är hårdrocksgruppen Aerosmiths fjortonde studioalbum, utgivet 30 mars 2004. Albumet koncetrerar sig på bandets bluesrötter och innehåller utöver en originalsång, "The Grind", elva covers på gamla blueslåtar. Det nådde femteplatsen på Billboard 200.

Låtlista 
"Road Runner" (Ellas McDaniel) - 3:46 
"Shame, Shame, Shame" (Ruby Fisher/Ken Hopkins) - 2:15 
"Eyesight to the Blind" (Sonny Boy Williamson II) - 3:10 
"Baby, Please Don't Go" (Big Joe Williams) - 3:24 
"Never Loved a Girl" (Ronny Shannon) - 3:12 
"Back Back Train" (Fred McDowell) - 4:24 
"You Gotta Move" (Rev. Gary Davis/Fred McDowell) - 5:30 
"The Grind" (Marti Frederiksen/Joe Perry/Steven Tyler) - 3:47 
"I'm Ready" (Willie Dixon) - 4:15 
"Temperature" (Joel Cohen/Walter Jacobs) - 2:52 
"Stop Messin' Around" (Clifford Adams/Peter Green) - 4:32 
"Jesus Is on the Main Line" (trad.) - 2:50 

Musikalbum 2004
Album av Aerosmith
Album producerade av Jack Douglas
Album utgivna på Columbia Records
Coveralbum
Manu Katché

Manu Katché född 27 oktober 1958, fransk sångare och musiker.

Diskografi

Egna album
Third Round, 2010.
Playground, 2007.
Neighbourhood, 2005.
It's about time and the others..., 1991.

Soundtrack
Little indian big city
Léon
City of Angels
The last temptation of Christ

Källor

Externa länkar
Manu Katché - Officiell webbplats

Franska sångare under 1900-talet
Män
Födda 1958
Levande personer
Franska sångare under 2000-talet
Henry Thomas Buckle

Henry Thomas Buckle, född 24 november 1821 i Lee, London, död 29 maj 1862 i Damaskus, var en brittisk historiker.

Buckles skolgång var synnerligen bristfällig, men genom självstudier och vidsträckta resor förvärvade han sig omfattande kunskaper. I sitt mest kända verk, History of Civilization in England (1857-61, svensk översättning 1871-72), försökte Buckle skildra kulturhistorien utifrån ett naturvetenskapligt betraktelsesätt. Buckle betraktas som en viktig gestalt inom den positivistiska rörelsen inom historisk vetenskap.

Källor
 Svensk uppslagsbok, Lund 1930

Externa länkar
 

Brittiska historiker
Födda 1821
Avlidna 1862
Män
Värmebärare

En värmebärare, eller värmemedium, är det ämne, ofta en vätska, som används för att flytta energi i värmesystem. Det kan till exempel röra sig om vatten (värmevatten) i ett centralvärmesystem eller fjärrvärme.

Se även 
 Värmepump
 Fjärrvärme

Energiteknik
Otto Wallach

Otto Wallach, född 27 mars 1847 i Königsberg (nuvarande Kaliningrad), död 26 februari 1931 i Göttingen, var en tysk kemist och nobelpristagare.

Biografi
Wallach studerade i Berlin och Göttingen, blev 1869 filosofie doktor, 1873 privatdocent och 1876 professor i kemi i Bonn. Åren 1889–1915 var han professor i kemi i Göttingen.

Stort inflytande på hans utbildning hade hans anställning som assistent hos August Kekulé i Bonn 1870 och 1872 samt vid anilinfabriken i Rummelsburg som numera är en del av Berlin. Wallach forskade inom åtskilliga områden av den organiska kemin, till exempel om kloral (1874), om amidiner (1875 och 1878), azofärgämnen (1882), oxaliner och glyoxaliner.

Efter 1884 utförde han synnerligen viktiga undersökningar inom terpenernas grupp, vilka 1909 sammanfattades i boken Terpene und Campher. Till denna grupp hör de viktigaste naturliga luktämnen, som förekommer hos blommorna och som kan avdestilleras från dessa i form av eteriska oljor. Wallach utredde dessa oljors kemi och skapade på detta sätt de vetenskapliga grunderna för konstgjord framställning av dessa ämnen.

Flera fabriker har grundats på dessa förutsättningar. År 1910 tilldelades Otto Wallach Nobelpriset i kemi för sitt arbete av alicykliska föreningar och 1912 Davymedaljen för sitt arbete.

Källor

Externa länkar 
 Nobelprize.org, Nobelpriset i kemi 1910
 Nobelprize.org, Otto Wallach - biografi

Tyska professorer i kemi
Personer verksamma vid Bonns universitet
Personer verksamma vid Göttingens universitet
Nobelpristagare i kemi
Tyska nobelpristagare
Mottagare av Davymedaljen
Kemister under 1900-talet
Tyska forskare under 1900-talet
Personer från Königsberg
Födda 1847
Avlidna 1931
Män
Ugglan
Alumner från Göttingens universitet
Alumner från Humboldt-Universität zu Berlin