kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Pellagra

{{Faktamall hälsotillstånd |  Name           = Pellagra |
  latinskt namn  = Deficientia niacini, insufficientia niacini, pellagra |
  Image          = Pellagra NIH.jpg |
  Caption        = Man sjuk i pellagra med sår på huden. |
  ICD10          =  |
  ICD9           =  |
  ICDO           = |
  OMIM           = |
  DiseasesDB     = 9730 |
  MedlinePlus    = 000342 |
  eMedicineSubj  = ped |
  eMedicineTopic = 1755 |
  MeshName       = Pellagra |
  MeshNumber     = C18.654.521.500.133.699.529 |
}}Pellagra' är en bristsjukdom som uppstår vid brist på vitaminen niacin (vitamin B3). Niacinbrist kan även uppstå vid brist på den essentiella aminosyran tryptofan då niacin syntetiseras från tryptofan.

Symptom är dermatit och förändringar på slemhinnor, mag-tarmkanalen såsom diarré och sena komplikationer är förändringar på nervsystemet som ger förvirring och encefalopati.

Pellagra är vanlig i länder där man lever på ensidig majskost och behandlas främst genom tillförsel av niacin. I Anne Applebaums bok Gulag'' hänvisas till att folkkommissariernas råd i Sovjet år 1939 medgav att ”upp till 60 % av lägerfångarna led av pellagra eller andra sjukdomar orsakade av undernäring”.

Se även
Nixtamal

Källor 

Bristsjukdomar
B-vitaminer
Milarepa

Jetsun Milarepa (Wylie: Rje-btsun Mi-la-ras-pa), född cirka 1052, död cirka 1135 var en av Tibets mest kända yogier och poeter, en lärjunge till Marpa Lotsawa, och betydelsefull inom Kagyü (Bka'-brgyud)-skolan inom tibetansk buddhism. 

Milarepa sägs ha utövat svart magi i sin ungdom, bland annat för att hämnas på släktingar som la beslag på familjens egendomar, när fadern dog. Med tilltagande mognad kom han till insikt om felet med detta, och gick därför i lära hos helgonet Marpa. Efter detta följde hård askes tills Milarepa slutligen uppgick i nirvana. Under denna tid skrev Milarepa sina "Hundratusen sånger", översatt till engelska 1962 av G. C. C. Chang (The Hundred Thousand Songs of Milarepa). Han hade många lärjungar. En av dem var Retchung, författare till en berömd biografi över sin lärare.

Verk i översättning

Referenser

Noter 

Tibetansk buddhism
Personer från Tibet
Födda 1000-talet
Avlidna 1100-talet
Män
WP:Projekt Kina
Personer i Tibet under 1100-talet
Friedrich Alfred Krupp

Friedrich Alfred Krupp, född 17 februari 1854 i Essen, död 22 november 1902 i Essen, var en tysk industriman och chef för Kruppkoncernen 1887-1902. Han var son till Alfred Krupp.

Friedrich Alfred Krupp tog över företaget efter sin far 1887 och under hans tid som ledare för koncernen kom antalet anställda att fördubblas till 45 000. Friedrich Alfred Krupp var ofta på resande fot och på sitt sommarställe Villa Krupp på Capri. 1902 avslöjade tidningen Vorwärts att Krupp hade tveksamma förbindelser med unga män, vilket orsakade stor skandal. Krupp avled en kort tid därefter och det gjordes försök att tysta ner det hela.

Hans dotter Bertha Krupp von Bohlen und Halbach ärvde företaget och från 1906 var hennes man Gustav Krupp von Bohlen und Halbach chef för koncernen.

Källor

Externa länkar

Personer inom Tysklands näringsliv
Krupp
Personer från Essen
Födda 1854
Avlidna 1902
Män
Carl Humann

Carl Humann, förnamnet även Karl, född 4 januari 1839, död 12 april 1896, var en tysk ingenjör, arkitekt och arkeolog.

Humann begav sig 1861 till den grekiska arkipelagen och byggde kort därefter ett palats i Konstantinopel. Därmed fick han den turkiska regeringens uppmärksamhet på sig. Sedan 1864 utförde Humann åtskilliga viktiga ingenjörsarbeten i Palestina, Turkiet och Mindre Asien.

Framförallt gjorde han sig ett namn genom sina 1878 påbörjade utgrävningar i Pergamon. Humann gjorde 1883 en expedition till Nemrud-Dag vid Eufrat samt deltog i början i utgrävningarna vid Sendjirli (1888) i Nordsyrien. 1890 började Humann sina likaledes resultatrika utgrävningar i Magnesia.

Källor
 

Tyska arkeologer
Klassiska arkeologer
Tyska ingenjörer
Tyska arkitekter under 1800-talet
Födda 1839
Avlidna 1896
Män
Ugglan
Bertha Krupp von Bohlen und Halbach

Bertha Krupp von Bohlen und Halbach,  född 29 mars 1886 i Essen, död 21 september 1957 i Essen, medlem av Kruppfamiljen och ägare av Kruppkoncernen.

Bertha Krupp von Bohlen und Halbach var dotter till Friedrich Alfred Krupp och ärvde efter faderns död 1902 Kruppkoncernen. Hennes unga ålder gjorde att man valde att omvandla koncernen till ett aktiebolag med Bertha Krupp som aktieägare. Ledningen av koncernen togs över av direktörer och hennes mor Margarethe Krupp var förmyndare.

Bertha Krupp von Bohlen und Halbach gifte sig 1906 med Gustav Krupp von Bohlen und Halbach som därmed blev företagets nya ledare - Bertha Krupp von Bohlen und Halbach skulle dock behålla sina aktier fram till 1943. Gustav von Bohlen und Halbach tog namnet Krupp vilket knöts till rollen som ledare för företaget och krävde specialtillstånd - vilket man fick av kejsaren. 1943 togs företaget över av sonen Alfried Krupp von Bohlen und Halbach och i samband med detta omvandlades Kruppkoncernen återigen till att tillhöra en familjemedlem fullt ut.

Se även
Tjocka Bertha

Källor

Födda 1886
Avlidna 1957
Personer inom Tysklands näringsliv under 1900-talet
Krupp
Kvinnor
Personer från Essen
Karl Börjesson

Karl Johan Eugenius Börjesson, född 6 november 1877 i Malmö, död 13 juli 1941 i Adolf Fredriks församling i Stockholm, var en svensk bokhandlare. Han skapade ett av landets mest välrenommerade antikvariat, Björck & Börjesson, som under många år huserade i hela fastigheten på adressen Drottninggatan 62 i Stockholm.

Börjesson började redan vid 16 års ålder att arbeta och självutbilda sig i olika antikvariat i landet. Efter ett par år i Helsingfors återvände han 1901 till Stockholm, där han blev medhjälpare i Albert Björcks antikvariat. Från 1905 hette företaget Björck & Börjesson och från 1906 var Karl Börjesson ensam ägare. 1908 ombildades bolaget till aktiebolag.

Antikvariatet blev med åren Skandinaviens största, och under Börjessons tid i antikvariatet utgavs 350 kataloger om sammanlagt mer än 430 000 boknummer. Flera av antikvariatets specialkataloger, bland annat i ämnena topografi och svensk skönlitteratur, är eftersökta bland boksamlare. 

Björck & Börjesson bedrev också en betydande förlagsverksamhet, bland annat med serien "Berömda filosofer". Förlaget gav också ut tolv av August Strindbergs böcker.

Källor

 VÖBAM: Runa över Karl Börjesson (Artikeln i Archive.org)

Personer inom Sveriges näringsliv
Antikvariat
Födda 1877
Avlidna 1941
Män
Hansi Schwarz

Hans ("Hansi") Carl Schwarz, född 16 mars 1942 i München, död 10 januari 2013 i Lund (Allhelgonaförsamlingen), var en svensk musiker, kulturentreprenör och festivalarrangör.

Biografi 
Schwarz hade svensk mor och tysk far. Han kom första gången till Sverige som treåring med de "vita bussarna" 1945. Familjen återvände till München, men 1958 kom han åter till Sverige, där han blev extra elev vid Västerviks läroverk. Efter studentexamen 1964, och flera års turnéliv med Hootenanny Singers, studerade Schwarz psykologi vid Lunds universitet, där han bodde på Johan Henrik Thomanders studenthem och även deltog i några studentspex. Han blev svensk medborgare 1975. 

Han är begravd på Gamla kyrkogården i Västervik.

Hootenanny Singers 
Schwarz blev 1961 medlem av musikgruppen West Bay Singers, sedermera Hootenanny Singers.  Hootenanny Singers upplöstes 1974, men bandet återuppstod 1979 och några år framåt. 

I Hootenanny Singers spelade Hansi Schwarz ofta fyrsträngad tenorgitarr med samma stämning som en tenorbanjo. Då Johan Karlberg spelade vanlig sexsträngad gitarr och Björn Ulvaeus ibland tolvsträngad gitarr förekom det således tre olika gitarrer samtidigt i bandet.

Hansi Schwarz var medlem i Hootenanny Singers under hela bandets tid – men i praktiken med ett undantag. Eftersom han inte var svensk medborgare gjorde han inte svensk värnplikt, och deltog därför inte i bandets aktiviteter under den tid de andra medlemmarna gjorde värnplikten tillsammans.

Visfestivalen i Västervik 
År 1968 övertog Schwarz tillsammans med sin gamle teckningslärare Lars Hjalmar "Frosse" Frosterud (1930–2000) arrangörskapet av Visfestivalen i Västervik, vilken grundats 1966 av gymnasistföreningen Mageliso Club. Från 1978 till sin död var Schwarz ensam ansvarig för detta arrangemang.

Priser och utmärkelser 
2013 – Fred Åkerström-stipendiet

Filmografi

Referenser 

Svenska banjospelare
Svenska gitarrister
Svenska entreprenörer
Musik i Västervik
Personer i Västerviks historia
Personer från München
Lundabor
Födda 1942
Avlidna 2013
Män
Berthold Beitz

Berthold Beitz, född 26 september 1913 i Bentzin, provinsen Pommern, död 30 juli 2013 i Kampen (Sylt) på Sylt, Schleswig-Holstein, var en tysk företagsledare, VD för Kruppkoncernen och en av de mest inflytelserika inom tyskt näringsliv efter andra världskriget.

Under andra världskriget verkade Beitz som chef för ett oljefält i Polen som nazisterna lagt under sig. 1944 kallades han in för krigstjänstgöring i Wehrmacht. Efter kriget tog den civila karriären fart då Beitz av den brittiska ockupationsmakten utsågs som ansvarig för ett försäkringsbolag som lagts under allierad kontroll. 1949 fortsatte karriären i försäkringsbolaget Iduna i Hamburg.

Beitz värvades av Alfried Krupp von Bohlen und Halbach 1953 för att vara med om återuppbyggnaden av koncernen efter kriget. Beitz hade ett framgångsrikt samarbete med Alfried Krupp och sågs som en modern och nytänkande företagsledare i den konservativa Kruppkoncernen och i det tyska näringslivet. 1967 var han med och bildade Alfried Krupp von Bohlen und Halbach-Stiftung som efter Alfried Krupps död 1967 blev ny ägare för Kruppkoncernen 1968. 1970 blev Beitz styrelseordförande för Kruppkoncernen. 1990 blev han hedersordförande för Krupp och från 1999 var han hedersordförande i ThyssenKrupp.

Beitz blev även känd för sitt engagemang inom idrott och kultur. Beitz var bland annat under många år varit medlem av Tysklands olympiska kommitté. Han satt sedan 1972 med i Internationella Olympiska Kommittén och var där hedersledamot sedan 1988.

Källor

Externa länkar 
 Berthold Beitz - Yad Vashem 

Personer inom Tysklands näringsliv under 1900-talet
Krupp
IOK-ledamöter
Män
Födda 1913
Avlidna 2013
Personer från Mecklenburg-Vorpommern
Storkorset av första klassen av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Jadebusen

Jadebusen är en 190 km² stor bukt på tyska Nordsjökusten mellan floderna Wesers och Ems mynningar. Jadebusen bildades genom flera omfattande översvämningar under medeltiden och har fått sitt namn av floden Jade. I norr är Jadebusen förbunden med Nordsjön och viktiga städer kring bukten är Wilhelmshaven och Varel. Mitt i bukten står Arngast fyr som riktmärke för sjötrafiken till Wilhelmshaven.

Historik
Jadebusen bildades den 17 februari 1164 genom den s.k. Julianastormfloden, som enligt dåtida källor skördade 20 000 människors liv längs med Nordsjökusten. Handelsstaden Aldessen (Haroldsheim) försvann i vågorna 1428 och ligger numera på Jadebusens botten för alltid. Sin största utsträckning fick Jadebusen vid Antoniöversvämmingen den 16 januari 1511 då förstörelsen efter 1509 och 1510 års översvämningar fulländades. Under dessa tre år försvann såldes en stor del av den tyska kusten och nya bosättningar bildades på högre mark.

Jadebusen kom att utnyttjas som både hamn för krigsfartyg och handelsresande under de kommande åren. Kung Kristian V av Danmark lät 1681 bygga staden Christiansborg vid Varel men vattenvägen dit kunde med dåtidens teknik inte hållas öppen. Därför övergavs projektet att vidga Danmarks inflytande västerut under 1693. I början av 1700-talet planerade tsar Peter den store att anlägga en örlogshamn i Hooksiel, där han hade en av många allierade. Även denna plan nådde aldrig längre än ritbordet och det enda som finns är ett minnesmärke i Hooksiels hamn.

Utöver svårigheterna med att hålla vattenvägarna farbara var även levnadsförhållandena svåra längs kusterna då försörjningen utan hamn blev komplicerad. Preussen lyckades slutligen grunda Wilhelmshaven år 1853 på det förvärvade Oldenburgs yta. Stora delar av arbetarna led av bristen på färskvatten och de febersjukdomar som härjade i områdets sumpmarker. Tidvis var uppemot 40 % sjuka, några i malaria.

Genom Preussens förvärv av landområdet tog man en stor risk eftersom det inte var säkert att det var möjligt att kunna upprätta en örlogshamn i Jadebusen. Man började 1854-55 en mätning av vattendjupet i bukten och hittade längs nordöstsidan av ön Wangerooge en farbar led, som efter bearbetning ännu idag används som farled genom Jadebusen. Det första sjökortet togs fram 1856 och det första officiella sjökortet offentliggjordes 1858/59.

Genom Jadebusen går idag Tysklands djupaste farled, som dock inte tillåter större fartyg än tankers. Inom några år kommer JadeWesterPort att byggas på Jadebusens västsida och kommer då att även kunna ta emot containerfartyg i stor omfattning.

Galleri

Externa länkar

 Hamnar vid Jade

Ostfriesland
Bukter i Tyskland
Friedrich Krupp

Friedrich Krupp, född 17 juli 1787 i Essen, död 8 oktober 1826 i Essen, var en tysk industrialist, grundare av Fried. Krupp, idag ThyssenKrupp.

Friedrich Krupp var son till Friedrich Wilhelm Krupp och far till Alfred Krupp. 1811 inledde han tillverkningen av stål och 1812 formerade han bolagtet Fried. Krupp som av sonen från 1826 skulle utvecklas till en storkoncern.

Källor

Personer inom Tysklands näringsliv
Krupp
Personer från Essen
Födda 1787
Avlidna 1826
Män
Douglas DC-4

DC-4 Skymaster är ett 4-motorigt propellerplan tillverkat av Douglas som flög första gången 1938 och tillverkades i 1242 exemplar. Beteckningen inom US Air Force var C-54 Skymaster, inom US Navy R5D. Tillverkningen lades ner 1947.

ATL-98 Carvair 

Totalt 21 stycken DC-4:or byggdes senare om till ATL-98 Carvair, som flög första gången 1961. De byggdes av Aviation Traders enligt önskemål ifrån British United Airways och liknar AN-30 och Boeing 747 i kroppsformen.

Carvair var byggd för att frakta upp till 5 mindre bilar, som lastades in via nospartiet, samt 22 passagerare. Bland annat Aer Lingus använde också detta plan.

Externa länkar

Passagerarflygplan
Transportflygplan
Krigsmateriel under andra världskriget
Amerikanska militärflygplan under kalla kriget
Argentinska militärflygplan under kalla kriget
Belgiska militärflygplan under kalla kriget
Kanadensiska militärflygplan under kalla kriget
Franska militärflygplan under kalla kriget
Spanska militärflygplan under kalla kriget
Amerikansk krigsmateriel under andra världskriget
Flygplan tillverkade av Douglas
Amerikanska militärflygplan under Koreakriget
Portugisiska militärflygplan under kalla kriget
Danska militärflygplan under kalla kriget
Douglas DC-8

DC-8 tillverkades av Douglas och är ett 4-motorigt jetflygplan för passagerartrafik som flög för första gången 1958. Totalt tillverkades 556 stycken. Sista DC-8:an tillverkades 1972. DC-8 flyger fortfarande idag, främst som fraktplan. Efter att tillverkningen lades ner har ett antal uppgraderingar gjorts av bland annat motorerna under 1980-talet, vilket har förbättrat bränsleekonomin och sänkt ljudnivån. DC-8:an var en direkt konkurrent till Boeings Boeing 707, som hade liknande räckvidd, passagerarantal och motorprestanda samt med Convair 880 som var snabbare. DC-8 har tre framrutor mot Boeing 707:s två lite större. I toppen av stjärtfenan har konkurrenten 707 dessutom en framåtvänd antenn, vilken är dold på DC-8:an.

Passagerarflygplan
Transportflygplan
Franska militärflygplan under kalla kriget
Spanska militärflygplan under kalla kriget
Flygplan tillverkade av Douglas
Fra Dolcino

Fra Dolcino (Broder Dolcino), född cirka 1250, död 1307, var en italiensk präst, tidig reformator och kättare som ledde ett småskaligt uppror mot den medeltida katolska kyrkan och godsägarklassen i norra Italien. Han tillfångatogs 1307 och avrättades, enligt vissa bränd på bål, vilket hade varit kutym för kättare som ställdes inför inkvisitionen, enligt andra källor kastrerad och sliten i stycken med tänger.

Fra Dolcino, som var starkt inspirerad av Joakim av Floris millennära eskatologiska teorier och Franciskus radikala fattigdomsideal, ledde en underavdelning av de radikala apostlabröderna, inriktad på bönder i Novara, där godsägarna fördrevs. Dolciniterna eller dolcinianerna begick ett flertal terroristiska attentat mot besuttna måltavlor och predikade egendomsgemenskap.

I fiktion 
Under det senare 1800-talet blev Dolcino, särskilt i norra Italien, en pånyttfödd symbol för socialistiska rörelser och som ett proto-kommunistiskt helgon. Hans person och värv utgör en stor del av bakgrunden till handlingen i Umberto Ecos succéroman Rosens namn, där flera av de figurerande munkarna är före detta medlemmar i Dolcinos rörelse. Hans liv och död återberättas också i omfattande tillbakablickar som ett sätt att introspektivt granska och kritisera den katolska kyrkans förhållande till sina lärosatser, men också som allegori för de med Eco samtida röda brigadernas (och andra terrorgruppers) våldshandlingar och extrema förhållningssätt till det etablerade samhället och dess institutioner. Litteraturvetaren Lars Gustafsson identifierade i bokens klassiska efterord denna konflikt som en av de tre huvudsakliga nivåerna i bokens narrativ, där huvudkaraktären William av Baskerville tar avstånd från Dolcinos våldsbejakande fundamentalism.

Referenser 

Avlidna 1307
Personer som blivit avrättade genom bränning
Män
Födda 1250
Personer som blivit avrättade under medeltiden
Personer som blivit avrättade för kätteri
Flytande fossilgas

Flytande naturgas (LNG), är fossilgas som kylts ned till flytande form för transport eller förvaring.

Allmänt 
För att på ett effektivt sätt transportera naturgas där man inte har tillgång till ett rörnät kan man kyla ner gasen till cirka -160 °C, då den övergår i flytande form. Volymen på vätskan är ungefär 640 gånger mindre än gasens volym vid rumstemperatur och atmosfärstryck, vilket är en betydande minskning av erforderlig volym på behållare för transport eller lagring. Den kondenserade gasen är klar, färglös och luktfri. Densiteten för flytande gas är mindre än hälften jämfört med vatten och flyter därför på en vattenyta om den läcker ut.

Vid utläckage kommer den flytande naturgasen snabbt att förångas. Då densiteten för gasformig naturgas är lägre än luft kommer gasen vid utläckage inte ligga kvar som ett skikt vid marken utan stiger uppåt i atmosfären. Den späds där snabbt ut till låga koncentationer som omöjliggör antändning. Detta är en betydelsefull skillnad jämfört med till exempel propan och butan ("campinggas") som är tyngre än luft och kan ansamlas i de lägre delarna av fordon, byggnader, båtar och liknande och ge brand- och explosionsrisker.

Anläggningar för nerkylning i urval 
Angola LNG
Brunei LNG, Lumut, Brunei
EG LNG, Malabo, Bioko Island, Ekvatorialguinea
Malaysia LNG, Tanjung Kidurong, Bintulu, Malaysia
Nigeria LNG, Bonny, Nigeria
Oman LNG
Qatargas, Qatar
Rasgas, Qatar
Ras Laffan, Qatar
Risavika Production, Norge
Sakhalin LNG, Sachalin, Ryssland - (Sakhalin Energy Investment Company Ltd. )
Snøhvit LNG, Snøhvitfältet, Melkøya, Hammerfest, Norge
Yemen LNG (Total), Balhaf, Jemen

Transport 
Transport över längre sträckor sker i LNG-tankfartyg, välisolerade, specialbyggda fartyg med dubbla skrov. En del av dessa är utrustade med kylanläggningar. På kortare sträckor transporteras gasen med speciellt utrustade lastbilar eller med mindre fartyg med välisolerade trycktankar.

Förvaring 
Förvaringen sker i isolerade cisterner i LNG-terminaler.

Omlastningsterminaler i Skandinavien och Östersjöområdet
I Skandinavien finns det ett antal mindre omlastningsterminaler och återförgasningsanläggningar, där LNG kan lagras och överföras från ett transportslag till ett annat.

Användning 
Gasen används sedan den lämnat det flytande tillståndet till uppvärmning och matlagning. Idag har man utvecklat tekniken och använder LNG som bränsle. till exempel TBS (Tarbit Shipping) tankers "Bit Viking" som har konverterat och drivs enbart med LNG. Drift med LNG är mer miljövänligt genom att halterna av föroreningar som till exempel svavel och tungmetaller jämfört med olja är mycket låga, samt att utsläppen av växthusgaser är cirka 25% lägre jämfört med de från drift med olja.

Året 2015/2016 genomförde rederiet Furetank på Donsö en konvertering av sitt fartyg "M/T Fure West" för drift med hjälp av LNG. Konverteringen innebar en total ombyggnad av huvudmaskinen och även installation av två vakuum-isolerade LNG-tankar på däck. Destination Gotland har sedan 2018-2019 två fartyg som drivs av LNG i trafik mellan Gotland och fastlandet.

Källor

Noter
Douglas DC-7

DC-7 är ett 4-motorigt propellerflygplan, tillverkat i 338 exemplar. Det flög för första gången 1953 och tillverkades till 1958; det var det sista propellerplanet som Douglas tillverkade.
United Airlines hade flest exemplar av planet. DC-7 är fortfarande i drift vissa länder. SAS och Swissair har också haft några exemplar av planet. Planet användes till atlantflygningar och flygningar över nordpolen. DC-7 var aldrig särskilt populär, vilket är anledningen att den tillverkades en så kort period.

Externa länkar 

Passagerarflygplan
Transportflygplan
Flygplan tillverkade av Douglas
Tupolev Tu-155

Tupolev Tu-155 var ett sovjetiskt experimentflygplan som endast byggdes i ett exemplar. Det är en ombyggd Tupolev Tu-154 där den mittersta motorn användes för tester av naturgas som bränsle. Under sent 80-tal testade man att flyga med flytande vätgas samt flytande metan .

Källor

Externa länkar

Provflygplan
Flygplan tillverkade av Tupolev
Britten-Norman

Britten-Norman är en brittisk flygplanstillverkare som har byggt bland annat Trislander. Bygger även Britten-Norman Islander.

 
Företag bildade 1954
Minialbum

Minialbum eller mini-LP är en vinylskiva med färre låtar och kortare speltid än en LP. Den säljs vanligtvis till ett lägre pris. Ett minialbum skiljer sig från en EP genom att det innehåller fler spår och en något längre speltid.

Referenser 

Fonogram
Britten-Norman Trislander

Britten-Norman Trislander är en originell flygplanskonstruktion med 3 stycken motorer varav en är monterad på stjärtfenan. Den är en vidareutveckling av Britten-Norman Islander. Flygplanet flög för första gången 1970 och har tillverkats i 73 exemplar. Flygs bland annat på Guernsey.

Externa länkar 

Passagerarflygplan
Trislander
Douglas DC-5

Douglas DC-5 var ett tvåmotorigt propellerplan från Douglas, vilket tillverkades i enbart fem civila plus flera militära exemplar eftersom flertalet flygbolag hade dragit in sina beställningar vid andra världskrigets utbrott.

Referenser 

Passagerarflygplan
Transportflygplan
Amerikansk krigsmateriel under andra världskriget
Flygplan tillverkade av Douglas
Falkenbergs Tidning

Falkenbergs Tidning var en konservativ tidning som gavs ut i Falkenberg mellan 1875 och 1954 samt en gratistidning som gavs ut i Falkenberg mellan 1993 och 2005
. Den senare annonsfinansierade tidningen utkom månadsvis och har inget med den föregående att göra mer än till namnet. Under större delen av sin utgivningsperiod var tidningen den dominerande i Falkenberg, en position som senare övertogs av Hallands Nyheter.

Den grundades av Axel F. Möller och gavs ursprungligen ut i en upplaga om 400 exemplar. Möller blev 1876 ersatt av August Salmonsson som redaktör, men fortsatte på tidningen. Senare togs tidningen över av Martin Lindegren och den stannade kvar inom hans släkt fram till 1945.

Tidningen blev med tiden politiskt konservativ och gick 1954 upp i Hallands Dagblad som var en koncern av halländska konservativa tidningar. Hallands Dagblad lades ner 1959. Dess upplaga hade minskat från 1930-talet och framåt. Fram till dess var tidningen den dominerande i Falkenberg.

Den moderna versionen av Falkenbergs Tidning gick i konkurs 2005. Utgivningsbeviset till tidningen ägs numera av Hallands Nyheter.

Referenser

Källor
Falkenberg, staden som hembygd - bidrag till Falkenbergs historia, Falkenbergs Kultur och Hembygdsförening. 1995. ''

Fotnoter

Externa länkar
Kungliga Biblioteket: Falkenbergs Tidning

Företag i Falkenberg
Nedlagda svenska dagstidningar
Dagstidningar startade 1875
Dagstidningar nedlagda 1954