kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Plan 9 from Outer Space

Plan 9 from Outer Space är en amerikansk science fiction-film från 1959 i regi av Ed Wood. Filmen hade biopremiär i USA i juli 1959. Den har blivit en av de mest kända kalkonfilmerna. Den har också blivit utnämnd till 1900-talets sämsta film i Ulf-Ivar Nilssons bok Tusen tabbar.

Handling 
Utomjordingar landar på jorden i syfte att hindra mänskligheten från att spränga hela världsrymden i bitar. Som hjälp tar de de döda, som de återuppväcker ur sina gravar. Titeln syftar på att denna taktik är utomjordingarnas nionde plan efter åtta tidigare misslyckanden. Filmen presenteras och berättas av Criswell, som var en populär siare och Ed Woods vän.

Om filmen  
Filmen är den sista filmen som Bela Lugosi medverkar i. Filmen gjordes dock efter hans död; de scener Lugosi medverkar i filmades under en dag utan manus och Wood skrev sedan manuset efter Lugosis död. De övriga scenerna med Lugosis karaktär spelades av Tom Mason, Ed Woods flickväns kiropraktor, som håller sin slängkappa framför ansiktet i ett försök att dölja att han inte är Lugosi.

Titeln var från början Grave Robbers From Outer Space, men den baptistförsamling som finansierade filmen motsatte sig titeln. För att få finansiering från församlingen gick Wood, Tor Johnson (svensk tungviktsbrottare) och andra från filmteamet med på att bli döpta.

Rollista i urval 
Gregory Walcott – Jeff Trent
Mona McKinnon – Paula Trent
Duke Moore - John Harper
Tom Keene – Tom Edwards
 Carl Anthony – Patrolman Larry
Paul Marco	– Patrolman Kelton
Tor Johnson Þ Insp. Dan Clay
Dudley Manlove - Eros
Joanna Lee – Tanna
John Breckinridge – The Ruler
Lyle Talbot – General Roberts
 David De Mering – Danny
 Norma McCarty – Edith
 Bill Ash – kapten
 Rev. Lynn Lemon – präst på Clays begravning
 Ben Frommer och Gloria Dea – sörjande
Conrad Brooks – Patrolman Jamie
Maila Nurmi (Vampira) – Zombiekvinna
Bela Lugosi – gammal man/Ghoul man
Criswell – sig själv/berättare

Källor

Fotnoter

Externa länkar 
 
 
 

Amerikanska filmer 1959
Amerikanska science fiction-filmer
Amerikanska science fiction-skräckfilmer
Rymdinvasionsfilmer
Ténéré naturreservat

Ténéré naturreservat är en ökenregion i södra Sahara, till största delen i departementet Agadez i Niger. En liten del sträcker sig in i Tchad. Sammanlagt sträcker sig området över omkring 400 000 km², och begränsas i väst av Aïrmassivet, i nordväst av Ahaggar, i norr av Djadoplatån, i nordost av Tibesti och i söder av Tchadsjöns bäcken. 1991 sattes Ténéré naturreservat tillsammans med Aïr upp på Unescos världsarvslista.

Ténéré är huvudsakligen en sandöken med stora sanddyner. Cirka 100 km nordost om staden Agadez ligger ett av världens viktigaste fyndplatser för dinosauriefossiler. Fynden ligger spridda över ett cirka 150 km långt bälte, och visar att området under senare delen av karbon (320-286 miljoner år sedan) var havsbotten, och senare fuktig tropisk skog.

Öknen är känd för Ténérés träd (Arbre du Ténéré), en gång den mest avlägsna platsen i världen. Otroligt nog så körde en lastbil på trädet 1973, det enda trädet på flera hundra kilometers avstånd. Trädet blev ersatt med en metallskulptur, och originalträdet finns nu på Nigers nationalmuseum.

Befolkning 
I området finns flera bosättningar vid oaser som lever på saltproduktion. Befolkningen är i huvudsak tuareger från Aïr och Azawagh. Tre tuaregfederationer: Kel Aïr, Iwillimidan Kel Denneg och Kel Gres härskade här fram till den franska kolonialarmén kom och ockuperade landet. Andra etniska grupper bosatta i Ténéré är hausa, songhay, wodaabe och tebu. Tuaregordet tenere betyder öken. 

1960 blev Tuaregterritoriet en del av den självständiga republiken Niger.

Större städer och byar i Ténéré:

Abalagh
Agadez
Arlit
In-Gall
Tahoua
Tanout

Källor

Externa länkar 
UNESCO World Heritage Centre - Air and Ténéré Natural Reserves
UNEP World Conservation Monitoring Centre - Aïr and Ténéré Natural Reserves

Öknar i Niger
Världsarv i Niger
Världsarv inskrivna 1991
Täljehallen

Täljehallen är en sporthall i Södertälje i Sverige.

Arenan öppnade den 18 januari 1984. Täljehallen är belägen mitt emot nya Södertälje Sjukhus samt Idrottsparken. Intill finns även Biologiska Museet. I närheten av arenan ligger även friluftsområdet Kusens Backe samt simhallen Sydpoolen.

Täljehallen är hemmaarena för basketklubben Södertälje Basketbollklubb / SBBK och deras representationslag Södertälje Kings och Telge Basket. Arenans publikkapacitet är ca 2 100.

Täljehallen ägs av Täljehallen AB

Externa länkar
Täljehallen
Södertälje Basketbollklubb, SBBK

Sporthallar i Sverige
Sport i Södertälje
Sportanläggningar invigda 1984
Sportanläggningar i Södertälje kommun
1984 i Sverige
Makrofotografi

Makrofotografi innebär att man fotograferar små motiv. Det åstadkoms normalt genom att objektivet placeras mycket nära motivet, så att man får en närbild.

Fotografering med avbildningsskalor mellan naturlig storlek (1:1) och 10x förstoring (10:1) brukar kallas makrofotografi, och med större skalor kallas det mikrofotografi (till exempel 20:1, 30:1).

Utveckling 
Innan spegelreflexkameran dominerade vid närbildsfotografi användes ett tillbehör som kallades trådram, den anbringades på kamerans stativgänga och omringade objektivets fokalpunkt utanför bild.

Funktioner och verktyg 
Vid fotografering på mycket korta avstånd fungerar kamerans blixt dåligt; dels är det inte säkert att den lyser upp hela bildområdet på grund av att den sitter en bit vid sidan av objektivet, dels är den ofta alldeles för stark vilket leder till överexponering. Vid makrofotografering kan det alltså vara idé att använda en försättsskiva på blixten som dämpar och sprider ljuset. Det finns även ringblixtar som fästs runt objektivet.

Väljer fotografen att avstå från blixt vid makrofotografering, störs han istället av vibrationerna från en spegelreflexkamera. Det är den uppfällbara spegeln och slutaren som ger upphov till vibrationerna. Kameratillverkarna har dock gjort modifieringar på sina kameror för att dämpa vibrationer. En vanlig modifiering är att spegeln kan vara i uppfällt läge då kameran används för makro- och nattbildstagningar.

Vanliga hjälpmedel till makrofotografi är:
 fotostativ
 makroobjektiv
 zoomobjektiv med makroinställning
 mellanringar
 bälgtillsats
 försättslinser (närbildslinser)
 ringblixt
 se även Mikroskop

Den enda faktorn som bestämmer förstoringen är avbildningsförhållandet, det vill säga i vilket storleksförhållande motivet avbildas på sensorplanet, vare sig det är film eller en digital sensor.

Användning 
Vanliga motiv för makrofotografi är:
 blommor och andra växter
 insekter, spindlar
 andra små djur
 döda föremål såsom frimärken, stenar, innanmäten i apparater mm.

Källor

Fotografiska termer
Fotografi efter genre
Rymdinvasion i Lappland

Rymdinvasion i Lappland () är en amerikansk-svensk film som hade biopremiär i Sverige den 19 augusti 1959, i regi av Virgil W. Vogel. Filmen handlar om utomjordingar i Lappland och anses vara en sann kalkonfilm. Filmen har i Sverige visats på TV4 Komedi 2009 och 2010.
Den har även p.g.a sin B-status och inspelningsmiljö varit ett stående inslag under Arctic Light Filmfestival (Kiruna med flera visningsorter) sedan filmfestivalens start 1990.

Handling
Vad som till en början verkar vara en komet störtar i Lapplands ödemark. Amerikanska geologer åker dit och på plats upptäcker de att det är ett rymdskepp som har släppt ut ett stort monster som orsakar förstörelse. Under tiden sitter utomjordingar i sitt UFO och övervakar händelseutvecklingen. Den håriga besten anfaller kåtor, samer och vetenskapsmän, men med facklor, knivar och spjut går dessa till motattack.

Rollista
Sten Gester - Geologen Erik Engström
Robert Burton - Geologen H. Vance Wilson
Barbara Wilson - Diane Wilson, Wilsons brorsdotter
Bengt Blomgren - Robert Bottiger, flygöverste
Åke Grönberg - Geologen Henrik
Gösta Prüzelius - Walter Ullman, medlem av Vetenskapsakademien
Doreen Denning - Anna, Ullmans sekreterare
Ittla Frodi - flicka i sportbil
Brita Borg - sångerska
Lars Åhrén - monstret

Källor

Fotnoter

Externa länkar 

Svenska filmer 1959
Amerikanska science fiction-filmer
Svenska science fiction-filmer
Svenska Lappland på film
Engelskspråkiga filmer
Svenskspråkiga filmer
Rymdinvasionsfilmer
Fotografisk film

Fotografisk film består av en klar plastremsa, nuförtiden oftast av acetat. Tidigare gjordes den av celluloid, som med växande ålder blev brandfarlig. De allra första fotografiska upptagningsmedlen var gjorda på plåt (jfr. "att plåta") eller glas.

Filmbasen är överdragen med ett ljuskänsligt skikt bestående av silverföreningar som är ingjutna i ett gelatinskikt, en typ av dispersion som i detta fall ofta, men oegentligt, kallas emulsion. Film finns i olika filmformat. När en film transporteras mellan olika biografer är den ofta samlade i ett antal plåtaskar med en akt i varje ask.

Ljuskänsligheten, "snabbheten", som tidigare angavs i ASA eller DIN, anges numera i ISO-grader.

Brandfarlig äldre film  
Äldre tiders fotografisk film, där celluloid användes som filmbas, blev med tiden mycket brandfarlig, eftersom silvernitrat i den ljuskänsliga emulsionen förenade sig med celluloiden och bildade "nitrocellulosa". Ett antal förödande biografbränder inträffade på grund av att filmen exempelvis trasslade in sig och stoppades i projektorn och utsattes för kraftig värme från projektorbelysningen.

Många äldre spelfilmer har också gått totalt förlorade genom spontan explosiv brand. Sådan film kräver förvaring under mycket säkra förhållanden, till exempel i särskilda kasematter för film.

Sedan länge används varken silvernitrat (AgNO3) eller celluloid vid filmtillverkning. I stället används oftast silverbromid (AgBr) eller silverklorid (AgCl) på acetat. De senaste åren har all biograffilm (visnings-kopiorna) polyester-bas.

Acetatfilmens hållbarhet
När acetatfilm förvaras i varm och fuktig miljö uppstår vad som kallas ”vinägersyndrom”. Processen kan inte förhindras, bara fördröjas. Om filmerna förvaras enligt rekommendationer i kall och torr miljö har den förväntade livslängden på filmerna beräknats till omkring 400 år. Studier vid Institute of Sustainable Heritage, UCL, har nu visat att det snarare dröjer 70 år innan vinägersyndromet sätter in. Åtgärder för att säkra filmerna eller fördröja processen är sänka lagringstemperaturen, minska fuktigheten, sätta i karantän de filmer som visar symptom på vinägersyndrom (filmerna kan ”smitta” andra filmer), göra ny kopia av filmerna eller föra över dem till digital miljö.

Se även  
 Framkallning

Referenser

Externa länkar 

Fotografi
Fotografisk utrustning
Filmteknik
Lagringsmedier
Folkungagatan, Stockholm

Folkungagatan är en genomfarts- och affärsgata i stadsdelen Södermalm i centrala Stockholm.

Sträckning
Gatan sträcker sig i väst-östlig riktning från Söderledstunneln vid Södermalmsavfarten/Torinetäppan och går sedan via Götgatan, Östgötagatan, Södermannagatan, Nytorgsgatan, Renstiernas gata, Borgmästargatan, Erstagatan, Londonviadukten och Tegelviksgatan och slutar vid Danviksbron där Värmdövägen tar vid. Sträckan mellan Londonviadukten och Danviksbron är en del av infartsleden från Nacka och Värmdö. Gatans längd är cirka 1 900 meter.

Historik

Gatan fick sitt nuvarande namn i samband med den stora namnrevisionen i Stockholm 1885. Namnet tillhör kategorin "fosterländska och historiska namn" och syftar på den medeltida s.k. Folkungaätten, vilken idag av historiker oftare kallas för Bjälboätten. På Petrus Tillaeus karta från 1733 heter gatan Rådmansgatan och Pihlgatan. Efterhand övertog Folkungagatan Tjärhovsgatans roll som huvudgata på östra Södermalm. Fram till 1986 gick dess västra del ända fram till Timmermansgatan/Timmermansgränd, men på den delen ändrade man namnet till Södermalmsallén.

Tidigare namn för Folkungagatans olika avsnitt var bland annat Danwijkz gathon (1644) och Skipzhwarfswägen (1688) eftersom gatan gick ner till Stockholms stora skeppsvarv i Tegelviken. Gatans del väster om Götgatan hette tidigare Fatbursgatan efter sjön Fatburen som låg här. Längs gatan hade flera rådmän sina tomter, varför namnet Rådmannegatan och Rådmans gatan började användas. I Holms tomtbok från 1674 förekommer såväl Rådmans gatan som Borgmästaregatan. Denne borgmästare hette Hans Olofsson-Törne (död 1671). Han ägde en tomt och en kvarn (Borgmästarkvarnen) i kvarteret Gråberget.

Längs gatan låg flera biografer bland dem Lejonungen, nr 60 (nedlagd 1966), Gloria, nr 105 (nedlagd 1960) och Pelikan, nr 114 (nedlagd 1970).

Höjningen av gatunivån 
På 1980-talet, efter att Söderledstunneln byggdes, höjdes delar av gatunivån på Folkungagatan med omkring 3 meter. Än idag finns första våningen av äldre hus, samt den gamla vägen, med sin asfalt och gatsten, kvar.

Husockupationen i Utkiken 
Massmedial publicitet fick husockupationen i kvarteret Utkiken nära Londonviadukten (Folkungagatan 164) då ett dussintal ockupanter den 2 juni 1990 gick in i ett övergivet och rivningshotat hus. Polisen evakuerade huset och fick kritik för ”brutalt” ingripande. Huset revs så småningom och på platsen uppfördes i början av 1990-talet nuvarande bostadshus av Svenska Bostäder.

Byggnader längs gatan (urval)  
I byggnadernas husnummer-ordning:

Se även
SoFo, akronym för South of Folkungagatan.
Stigbergsparken som även kallas Folkungaparken.

Källor

, s. 198-199

Externa länkar 

Gator och torg på Södermalm
Folkungagatan

Folkungagatan kan syfta på:

Folkungagatan, Stockholm
Folkungagatan, Göteborg
Kahuzi-Biega nationalpark

Kahuzi-Biega nationalpark (franska: Parc National de Kahuzi-Biega) är en nationalpark i Kongo-Kinshasa, känd som hemort för den starkt hotade östliga låglandsgorillan. Den grundades 1970 men utökades till sin nuvarande storlek 1975.

Nationalparken ligger i Kongo-Kinshasa cirka 3 mil från gränsen till Rwanda och är uppbyggda av två delar sammanknutna av en smal korridor. Dess östra del ligger i Mitumbabergen väster om Kivusjön i regionen Kivu i Kongo-Kinshasa; i denna del återfinns de slocknade vulkanerna Mont Kahuzi och Mont Biega som gett nationalparken dess namn. Denna del omfattar cirka 60 000 hektar. Den västra delen däremot ligger i Kongodalen är till ytan nästan tio gånger så stor, nämligen cirka 525 000 hektar.

Parken är en av de sista platserna med den sällsynta östliga låglandsgorillan. Det var här som Dian Fossey först studerade gorillor innan hon gav sig iväg till Rwanda. På grund av konflikter som härjat sedan 1990-talet i denna del av Afrika, beräknar man idag att det endast finns 600 gorillor kvar. Sannolikt har antalet minskat radikalt på grund av kriget i regionen.

Klimat 
Savannklimat råder i trakten. Årsmedeltemperaturen i trakten är  °C. Den varmaste månaden är februari, då medeltemperaturen är  °C, och den kallaste är januari, med  °C. Genomsnittlig årsnederbörd är  millimeter. Den regnigaste månaden är oktober, med i genomsnitt  mm nederbörd, och den torraste är juli, med  mm nederbörd.

Noter

Externa länkar
UNESCO World Heritage Centre - Kahuzi-Biega National Park
UNEP World Conservation Monitoring Centre - Kahuzi-Biéga National Park

Nationalparker i Kongo-Kinshasa
Världsarv i Kongo-Kinshasa
Världsarv inskrivna 1980
Naturskyddsområden bildade 1970
Södra Kivu
Norra Kivu
Maniema
File, Egypten

File (latin Philae, grekiska Φίλαι, Philai, koptiska Pilak, arabiska فيله, P'aaleq) är en ö mitt i Nilen i Egypten  och den gamla platsen för ett antikt egyptiskt tempelkomplex tillägnat Isis i södra Egypten. Komplexet är nu flyttat till den närliggande ön Agilkai. Den ligger i guvernementet Assuan, i den sydöstra delen av landet,  km söder om huvudstaden Kairo.

Turism 
De antika templen på ön File drog till sig uppmärksamhet på 1800-talet. På 1820-talet, besökte Joseph Bonomi den yngre, en brittisk egyptolog och museiintendent, ön. Detsamma gjorde Amelia Edwards, en brittisk romanförfattare 1873–1874. Snart blev turism till denna och liknande platser vanlig.

Assuandammen 

Under 1960-talet byggde man en enorm damm här, Assuandammen. Denna hotade dränka många antika landmärken, bland annat Filekomplexet. Dammen höjdes två gånger, och ön File var därefter nästan alltid översvämmad. Faktum är att komplexet endast klarade sig från översvämning när dammluckorna stod öppna mellan juli och oktober.

Man föreslog därför att templen skulle flyttas, sten för sten, till närliggande öar, såsom Bigeh eller Elefantine, men istället stärkte man grunden och stöttade byggnaderna. Trots att byggnaderna var fysiskt säkerställda, spolades öns attraktiva vegetation och färgen på templens reliefer bort. Snart trängde även salt och annat in i templens tegel.

1960 beslutade Unesco att flytta flera hotade platser längs Nilen till en säkrare plats. Files tempelkomplex flyttades, sten för sten, till Agilkai 550 meter bort, där det uppfördes och finns att beskåda idag. Projektet pågick mellan 1977 och 1980.

Klimat
I trakten råder ett hett ökenklimat. Årsmedeltemperaturen i trakten är  °C. Den varmaste månaden är juni, då medeltemperaturen är  °C, och den kallaste är januari, med  °C. Genomsnittlig årsnederbörd är  millimeter. Den regnigaste månaden är mars, med i genomsnitt  mm nederbörd, och den torraste är januari, med  mm nederbörd.

Källor

Se även 
 Abu Simbel
 File-obelisken
 Turism i Egypten
 Philae (landare)

Externa länkar

 Tour Egypt Guide - Philae
 Mark Millmore's Ancient Egypt - Philae
 The Domain of Het-Hert - Philae

Nubiska monument från Abu Simbel till File
Fornminnen i Egypten
 
Isistempel
Gerda Nicolson

Gerda Nicolson, född 11 november 1937 i Hobart, Tasmanien, Australien, död 12 juni 1992 i Melbourne, var en australisk skådespelare.

Biografi 
Nicolson är för svensk TV-publik mest känd för rollen som fängelsechef Ann Reynolds i Kvinnofängelset. Hon har medverkat i en rad andra australiska TV-serier och filmer, bland andra Hunter, Bellbird, Bluey, The Clinic och Bangkok Hilton.

Nicolson avled 12 juni 1992 efter att en vecka tidigare drabbats av en stroke i sin loge under en teaterföreställning. Nicolson var en aktad skådespelare inom den australiska teatereliten, och efter hennes död introducerade hennes make Julius Szappanos Gerda Nicolson Award for an Emerging Actress, ett eftertraktat pris bland australiska skådespelare som fram tills för några år sedan delades ut årligen.

Referenser 
 Gerda Nicolson – Life beside acting

Noter

Externa länkar 
 The Unofficial Gerda Nicolson Web Pages
 

Australiska skådespelare under 1900-talet
Kvinnor
Födda 1937
Avlidna 1992
Personer från Hobart
Skådespelare från Tasmanien
Automatgevär

Automatgevär är i svensk terminologi ett magasinsladdat gevär som avfyrar en enda kula varje gång avtryckaren trycks in, automatiskt kastar ut den använda hylsan, matar in en ny patron från dess magasin och är omedelbart klar att avfyra ett nytt skott. Andra benämningar är självladdande gevär eller halvautomatiska, det senare eftersom helautomatiska vapen - automatkarbiner och kulsprutegevär - så länge avtryckaren hålls in förutom att ladda om även avfyrar automatiskt och därigenom startar cykeln på nytt. Det finns ett antal olika mekanismer som oftast får sin kraft från explosionen av krutet i patronen som också avfyrar kulan, t.ex. gaslås. Historiskt sett är den självladdande designen efterföljaren till repetergeväret, som lagrade ett antal patroner i vapnet, men krävde manuell omladdning av en ny patron innan varje skott. Automatisk laddning av nästa kula möjliggör högre eldhastighet. Magasinet i ett halvautomatiskt gevär är oftast av en boxtyp som sticker ut undertill och matar patroner vertikalt in i mekanismen. Dessa kan vara fasta (som med M1 Garand) i vilket fall patroner laddas från toppen av vapnet med slutstycket tillbakalåst. Vissa modeller använder ett horisontellt rörmagasin liknande vapen med bygelmekanism och pumpmekanism, som kan vara placerat under pipan eller i kolven. De flesta moderna konstruktioner använder ett löstagbart magasin som tas bort för omladdning. 

Militärt hade automatgevären sin storhetstid under andra världskriget och i viss mån Korea- och Vietnamkriget med de ryska SVT-40 och SKS och de amerikanska M1 carbine och M1 Garand som typexempel. Under 1950- och 1960-talet ersattes de efterhand av automatkarbiner, men lever kvar dels som ceremoniella vapen, dels inom skarpskytte där Dragunov SVD är ett gott exempel och dels i grövre kalibrar som 12,7 mm för ammunitionsröjning och antimateriellt bruk.

Även civilt är automatgevär populära då de finns både som hagel- och kulgevär, vilket gör dem användbara som jaktvapen och förstärkningsvapen åt polisstyrkor.

Automatgevär i svenska försvarsmakten 
6,5 mm Automatgevär m/42 (Ljungman) togs fram under andra världskriget och började 1964 bytas ut mot Ak 4. Idag har svenska försvarsmakten Automatgevär 90 (Ag 90), som är det svenska namnet på prickskyttegeväret Barrett M82A1.

Externa länkar

 
 
Gevär
Jorma Kontio

Erkki Jorma Kontio, född 7 augusti 1953 i Uleåborg, Norra Österbotten, är en finländsk travkusk och före detta travtränare. Kontio är Finlands och Nordens segerrikaste travkusk genom tiderna med över 11 000 segrar. Han är förstekusk hos Timo Nurmos och Katja Melkko.

Kontio har kört stjärnhästar som Readly Express, Opal Viking, Etain Royal, Varenne, Järvsöfaks, Gigant Neo, Up And Quick, Vala Boko, Sahara Dynamite, Red Hot Dynamite, Lisa America, Yatzy Brodda, Mellby Viking, Remington Crown, Villiam, Vitruvio, Jokivarren Kunkku och Houston Laukko.

Kontio är far till Anna-Julia Kontio.

Karriär 
Kontio vann sitt första travlopp redan som 13-åring 1967 med hästen Ulla-Maija. Kontio var proffstränare vid Teivo travbana från 1976 till 2001. Han avslutade sin travtränarkarriär 1994 och är sedan dess travkusk, catch driver, på heltid. Sedan 2001, då Kontio med familj flyttade till Enköping, är han verksam i Sverige.

Han har representerat Finland i World Driving Championship tre gånger, 1993, 1999 och 2001, och även segrat i Europeiskt mästerskap för kuskar 1985 och 1998.

Den 22 juli 2007 tog Kontio karriärens 8 000:e seger med hästen Vala Boko, vilket gjorde honom till Nordens segerrikaste travkusk. Den 16 augusti 2015 tog Kontio sin 10 000:e seger när han vann lopp med hästen Evartti i Pihtipudas i Finland.

2019 valdes han in i Travsportens Hall of Fame.

Olyckor 
Kontio har under sin karriär varit inblandad i flertalet olyckor på travbanorna. 2016 i Uleåborg föll han ur sulkyn bakom Surprise Lord, men klarade sig utan större skador.

Kontio var tillsammans med sin fru Päivi uppfödare och ägare till valacken La Verite (efter Readly Express) som spåddes en ljus framtid på travbanorna, men avled under ett lopp den 9 februari 2022 på Solvalla.

Segrar i större lopp

Grupp 1-lopp

Referenser

Externa länkar

Jorma Kontio: Officiell webbplats
Jorma Kontios profil hos Le Trot

Finländska travkuskar
Födda 1953
Sverigefinländare
Män
Levande personer
Idrottare från Uleåborg