kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Trapetsregeln

Trapetsregeln (ej att förväxla med trapetsmetoden) är en numerisk metod för att approximera en bestämd integral på formen .

Metoden går ut på att integralen av  på intervallet  kan approximeras med en trapets,

Sammansatta trapetsregeln 
Genom att dela in intervallet  i  stycken delintervall med längd  och tillämpa trapetsregeln på vart och ett av delintervallen fås den sammansatta trapetsregeln,

där , , så att  och .

Varierande intervallängd 

Om intervallängden  inte är konstant kan den sammansatta trapetsregeln uttryckas på sin allmänna form,

Trunkeringsfel 
Trunkeringsfelet för den sammansatta trapetsregeln kan uttryckas som 

det vill säga den dominerande feltermen är proportionell mot , så metoden har noggrannhetsordning två.

Referenser

Numerisk analys
Morgana Lefay

För den mytologiska kvinnan, se Morgan le Fay.
Morgana Lefay är ett svenskt metalband från Bollnäs.

Bandet bildades som Damage 1986. Namnet Morgana Lefay togs 1989. 1990 gav de själva ut skivan Symphony of the Damned, och 1991 skrev de skivkontrakt av Black Mark Productions efter att ha släppt demon Rumours of Rain. 1997 bytte de namn (och label) till Lefay, och gav ut skivorna The Seventh Seal, Symphony of the Damned (re-symhponised) och ...---... (S.O.S) på Noise Records. Namnbytet var på grund av en dispyt kring kontraktet bandet hade med Black Mark. Detta ledde till att Black Mark släppte en skiva med ett band som hette Morgana Lefay, en självbetitlad skiva. Denna upplaga av Morgana Lefay bestod av gamla medlemmar och det albumet erkänns ej på bandets officiella hemsida, och generellt räknar heller inte musikpressen eller fansen det som en skiva av bandet. 2004 bytte Lefay tillbaka till sitt gamla namn Morgana Lefay och även gamla skivbolaget Black Mark. 

I början av maj 2006 slutade trummisen Robin Engström. Senare samma månad dock var en ersättare funnen i form av Pelle Åkerlind. I augusti 2006 gick bandet in i studion, och den 19 mars 2007 släpptes bandets tionde album: Aberrations Of The Mind.

Sångaren Charles "Chulle" Rytkönen var med i andra säsongen av TV4-programmet Körslaget, där han tävlade och vann hela tävlingen med Team Hanna från Bollnäs.

I juli 2013 så släppte bandet ett eget öl via ett bryggeri i Ljusne.

Medlemmar 
Nuvarande medlemmar
 Charles Rytkönen – sång (1989–1997, 2004– )
 Tony Eriksson – gitarr (1989–1997, 2004– )
 Peter Grehn – gitarr (1994, 2004– )
 Fredrik Lundberg – basgitarr (2004– )
 Pelle Åkerlind – trummor (2006– )

Tidigare medlemmar
Joakim Lundberg – basgitarr (1989–1991)
Jonas Söderlind – trummor (1989–1997)
Stefan Jonsson – gitarr (1989)
Tommi Karppanen – gitarr (1989 –1994)
Joakim Heder – basgitarr (1991–1999)
Daniel Persson – gitarr (1994–1999), sång (1997–1999)
Thomas Persson – gitarr (1999)
Robin Engström – trummor (2004–2006)

Medlemmar under "Lefay-åren" (1997–2004)
Robin Engström – trummor (1997–2004)
Peter Grehn – gitarr (1997–2004)
Tony Eriksson – gitarr (1997–2004)
Charles Rytkönen – sång (1997–2004)
Fredrik Lundberg – basgitarr (2003–2004)
Micke Åsentorp – basgitarr (1997–2003)

Diskografi 
Demo
 Rumours of Rain (kassett, 1992)
Studioalbum
 Symphony of the Damned (1990)
 Knowing just as I (1993) 
 The Secret Doctrine (1993) 
 Sanctified (1995)
 Maleficium (1996) 
 Morgana Lefay (1999)
 Grand Materia (2005)
 Aberrations of the Mind (2007)

Singlar
"Sculptures of Pain" (1995)
"Over and Over Again" (2007)

Studioalbum som "Lefay"
 The Seventh Seal (1999)
 Symphony of the Damned (Re-Symphonised 1999)
 ... --- ... (S.O.S) (2000)

Samlingsalbum
 Past Present Future (1995) 
 Fata Morgana (1998)

Källor

Externa länkar
 Officiell webbplats

Svenska metalgrupper
Musikgrupper bildade 1986
Jakob Bagge

Jakob Tordsson Bagge af Boo, född 1502, död 1577, svensk amiral och ståthållare. Namntilläget "af Boo" syftar på Boo sätesgård, på Värmdön, nuvarande Nacka kommun, som Jakob Bagge erhöll i förläning av Gustav Vasa. Namntillägget är sannolikt av senare datum.

Biografi
Jakob Bagge föddes i maj 1502 i Halland eller Norge som son till Thord Olofsson Bagge och Ingeborg Jakobsdotter, båda av norsk adlig börd.  Både han och hans far var först i dansk tjänst, men trädde i svensk tjänst för Gustav Vasa 1522. Bagge blev först känd som fogde, men var redan 1534 hövitsman över en fänika knektar och deltog under grevefejden som befälhavare både till lands och sjöss. 1535 besegrade han Johan av Hoya i Halmstad. 1541 blev han underamiral vid flottan. Under Dackefejden blev han krigsöverste och spelade stor roll vid repressalierna mot smålänningarna efter Nils Dackes död. 

Under kriget mot Ryssland på 1550-talet deltog Bagge som fältöverste och erhöll adelsbrev av Gustav Vasa, som även gav honom stora förläningar. Under det nordiska sjuårskriget 1563–70 förde han befäl över den svenska flottan och han deltog 30 maj 1563 i den strid mot danskarna vid Bornholm som blev anledning till krigsutbrottet. I det ryktbara slaget besegrade han danska flottan och tog dess amiral Jacob Brockenhuus till fånga, varför kung Erik lät segraren hålla ett lysande triumftåg i Stockholm. Han sågs som en stor krigshjälte. Vid första slaget vid Ölands norra udde i maj 1564 äntrade danskarna hans amiralsskepp Mars även kallat Jutehataren eller Makalös och tog Bagge till fånga. Han fördes då till Köpenhamn där han hölls fången i sju år. 

Vid sin återkomst till Stockholm utnämndes han 1571 till slottsloven (kommendant) på slottet Tre Kronor i Stockholm och dog där den 14 januari 1577. Han var även herre till Boo gård, Lännersta gård och Mems slott. Hans hustru hette Anna Jönsdotter, med vilken han hade sönerna Jakob d.y. och Johan.

Namn
Såväl Baggensfjärden, Baggensstäket, Baggensgatan och torpedkryssaren  har fått sina namn efter honom.

Referenser

Vidare läsning
 Lars-Ove Larsson, Vem är vem i svensk historia
 Svensk uppslagsbok, Lund 1929
 Svenskt biografiskt handlexikon
 Nordiskt familjelexikon

Födda 1502
Avlidna 1577
Svenska amiraler
Svenska ståthållare
Män
Svenska militärer under 1500-talet
Pierce-Arrow

Pierce-Arrow Motor Car Co var en amerikansk biltillverkare som byggde bilar i Buffalo, New York mellan 1901 och 1938.

Historik

1901–18
George Pierce (1846-1910) hade byggt fågelburar och cyklar, innan han presenterade sin första Pierce-bil 1901. Den hade en encylindrig motor från franska De Dion-Bouton. År 1903 kom den tvåcylindriga Arrow och året därpå den fyrcylindriga Great Arrow. Från 1907 tillverkades sexcylindriga sidventilmotorer med T-topp. År 1909 ändrades märkesnamnet till Pierce-Arrow och märket räknades som en av den amerikanska bilindustrins tre stora P:n (de bägge andra var Packard och Peerless). Företaget brydde sig inte ens om att sätta ut namnet på kylaren, eftersom man ansåg att folk borde kunna känna igen bilen ändå. År 1913 kom den enorma Model 66, med en motor på 13,5 liter, troligen den största standardbil som sålts i USA. Den tillverkades fram till 1918. År 1913 kunde kunden för första gången få strålkastarna monterade på stänkskärmarna, något som utmärkte Pierce-Arrow fram till slutet.

1919–38
Efter första världskriget kom en ny serie mindre sexor, men fortfarande med T-topp. Försäljningen minskade dock och 1924 kom en enklare sexa med L-topp. Försäljningen var fortfarande ganska blygsam och 1928 köptes företaget av Studebaker. Året därpå kom Pierce-Arrows första åttacylindriga modell, flera år efter konkurrenterna. År 1929 blev företagets bästa år försäljningsmässigt, med 9.700 tillverkade bilar. År 1932 tillkom modellen Pierce-Arrow V12 i två storlekar. År 1933 visade Pierce-Arrow upp den avancerade konceptbilen Silver Arrow på världsutställningen i Chicago, som en föraning om vad som väntade kunderna i framtiden.

Pierce-Arrow tycktes klara depressionstiden ganska bra, tack vare sin stora ägare, men 1933 gick Studebaker i konkurs. Pierce-Arrow togs över av en grupp bank- och affärsmän och var återigen en fristående tillverkare. Tillverkningen fortsatte utan större förändringar, men försäljningen sjönk för varje år och i slutet av 1937 gick Pierce-Arrow i konkurs. Ett litet antal bilar byggdes under 1938, innan företaget likviderades.

Pierce-Arrow i Sverige
Karl Otto Bonnier köpte i mitten av 1930-talet en Pierce Arrow som Bonniers representationsbil.

Källor
Stora billexikonet, red. G N Georgano, svensk övers. Björn-Eric Lindh 1982. 
Encyclopedia of American Cars 1930-1980, red. Richard M Langworth, 1984.

Noter

 

Ej längre existerande amerikanska biltillverkare
Ej längre existerande amerikanska fordonstillverkare
Företag bildade 1901
Företag upplösta 1938
Auburn (bilmärke)

Auburn är ett amerikanskt bilmärke tillverkat åren 1900–1937. 

År 1875 startade Charles Eckhart ett vagnmakeri i Auburn, Indiana, Eckhart Carriage Company. Hans två söner, Frank och Morris, började vid sekelskiftet att tillverka bilar på hobbybasis. Tillsammans med två andra lokala små biltillverkare startade tillverkningen på allvar 1909. Verksamheten var någorlunda framgångsrik till en början, men brist på råvaror under första världskriget tvingade bröderna att stänga sin bilfabrik. 

Efter kriget sålde bröderna Eckhardt sitt bilföretag till en grupp affärsmän i Chicago, som inte lyckades speciellt bra med att återuppliva biltillverkningen. Det var först efter 1929, när Errett Lobban Cord hade tagit över Auburn Automobile Company, som framgångarna kom. 

Cord skapade ett holding-bolag med över 150 olika företag. I bolaget ingick transportföretag som New York Shipbuilding, Stinson Aircraft Company och American Airways (senare American Airlines). Och på bilsidan ingick vid sidan av Auburn även Duesenberg och Cord (uppkallat efter honom själv). 

Tillsammans med designern Gordon Buehrig skapade Cord flera odödliga 30-talsmodeller. En av de vackraste är kanske drömbilen Auburn Speedster, en lyxbil för Hollywoods stora skådespelare och andra med gott om pengar. 

Vacker formgivning och tillförlitlig ingenjörskunskap räckte emellertid inte för att hålla försäljninmgen igång i depressionens USA. Cords bilar var helt enkelt för exklusiva och dyra för att kunna säljas, och 1937 upphörde tillverkningen av både Cord, Duesenberg och Auburn.

Galleri

Se även  
 Auburn
 Duesenberg 
 Cord

Referenser

Företag bildade 1900
Ej längre existerande amerikanska biltillverkare
Företag upplösta 1937
Saguenayfloden

Saguenayfloden (franska: Rivière Saguenay, engelska: Saguenay River) är en av Kanadas större floder. Floden rinner ut i Saint Lawrencefloden vid Tadoussac.

Floden är omgiven av branta klippor och har hög flödeshastighet. Tidvattnet flyter uppströms så djupt som till Saguenay 100 km inåt land. Många vitvalar parar sig vid flodmynningen vilket gjort Tadoussac populärt för ekoturism och valskådning. 

Saguenays utflöde skyddas av Saguenay–Saint Lawrence marinpark, en av Kanadas nationalparker.

För Kanadas ursprungsbefolkning var Saguenayfloden en viktig förbindelselänk för handel och under den franska kolonisationen av Amerika en av de viktigaste rutterna för pälshandeln. Tadoussac blev Frankrikes första handelsstation i Nya Frankrike 1600.

Floden har fått sitt namn av det legendariska Kungariket Saguenay (Royaume du Saguenay) som franska kolonisatörer hoppades på att finna djupt inne i Kanada.

Avverkning för pappersmassa och papper på 1800-talet gjorde att man började exploatera floden. Idag används den även för vattenkraft som genererar både hushållsel och driver aluminiumsmältugnen i Arvida. 

Svåra översvämningar i Saguenayflodens tillflöden 18-21 juli 1996 ödelade regionen och blev en av Kanadas mest kännbara naturkatastrofer.

Externa länkar 
 Canadian Council for Geographic Education - en serie artiklar om Saguenayflodens historia

Vattendrag i Québec
Saint Lawrenceflodens avrinningsområde
Auburn

Auburn kan syfta på

Bilmärke 
Auburn (bilmärke) – ett amerikanskt bilmärke tillverkat åren 1900–1937

Utbildning 

 Auburn University

Geografi

Australien 

 Auburn (ort i Australien, South Australia), Clare and Gilbert Valleys, 
 City of Auburn, region, 
 Auburn, New South Wales, del av en befolkad plats,

USA 

 Auburn, Georgia, ort, Barrow County, 
 Auburn, Illinois, ort, Sangamon County, 
 Auburn, Kansas, ort, Shawnee County, 
 Auburn, Kentucky, ort, Logan County, 
 Auburn, Alabama, ort, Lee County, 
 Auburn, Iowa, Sac County, 
 Auburn, Indiana, countyhuvudort, DeKalb County, 
 Auburn, Massachusetts, Worcester County, 
 Auburn, Maine, countyhuvudort, Androscoggin County, 
 Auburn, Michigan, Bay County, 
 Auburn, Nebraska, countyhuvudort, Nemaha County, 
 Auburn, New Hampshire, ort, Rockingham County, 
 Auburn, New York, countyhuvudort, Cayuga County, 
 Auburn, Pennsylvania, Schuylkill County, 
 Auburn, Kalifornien, countyhuvudort, Placer County, 
 Auburn, Washington, ort, King County, 
 Auburn, Wyoming, Lincoln County,
Ringen

Ringen kan syfta på 

 Nibelungens ring – operatetralogi
 Sagan om ringen – trilogi av J.R.R. Tolkien
 Ringen centrum – köpcentrum på Södermalm i Stockholm
 Ringen på Stockholms centralstation – den runda öppningen i golvet på Stockholms centralstation
Ringen (skulptur) – fontänskulptur av Claes Hake i Hjørring i Danmark

Geografi

Estland 

 Rõngu (ort i Estland), Tartu län, Rõngu vald,

Se även
 Ring
 Kringen
 Boxningsring

Robotskapade Estlandförgreningar
Robotskapade Norgeförgreningar
Antonio Raggi

Antonio Raggi, född 1624 i Vico Morcote, Ticino, död 1 augusti 1686 i Rom, var en italiensk skulptör och stuckatör under högbarocken, verksam i Rom från 1645. Raggi är känd som en av Berninis främsta efterföljare.

Biografi 
Raggi var först elev till Alessandro Algardi, sedan till Bernini. 1647 var han en av Berninis medarbetare vid dekorationsarbetena av Peterskyrkans interiör. Han utförde skulpturen ”Donau” (1650–1651) för Berninis Fontana dei Quattro Fiumi på Piazza Navona.

Raggis främsta självständiga arbeten är Noli me tangere (1649) som framställer mötet mellan den uppståndne Kristus och Maria Magdalena i kyrkan Santi Domenico e Sisto. Vidare bör nämnas Den heliga Cecilias martyrium (1662–1666) i kyrkan Sant'Agnese in Agone vid Piazza Navona, Kristi dop (cirka 1665) i San Giovanni dei Fiorentini och stuckdekorationerna som ackompanjerar Baciccias takfresk i Il Gesù.

I Sant'Andrea della Valle utförde Raggi en högrelief och flera skulpturer för Cappella Ginetti. För det amerikanska prästseminariets kyrka, Santa Maria dell'Umiltà, fick han i uppdrag att utföra sex skulpturer föreställande kvinnliga helgon: Agnes, Ursula, Agata, Barbara, Katarina av Alexandria och Cecilia. Här kan man skönja inspiration från det berniniska formspråket. I centralnischen i fasaden till Borrominis kyrka San Carlo alle Quattro Fontane står Raggis staty av helgonet Carlo Borromeo.

Verk i urval
 Den heliga Cecilias martyrium (1662–1666) – Sant'Agnese in Agone
 Den helige Andreas – Sant'Andrea al Quirinale
 Takvalvets stuckutsmyckningar – Sant'Andrea al Quirinale
 Ängeln befaller Josef att fly till Egypten – Cappella Ginetti, Sant'Andrea della Valle
 Den helige Carlo Borromeo – fasaden, San Carlo alle Quattro Fontane
 Noli me tangere – Cappella Alaleoni, Santi Domenico e Sisto
 Stuckdekorationer – Il Gesù
 Kristi dop – högaltaret, San Giovanni dei Fiorentini
 Den helige Filippo Benizzi avvisar påvetiaran (1686) – fasaden, San Marcello al Corso
 Skulpturer, Gravmonument över kardinal Girolamo Gastaldi – Santa Maria dei Miracoli
 Kardinal Girolamo Gastaldis vapen – Santa Maria dei Miracoli
 Den helige Bernardinus av Siena – Cappella Chigi, Santa Maria della Pace
 Jungfrumartyrer – Santa Maria dell'Umiltà
 Den helige Johannes Döparen – Cappella Gavotti, San Nicola da Tolentino
 Den helige Carlo Borromeo – Cappella Gavotti, San Nicola da Tolentino
 Påve Alexander VII:s vapen – Sala Ducale, Vatikanstaten
 ”Donau” – Fontana dei Quattro Fiumi, Piazza Navona
 Ängeln med kolonnen – Ponte Sant'Angelo
 Kupolens stuckutsmyckningar – San Tommaso da Villanova, Castel Gandolfo
 Den helige Bernardinus av Siena (1661–1663) – Sienas katedral, Siena
 Påve Alexander VII (1661–1663) – Sienas katedral, Siena
 Jungfrun och Barnet (cirka 1661–1662) – Saint-Joseph-des-Carmes, Paris

Bilder

Referenser

Noter

Webbkällor

Antonio Raggi i Schweiz historielexikon

Tryckta källor

Externa länkar

Italienska barockskulptörer
Italienska stuckatörer
Skulptörer under 1600-talet
Italienska konstnärer under 1600-talet
Personer från kantonen Ticino
Födda 1624
Avlidna 1686
Män
Paradise Lost (olika betydelser)

Paradise Lost kan syfta på bland annat:

 Paradise Lost  – originaltitel på ett heroiskt epos av den engelske författaren John Milton, se  Det förlorade paradiset
 Paradise Lost (musikgrupp) –  ett brittiskt doom metal-band bildat i Halifax, England 1988
 Paradise Lost (album) – ett album av Paradise Lost
 Paradise Lost (album av Symphony X) – ett album av Symphony X
 Paradise Lost: Shadows and Wings – en opera av Eric Whitacre.
Samtidshistoriska institutet

Samtidshistoriska institutet, SHI, är ett mångvetenskapligt forskningsinstitut vid Institutionen för historia och samtidsstudier, Södertörns högskola där forskare med bakgrund i olika discipliner arbetar med forskning som på olika sätt rör pågående politisk historia. SHI grundades 1999 och har en omfattande offentlig seminarieverksamhet med öppna seminarier och vittnesseminarier. Institutet arrangerar också  konferenser och workshops i anslutning till den pågående forskningen. Några aktuella forskningsområden är demokratins utveckling i Sverige och Finland, internationell humanitär hjälpverksamhet, kärnkraftsavveckling, förintelsen, samt identitet och historia i Östersjöområdet. All forskning vid Samtidshistoriska institutet är externfinansierad.

SHI samverkar med det omgivande samhället på olika sätt. Att fördjupa allmänhetens intresse för medborgerliga frågor och den politiska utvecklingen har varit en ambition för SHI sedan institutet grundades. Samverkan kring publikationer, dokumentation, kunskapsförmedling och forskning sker för närvarande genom institutet och enskilda forskare med ett stort antal externa aktörer som bland andra: ABF, Arbetarrörelsens arkiv och bibliotek, Armémuseum, Finlandsinstitutet, Italienska Kulturinstitutet, Limmud, LO, Nordiska museet, OECD/NEA, Primo Levi-centret i Turin, Riksantikvarieämbetet, Riksdagens Arkiv, Riksteatern, Sigtunastiftelsen, Sveriges Jiddischförbund, Svenska industriminnesföreningen (SIM), Svensk Kärnbränslehantering AB, Teater Tribunalen och Tyresö kommun.

SHI:s föreståndare är prof Ylva Waldemarson.

Litteratur 
Mari Gerdin och Kjell Östberg. "Samtiden som kulturarv: Några anteckningar kring Samtidshistoriska Institutets tillkomst." Samtidshistoria och politik: Vänbok till Karl Molin. Ragnar Björk och Alf W. Johansson (red.). Stockholm: Hjalmarson & Högberg, 2004. 114-122.

Norbert Götz. "Introduction: Collective Identities in Baltic and East Central Europe." The Sea of Identities: A Century of Baltic and East European Experiences with Nationalism, Class, and Gender. Norbert Götz (red.). Huddinge: Södertörn University, 2014. 11-28.

Externa länkar 
 Samtidshistoriska institutet

Forskningscentra vid Södertörns högskola
Centrum för praktisk kunskap

Centrum för praktisk kunskap, forskningscentrum vid Södertörns högskola som etablerades 2001 för forskning kring vidareutbildning för olika yrkesgrupper. Forskningscentret leds av Eva Schwarz. Övergripande forskningsteman är:

Arbetslivets kunskapsmässiga och kulturella förändringar.
Den praktiska kunskapens teori och etik.
Den praktiska kunskapens historia.
Artikulering av praktisk kunskap genom konstnärlig gestaltning och eget skrivande.

Forskningscentra vid Södertörns högskola
Stockholm Centre on health of Societies in Transition

Stockholm Centre on Health of Societies in Transition, SCOHOST (svenska ung. Centrum för hälsofrågor i transitionssamhällen) forskningscentrum vid Södertörns högskola för forskning kring hälsofrågor i Central- och Östeuropa. Forskargruppen omfattar numera (2008) nio aktiva forskare. SCOHOST, grundat av professor Denny Vågerö, har existerat sedan 1997 vid Södertörns högskola, och har genomfört flera stora forskningsprojekter, som resulterat i mer än 50 internationellt publicerade vetenskapliga artiklar och tre böcker, varav två doktorsavhandlingar.

Forskningscentra vid Södertörns högskola
Jack Burns

Jack Burns, född 7 januari 1859 i St Andrews, död 18 december 1927 i St Andrews, var en skotsk golfspelare från St Andrews.

När Burns 1888 var greenkeeper och klubbprofessional på Warwick Golf Club vann han The Open Championship på Old Course i St Andrews. Han gick de 36 hålen på 171 slag. Han delade ledningen på 172 slag med Ben Sayers och Davie Anderson efter finalrundan men tävlingsledningen upptäckte att han hade gått den första rundan på 86 i stället för 87 slag. Burns förklarades därför som segrare.

Misstaget var inte fusk från Burns sida utan det var tävlingsledningen som hade beräknat scoren fel. Golfreglerna säger att spelaren är ansvarig för att det korrekta antalet slag noteras på respektive hål. Fel utöver det får korrigeras i efterhand.

Burns blev senare klubbprofessional på Edgbaston Golf Club i Birmingham innan han tog anställning vid den skotska järnvägen.

Skotska golfspelare
Män
Födda 1859
Avlidna 1927
Elinborg Lützen

Elinborg Lützen, född 26 juli 1919 i Klaksvík, död 22 november 1995, var den första och länge enda grafikern på Färöarna.

Lützen föddes år 1909 i Klaksvík som dotter till köpmannen Andrias Christian Lützen (1875–1944) och Hanne Joline Niclasen (1844–1957). Hon är det sjätte av syskonen. Systern Marianna Matras är också konstnär.

Som 18-åring flyttade Lützen till Köpenhamn för att utbilda sig på Tegne- og Kunstindustriskolen for Kvinder. Under åren där levde hon tillsammans med Sámal Joensen-Mikines och de gifte sig den 2 december 1944, men skilde sig 1952. Hon hade planerat att stanna i Danmark till 1940. Men när Andra världskriget brutit ut var det omöjligt för färingar i Danmark att ta sig till Färöarna. Under 1974–1981 bodde hon i Klaksvík. därefter flyttade hon till Tórshavn, där hon dog barnlös år 1995.

Som grafiker arbetade Lützen med linoleumsnitt. Hon fick år 1978 som första kvinna ta emot Løgtingets årliga hedersgåva. Hennes verk handlar ofta om nordisk mytologi, äventyr och mystik.

Källor

Externa länkar

 Dansk Kvindebiografisk Leksikon

Färöiska konstnärer
Födda 1919
Avlidna 1995
Kvinnor
Personer från Klaksvík
Mesoggi

Mesoggi (grekiska: Μεσογγή) är en liten by på den grekiska ön Korfus östra sida. Byn har i dag vuxit ihop med Moraïtika; gränsen mellan byarna består av en flod.

Korfu
Orter i Joniska öarna
Hugh Kirkaldy

Hugh Kirkaldy, 1865-1894, var en skotsk golfspelare från St Andrews.

Hugh Kirkaldy vann The Open Championship 1891 på Old Course i St Andrews på 166 slag. Efter två rundor på 83 slag vann han över sin fem år äldre bror Andrew Kirkaldy och Willie Fernie.

Slutscoren var rekord i The Open på Old Course med fem slag. Kirkaldy som spelade med guttaperkabollar och hickoryskaft hade tidigare dock gått de 18 hålen på 74 slag vilket än idag anses som en bra score på den banan. Den rundan var dock inte en major.

Kirkaldy avled 29 år gammal efter en lungsjukdom, tre år efter sin seger i The Open.

Skotska golfspelare
Män
Födda 1865
Avlidna 1894