kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Nicolas Poussin

Nicolas Poussin, född i juni 1594 i Les Andelys i Eure i Normandie, död 19 november 1665 i Rom, var en fransk målare.

Biografi 
År 1612 begav sig Poussin till Paris, där han hos Georges Lallemant och Ferdinand Elle fortsatte sin utbildning som hade inletts i Rouen hos Quentin Varin. Efter en vistelse i Venedig reste Poussin 1624 till Rom genom förmedling av diktaren och vännen Cavaliere Marino, vars Adinis han illustrerat. Där gynnades han av bland andra kardinalen Francesco Barberini. År 1640 återvände han till Paris, där han utnämndes till kunglig målare. På grund av hovintriger lämnade han redan 1642 åter Paris och bosatte sig på nytt i Rom. Han dog 1665 i Rom och är begraven i San Lorenzo in Lucina.

Poussin anses vara grundaren av den franska klassicismen. Han hävdade, att färgen endast hade ett dekorativt värde i en målning och var av mindre betydelse än de mer formella beståndsdelarna teckning och komposition, vilka tillfredsställer intellektet istället för känslan. Denna hållning kom senare att kallas för poussinism. Från att i sina tidiga målningar ha skapat brokiga målningar blir hans senare målningar utifrån venetianskt inflytande präglade av ett valörrikt ljusdunkel. Utifrån den antika konsten och den italienska renässansen utförde Poussin religiösa och mytologiska historiebilder, porträtt och landskap som alltid fogas in i en sträng ordningsprincip som strävar efter högsta fulländning.

Et in Arcadia ego 
Herdarna i klassisk hållning står vid en sarkofag och tyder inskriften Et in Arcadia ego (Även jag är i Arkadien), d.v.s. även döden är närvarande i denna stilla och harmoniska herdeidyll. Dessa lapidariska ords klassiska koncentration och behärskning framhäver liknande egenskaper hos målningen och ger ett fulländat uttryck för hans melankoli över glädjens flyktighet. 

Det i milt morgonljus dränkta landskapet, vars horisont markeras av en massiv bergskedja som symboliserar beständighet, motsvarar Poussins klassicistiska ideal. Som ett av konstnärens främsta mästerverk har denna berömda ”förgänglighetens elegi” haft ett stort inflytande över landskapsmåleriet därefter.

Konstverk (i urval) 
 Bacchus-Apollo (1620–1625)
 Germanicus död (1627)
 Den helige Erasmus martyrium (1628)
Barnamorden i Betlehem (1625–1629)
 Midas och Bacchus (1629–1630)
Poetens inspiration (1629–1630)
Echo och Narkissos (cirka 1630)
 Pesten i Ashdod (1630)
 Tillbedjan av guldkalven (1633–1634)
 Sabinskornas bortrövande (1633–1634 och 1637–1638)
 Et in Arcadia ego (1627 och 1638-1640)
 Israeliterna samlar manna i öknen (1637-1639)
 En dans till tidens musik (1638)
 Gossen Moses upphittas (1638)
 Gossen Moses trampar på Faraos krona (1645)
Eudamidas testamente (1644–1648)
 Landskap med Polyfemos (1648)
Fokions begravning (1648)
 Självporträtt (1650)
 Flykten till Egypten (1657–1658)

Referenser

Noter

Externa länkar 

 

Födda 1594
Avlidna 1665
Franska landskapsmålare
Män
Syrakusa

Syrakusa (italienska Siracusa) är en hamnstad på Siciliens östkust. Staden är huvudort i kommunala konsortiet Siracusa, innan 2015 provinsen Siracusa, och hade  invånare (2017). Syrakusa listades på Unescos världsarvslista 2005 tillsammans med Pantalicas klipplatåer.

Historia 
Staden grundades 734 f.Kr. av grekiska kolonisatörer från Korinth och fick namnet Syrakousai. Staden beskrevs av Cicero som "den största grekiska staden och den vackraste av alla". Ursprungligen anlades staden på ön Ortygia som senare förbands med fastlandet där ytterligare fyra stadsdelar byggdes upp, som tillsammans bildar "Pentapolis".

Under Gelon (485–478 f.Kr.) blev Syrakusa en sjömakt som vann segrar över karthagerna 480 f.Kr. vid Himera och över etruskerna 474 f.Kr. vid Kyme, vilket gjorde att Syrakusa fick kontrollen över sydvästra Medelhavet. Under Hieron I (478–466 f.Kr.) utvecklade Syrakusa kulturellt. Dionysios I (405–367 f.Kr.) lät bygga omfattande befästningar, bland annat borgen Euryalos och skyddade Syrakusa från kartagiska styrkor.

Moderstaden Korinth sände Timoleon (343–337 f.Kr.) till Syrakusa. Han fick stopp på pågående inbördeskrig och lade grunden för en ny storhetsperiod under Agathokles (322–289 f. Kr.). Efter Hieron II:s död 215 f.Kr. blev Syrakusa Karthagovänligt istället för som tidigare Romvänligt. Rom erövrade Syrakusa 212 f. Kr. under det andra puniska kriget. Enligt traditionen dödades stadens son, uppfinnaren och matematikern Arkimedes i samband med erövringen. Syracusae blev administrativt centrum i provinsen Sicilia under Rom. Helgonet Lucia led martyrdöden under tidigt 300-tal kom i sin hemstad Syrakusa.

Efter arabernas erövring av Sicilien ökade Palermos betydelse på bekostnad av Syrakusa. Syrakusa hölls av bysantinerna 1038–40 och erövrades av normanderna 1085. Staden drabbades av en svår jordbävning 1693.

Arkitektur 
I stadsdelen Ortygia finns Apollotemplet i dorisk stil från 500-talet f. Kr. och Athenatemplet som omvandlats till kyrka och under slutet av 1600-talet byggdes om till en barockkatedral. I Ortygia finns också Montaltopalatset med en framstående 1300-talsfasad, Bellomo- samt Parisiopalatsen från 12- till 1300-tal med gotiska influenser samt Vermexiopalatset (1628) och Beneventano del Bosco-palatset (1775). I stadsdelen Neapolis finns rester av helgedomar, den grekiska Hieron II-teatern från 200-talet f. Kr. och en romersk amfiteater från 100-talet f. Kr.. På Epipolae-platån finns Euryalusfortet som uppförde under Dionysios I.

Ekonomi 
Syrakusa är en hamnstad med betydande industri, bland annat oljeraffinaderi, petrokemisk industri samt cement- och livsmedelsindustri.  Turismen är av betydelse, och Syrakusa har färjeförbindelser med Malta och Tunis.

Kultur och nöje 
Staden, som är ett ärkebiskopssäte, har ett arkeologiskt museum och ett konstmuseum.

Se även 
Syracuse

Källor

Externa länkar 

Historiska hellenska stater
Världsarv i Italien
Orter på Sicilien
Kommuner i kommunala konsortiet Siracusa
Doris (mytologi)

I grekisk mytologi är Doris en vacker, grönhårig havsnymf, en av okeaniderna. 
Dotter till Okeanos och Tethys, maka till Nereus, moder till femtio döttrar, de så kallade nereiderna.

Noter

Se även 
48 Doris

Nymfer i grekisk mytologi
Nereider

Nereiderna var en grupp havsnymfer i den grekiska mytologin som fick sitt namn från sin gemensamma fader Nereus. Till antalet var de 50 eller 100. Deras moder var oceanen Doris. Nereiderna förknippades särskilt med Medelhavet.

Nereidernas namn liksom deras antal kan variera. Vanligen uppges de vara femtio men till exempel nedan namnges femtioen nereider. Var och en av nereiderna var associerad med någon av havets olika aspekter. Tillsammans utgjorde de havsguden Poseidons hov och var alltid hjälpsamma mot sjömän som hamnat i nöd. I den hellenistiska konsten framträder de som vågor som återspeglar havets rytm och skönhet. Glauce och Galene var ansvariga för havets skimrade vid lugnt vatten. Halie och Thoe ansvarade för vågornas fantasirika spel. Nisaea (Nesaie) och Actaea (Aktaie) kontrollerade de våldsamma bränningarna vid östränder. Ferusa (Pherusa) och Dynamene skötte svallandet och brusandet av de stora vågorna. Pasithea, Erato och Eunice (Euneike) tog hand om de fascinerande tidsvågorna.

Nereiderna var inte nödvändigtvis fridfulla och passiva varelser. Precis som de olympiska gudinnorna så kunde de vara hämndlystna när de blev förargade. Ett exempel på deras hämnd var när Kassiopeia drottning av Aethiopien skröt med att hennes dotter Andromedas skönhet överglänste nereidernas. Nereiderna i sin tur krävde vedergällning, så Andromeda skulle offras till ett sjömonster. Hon blev dock räddad av hjälten Perseus som hon senare gifte sig med.

Lista över nereider 
 Amfitrite (Poseidons hustru), Agaue, Actaea, Autonoe, Alimede
 Cymothoe, Cymodoce, Cymatolege, Cymo
 Doris (samma namn som sin mor), Doto, Dynamene
 Eucrante, Eudora, Erato, Eunice, Euagore, Eupompe, Eione, Euarne, Eulimene
 Galene, Glauce, Galatea, Glauconome
 Halie, Hippothoe, Hipponoe
 Leagore, Lysianassa, Laomedea
 Melite, Menippe
 Nisaea, Neso, Nemertes
 Pasithea, Proto, Pherusa, Protomedes, Panopea, Ploto, Panopea, Pontoporea, Polynoe, Psamathe, Pronoe
 Sao, Spio
 Thoe, Thetis (hustru till Peleus och mor till Akilles), Themisto

Se även 
 Atlantider
 Limnader
 Najader
 Okeanider
 Potamider
 Ran
 Sjöjungfru
 Sirener
 Skylla och Charybdis

Referenser

Externa länkar

Nymfer i grekisk mytologi
Galatea

Galatea (grekiska: Galateia, "hon som var mjölkvit") är en havsnymf i grekisk mytologi. 
En av nereiderna.

Galatea älskade den sicilianske herden Acis och åtråddes själv av cyklopen Polyfemos. Rasande av svartsjuka dödar Polyfemos Acis med ett stenblock varpå Galatea, utom sig av sorg, förvandlar Acis blod till floden Acis på Sicilien, möjligen dagens Fiume Freddo ("den kalla floden").

Berättelsen om Galatea har uttolkats av många författare och konstnärer under ett par tusen år. Se till exempel Ovidius, Rafael, Händel och Haydn.

Av Franz von Suppé finns en operett som heter Den sköna Galathea, men denna dam är ingen havsnymf utan en staty som blir levande. Historien är alltså en variant på Pygmalionsagan.

Noter

Se även
74 Galatea

Personer i grekisk mytologi
Acis

Acis eller Akis kan syfta på:

 Acis (gud) – en flodgud, som i grekisk mytologi åtrådde nymfen Galatea
 Acis, Sicilien – en flod på Sicilien under antiken
 Acissläktet – ett släkte av amaryllisväxter
Stacie Orrico

Stacie Orrico, född 3 mars 1986 i Seattle i USA är en sångerska. 

Som yngre sjöng Stacie Orrico i kyrkokörer i Denver, staden hon växte upp i. Vid 12 års ålder vann hon kategorin för sång i Estes Park Christian Artist Seminar, genast efter detta kontaktades hon av skivbolag som erbjöd henne en karriär i musikbranschen. Vid 14 års ålder skrev hon på för skivbolaget Chordant och släppte sitt debutalbum Genuine år 2000. Albumet blev en framgång och sålde i över 500 000 exemplar. En tid efter att Genuine släpptes bytte hon skivbolag till Virgin Records under vilka hon släppte ett självbetitlat album år 2003, låten Stuck från det albumet blev en stor hit och spelades ofta på bland annat MTV, i och med det albumet fick hon även sitt stora genombrott i Europa. Hennes tredje skiva kom 2006.

Diskografi
Genuine (2000)
Stacie Orrico (2003)
Beautiful Awakening (2006)

Källor

Externa länkar
Stacie Orricos officiella hemsida

Amerikanska musiker
Födda 1986
Kvinnor
Personer från Seattle
Levande personer
Heltalsföljd

En helstalsföljd är en följd (det vill säga en oändlig uppräkning) av heltal.

Talen kan definieras explicit genom en formel som anger hur man beräknar n:te talet i följden, eller implicit genom att ange en relation mellan de ingående talen. Exempelvis följden 1, 1, 2, 3, 5, 8, 13 ... (Fibonaccitalen) genereras implicit genom att börja med två ettor och sedan hela tiden addera två konsekutiva tal för att erhålla nästa tal i följden. Följden 0, 3, 8, 15, ... genereras enligt formeln n2 - 1 för n:te termen - en explicit definition.

Andra exempel 
Primtalen är de tal som bara delas av 1 och sig själva. Om dessa ordnas i storleksordning fås följden {2, 3, 5, 7, 11, 13, ...}.

Ulamtalen un definieras som följer. Först sätts u1 = 1, u2 = 2. Sedan är varje heltal m > 2 ett Ulamtal om och endast om det kan skrivas som summan av två distinkta Ulamtal på ett unikt sätt. u3 = 3 och u4 = 4, men 5 är inte ett Ulam eftersom det kan skrivas både som 1+4 eller 2+3.

Se även
 Nätuppslagsverket över heltalsföljder, en databas för heltalsföljder

Talföljder
Dryader

Dryader, trädnymfer, är i grekisk mytologi en grupp nymfer som lever i eller i närheten av träd. Ordet dryad kommer av grekiskans dryas vilket härleds ur drys "ek", "träd".

I grekisk mytologi
Dryaderna är kvinnliga naturväsen som vistas i skogar och skogsdungar och värnar om hela skogen och allt inuti. Hamadryaderna begränsar sig till de enskilda träden. 

Trädnymferna var skogarnas och trädens skyddsgudinnor. De räknas inte till de odödliga men uppnår extremt hög ålder och lever exakt lika länge som skogen eller sitt träd och dör med dem.

Dryader i populärkultur
I Tolkiens "Sagan om ringen" finns dendroider som enter.
Även ett folk från David Eddings fantasy-serier "Sagan om Belgarion" (eng. Belgariad) och "Sagan om Mallorea" (eng. Mallorean). De är kvinnor som lever i skogen, tar hand om träden och som inte vill att man eldar i deras skog. 
I Warcraft III är dryader nattalviska enheter som fungerar både som krigare och antimagiker.
I C.S. Lewis Narnia finns dryader som är länkade till ett visst träd. Om trädet huggs ner så dör de.
I bokserien Sagan om häxkarlen (The Witcher på engelska), samt även dess data spel och tv-serie finns också dryader.

Källor
  
Store norske leksikon/ dryader

Nymfer i grekisk mytologi
Hamadryader

Hamadryader var i grekisk mytologi en speciell sorts dryader (trädnymfer) som var beroende av sina träd för att överleva. Hamadryaderna föds bundna till ett specifikt träd, och om det trädet dör, dör också dryaden. Därför kunde dryaderna straffas av gudarna och dödliga som skadade träd.
De första hamadryaderna var de åtta döttrarna till Oxylos och Hamadryas:

 Aigeiros (grek. Αιγερος): svartpoppel (Populus nigra)
 Ampelos (grek. Αμπελος): vinrankan (Vitis silvestris), hundrovan (Bryonia creticus), den svarta hundrovan (Tamus communis) samt sjögräs och tång (Fucus volubilis).
 Balanos (grek. Βαλανος): ekträdet.
 Karya (grekiska: Καρυά): nötträd, både hasselnöt (Corylus avellana), valnöt (Juglans regia), söt kastanj (Castanea vesca) och olika hasselsorter (Corylus avellana).
 Kraneia (grek. Κρανεια): körsbärskornell.
 Morea (grek. Μορεα): mullbärsträdet (Morus nigra).
 Ptelea (grek. Πτελεα): den europeiska almen (Ulmus glabra).
 Sykê (grek. Σνκη): fikonträdet (Ficus carica).

Referenser 

Nymfer i grekisk mytologi
Napaiader

I grekisk mytologi är napaiaderna (grekiska: νάπη, "skogrik däld", "liten skogsdal") en grupp skogsnymfer som levde i dalar, lundar och grottor.

Källor

Nymfer i grekisk mytologi
1446

1446 (MCDXLVI) var ett normalår som började en lördag i den Julianska kalendern.

Händelser

Juni 
21 juni – Lidköping får stadsprivilegier.

Augusti 
Augusti – Kristofer av Bayern företar ett resultatlöst krigståg mot Gotland för att få slut på Erik av Pommerns sjöröveri.
24 augusti – Stillestånd på ett år sluts mellan Kristofer och Erik i Västergarn på Gotland.

Okänt datum 
Gävle stads stadsprivilegium bekräftas av kung Kristofer.

Födda 
Birgitta Karlsdotter (Bonde), prinsessa av Sverige.
Margareta av York, hertiginna av Burgund.

Avlidna 
15 april – Filippo Brunelleschi, italiensk arkitekt under ungrenässansen. 
28 december – Clemens VIII, född Gil Sanchez Muñoz y Carbón, motpåve 1423–1429.

Referenser

Fotnoter

Externa länkar
Oreader

I grekisk mytologi är oreaderna (grekiska: ὄρος) en grupp nymfer som förknippas med berg och grottor eller med de gamla skogar som under antiken växte kring bergen. 
Oreaderna förknippas med gudinnan Afrodite och kallas systrar till satyrerna. 

Jämfört med till exempel dryaderna var oreaderna självständiga väsen. Många dryader kallas dock oreader, och de två klasserna av nymfer är svåra att särskilja. Den mest omtalade oreaden är Echo.

Referenser

Externa länkar 
 Hackett-Freedman Gallery - Bild på oreader

Nymfer i grekisk mytologi
Sommar (olika betydelser)

Sommar kan syfta på:

 Sommar – en årstid i de subtropiska, tempererade, subarktiska och arktiska klimaten

Efternamn
Sommar är ett svenskt efternamn, som enligt statistik tillgänglig i juni 2023 bars av 333 personer bosatta i Sverige.

Personer med efternamnet Sommar
 Carl Olov Sommar (1918–2002), ämbetsman, direktör och skriftställare
 Ingrid Sommar (född 1945), journalist och författare
 Jöns Sommar (1769–1843), skolman, teolog och präst

Radioprogram, musikstycken och andra konstnärliga uttryck
 Sommar (radioprogram) – ett program i Sveriges Radio
 Sommaren (film) – en svensk-dansk dramafilm från 1995
 Sommar, sommar, sommar – ett musikstycke med melodi av Sten Carlberg och text skriven av Eric Sandström 1951
 Sommar, sommar, sommar (turné) – en turné genomförd av Sonja Aldén, Shirley Clamp och Sanna Nielsen 2007
 Sommar (musikalbum) – ett album av trallpunkgruppen M.I.D.
 Sommar (sång) – en poplåt av Micke Littwold och Håkan Almqvist

Källor

Efternamnsförgreningssidor
Svenska efternamn
Heap (datastruktur)

Ett partiellt ordnat vänsterbalanserat träd (engelska: heap) är en datastruktur, närmare bestämt ett träd, som karakteriseras av att
 varje nods värde är större eller lika med värdena i nodens barn (partiellt ordnat).
 trädets grenar är så lika långa som möjligt. I fall det inte är möjligt så fylls den nedersta nivån på från vänster (vänsterbalanserat).
Detta kallas ibland för en max-heap, alternativt kan man implementera en heap så att varje nods värde är mindre eller lika med nodens barns värden, en sådan heap kallas min-heap.

Namnet heap kommer från att det faktum att trädet är vänsterbalanserat gör det implementerbart i ett sammanhängande minnesområde, till exempel en minnesheap eller array. Nivå k i ett träd där varje nod har b barn, räknat med roten som 0, har  noder. Första noden på nivån har position  indexerat från 0. Alltså går det att räkna ut var i minnet en viss nod finns lagrad, om trädet har minst så många noder.

Detta i kombination med partiell ordning gör operationen att upprepade gånger "plocka" det största talet ur trädet billig, samtidigt som nya element och uppdateringar är effektiva. Den är därför lämplig som exempelvis prioritetskö för jobb.

Binär heap 

I en binär heap har varje nod två barn, det vill säga att heapen är ett binärt träd. Detta implementeras oftast i en array, där roten har plats noll och nod k har sina barn på plats 2k + 1 respektive 2k + 2. En nods k förälder kan nås genom att avrunda (k - 1)/2 neråt till närmaste heltal. Att läsa elementen i en array är som att läsa det binära trädet vänster till höger, uppifrån och ner.

Insättande av element 
I en binär max-heap läggs ett nytt element till på följande sätt:
 Lägg till det nya elementet till den nedersta nivån i den första lediga platsen till vänster.
 Jämför det nytillagda elementet med sin föraldranod. Är föräldranodens värde större, sluta.
 Om inte, byt plats på noderna och upprepa steg 2.

Borttagande av roten 
Borttagande av roten på en binär max-heap går till på följande sätt:
 Ta bort roten. Ta noden B som är längst ner, längst till höger och sätt i rotens ställe.
 Om B är större än sina barn, sluta.
 Annars, byt plats på B och det största av dess barn. Gå tillbaka till steg 2.

Se även 
 Heap (mikroprocessor)
 Prioritetskö
 Stack (datastruktur)

Datastrukturer
Carl Olov Sommar

Carl Olov Sommar, född den 28 december 1918, död 18 december 2002, var en svensk ämbetsman, direktör och skriftställare.

Han var son till bankokommissarie Knut Sommar och Aina, född Hubendick. Han var gift med Marianne Sommar, född Eriksson, med vilken han fick de två döttrarna Ingrid Sommar och Kerstin Sommar.

Sommar blev jur.kand. 1945 och amanuens vid finansdepartementet 1947, tf kanslisekreterare vid handelsdepartementet 1949 och byråchef där 1951. Han blev drätselkamrer 1955 och var finanssekreterare i Stockholms stad 1956–1958. Han var administrativ direktör vid Stockholms skoldirektion 1958–1960 och direktörsassistent vid Skandinaviska Banken 1960–1961. Han utsågs till vice VD i Dagens Nyheter AB 1961 och stannade där till sin pensionering 1983.

Han var sekreterare och ledamot av flera statliga utredningar, styrelseledamot i Sveriges television AB 1978–1983, i Dagspressens informations AB, i Tidningsstatistik AB och i Tidningarnas telegrambyrå (TT). Han blev ordförande i Bokvännerna 1980.

Efter sin pensionering flyttade Sommar till Österbymo i Östergötland och kunde i större utsträckning än tidigare ägna sig åt forskning och skrivande. Hans viktigaste insats är förmodligen en biografi över Gunnar Ekelöf (1989). Han gav dessutom ut Ekelöfs brev, liksom en samlingsvolym med Ekelöfs prosatexter, Drömmen om Indien. Sommar forskade också om August Strindberg, och publicerade 1995 essäsamlingen Strindberg, Ekelöf och andra. Dessutom påbörjade han Litterär vägvisare genom svenska landskap, ett verk om de svenska landskapen och deras författare av vilket tre band hann ges ut. De täcker Sverige från Skåne upp till Södermanland.

Bibliografi (urval)
 Boksamlare och deras jaktmarker, Bokvännens bibliotek nr 85, Bokvännerna, 1968
 Stockholmspromenad med Strindberg, Bokvännens Bibliotek nr 91, Bokvännerna, 1972, 
 Strindberg på Östermalm, Billbergs skriftserie nr 18, 1980
 Litterär vägvisare genom svenska landskap 1, 2 och 3, Rabén & Sjögren, 1981-1984
 Strandvägen, Bonniers, 1987, 
 Gunnar Ekelöf: En biografi, Bonniers, Stockholm, 1989, 
 Gunnar Ekelöf: Drömmen om Indien och andra prosastycken, urval, Bokvännens Bibliotek nr 105, Sällskapet Bokvännerna, Stockholm, 1989, 
 Gunnar Ekelöf: Dikter och prosastycken i urval, del i Svalans svenska klassiker, Bonniers, Stockholm, 1992, 
 Skimra i luft och ljus: Tor Bjurström och hans konst, Carlssons Bokförlag, Stockholm, 1995,

Källor
Vem är det (1985) Norstedt & Söner

Fotnoter

Externa länkar
 

Svenska författare under 1900-talet
Svenska publicister
Födda 1918
Avlidna 2002
Män
Sommarsolståndet

Sommarsolståndet är den tidpunkt då jordaxeln lutar som mest mot solen. Dygnet då sommarsolståndet inträffar (enligt lokal soltid) har årets längsta dag och under den dagen står solen som högst på himlen.

Beskrivning 

Vid sommarsolståndet lutar jordaxeln som mest mot solen (antar sin största deklination); under dygnet då norra halvklotets sommarsolstånd infaller får man där sin längsta dag och kortaste natt. Norr om norra polcirkeln är det då midnattssol, alltså att solen inte alls går ned. Men det blir aldrig riktigt beckmörkt någonstans i Sverige eftersom solen bara är en bit under horisonten i nordlig riktning.

Vid sommarsolståndet, som infaller den 21 juni eller mer sällan 20 juni på norra halvklotet, inträffar årets längsta dag och kortaste natt. Det exakta datumet kan variera lite år från år, beroende på årets plats i den fyraåriga skottårsperioden, ortens longitud, och även politiska beslut om sommartid.

Vid vändkretsarna (kräftans och stenbockens vändkrets) står solen i zenit (90°) mitt på dagen vid tiden kring respektive sommarsolstånd.  I tropikerna (mellan vändkretsarna) kommer solen vid tiden kring sommarsolstånd att passera zenit sent på förmiddagen och tidigt på eftermiddagen.

När solen står som högst sommartid vid lokal middag över breddgraderna runt Alperna (~47°N) når den samma höjd (~67°) som när den står som lägst vid lokal middag över ekvatorn vilket inträffar vid sommar- eller vintersolståndet. Solen står som högst vid lokal middag över ekvatorn (zenit) vid vår- och höstdagjämning.

Vid sommarsolståndet når solen ungefär lika högt på himlen (~43°) när den står som högst vid breddgraderna runt Nordkap (~70–72°N) som den gör när den står som högst på himlen vid vändkretsarna (~23,5°N/S) under respektive vintersolstånd.

Aphelium 
Ungefär två veckor efter norra halvklotets sommarsolstånd befinner sig jorden som längst bort från solen, vid aphelium. Detta sker alltså mitt under norra halvklotets sommar.

Anmärkningar

Referenser 

Sommar
Astronomi
Najader

För andra betydelser, se Najad (olika betydelser).

I grekisk mytologi är najaderna (grekiska: νάειν, "flöda", "strömma") färskvattensnymfer som styr över floder, bäckar, strömmar, källor, brunnar, kärr, dammar och sjöar.

Medan najaderna förknippades med färskvatten associerades deras systrar okeaniderna med haven och nereiderna speciellt med Medelhavet.

Referenser

Externa länkar 

Nymfer i grekisk mytologi