kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Titania

Titania är den största av Uranus månar. Den upptäcktes 11 januari 1787 av Sir William Herschel. Titania är uppkallad efter gemålen till älvornas kung Oberon i William Shakespeares pjäs En midsommarnattsdröm.

Omloppsbana och rotation 
Titania kretsar kring Uranus på 435 910 kilometers avstånd på 8,706 dygn. Omloppsbanan har en excentricitet på 0,0011 med en inklination på 0,340° i förhållande till Uranus ekvator. Dess rotation är synkroniserad.

Fysiska egenskaper 
De hittills enda närbilderna av Titania togs av Voyager 2 då den passerade förbi månen under sin förbiflygning av Uranus i januari 1986. Vid tidpunkten för förbiflygningen var den södra hemisfären riktad mot solen så endast den blev studerad.

Fastän dess inre struktur är okänd har man tagit fram en modell som visar att Titania består av ungefär 50 % is, 30 % silikater och 20 % organiskt material, huvudsakligen metan. Titanias yta är består av en blandning av bekratrad terräng och ett system av förenade dalar som är hundratals kilometer långa. Vissa av kratrarna verkar vara halvt under vatten. Titanias yta är tydligt relativt ung. 

Titanias mest anmärkningsvärda kännetecken är Messin Chasma. Messin Chasma är en jättelik kanjon, 1600 kilometer lång och ungefär 1 kilometer djup, så stor så att Grand Canyon ser liten ut i jämförelse och är i samma klass som Valles Marineris på Mars eller Ithaca Chasma på Saturnus måne Tethys.

En teori om Titanias historia är att den en gång var tillräckligt het för att vara flytande. Ytan kyldes antagligen först; när det inre sedan frös expanderade det och spräckte ytan vilket resulterade i de dalar vi kan se idag.

Ockultation 
Den 8 september 2001 ockulterade Titania en ljussvag stjärna; vilket gav en möjlighet att både förfina dess diameter och form, och samtidigt försöka hitta någon atmosfär. Datan som erhölls från ockultationen visade ett yttryck på endast 0,03 mikrobar; om det existerar en atmosfär, så är den i så fall mycket tunnare än Tritons eller Plutos.

Se även 
Miranda
Ariel
Oberon
Umbriel

Kommentarer

Källor 
 

 
Uranus månar
Månar
Astronomiska upptäckter av FW Herschel
Astronomiska upptäckter 1787
Pär Mårts

Pär Gustaf Mårts, född 30 april 1953 i Falun i Dalarnas län, är en svensk före detta ishockeyspelare och ishockeytränare.

Mårts tränade HV71 i Elitserien mellan åren 2003 och 2007, med vilka han också tog SM-guld 2004. Mellan åren 2001 och 2003 arbetade han som ledarutvecklare på ICA. 2007 blev han förbundskapten för Tre Kronors U20-lag och anställd av Svenska ishockeyförbundet. Åren 2010–2016 var Mårts förbundskapten för det svenska herrlandslaget Tre Kronor.

Spelarkarriär 
Mårts började sin hockeykarriär 1971 som spelare för Västerås IK i Division 2, det som i dag motsvaras av Allsvenskan i ishockey. Säsongen 1972/1973 och 1973/1974 spelade han vidare med VIK Hockey nu i Division I motsvarande SHL i ishockey. Säsongen 1974/1975 flyttade Mårts över till Stockholmsklubben AIK där han hjälpte dem att kvalificera sig för den nya Elitserien. Säsongerna 1975/1976 till 1979/1980 spelade han totalt 174 Elitseriematcher och skrapade ihop 121 poäng (63 mål och 58 målgivande passningar) samt 63 utvisningsminuter. Sina sista fem säsonger spelade Mårts för Västerås IK i HockeyAllsvenskan.

Tränarkarriär 
Sedan 1986 har Mårts tränat ishockeylag. Främsta meriterna är SM-guld med HV71 2003/2004 och OS-guld som assisterande förbundskapten för Sverige 1994. Han har dessutom tränat Västerås IK och AIK. 

Säsongen 2007/2008 tog Mårts över som huvudtränare för juniorlandslagen Team 20, även kallat Juniorkronorna, och Team 19. 2008 och 2009 vann han JVM-silver.

Inför säsongen 2010/2011 fick han uppdraget som förbundskapten för Tre Kronor.

Mårts ledde Tre Kronor till guld i VM 2013. VM-turneringen präglades inledningsvis av kritik från media angående landslagets svaga insats under de första matcherna, där man bland annat hade förlorat mot Schweiz i turneringens första match.

Meriter 
Spelare:
 JEM-guld 1972
 SM-silver 1978 med AIK
Tränare i HV71:
 SM-guld 2004
 Årets coach 2004
Assisterande förbundskapten:
 VM-silver med Tre Kronor 1993, 1995 
 VM-brons med Tre Kronor 1994
 OS-guld med Tre Kronor 1994 
Förbundskapten respektive huvudtränare:
 JVM-silver 1992
 JVM-silver 2008
 JVM-silver 2009
 JVM-brons 2010
 VM-silver 2011
 VM-guld 2013
 VM-brons 2014
 OS-silver 2014

Klubbar 
 HV71 Jönköping 2003/2004 - 2006/2007 (tränare) Elitserien
 AIK 1998/1999 - 2000/2001 (tränare) Elitserien
 VIK Västerås HK 1995 - 1996/1997 (tränare) Elitserien
 VIK Västerås HK 1988/1989 - 1990/1991 (tränare) Elitserien
 VIK Västerås HK 1986/1987 (tränare)  Division I
 VIK Västerås HK 1980/1981 - 1984/1985 Division I, Allsvenskan i ishockey
 AIK 1974/1975 - 1979/1980 Division I, Elitserien i ishockey
 VIK Västerås HK 1971/1972 - 1973/1974 Division II, Division I

Referenser

Källor 

Svenska ishockeyförbundet

Födda 1953
Spelare i AIK Ishockey
Ishockeyspelare i Västerås IK
Svenska ishockeyspelare
Svenska ishockeytränare
Män
Levande personer
Idrottare från Västerås
Ishockeytränare i HV71
Idrottare från Falun
Svenska idrottare under 1900-talet
Svenska idrottsledare under 1900-talet
Svenska idrottsledare under 2000-talet
Förbundskaptener för Sveriges herrlandslag i ishockey
Freddie and the Dreamers

Freddie and the Dreamers var en brittisk merseybeat- och pop-grupp bildad i Manchester. Freddie i artistnamnet var sångaren Freddie Garrity (1936 - 2006). Gruppen had stora likheter med den mer framgångsrika gruppen Gerry and the Pacemakers som också inspirerat gruppen starkt. Gruppen blev särskilt känd för sin dans där de sparkade bakåt med benen medan de framförde låtarna. 

Freddie and the Dreamers största hits blev "If You Gotta Make a Fool of Somebody" från 1963 och "I'm Telling You Now" från 1965. Åren efter 1965 sågs inte gruppen till på listorna och "Freddie and the Dreamers" upplöstes 1978. Senare har gruppen återbildats med somliga originalmedlemmar. 1999 gjorde man sitt sista brittiska TV-framträdande. Freddie Garrett drog sig 2002 tillbaka på grund av sjuklighet och avled till följd av lungcancer 2006. 

Alla i bandet var födda i Manchester, Lancashire.

Medlemmar
Originalbesättning
 Freddie Garrity (född 14 november 1936 – död 19 maj 2006) – sång
 Roy Crewdson (född 29 maj 1941) – gitarr
 Derek Quinn (född 24 maj 1942) – gitarr, munspel
 Peter Birrell (född 9 maj 1941) – basgitarr
 Bernie Dwyer (född 11 september 1940 – död 4 december 2002) – trummor

Diskografi (urval)
Album

Sing Along (1965)

Singlar (topp 100 på UK Singles Chart)
"If You Gotta Make a Fool of Somebody" / "Feel So Blue" (1963) (#3)
"I'm Telling You Now" / "What Have I Done To You?" (1963) (#2) 
"You Were Made For Me" / "Send A Letter To Me" (1963) (#3) 
"Over You" / "Come Back When You're Ready" (1964) (#13)
"I Love You Baby" / "Don't Make Me Cry" (1964) (#16) 
"Just For You" / "Don't Do That To Me" 1964 (#41) 
"I Understand" / "I Will" (1964) (#5) 
"A Little You" / "Things I'd Like To Say" (1965) (#26)
"Thou Shalt Not Steal" / "I Don't Know" (1965) (#44)

Externa länkar

Freddie and the Dreamers på allmusic.com
Diskografi på Discogs

Brittiska musikgrupper
Musikgrupper bildade 1963
Umbriel

Umbriel är en av Uranus månar. Den är den tredje största och har en diameter som är ungefär en tredjedel av jordens måne. Den upptäcktes 1851 av William Lassell.

Omloppsbana och rotation 
Umbriel kretsar kring Uranus på 266 000 kilometers avstånd på 4,144 dygn. Omloppsbanan har en excentricitet på 0,0039 med en inklination på 0,205° i jämförelse till Uranus ekvator. Dess rotation är synkroniserad.

Fysiska egenskaper 

De hittills enda närbilderna av Umbriel togs av Voyager 2 då den passerade förbi månen under sin förbiflygning av Uranus i januari 1986. Vid tidpunkten för förbiflygningen var den södra hemisfären riktad mot solen, så endast den blev studerad.

Fastän dess inre struktur är okänd har man tagit fram en modell som visar att Umbriel består av ungefär 50 % is, 30 % silikater och 20 % organiskt material, huvudsakligen metan. Umbriels starkt bekratrade yta har antagligen varit stabil sedan den skapades. Den har många fler och större kratrar än Ariel och Titania. Umbriel är väldigt mörk, den reflekterar endast hälften så mycket ljus som Ariel och är Uranus ljussvagaste satellit.

Umbriels mest framträdande signatur är Wunda, en stor ring av ljust material nära Umbriels ekvator (se bilden; man ser bilden nästan från en av polerna). Wunda är troligtvis någon slags krater men dess exakta natur förblir okänd. Nära terminatorn ligger kratern Skynd, vilken har en ljus ring med en ljus centraltopp.

Se även 
Miranda
Ariel
Titania
Oberon

Kommentarer

Källor

Externa länkar 
 William Lassell, Astronomical Journal 2 (1851) 70
 AN, 33 (1852) 257/258
 AN, 34 (1852) 325/326
 Voyager 2 images of Umbriel

Uranus månar
Månar
Astronomiska upptäckter 1851
Ariel (måne)

Ariel är en av Uranus månar. Den upptäcktes 1851 av William Lassell. Ariel är uppkallad efter luftanden Ariel i William Shakespeares pjäs Stormen.

Ariel är den fjärde av Uranus månar. Den är nästan lika stor som Umbriel och den har en diameter som är ungefär en tredjedel av månens. Den består till cirka 50 % av is (fruset vatten), 30 % silikater och 20 % organiskt material, huvudsakligen metanföreningar.

Omloppsbana och rotation 
Ariel kretsar kring Uranus på 191 020 km avstånd på 2,520 dygn. Omloppsbanan har en excentricitet på 0,0012 med en inklination på 0,260° i förhållande till Uranus ekvator. Dess rotation är synkroniserad.

Fysiska egenskaper 

De hittills enda närbilderna av Ariel togs av Voyager 2 då den passerade förbi månen under sin förbiflygning av Uranus den 24 januari 1986 på ett avstånd av 127 000 km. Vid tidpunkten för förbiflygningen var den södra hemisfären riktad mot solen, så endast den blev studerad.

Ariels sammansättning är ungefär 70 % is (koldioxidis och möjligen metanis) och 30 % silikater, och månen ser ut att ha färsk frost på vissa platser, speciellt det som kastats ut från bildning av nya kratrar. Ariels yta innehåller en blandning av bekratrad terräng och ett system av förenade dalar som är hundratals kilometer långa och mer än 10 km djupa. De liknar de som finns på Titania, fast de är mycket större och mer vidsträckta. Några av kratrarna verkar vara halvt under vatten och vissa bergskammar i mitten av dalarna tolkas som uppvällningar av is.

Det äldsta och mest vidsträckta geologiska området på Ariel är ett väldigt område kraterslättland nära Ariels sydpol. Analyser av kratrar sedda på Ariels kraterslättländer visar att de flesta av kratrarna är yngre än de som observerats på Titania, Oberon och Umbriel.

Den största kratern observerad på Ariel, Yangoor, är endast 78 km i diameter och visar spår av deformering sedan den bildades. Vid passagen av Voyager 2 observerades längs Ariels södra latituder ett nätverk av förkastningar, kanjoner och isiga utflöden, som bryter upp de kraterfyllda slätterna. Jämna slätter och fåror ses ofta fortlöpa längs Ariels dalregioner, vilket antyder att vissa kanjonbottnar är täckta med varm is som kommit upp från Ariels inre.

För länge sedan kan Ariel ha haft ett hett inre, men det har nu svalnat. Kanske är dalarna sprickor som har bildats när Ariel svalnade.

Se även 
Miranda
Oberon
Umbriel

Kommentarer

Källor

Externa länkar 
 William Lassell, Astronomical Journal 2 (1851) 70
 AN, 33 (1852) 257/258
 AN, 34 (1852) 325/326
 Ariel basemap derived from Voyager images
 NASA Archive of publically released Ariel images

Uranus månar
Månar
 
Astronomiska upptäckter 1851
Faces (musikgrupp)

Faces, ibland The Faces, var en utbrytargrupp ur Small Faces som bildades våren 1969 efter Steve Marriotts avhopp från gruppen. Ersatte honom gjorde Rod Stewart (sång) och Ron Wood (gitarr). Övriga medlemmar i gruppen var Ian McLagan (keyboards), Ronnie Lane (basgitarr) och Kenney Jones (trummor). Alla tre hade tidigare varit med i Small Faces.

The Faces debuterade med LP:n First Step (1970), men slog inte igenom förrän de släppte sitt tredje album där deras enda stora hitlåt "Stay With Me" var med. Några andra av gruppens kändare låtar är "Had Me a Real Good Time", "Cindy Incidentally", "Miss Judy's Farm", "Ooh La La", och "Maybe I'm Amazed". Gruppen hade sitt starka fäste i hemlandet.

Rod Stewart blev snabbt mer berömd som soloartist och bandet bröt upp mellan 1974 och 1975 efter fyra studioalbum och ett livealbum. Två år senare blev Wood gitarrist i The Rolling Stones. Faces anses med sitt vilda och hårda sätt att spela rock 'n' roll och likaså med deras liveuppträdanden ha inspirerat punken starkt.

Den 11 juni 2008 meddelade Rod Stewart att Faces diskuterade en eventuell återförening.

Den 11 november återförenades Rod Stewart, Ron Wood, Ian McLagan och Kenney Jones för en repetition "just to check if they can remember the songs". Bandets officiella webbplats lanserades tidigare samma månad. Men den 23 januari 2009, förnekade en talesman för Rod Stewart att det fanns några planer för en Faces återföreningsturné 2009.

Den 24 september 2009 meddelades det att Faces skulle återförenas utan Rod Stewart för en välgörenhetsspelning på Royal Albert Hall i London. Evenemanget ägde rum den 25 oktober. Ronnie Wood, Kenney Jones och Ian McLagan spelade. Mick Hucknall från Simply Red ersatte Stewart och Bill Wyman på basgitarr ersatte Ronnie Lane.

Den 25 maj 2010, meddelades det officiellt Hucknall tar över som sångare i Faces och Glen Matlock från Sex Pistols tar över på basgitarr.

Medlemmar
Kenney Jones – trummor, percussion (1969–1975, 2009–2011, 2012, 2015)
Ronnie Lane – basgitarr, sång (1969–1973; död 1997)
Ian McLagan – keyboard (1969–1975, 2009–2011, 2012; död 2014)
Rod Stewart – sång (1969–1975, 2015)
Ronnie Wood – gitarr, sång (1969–1975, 2009–2011, 2012, 2015)
Tetsu Yamauchi – basgitarr (1973–1975)
Jesse Ed Davis – rytmgitarr (1975; död 1988)
Bill Wyman – basgitarr (1986, 1993, 2009)
Andy Fairweather Low – rytmgitarr (2009)
Mick Hucknall – sång (2009–2011)
Glen Matlock – basgitarr (2009–2011, 2012, 2015)

Diskografi
Studioalbum

Livealbum

Singlar (topp 10 på UK Singles Chart)
"Stay with Me" / "Debris" (1971) (#6)
"Cindy Incidentally" / "Skewiff (Mend the Fuse)" (1973) (#2)
"Pool Hall Richard" / "I Wish It Would Rain" (live) (1973) (#8)

Referenser

Externa länkar 

 Officiell webbplats
 Reunion nyheter

Brittiska musikgrupper
Musikgrupper bildade 1969
Ananas

Ananas (Ananas comosus) är en växt i familjen ananasväxter som ursprungligen hör hemma i Brasilien och Paraguay men som spridits runt i världen. Christoffer Columbus besättning var de första européer som fick smaka ananasen. Columbus hjälpte sedan till med spridningen av ananasen.

Biologi
Ananas är en rosettväxt. Den trivs bäst i 25–30 grader och behöver cirka 1000–1500 mm regn per år. Det gör att den trivs väldigt bra i det tropiska Amerika, det enda ställe där den påträffas vilt.

En odlad ananasplanta lever i cirka 3 år. När den cirka 1 meter höga plantan är 2–3 år bär den frukt, sedan vissnar den och dör. Ananasen har en frukttyp som kallas fruktförband som är en förenad spridningsenhet bildad av en stor mängd blommor runt stammen.

Användning
De vanligaste användningsområdena för ananasens frukt är i olika efterrätter och fruktsallader. Frukten är vanlig i frukt- och grönsaksdiskarna, numera inte enbart vid jul utan även andra tider på året.

För att kunna ätas måste det taggiga skalet och det träiga partiet i mitten av frukten (ananasstocken) avlägsnas. Därför har konserverad, skivad ananas ofta formen av en relativt smal ring med ett stort hål i mitten. I konserverad form är även mindre ananasbitar vanliga. Ananas kan också köpas som kanderade fruktbitar. Ananasfrukten kan väga över 2 kg. Den vanligaste pollinatören av ananas är kolibrin.

Om man äter färsk ananas, kan man efter ett tag märka en stickande känsla i gommen och på tungan. Detta är på grund av att ananasen innehåller ett enzym som heter bromelin (även bromealin). Bromelin är ett proteinförtärande enzym, och därför irriteras både hud och slemhinnor vid kontakt med enzymet.

Bromelinet, som också har en medicinsk användning, utvinns främst ur plantans rotstockar. Det används inom medicinen bland annat som ett antiinflammatoriskt medel som appliceras utvärtes. Forskning visar även på att bromelin potentiellt kan användas vid behandling av tarmcancer.

I FAO:s databas publiceras statistik om ananasskörd och ananasareal i världen under kategorin Production och underkategorin Crops.

Varianter
Fyra varianter erkänns:

 dvärgananas (var. ananassoides (Baker) Coppens & Leal)
 skärmananas (var. bracteatus (Lindl.) Coppens & Leal)
 var. erectifolius (L B Smith) Coppens & Leal
 var. parguazensis (Camargo & L.B.Smith) Coppens & Leal

Se även 
 Ananasfibrer
 Ananasessens

Referenser

Externa länkar 

Frukter
Ananasväxter
An Växtindex
Forsia

Forsia, Forsea (egentligen "försyn", till exempel gudz forsea, Guds försyn) var i Sverige under 1500-talet en benämning på hushållerska, i synnerhet en katolsk prästs hushållerska eller frilla (älskarinna). För rättigheten att hålla sig en forsia brukade prästen erlägga en viss avgift till biskopen. En son till en präst och en forsia fick ofta tillstånd att, utan hinder av sin oäkta börd, inträda i sin faders stånd. I fall forsian överlevde prästen anslog socknen ibland en pension åt henne.

Se även
 Anna Pehrsönernas moder

Källor
 

Hushållsarbetare
Kyrkohistoria
Sveriges socialhistoria
Historiska yrken
Svensk kvinnohistoria
Ugglan
Sverige under medeltiden
Konkubin

En konkubin (latin concubina, av concumbere, "lägga sig tillsammans med någon") är en gammal benämning på en kvinna som utan att vara gift med en man lever tillsammans och har samlag med honom medan mannen försörjer henne. Historiskt sett har detta vanligen berott på skild social status, då en man haft en eller flera hustrur, och vid sidan av dessa ett antal konkubiner.

I äldre tider och i vissa kulturer kunde konkubinerna vara slavar. Ett exempel på detta var det kejserliga haremet i Osmanska riket.

Se även 
 Frilla
 Konkubinat
 Mätress
 Samboförhållande
 Älskarinna

Källor 

Sexualhistoria
Ugglan
Konkubinat

Konkubinat (latin: concubinalus) är gammalmodig benämning för en sammanlevnad mellan två personer av olika kön utan egentligt äktenskap, en sexuell förbindelse på oviss tid. 

Hos de gamla romarna under kejsartiden var konkubinat en under vissa villkor (såsom att båda parterna skulle vara ogifta) av rätten erkänd förening, fastän av lägre rang än det egentliga äktenskapet och inte medförande dettas medborgerliga rättigheter för kvinnan och barnen.

Se även 
 Konkubin
 Sambo
 Samvetsäktenskap
 Dotalsystem
 Familj
 Forsia
 Morganatiskt äktenskap

Källor

Relationsformer
Fanfar

Fanfar (fr. fanfare), kort smattrande musiksats, företrädesvis för trumpeter eller valthorn och i regel bara på treklangens toner. Den nyttjas såsom signal i krig eller på jakt; ävenså vid festliga tillfällen, i vilket fall ordet motsvaras av det engelska "flourish" och det tyska "tusch".

Referenser

Typer av musikstycken
Gary Puckett

Gary Dale Puckett är sångare och gitarrist född 17 oktober 1942 i Hibbing i Minnesota. Han växte upp i Yakima, Washington nära Union Gap och Twin Falls, Idaho.

Puckett blev frontfigur i popgruppen The Union Gap som bildades 1967 i San Diego, USA, först under namnet Gary & The Remarkables. Gruppen upptäcktes av producenten Jerry Fuller efter att de vikarierat som musiker i en amerikansk TV-serie. Gruppen klädde sig i uniformer från amerikanska inbördeskriget och samtliga medlemmar hade gradbeteckningar, Puckett var general. Gruppen fick en hit med sin debutsingel "Woman Woman" (1967) och åstadkom med uppföljaren "Young Girl" (1968) sin största hit.

Förutom Puckett bestod Union Gap av Gary Withem, piano, Dwight Bement på saxofon, Paul Wheatbread på trummor och Kerry Chater på basgitarr. Ingen av dessa musiker medverkade på plattorna, trots att dessa salufördes som "The Union Gap featuring Gary Puckett", senare Gary Puckett & The Union Gap.  I studion kompades Puckett av inlånade studiomusiker som trumslagaren Hal Blaine, gitarristen Tommy Tedesco, blåsaren Jim Horn och basisterna Carol Kaye och Joe Osborn, ett vanligt förfarande på 1960-talet.

Gary Puckett lämnade Union Gap 1970 för att satsa på en karriär som skådespelare och solokarriär som musiker.

Diskografi
Studioalbum
 (som The Union Gap Featuring Gary Puckett)
 (som Gary Puckett & The Union Gap)
 (som Gary Puckett & The Union Gap)
 (som Gary Puckett & The Union Gap) 
 (som Gary Puckett & The Union Gap)
 (som Gary Puckett)

Externa länkar

Officiell webbplats
Diskografi på discogs.com

Amerikanska gitarrister
Amerikanska sångare
Födda 1942
Män
Levande personer
Sully Prudhomme

René François Armand ”Sully” Prudhomme, född 16 mars 1839 i Paris i Frankrike, död 7 september 1907 i Châtenay-Malabry i Frankrike, var en fransk poet. Han tog emot det första Nobelpriset i litteratur 1901.

Liv 
Den allra första nobelpristagaren i litteratur var i första hand poet men även en flitig essäskribent. Han ville helst bli ingenjör, men utbildade sig till jurist och träffade bland studenterna litteraturintresserade som fick in honom på poesiskrivande. Han debuterade 1865 med diktsamlingen Stances et Poèmes som på en gång gjorde honom erkänd inom litteraturkretsar. Prudhommes poesi kan räknas som idealistisk och tillhörande parnasskolan. Hans tidigare produktion var ganska sentimental och romantiskt inriktad medan hans senare hade mer filosofiska ambitioner. Han blev ledamot av Franska akademien 1881.

Nobelpriset i litteratur
Prudhomme tilldelades det första Nobelpriset i litteratur som delades ut 1901. Motiveringen löd:

Kritik 
August Strindberg skrev i en artikel som ingår i Samlade skrifter att Nobelpriset hade tilldelats en ovärdig som knappast var diktare. Att Prudhomme fick priset berodde enligt Strindberg på att han tillhörde Franska akademien och att Svenska Akademien därigenom ville träda fram ur sin glömska.

Bibliografi (urval)

Poesi 
 Stances et poèmes, 1865
 Les épreuves, 1866
 Les solitudes: poésies, 1869
 Les destins, 1872
 La France, 1874
 Les vaines tendresses, 1875
 Le prisme, poésies diverses, 1886
 Epaves, 1908

Essäer och prosa 
 Oeuvres de Sully Prudhomme, 8 volymer, 1883–1908
 Que sais-je? 1896
 Testament poétique (essäer), 1901
 La vraie religion selon Pascal (essäer), 1905

På svenska
 Dikter (översättning Göran Björkman, Bille, 1889). 2. uppl. 1901
 Lyriska dikter (översättning Teresia Eurén, 1901)

Källor

Externa länkar 
 Dikter på franska, Poesies.net
 Les Vaines Tendresses, In libro veritas
 Nobelpriset i litteratur 1902
 

Franska poeter
Franskspråkiga författare
Nobelpristagare i litteratur
Franska nobelpristagare
Födda 1839
Avlidna 1907
Män
Franska författare under 1800-talet
Franska författare under 1900-talet
Gravsatta på Père-Lachaise
Författare från Paris