kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Juan Manuel de Rosas

Juan Manuel de Rosas, född den 30 mars 1793 i Buenos Aires, Argentina, död den 14 mars 1877 i Southampton, Hampshire, var en argentinsk politiker och arméofficer som var guvernör för provinsen Buenos Aires åren 1829-1832 och 1835-1852, samt Argentinska konfederationen. I sin roll hade han från 1835 av tiden närmast enväldig makt och har betecknats som diktator.

Rosas kom från en välbärgad familj som drev några av de största boskapsrancherna i Argentina. Han fick sin grundläggande utbildning i Buenos Aires men tillbringande mycket av sin ungdom på landsbygden, bland gauchos och fortsatte under hela livet att vara som en av dem. Gradvis förvärvade han egen mark, söder om Río Salado i provinsen Buenos Aires, och samlade ihop en skara män som löd under honom.

1820 anförde han en trupp (colorados) till guvernören Martín Rodríguez försvar och utsågs av Rodríguez till chef för provinsens milis. 1828 var han federalisternas företrädare gentemot unitariernas ("centralisternas") ledare, general Juan Lavalle, störtade honom och blev själv den 8 december 1829 vald till guvernör i Buenos Aires. Genom våld och förhandlingar hade han lyckats organisera La Plata-staterna till en argentinsk konfederation, då hans mandatperiod gick ut i januari 1832. Befolkningen beundrade hans militära framgångar och ville välja om honom, vilket skedde 7 mars 1835. Han krävde då oinskränkt makt över konfederationen, vilket han fick. Fullmakten gällde i fem år, men förnyades flera gånger trots att det fanns motstånd mot honom.

Under sina nära 17 år som diktator betecknade Rosas sig själv som federalist, men agerade som en centralist och genomdrev lag och ordning genom tyranni. Hans spioner och den skoningslösa hemliga polisen, Mazorca, satts skräck i all opposition, så att mycket få vågade opponera sig 1840, då den inledande femårsperioden löpte ut. Han beordrade också att hans porträtt skulle finnas på offentliga platser och i kyrkor som ett tecken på hans överhöghet. Han behöll dock popularitet genom att La Plata-staternas ekonomiska välstånd utvecklades och genom att upprätthålla en självständig linje i utrikespolitiken. Han gick under dessa år segrande ur alla krig med grannstater och löste konflikter med Frankrike och Storbritannien.

Till sist upphörde dock hans militära framgångar. Vid Monte Caseros blev han den 3 februari 1852 besegrad av guvernören i Entre Ríos, general Justo José de Urquiza, som fick understöd från Brasilien, Uruguay och argentinska infödingar. Rosas tog sin tillflykt på ett brittiskt örlogsfartyg och tillbringade resten av sitt liv i England utom räckhåll för sina landsmän, som 1861 dömt honom till dödsstraff.

Källor

Externa länkar 
 
 Rosas en la historiografía Argentina 
 Juan Manuel de Rosas y sus muchas huellas 

Argentinas presidenter
Personer i Argentina under 1800-talet
Politiker under 1800-talet
Personer från Buenos Aires
Födda 1793
Avlidna 1877
Män
Ugglan
Richard Baer

Richard Baer, född 9 september 1911 i Floß, död 17 juni 1963 i Frankfurt am Main, var en tysk SS-Sturmbannführer. Han var 1944–1945 kommendant för Auschwitz I.

Biografi 
Richard Baer var son till Karl Baer och dennes tredje hustru Anna, född Meierhöfer. Föräldrarna drev en stor gård samt en livsmedelsaffär. Efter grundskolan gick Baer en lärlingsutbildning som konditor hos konditori- och kaféinnehavaren Fritz Stark i Weiden in der Oberpfalz.

Baer inträdde i Nationalsocialistiska tyska arbetarepartiet (NSDAP) 1930 och Allgemeine-SS 1932. Efter Adolf Hitlers utnämning till Tysklands rikskansler i januari 1933 tjänstgjorde Baer under några månader i Hilfspolizei. Från 1933 till 1942 tjänstgjorde han i olika koncentrationsläger, bland annat Dachau, Oranienburg, Sachsenhausen och Neuengamme. Under andra världskriget stred han med Division Totenkopf i samband med slaget om Frankrike. Baer deltog även i anfallet mot Sovjetunionen år 1941. Efter att ha blivit sårad återgick han till tjänst inom koncentrationslägersystemet. År 1941 deltog han i selektioner av de lägerfångar som skulle mördas inom ramen för Aktion 14f13. I början av år 1942 utnämndes han till adjutant åt kommendanten i Neuengamme, Martin Weiss.

Baer var från november 1942 till maj 1944 adjutant åt Oswald Pohl, chef för SS-Wirtschafts- und Verwaltungshauptamt (SS-WVHA), SS:s ekonomi- och förvaltningsbyrå. Den 19 maj 1944 utnämndes Baer till kommendant för Auschwitz I (Stammlager). Mellan den 15 maj och den 8 juli 1944 deporterades omkring 440 000 ungerska judar till Auschwitz-Birkenau. Från november 1944 var han även kommendant för Auschwitz II – Birkenau. Auschwitz-komplexet stängdes och evakuerades i januari 1945. Mellan februari och april detta år var Baer siste kommendant i Mittelbau-Dora.

Efter andra världskrigets slut flydde Baer och levde sedan i Hamburg som Karl Neumann. Han avslöjades dock 1960 och arresterades; han avled i häktet.

Befordringshistorik (ofullständig) 
 SS-Untersturmführer: 11 september 1938
 SS-Obersturmführer: 9 november 1940
 SS-Hauptsturmführer: 9 december 1942
 SS-Sturmbannführer: 21 juni 1944

Utmärkelser 
 Järnkorset av andra klassen
 Järnkorset av första klassen
 Krigsförtjänstkorset av andra klassen med svärd
 Östfrontsmedaljen
 Infanteristridsmärket i brons
 Såradmärket i svart
 Tyska riksidrottsutmärkelsen
 Hedersärmvinkel
 SS Hederssvärd
 SS-Ehrenring (Totenkopfring)

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar 

Födda 1911
Avlidna 1963
Män
Personer från Floss
Personal i Auschwitz
Personal i Neuengamme
Personal i Mittelbau-Dora
SS-Sturmbannführer
Mottagare av Krigsförtjänstkorset av andra klassen
Juan Ramón Balcarce

Juan Ramón Balcarce, född 16 mars 1773, död 12 november 1836, var en argentinsk militär ledare och politiker.

Juan var storebror till Antonio González de Balcarce. Han deltog i den väpnade kampen mot Storbritannien 1807 och i den militära kampanjen i Peru under general Manuel Belgrano 1812. Han var Buenos Aires guvernör från 1818 till 1820. Under Juan Manuel de Rosass regering tjänstgjorde han som försvarsminister. År 1832 valdes han till Buenos Aires guvernör på nytt. Han förblev guvernör fram till 1835, då han efterträddes av de Rosas. Balcarce fängslades och dog i exil i Concepción del Uruguay.

Källor

Argentinska politiker under 1800-talet
Män
Födda 1773
Avlidna 1836
Dödskallesvärmare

Dödskallesvärmare eller dödskallefjäril (Acherontia atropos) är en stor fjäril i familjen svärmare (Sphingidae) som har fått sitt namn på grund av en gulaktig, dödskalleliknande teckning på mellankroppens ryggsida.

Kännetecken
Grundfärgen är svartbrun med blå-aktig anstrykning, bakkroppen ovan på vardera sidan med sex stora gula fläckar. Framvingarna är ovan svartbruna med gula och vita fläckar och streck, bakvingarna gula med två svarta tvärband. Vingbredden kan uppgå till 140 millimeter.

Larven 
Dödskallesvärmarens larv är gul med 7-8 blå snedstreck på kroppssidorna. Det finns även grön och en gråbrun variant. Dess analhorn är gult och taggigt. Den lever på potatisväxten, men angriper även andra solanaceae samt ask och liguster. Den fullvuxna larven är 120–130 millimeter lång.

Puppan 
Puppan kan antingen kläckas redan på hösten efter några veckors puppstadium eller så övervintrar den och kläcks först följande vår. Den fullbildade fjärilen påträffas därför såväl på hösten som under våren och försommaren. Vid tillräckligt torra förhållanden kan pupporna klara minus 4 grader celsius i upp till sex månader.

Läte 
Både fjärilen och larven frambringar karakteristiska ljud. Fjärilen ett entonigt klagande läte genom sugtungans gnidning mot palperna, larven ett knastrande ljud med hjälp av mandiblerna.
Även pupporna har dokumenterats ge ett väsande ljud från sig. Hur detta exakt går till eller hur vanligt det är, är inte känt.

Utbredning 
Denna svärmare, den största bland våra skandinaviska arter vi kan bevittna fritt i Sverige, härstammar mest troligen från stora delar av Afrika och hittas generellt under juli till oktober i Europa och under hela vintern i Nordafrika. Det finns exemplar som nått nordliga delar av världen, som till exempel Island, Izvail i Ryssland och svenska områden vid liknande breddgrader. Få exemplar som observerats i Sverige har dock med större framgång lyckats överleva vintrarna, inte ens i de södra delarna av landet.

Levnadssätt 
Dödskallesvärmaren lever främst på honung som den tar från bikupor. Den utsöndrar en lukt som gör att den inte attackeras av bina. Den kan också hämta mat från övermogna frukter och ibland på blommor, till exempel potatis, borstnejlika och apelsin. Den hovrar dock inte när den suger nektar utan sätter sig ner på blomman. Larven lever på potatisväxter.

Bilder

I kulturen 
Fjärilen spelar en roll i Stieg Trenters deckare Aldrig näcken samt är känd från filmen När lammen tystnar.

Källor

Externa länkar

Fjärilar
Svärmare
Ugglan
Insekter i etiopiska regionen
Insekter i palearktiska regionen
Vintersaga

Vintersaga är en sång på svenska från 1984, skriven av svensken Ted Ström. Han har spelat in den vid minst tre tillfällen, och "Vintersaga" har vid ett flertal tillfällen sjungits in av andra artister. Bland annat har Monica Törnell, Jerry Williams, Andreas Johnson och Amanda Bergman nått framgångar med versioner av sången.

Beskrivning
Texten omnämner en rad orter och andra ställen i Sverige. Exempelvis nämns Mommas krog i Kiruna och Stadspuben i Luleå. Texten innehåller också iakttagelser av trafik med olika typer av kommunikationsmedel under ett kraftigt snöoväder, tillexempel Mariaberget och Tjörnbron. Ted Ströms senare låtar har ofta handlat om liknande teman.

Inspelningar och cover-versioner
Låten fanns med på Ted Ströms album Ge mig mer från 1984 och med något bearbetad text sjöngs den även in av Monica Törnell samma år.. Ström har senare spelat in flera nya versioner av låten, bland annat på albumet regi: Lars Molin, musik: Ted Ström från 1999 och på albumet Vinterhamn (2005).

En annan känd inspelning gjordes av Jerry Williams 1990. Hans inspelning låg på Svensktoppen i 12 veckor under perioden 30 september–16 december 1990, med andraplats som högsta placering där. Därefter gjordes coverversioner av  Loa Falkman (2002) och Jenny Wahlgren (2007). Sistnämnda år gavs den även ut av Mathias Holmgren på albumet Lejonhjärta och 2010 av Mimikry på deras coveralbum Mimifierat. 

År 2013 nådde Andreas Johnson final i TV-programmet Alla tiders hits med sin version av låten. År 2014 släppte Sarah Dawn Finer albumet Vinterland där en version av låten finns med och 2015 gjorde Amanda Bergman en ny version av låten tillsammans med Oskar Linnros i en reklamkampanj för Volvo Personvagnar i Sverige.

Vikingarockgruppen Ultima Thule släppte en version av låten 2021.

En version på finska med namnet Kaipuu ("Längtan") spelades in av Carola Standertskjöld 1985 med text av Edu Kettunen. Den är baserad på Törnells version av Vintersaga med en text som handlar om en bilresa genom Finland. Kettunens text uppradar platser och känslor på ett sätt troget originalet.

Referenser

Externa länkar
Vintersaga, text
Vintersaga med Jerry Williams på Youtube

Sverigesånger
Låtar av Ted Ström
Singlar utgivna på Sonet Records
Svensktoppsmelodier 1990
Sånger 1984
Trafiksånger
Vintersånger
Svenskspråkiga sånger
Sjöstridsflottilj

Sjöstridsflottilj är ett militärt förband som består av örlogsfartyg.

I och med Försvarsbeslutet 2004 organiserade man om flottiljerna inom Flottan.

Tidigare organisation 
Tidigare var flottiljerna indelade efter uppgift. Fram till och med 2004-12-31 bestod Flottan av:
 
1. Ubåtsflottiljen med hemmahamn Karlskrona
2. Ytstridsflottiljen med hemmahamn Haninge garnison
3. Ytstridsflottiljen med hemmahamn Karlskrona
4. Minkrigsflottiljen med hemmahamn Berga och Karlskrona

Uppgifterna för förbanden var som framick av namnen Ubåtstjänst, Ytstrid och Minkrig (både utläggning och röjning av minor). Minkrigsflottiljen hade i stort sett samma organisation ända sedan 1956.

Ny organisation 
2005-01-01 lades 2. Ytstridsflottiljen ned. I och med detta organiserades även övriga flottiljer om och en ny benämning, Sjöstridsflottilj, infördes. Dessa flottiljer har funktionerna ytstrid, ubåtsjakt och minkrigföring. Fördelen med denna nya organisation är att förbanden numera innehar alla funktioner som svenska stridsfartyg, förutom ubåtar, hanterar.

Förband 
1. Ubåtsflottiljen flyttades till Karlskrona.
3. Sjöstridsflottiljen inrättas. Fartygen ur f.d. 4. Minkrigsflottiljen som var baserade i Karlskrona och f.d. 3. Ytstridsflottiljen utgör den nya 3. Sjöstridsflottiljen.
4. Sjöstridsflottiljen inrättas. Fartygen som ingick i 2. Ytstridsflottiljen och fartygen ur f.d. 4. Minkrigsflottiljen med hemmahamn Berga bildade nya 4. Sjöstridsflottiljen. Ny hemmahamn blev Muskö.

Externa länkar
Marinen på Försvarsmaktens webbplats
Tredje sjöstridsflottiljen på Försvarsmaktens webbplats
Fjärde sjöstridsflottiljen på Försvarsmaktens webbplats

Svenska marinen
Herta Oberheuser

Herta Oberheuser, född den 15 maj 1911 i Köln, död den 24 januari 1978 i Linz am Rhein, var en tysk läkare som tjänstgjorde i Auschwitz och Ravensbrück. Hon utförde bland annat experiment med sulfonamid på lägerfångar.

Biografi 
Oberheuser blev medlem i Bund Deutscher Mädel (BDM) vid tjugosex års ålder. Hon avancerade till blockledare och blev år 1937 medlem i Nationalsocialistiska tyska arbetarpartiet (NSDAP).  

På order av professor Karl Gebhardt utförde hon medicinska experiment på koncentrationslägerfångar. Bland annat tillfogade hon skador och sår på kvinnors och barns kroppar. Med syfte att fingera sår som tyska soldater ådragit sig i fält, lät hon gnugga rostig plåt, spikar och sågspån i såren. Hon dödade barn med hjälp av olje- och evipaninjektioner. Dessa i kombination ledde till patientens död inom 5 minuter. Patienten var vid fullt medvetande till dödsögonblicket. Vid Läkarrättegången i Nürnberg efter andra världskriget försvarade sig Oberheuser med påståendet att patienterna var "alla hopplösa fall, oförmögna att behandla". Under rättegången mot Oberheuser vittnade polskan Vladislava Karolewska som hade utsatts för ett medicinskt experiment där ett av hennes ben utsattes för en omfattande bakterieinfektion. Oberheuser dömdes till 20 års fängelse för krigsförbrytelser och brott mot mänskligheten. Hon frisläpptes redan i april 1952. Efter kriget försörjde sig Oberhauser som familjeläkare i Stocksee, Tyskland. Hennes läkarlegitimation fråntogs henne år 1960.

Referenser

Noter

Tryckta källor

Vidare läsning 
 Klier, Freya, Die Kaninchen von Ravensbrück. München: Droemer-Knaur 1994. 

Födda 1911
Avlidna 1978
Personer från Köln
Personer i Nazityskland
Tyska läkare
Personer dömda för krigsbrott i andra världskriget
Kvinnor
Personal i Ravensbrück
Eva Björklund

Eva Birgitta Björklund, född 12 november 1942 i Lycksele, Västerbottens län, är en svensk politiker (vänsterpartist), journalist och arkitekt. Hon var tidigare medlem i Vänsterpartiets partistyrelse, invald år 2004.

Eva Björklund är aktiv medlem i Svensk-Kubanska Föreningen, där hon tidigare också varit ordförande under lång tid. Björklund var även med och grundade föreningen 1966. Hon är även redaktör för Tidskriften Kuba som ges ut av föreningen, och hon har översatt en samling av Che Guevaras texter till svenska. Hon har skrivit förordet till antologin "Feminism för demokrati" som gavs ut 2009 och handlar om kvinnors deltagande i politiken världen över. Hon har även givit ut sin dagbok, Verdandis förlag 1971, från sin resa på Kuba år 1968.

Björklund har blivit medialt uppmärksammad bland annat då hon kritiserat Amnesty Internationals kampanj för frisläppande av politiska fångar på Kuba. Hon har även kallat Kuba för "demokratiskt, på vissa plan mer demokratiskt än Sverige", och Castroregimen för "Kubas folkvalda regering".

Referenser

Noter

Externa länkar
Tidskriften Kuba
Tal av Eva Björklund vid manifestation på Sergels Torg 26 juli 2004
Amnesty Press : Frihet eller förtryck? Två x Kuba
Expressen : Vänstertoppens hyllning till Kuba
Vänsterns internationella forum
Eva Björklund Arkitektkontor AB

Svenska vänsterpartister
Svenska kommunister
Födda 1942
Kvinnor
Levande personer
Otto van Veen

Otto van Veen, född 1556 i Leiden, död 1629 i Bryssel, var en nederländsk målare av porträtt och religiösa motiv. Han var läromästare åt Peter Paul Rubens.

Liv 

Otto van Veen var i huvudsak verksam i Antwerpen och Bryssel men även i Italien under manieristen Federico Zuccaro. Hans far var borgmästare av Leiden, där han troligen undervisades av Isaac Claesz van Swanenburg. Familjen flyttade till Antwerpen, och sedan till Liège. Under en period studerade han hos Dominicus Lampsonius och Jean Ramey innan han 1574 eller 1575 flyttade till Rom. När han återvände till Nederländerna blev han anställd av Alessandro Farnese, hertig av Parma och Piacenza som var konungens guvernör. Han blev 1593 medlem av St Lukasgillet, ett gille för konstnärer.

Måleri

Hans målningar har ofta religiösa motiv. De är inte naturalistiska, men mycket föreställande. Ett flertal av hans målningar hänger i kyrkor och många köptes av prominenta personer. Många går att beskåda på Rijksmuseum. Han producerade även tryck och litografier.

Externa länkare 
 
 
 

Nederländska konstnärer
Födda 1556
Avlidna 1629
Män
Federico Zuccari

Federico Zuccari (även stavat Zuccaro), född omkring 1540 i Sant'Angelo in Vado, död 1609 i Ancona, var en italiensk målare i manieristisk stil. Han var bror till Taddeo Zuccari.

Zuccari besökte England (1574–1575), där han utförde några porträtt i krita av drottning Elisabet I. Efter återkomsten till Italien fullbordade han Vasaris fresker i katedralen i Florens, Santa Maria del Fiore. I mitten av 1580-talet uppdrog Filip II av Spanien åt Zuccari att utföra fresker i El Escorial.

Zuccaro tillhörde grundarna av Accademia di San Luca i Rom och utgav 1607 det teoretiska verket L'idea de' pittori, scultori ed architetti. I Rom finns verk av Zuccari i bland annat San Marcello al Corso och Oratorio del Gonfalone.

Verk i urval
 Jungfru Marie kröning – Cappella Garzoni, Il Gesù
 Pauli omvändelse – Cappella Frangipane, San Marcello al Corso
 Fresker med scener ur Jungfru Marie liv (tillsammans med brodern Taddeo Zuccari) – absiden, Santa Maria dell'Orto
 Den heliga Veronika möter Jesus med Korset – Cappella Olgiati, Santa Prassede
 Mosaiker (förlagor) – Cappella Caetani, Santa Pudenziana

Bilder

Referenser

Noter

Webbkällor

Tryckta källor

Externa länkar

Manieristiska målare
Italienska målare under 1500-talet
Personer från Sant'Angelo in Vado
Födda 1540
Avlidna 1609
Män
Ledamöter av Accademia di San Luca
Adam Elsheimer

Adam Elsheimer, född 1578 i Frankfurt am Main, död 1610 i Rom, var en tysk målare.

Elsheimer utbildades först under Philipp Uffenbach i sin hemstad Frankfurt am Main, tog sedan intryck av de holländska landskapsmålarna, men utbildade sin egentliga stil i Italien, framför allt i Rom, där han vistades under sina sista tio år. Elsheimer målade mestadels landskap med bibliska, mytologiska eller genremässiga scener i litet format. Staffagefigurerna är ofta väl inkomponerade i landskapet. Bland hans äldre målningar märks Johannes predikar (finns idag i München). Under sinare tid upptog Elsheimer det italienska stillandskapet med ruiner och liknade. Under inflytande av den italinska "tenebrosoriktningen" med konstnärer som Caravaggio studerade Elsheimer ljusdunklet och nådde i dess användning en djup och stämningsfull verkan. Bilder av det slaget blev hans främsta verk från den nde senare åren, såsom Den barmhärtige samariten (i Leipzig), Herden som blåser skalmeja (Uffizierna), motiv från Tivoli (i Prag) med flera. Elsheimer var även en skicklig tecknare och etsare, och i sina grafiska blad tillåts hand landskapsmotiv bli mer framträdande. I Rom, där hans konst aldrig fick något verkligt genombrott kom han dock att påverka andra konstnärer, bland annat Pieter Lastman, Peter Paul Rubens och senare Claude Lorrain. Genom Lastman kom han även att få ett stort inflytande över Rembrandts måleri. Elsheimer är representerad vid bland annat Göteborgs konstmuseum och Nationalmuseum i Stockholm.

Källor

Noter

Externa länkar 
 
 

Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Tyska målare
Födda 1578
Avlidna 1610
Män
Representerade vid Nationalmuseum
Fritz Dietrich

Fritz Dietrich, född den 6 augusti 1898 i Lafraun, Österrike-Ungern, död den 22 oktober 1948 i Landsberg am Lech, var en österrikisk SS-Obersturmbannführer. Han var SS- och polischef i Liepāja i Lettland.

Dietrich var en av befälhavarna vid massakern i Liepāja i mitten av december 1941. Efter andra världskriget ställdes han inför rätta och dömdes till döden för att ha beordrat arkebuseringen av sju allierade flygare i Saar-området. Han avrättades genom hängning 1948. Han ställdes aldrig till svars för sina brott i Lettland.

Referenser

Tryckta källor 
 

Födda 1898
Avlidna 1948
Män
SS-officerare som blivit avrättade för brott mot mänskligheten
Personer som blivit avrättade genom hängning
Österrikiska SS-officerare
SS-Obersturmbannführer
Taddeo Zuccari

Taddeo Zuccari, även stavat Zuccaro, född 1 september 1529 i Sant'Angelo in Vado, död 1 september 1566 i Ancona, var en italiensk målare i manieristisk stil, i huvudsak verksam i Rom. Han var äldre bror till Federico Zuccari.

Zuccaris mest betydande verk är freskutsmyckningarna i Villa Farnese i Caprarola samt i Sala Regia i Vatikanen.

Zuccari uppvisar tydlig inspiration från Rafael och Michelangelo i freskerna i Cappella Mattei i kyrkan Santa Maria della Consolazione (1553–1556) i Rom, i synnerhet i Korsfästelsen.

Bilder

Referenser

Webbkällor

Tryckta källor

Externa länkar

Italienska renässansmålare
Italienska målare under 1500-talet
Personer från Sant'Angelo in Vado
Födda 1529
Avlidna 1566
Män
Ruth Livier

Ruth Livier, född 1975 i Guadalajara, Jalisco, Mexiko, är en amerikansk skådespelare.

Ruth Livier spelade Joy Taylor i Beverly Hills. Hon har även spelat Yolanda Santiago i Resurrection Boulevard.

Referenser

Externa länkar
 Casa de Ruth - The Ruth Livier Home Page
 

Kvinnor
Födda 1975
Amerikanska skådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Levande personer
Alte Pinakothek

Alte Pinakothek ("Det gamla pinakoteket") är ett konstmuseum i München, uppfört efter ritningar av Leo von Klenze och invigt 1836. Det visar målningar av medeltida mästare, från medeltiden fram till mitten och slutet av 1700-talet och är ett av de viktigaste konstgallerierna i världen. Samlingen är en del av den Bayerska statens konstsamlingar. Museet skadades svårt under andra världskrigets bombangrepp mot staden, men återuppbyggdes 1952–57, dock ej interiört.

Museet hyser verk av bland andra Peter Paul Rubens, Anthonis van Dyck, Rafael, Leonardo da Vinci, Tizian, Tintoretto, Rembrandt, Frans Hals och Albrecht Dürer.

Mitt emot ligger det nya pinakoteket (die Neue Pinakothek) med verk från 1800-talet och början av 1900-talet. Ett tredje museum Pinakothek der Moderne kompletterar Münchens konstområde, med verk från 1900- och 2000-talet.

Se även 
 Pinakotek

Externa länkar 
 
 Alte Pinakothek

Konstmuseer och konsthallar i München
Arājskommandot

Arājskommandot var lettiska milismän som samarbetade med tyska Einsatzgruppe A i Lettland under andra världskriget. Arājskommandot anfördes av Viktors Arājs och anses ha mördat omkring 26 000 civilpersoner i Lettland och Vitryssland, i huvudsak judar. Arājskommandot deltog bland annat i massakrerna i Rumbula och Liepāja i mitten av december 1941. Två av officerarna i Arājskommandot var Herberts Cukurs och Konrāds Kalējs.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 
 

Lettlands historia
Nationalism i Lettland
Frøya kommun

Frøya kommun (norska: Frøya kommune) är en kommun i Trøndelag fylke i Norge. Den administrativa huvudorten är Sistranda och den största landmassan ligger på ön Fröya.

Administrativ historik 
En kommun med namnet Frøya bildades 1877 genom att Hitra kommun delades. Denna kommun kom att delas 1906 i Sør-Frøya kommun och Nord-Frøya kommun. Dessa två kommuner slogs samman 1964 till dagens Frøya kommun.

Referenser

Kommuner i Trøndelag fylke