kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Bengta Sunesdotter (Bjälboätten)

Bengta Sunesdotter (latin: Benedicta), död 1261, var en svensk adelskvinna, välkänd som huvudpersonen i folkvisan "Junker Lars klosterrov".

Biografi 
Bengta var dotter till Sune Folkesson och Helena Sverkersdotter och syster till drottning Katarina och därmed medlem av den svenska stormannaklassen.

Hon placerades i Vreta kloster, tillhörande Benediktinorden, för att utbildas. Från klostret blev hon enligt folkvisan bortrövad av lagmannen i Östergötland Lars Petersson, och rymde med honom till Norge. Väl i Norge avled han efter ett par år.

Då hon återvände till Sverige gifte hon sig med Svantepolk Knutsson, som var frilloson till den danske hertigen Knut Valdemarsson.

Barn med Svantepolk
Ingeborg (född cirka 1250, död efter 1341) gift med Johan Filipsson (Aspenäsätten) och Tune Anundsson (Vingätten).
Katarina, kom till Vreta kloster 1266, abbedissa där 1289, avgick 1322 eller 1323 och dog 1329.
Ingrid (död efter 1350), gift 1288 med riddaren Folke Algotsson (död före 1310).
Knut, känd 1296–1301, troligen död före 1310, väpnare.
Ingegerd, gift med Brynolf Bengtsson (Bengt Hafridssons ätt) och Mats Törneson (Hjorthorn, Törne Matssons ätt).

Litteratur och källor
Agneta Conradi Mattsson: Riseberga kloster, Birger Brosa & Filipssönerna, Vetenskapliga skrifter utgivna av Örebro läns museum 2, 1998, 
Dick Harrison: ''Jarlens sekel - En berättelse om 1200-talets Sverige, Ordfront, Stockholm, 2002, 

Personer i Sverige under 1200-talet
Bjälboätten
Födda 1200-talet
Avlidna 1261
Kvinnor
Svenska nunnor
Sune Folkesson

Sune Folkesson, död 1247, var son till Folke jarl. Han var gift med Helena Sverkersdotter, dotter till Sverker den yngre. Uppgiften i Västgötalagens kungalängd att Sverker dödades av sin måg har lett till antaganden att Sune var den som dödande honom, men detta skulle också kunna syfta på fadern Folke.

Enligt visan "Vreta klosterrov" (SMB 59, TSB C 8), troligen från mitten av 1300-talet, men nedtecknad i slutet av 1500-talet, skall Sune ha enleverat Helena ur Vreta kloster. Detta har visat sig troligtvis vara uppdiktat, men deras dotter Bengta och dotterdotter Ingrid Svantepolksdotter kom faktiskt att bortrövas ur klostret

Sune tillhörde landets elit, men tycks aldrig ha uppburit något ämbete, även om uppgifter i modern litteratur förekommer som gör honom till såväl lagman i Östergötland som jarl. Hans eget giftermål liksom de han förhandlade fram för sina döttrar placerade honom dock i maktens centrum, och han var troligen en av rikets mest framstående män tiden efter Knut Långes död. 

Sune död var enligt Skänningeannalerna en naturlig död.

Barn med Helena
Bengta. Placerades i Vreta kloster för att utbildas, men blev hon enligt folkvisan bortrövad av lagmannen i Östergötland Lars Petersson, och rymde med honom till Norge.
Katarina, död före februari 1253, var Sveriges drottning som gift med kung Erik Eriksson (senare kallad "läspe och halte").

Källor

 Dick Harrison: ''Jarlens sekel - En berättelse om 1200-talets Sverige, Ordfront, Stockholm, 2002, 

Avlidna 1247
Bjälboätten
Personer från Östergötland
Män
Födda okänt år
Personer i Sverige under 1200-talet
Helena Sverkersdotter

Helena Sverkersdotter, död troligen före 1251, var en svensk kungadotter, gift med Sune Folkesson. Hon var dotter till kung Sverker den yngre och drottning Benedikta (Hvide). Med sin make fick hon döttrarna Katarina, gift med Erik Eriksson och därmed svensk drottning, samt Bengta, känd från visan Junker Lars klosterrov. 

Helena förekommer själv endast i två samtida urkunder, båda gällande donationer: 1237 donerades hennes makes och hennes arvegods i Kimstad till Vreta kloster, 1240 donerades hennes arvegods bland annat på Visingsö till Alvastra kloster. Den senare urkunden är enbart känd i vidimation från 1340.

Enligt visan om Vreta klosterrov, troligen från mitten av 1300-talet, nedtecknad på 1500-talets slut skall Helena, liksom sedermera hennes dotter, ha enleverats ur Vreta av sin blivande make. En sådan händelse är dock inte omvittnad i samtida dokument.

Barn med Sune
Bengta
Katarina

Referenser 

Kvinnor
Svenska prinsessor
Sverkerska ätten
Födda 1100-talet
Avlidna 1200-talet
Personer i Sverige under 1200-talet
Katarina Sunesdotter

Katarina Sunesdotter, även Katarina av Ymseborg, född omkring 1215, sista gången omnämnd i livet 17 januari 1251, död före februari 1253, var Sveriges drottning som gift med kung Erik Eriksson (senare kallad "läspe och halte").

Katarina var dotter till Sune Folkesson och Helena Sverkersdotter (dotter till kung Sverker den yngre). 1244 gifte hon sig med kung Erik Eriksson den läspe och halte (död 2 februari 1250), men de fick inga barn. Den 11 juni 1250 lämnade hon en stor donation till Gudhems kloster, där hon hade för avsikt att ta doket. Hon testamenterade samma år Söderköping till sin syster Benedicta.

En skulptur föreställande Katarina Sunesdotter finns vid Hagatorget i Söderköping. Skulpturen är gjord av S Dahlström 1965. Hennes make finns som träskulptur i Hjo.

Källor
Agneta Conradi Mattsson: Riseberga kloster, Birger Brosa & Filipssönerna, Vetenskapliga skrifter utgivna av Örebro läns museum 2, 1998, 
Dick Harrison: Jarlens sekel - En berättelse om 1200-talets Sverige, Ordfront, Stockholm, 2002,

Noter

Externa länkar

 http://sok.riksarkivet.se/SBL/Presentation.aspx?id=12402

Kvinnor
Födda 1215
Avlidna 1250-talet
Bjälboätten
Sveriges drottningar
Personer i Sverige under 1200-talet
Svenska medeltida abbedissor
Knut Valdemarsson av Danmark

Knut Valdemarsson av Danmark, född cirka 1205, död 1260, var hertig av Reval (Tallinn). Utomäktenskaplig son till Valdemar Sejr och Guttorm jarls dotter Helena Guttormsdotter.

Barn
Svantepolk Knutsson

Externa länkar

Danska hertigar
Födda 1205
Avlidna 1260
Män
Kungligheters utomäktenskapliga barn
Personer i Danmark under 1200-talet
Birgitta Knutsdotter (Algotssönernas ätt)

Birgitta Knutsdotter, död 1381, var dotter till riksrådet Knut Folkesson och Margareta Torgilsdotter. Hon var gift med riksrådet Magnus Gislesson (Sparre av Aspnäs) och mor till Helena Magnusdotter (Sparre). Birgitta donerade egendom till bland annat klosterbygget i Vadstena och till domkyrkobygget i Uppsala.

Noter

Kvinnor

Avlidna 1381
Personer i Sverige under 1300-talet
Algotssönernas ätt
Födda okänt år
Magnus Gislesson (Sparre av Aspnäs)

Magnus Gislesson (Sparre av Aspnäs) på Aspnäs i Östervåla var ett svenskt riksråd och riddare, omtalad 1335–1370, död 1372 eller 1373. Han var son till Gisle Elinesson (Sparre av Aspnäs) och Margareta Bengtsdotter. Han var gift med Birgitta Knutsdotter (Algotssönernas ätt) och far till Helena Magnusdotter (Sparre av Aspnäs).

Magnus Gisleson blev riddare någon gång 1335–1341. Vid Erik Magnussons uppror mot fadern Magnus Eriksson förblev Magnus Gisleson trogen mot den förre, och 1362 var han riksråd hos Håkan Magnusson. 1364 hade dock hans gods i Västergötland dragits in till kronan för att ha svikit kungen, och han ingick senare i Albrekt av Mecklenburgs råd. 1352 anger han Örby i Vendel som sin sätesgård och 1362–1370 Aspnäs.

Källor
 Svensk biografiskt lexikon - Sparre av Aspnäs

Externa länkar
Aspnäs kyrka i Östervåla

Svenska riksråd
Svenska riddare
Avlidna 1370-talet
Män
Personer i Sverige under 1300-talet
Födda okänt år
Gisle Elinesson (Sparre av Aspnäs)

Gisle Elinesson (Sparre av Aspnäs), i Aspnäs, Östervåla socken, var riddare och riksråd. Han är nämnd 1310–1347, var död 1357. Han var gift med Margareta Bengtsdotter (död före 1335) och var far till Magnus Gislesson (Sparre av Aspnäs) och Märta Gisledotter (Sparre av Aspnäs).

Gisle Elinesson omtalas första gången 1310, blev riddare mellan 1315 och 1317 och satt i änkorna till hertig Eriks och Valdemars råd 1318. 1319 var han en av sju svenskar som avslöt traktaten i Oslo mellan Sverige och Norge. Från 1320 omtalas han uttryckligen som en i riksrådet. Från 1327 var ägare till jord i Östervåla, och 1345 undertecknar han ett brev på Aspnäs. Det har antagits att han ärvde Aspnäs från sin mors släkt.

1334, 1341 och 1344 var Våla härad förpantat till honom.

Källor
 Svensk biografiskt lexikon - Sparre av Aspnäs

Svenska riddare
Svenska riksråd
Män
Födda okänt år
Avlidna 1300-talet
Personer i Sverige under 1300-talet
Anna av Bysans

Anna av Bysans, född omkring 955, död 1015, drottning (egentligen storfurstinna) av Kievriket, prinsessa av Bysans, dotter till kejsare Romanos II av Bysans och kejsarinnan Teofano.

Anna av Bysans giftes 989 mot sin vilja bort med storfurst Vladimir I av Kiev. Då hon lämnade Konstantinopel ska hon ha sagt att hon hellre hade dött. Äktenskapet mellan Anna och Vladimir ledde till att Kievriket och Ryssland kristnades, eftersom Vladimir lät döpa sig och antog den ortodoxa kristendomen vid giftermålet.

Trots att Vladimir hade titeln storfurste, inte kung, blev Anna troligen på grund av sin kejserliga bakgrund allmänt kallad tsaritsa, drottning, i stället för storfurstinna som var hennes verkliga titel. Anna deltog aktivt i kristnandet av Ryssland. Hon fungerade som Vladimirs rådgivare i religiösa angelägenheter och grundade själv ett antal kyrkor och kloster. Det finns inte bekräftat att någon av Vladimirs barn hade Anna som mor.

Källor

Noter 

Bysantinska rikets kungligheter
Rysslands kungligheter
Personer i Kievriket
Kvinnor
Födda 950-talet
Avlidna 1015
Helena Magnusdotter

Helena Magnusdotter kan avse:

 Helena Magnusdotter (Sparre av Aspnäs) 
 Helena Magnusdotter (Bjälboättens oäkta gren)
Sten Turesson (Bielke) död 1431

Sten Turesson (Bielke), född omkring 1380, död 1431, var ett svenskt riksråd och hövitsman. Fosterfar till Karl Knutsson (Bonde)

Biografi
Sten Turesson (Bielke) var son till Ture Bengtsson (Bielke) och Helena Magnusdotter (Sparre av Aspnäs). Han arbetade som väpnare på Ekholmens slott 1414 och blev senast 1422 riksråd. Sten Turesson blev 2 febuari 1426 hövitsman på Piksborg. Han avled 1431 och begravdes 8 september samma år i Vadstena.

Egendom
Sten Turesson ägde Örby i Vendels socken, Viks slott i Balingsta socken, Ekholmens slott i Veckholms socken och Fågelvik i Tryserums socken.

Familj
Sten Turesson gifte sig första gången 1414 med Margareta Karlsdotter (Sparre av Tofta) (död 1428), dotter till lagmannen Karl Ulfsson (Sparre av Tofta) och Helena Israelsdotter (Finstaätten). Margareta Karlsdotter var änka efter hövitsmannen Knut Bonde på Åbo slott. Sten Turesson och Margareta Karlsdotter fick tillsammans barnen hövitsmannen Ture Stensson (Bielke), lagmannen Knut Stensson (Bielke) i Uppland, Margareta Stensdotter som var gift med hövitsmannen Nils Stensson (Natt och Dag) på Stegeborgs slott och Birgitta Stensdotter (Bielke) som var gift med hövitsmannen Gustaf Anundsson Sture på Kalmar slott, lagmannen Gustav Karlsson (Gumsehuvud) i Upplands lagsaga och Katarina Stensdotter som var gift med riksrådet Kalus Nilsson (Sparre av Ellinge).

Sten Turesson gifte sig andra gången 1429 med Agneta Eriksdotter (Krummedige) (död 1452/1453), dotter till rkshovmästaren Erik Krummedige och Beata von Thienen. De fick tillsammans två söner och en dotter. Efter Sten Turessons död gifte Agneta Eriksdotter om sig med Axel Nilsson till Barsebek.

Referenser

Noter

Vidare läsning 
 

Födda 1380
Avlidna 1431
Sten Turesson
Män
Personer i Sverige under 1300-talet
Svenska riksråd under 1400-talet
Kristiern Johansson (Vasa)

Kristiern Johansson (Vasa), född omkring 1466-67, död tidigast 1494, senast 1497, var ett svenskt riksråd.

Son till Johan Kristiernsson (Vasa) och Birgitta Gustavsdotter (Sture).

Gift med Dordi Knutsdotter (Banér) (dotter till Knut Eskilsson (Banér)), vilken fortfarande levde 1527.

Barn
 Birgitta Kristiernsdotter (Vasa) (1480-talet–efter 1566) gift 1 med Didrik myntmästare (-1527), gift 2 med Mats Persson Upplänning.
Gustav Kristiernsson (Vasa), dog i ung ålder.

Källor

Vasaätten
Män
Födda 1460-talet
Avlidna 1490-talet
Karl Kristiernsson (Vasa)

Karl Kristiernsson (Vasa), död 8 augusti 1440 i Reval, var ett svenskt riksråd. Han var son till Kristiern Nilsson (Vasa) av Vasaätten och Margareta Johansdotter (Moltke).

Biografi

Karl Kristiernsson uppnådde aldrig riddarvärdighet, men omtalas från 1435 som medlem av riksrådet. Då hans far samma år lämnade Finland och för längre tid kom att vistas i Sverige, begav sig Karl som hans ställföreträdare till Viborg och nämns som hövitsman där 1436 och 1437. Samtidigt hade han även överinseende över Raseborgs län, som 1435 efter Otto von Pogwischs död kommit under Krister Nilssons förvaltning. Karl Kristiernsson fick ägna sig åt att försvara Raseborg mot de pirater under ledning av Ivan Fleming och hans bröder, som härjade i Finska viken och Östersjön. Bröderna Fleming lyckades på försommaren 1437 erövra Raseborgs slott, men med hjälp av staden Reval som också skadades av sjöröverierna lyckades Karl senast i augusti samma år driva bort piraterna. Karl Tordsson (Bonde) blev då hövitsman på Raseborg och Karl Kristiernsson for strax därefter över till Sverige. Fadern lär ha försökt hjälpa honom till Västerås slott och län, men detta misslyckades, och Karl fick nöja sig med Ringstadaholms fäste i Östergötland.

Då han deltog i faderns intriger mot Karl Knutsson, drogs han med i den förres fall i början av 1439, varvid han måste lämna ifrån sig Ringstadaholm och åtfölja fadern till Viborg. Han biträdde nu denne vid de nya krigsrustningarna mot Karl Knutsson. Det goda förhållande han hade till staden Reval sedan samarbetet mot sjörövarna, bidrog tydligen till att Reval medverkade i rustningarna. Härunder avled emellertid Karl Kristiernsson i Reval 8 augusti 1440.

Familj
Gift med Ebba Eriksdotter Krummedige, dotter till den danske riddare, riksråd och rikshovmästare, Erik Segebodsen Krummedige (1364-1439) och Beata von Thienen (1360-död efter 1397). Hon var syster till sin svärfar Kristiern Nilssons andra hustru, Ebba Eriksdotter (Krummedige) (-1465).

Barn:
 Kettil Karlsson (Vasa) biskop, född 1433 ca, död 1465 i Stockholm.
 Erik Karlsson (Vasa) (- 1491)
 Johan, riddare vid Kristian I:s kröning 1457, död ogift 1461
 Beata Karlsdotter (Vasa) gift 1454 med Bo Nilsson (Grip)
 Margareta, nunna i Vadstena kloster 1455, död 1460

Källor

Svenska riksråd under 1400-talet
Vasaätten
Män
Avlidna 1440
Födda okänt år
Ugglan
Kommunal vuxenutbildning

Kommunal vuxenutbildning i Sverige, komvux, innefattar vuxenutbildning motsvarande grundskola och gymnasieskola samt särvux.

Historia 
Ett slags föregångare till Komvux var Söndags- och aftonskolorna som verkade inom slöjd, konst, teknik och pedagogik. Exempel var:
Slöjdföreningens tekniska söndags- och aftonskola i Göteborg
Tekniska afton- och söndagsskolan i Helsingborg
Tekniska söndags- och aftonskolan i Malmö
Malmö tekniska söndags- och aftonskola
Ebersteinska Söndags och Aftonskolan i Norrköping
Tekniska afton- och söndagsskolan i Stockholm
Svenska slöjdföreningens söndags- och aftonskola i Stockholm

Nutid 
Komvux inrättades 1968 för att ge utbildning till de vuxna som saknar kunskaper motsvarande grundskolan eller gymnasieskolan. Komvux har en egen läroplan. Komvux har, trots att det i huvudsak är tänkt att komplettera ofärdiga gymnasieutbildningar, ett förhållandevis stort kursutbud, åtminstone i storstäderna. Tidigare utnyttjade många Komvux för att förbättra betygen i ämnen de redan hade tagit, men efter besparingar har det blivit svårare, då sökande utan tidigare betyg i ämnet prioriteras.

Den kommunala vuxenutbildningen på grundläggande nivå, före 1992 kallad grundvux, syftar till att ge vuxna de kunskaper som behövs för att delta i samhälls- och arbetslivet. Utbildningen vänder sig till vuxna som saknar kunskaper som normalt uppnås i grundskolan. För att få börja inom den grundläggande vuxenutbildningen ska man under året fylla 20 år och vara bosatt i Sverige. Utbildningen ger också möjligheter till fortsatta studier.

De flesta kommuner har gått över till att kalla sin vuxenutbildning enbart för Vux. Kommunerna har ansvaret för vuxenutbildningen, men upphandlar delar av utförandet av andra anordnare. En del kommunala vuxenutbildningar benämns med andra begrepp såsom lärcentrum, utbildningscentrum, kunskapscentrum etc. 
KY-utbildningar har numera bytt namn till yrkeshögskoleutbildning och är en egen skolform som inte kommunerna har ansvar för. Däremot kan vissa kommunala vuxenutbildningar vara ansvariga för en yrkeshögskoleutbildning.

Gy 2011, den stora skolreformen inom gymnasieskolan, berör även komvux. Skolreformen för komvux gäller från och med 1 juli 2012.

Se även 
 Folkhögskola
 Medborgarinstitut
 Statens skola för vuxna
 Yrkesvux

Källhänvisningar

Externa länkar 
Syoguiden - Komvux
Förordning (2002:1012) om kommunal vuxenutbildning
Skolverket
Myndigheten för yrkeshögskolan

Utbildning i Sverige
Sägen

En sägen är en kort sagoliknande berättelse som anknyter till en viss plats. En sägen gör till skillnad från sagan anspråk på att vara sann, ett slags gråzon mellan mytologi och historia. 

Ofta namnges vissa bestämda personer. Dessa kan vara från bygden med också någon känd person ur historien eller sagovärlden. En sägen utspelas vanligen i forntid, till skillnad från klintbergare eller vandringssägner som utspelar sig i nutid. Många liknande sägner berättas på olika orter, vilket visar hur sägnerna kan vandra från plats till plats. En sägen har ofta ett olyckligt slut. Den egentliga sanningshalten är ofta låg, men de har ett stort värde i att de reflekterar flydda tiders värderingar och normer.

Kända svenska sägner är Hårgasägnen (Hälsingland) eller sägnen om Pintorpafrun på Ericsbergs slott (Södermanland). Sägnen om Kyrkogrimmen kommer från Skåne.

Se även 
 Legend

Folktro
Äggost

Äggost eller bohuslänsk äggost är en svensk maträtt. Äggost tillagas av mjölk och ägg, samt ättika, filmjölk eller gräddfil, som får sjuda sakta tills det skär sig. Då får massan rinna av i en form med hål i botten. Massan öses upp i formen, eventuellt varvad med strösocker. Rätten serveras traditionellt på smörgåsbord eller som frukost, exempelvis med inlagd sill. Äggosten äts numera ofta som efterrätt med strösocker, kanel eller och grädde. Populära syltsorter är björnbärssylt och hjortronsylt.

Äggostformen är stjärnformad.

Äggosten är typisk för Bohuslän och enligt traditionen tillhörde den kalasmaten eller förningsrätterna. Förr i tiden vid stora högtider kom släkt och vänner kvällen före och lämnade förning. Äggosten serverades då som mellanrätt eller som pålägg och lämpliga tillbehör ansågs vara ansjovis och sill. Numera används den som en efterrätt som serveras tillsammans med någon slags sylt.

Se även 
 Efterrätter i Sverige

Källor

Externa länkar 

Bohuslän
Svenska desserter
Svenska maträtter
Osträtter
Landskapsrätt
Ägir

Ägir eller Äge (även Lä, Le eller Hlér), fornvästnordiska Ægir, fornsvenska möjligtvis *Æghir, är i nordisk mytologi en jätte som härskar över havet. Namnet Ägir betyder hav. Han är son till jätten Fornjot, bror till Låge (elden) och Kåre (vinden) och morfar till Heimdall. De olika formerna Ägir och Äge har uppkommit genom att Ägir inlånats direkt från fornvästnordiska, medan Äge bildats som svensk form på ett förmodat ljudlagsenligt sätt; se artikeln ija‐stam.

Mytologi

Havsguden Ägir bor i ett guldskimrande palats dit även asarna kommer för att slå an en fest. Ägir har inte samma höga status – eller om man så vill, rang – som asarna, men kopplingen mellan havet och förgyllda salar gör att nutida forskare tror att han förknippas med skatter som gått förlorade i skeppsbrott. Ägir är gift med Ran (Rån), och tillsammans har de nio döttrar som alla bär namn efter olika slags vattenvågor. Dessa räknas upp på två ställen i "Skáldskaparmál" i Snorres Edda:

 Himingläva (Himinglæva), som betyder 'den himmelsklara'
 Dufa (Dúfa), som kan betyda 'duva', men även är ett slags våg
 Blodughadda (Blóðughadda), som betyder 'den med blodigt hår'
 Hefring
 Unn (Unnr)
 Hrönn
 Bylgja, som på isländska betyder 'bölja'
 Båra (Bára), som bland annat kan vara en tsunami, eller dröfn, som betyder 'vågtopp'
 Kolga (Kólga)

Ägir spekuleras vara densamme som Gymer (Gýmir), vilket dock tillbakavisas av andra källor.

Platsnamn

Enligt Snorre Sturlasson ska han bo på Læsø som har sitt namn efter honom. Även floden Ejdern, som förut utgjorde gräns mellan Danmark och Tyskland anses ha sitt namn av Ägir och hette tidigare Ægisdyr ("Ägirs dörr"). Även Äxtorp i Småland vid sjön Äjen anses ha sitt namn av Äge (Ägestorp-Äxtorp) som är den nutida svenska formen av det fornisländska Ägir. Även ett "Ägersryd" (ursprungligen Ägersjön) finns i Småland, Askeryd, där även "Assjö".

Se även 
 Mytologi: Havet

Referenser

Externa länkar 
 www.godchecker.com Ägir

Jättar i nordisk mytologi
Gudar i nordisk mytologi
Havsgudar
Ran

Ran (isländska Rán "rån") är i nordisk mytologi havsdjupets gudinna, gift med jätten Ägir. Ran fångar in drunknade personer med sitt stora nät och låter dem vistas i sina salar på havets botten. Ran lånade ut sitt nät till Loke, som använde det till att fånga dvärgen Andvare. 

Talesättet att "klättra ner i Rans säng" är en kenning för att drunkna.  Ran kallas i bland annat Fritiofs Saga också för Rana. I senare folktro kallades hon för Havsfrun och sägner om henne levde kvar in på 1900-talet.

Nio döttrar
Ran och Ägir har nio döttrar, vilka alla har namn efter olika slags vattenvågor. Dessa räknas upp på två ställen i Skáldskaparmál i Snorres Edda: 
 Himingläva (Himinglæva), som betyder "Himmelklara". 
 Dufa (Dúfa), som kan betyda "duva", men är även ett slags våg. 
 Blodughadda (Blóðughadda), som betyder "Hon med blodigt hår.
 Hefring, som betyder ”den som häver sig”
 Unn (Unnr).
 Hrönn. ”Rann” - bölja
 Bylgja, som på isländska betyder bölja.
 Båra (Bára), som bland annat kan vara en tsunami, eller Dröfn, som betyder "vågtopp".
 Kolga (Kólga)

Platsnamn
På Skandinaviens västkust finns ett antal platser som var och är uppkallade efter Ran. 
 Ranrike - Ett rike som inbegrep norra Bohuslän och södra Oslofjorden.
 Ranheim - Var en kultplats från folkvandringstiden till kristnandet av Norge, nu ett område i Trondheim
 Möjligen Ransäter (första gången omnämnt som Ranesetther), men kan komma av ett äldre namn på Ranån, Rann bildat till hronn, 'bölja'.
 Rantorget - Ett torg i stadsdelen Gårda, Göteborg.

Bilder

Se även 
 Snorre Sturlason: Prosaiska Eddan 
 Poetiska Eddan, Reginsmal
 Mytologi: Havet
 Ranrike

Referenser

Externa länkar

 www.godchecker.com Ran

Gudar i nordisk mytologi
Havsgudar
Knut Ångström

Knut Johan Ångström,  född 12 januari 1857 i Uppsala, död där 4 mars 1910, var en svensk fysiker. Han var son till Anders Jonas Ångström, far till Anders, Hilding och Tord Ångström samt svärfar till Olof Odencrantz.

Biografi
Ångström studerade vid Uppsala universitet 1877–1884, där han tog sin fil.lic.-examen innan han en kort tid studerade vid universitetet i Strassburg under August Kundt. Han återvände sedan till Uppsala, disputerade för doktorsgraden 1885, och utnämndes till lektor i fysik vid den nya högskolan i Stockholm (numera Stockholms universitet) samma år.

Ångström var professor vid Uppsala universitet från 1896, där hans forskning speciellt omfattade undersökningar av solstrålningen och för vilka han 1893 konstruerat ett viktigt mätinstrument (en pyrheliometer). Han utförde vidare undersökningar av gasernas absorption i infraröda delen av spektrum, för vilket han konstruerade en apparat för att få en fotografisk representation av det infraröda spektrumet (1895) och en pyrgeometer (1905).

Han valdes in som ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien den 8 november 1893.

Källor

Noter

Externa länkar 
 
 

Svenska professorer i fysik
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Alumner från Uppsala universitet
Hedersledamöter vid Norrlands nation
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Forskare från Uppsala
Gravsatta på Uppsala gamla kyrkogård
Födda 1857
Avlidna 1910
Män
Svenska fysiker under 1800-talet
Svenska fysiker under 1900-talet