kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Benevento

Benevento är en stad i den italienska regionen Kampanien, provinsen Benevento, 50 kilometer nordöst om Neapel. Kommunen hade  invånare (2017). Staden är sedan 969 ett ärkebiskopssäte i katolska kyrkan.

Benevento ligger vid sammanflödet av floderna Sabato och Calore. Näst Rom är Benevento Italiens rikaste stad på fornlämningar. Där finns bland annat en triumfbåge från år 114 (Trajanus triumfbåge), numera stadsport under namnet "Gyllene porten". Beneventos slott, Rocca dei Rettori, påbörjades av langobarderna 871; i slottsparken finns lämningar från antiken. Påve Paulus V:s residens Palazzo di Paolo V är ytterligare en av stadens sevärdheter. Mitt i staden ligger Piazza Papiniano.

Benevento var ursprungligen en gammalsamnitisk stad, enligt legenden anlagd av Diomedes från Argos efter trojanska kriget. Den kallades, med anledning av sin osunda luft, Maleventum. Detta namn förändrades av romarna till Beneventum, efter den seger som konsuln Manius Curius Dentatus vann där över kung Pyrrhus (275 f.Kr.). Grammatikern Orbilius föddes i Benevento. Vid de gotiska krigen intogs staden av Totila.

Den langobardiske kungen Autari gav det erövrade Samnium 589 såsom hertigdöme åt Zotto, som sålunda blev den förste hertigen av Benevento. Hertigdömet Benevento överlevde det langobardiska rikets fall och bevarade sin självständighet mot frankerna ända till 808. 1047 erövrades hertigdömet Benevento av normanderna, dock med undantag av staden Benevento, som av kejsar Henrik III år 1053 gavs åt påven Leo IX och som kvarblev till 1861 under Kyrkostaten med undantag av större delen 1400-talet, då det tillhörde kungariket Neapel, och 1806-1815, då det var furstendöme åt franske statsmannen Charles Maurice de Talleyrand. 1861 införlivades Benevento med kungariket Italien.

På 1000- och 1100-talen hölls fyra kyrkomöten i Benevento. 26 februari 1266 stupade Manfred av Sicilien vid Benevento i slaget vid Benevento mot Karl I av Neapel.

Referenser

Externa länkar

  

Orter i Kampanien
Kyrkostaten
Kommuner i provinsen Benevento
Ugglan
Die Kunst der Fuge

Die Kunst der Fuge (tyska, ung. fugakonsten, men den tyska titeln brukar användas även på svenska) är ett musikaliskt verk komponerat av Johann Sebastian Bach. Verket består av en samling fugor och kanoner. Den vanligaste versionen innehåller 14 fugor och fyra kanoner, men verket fullbordades inte av Bach och den sista fugan slutar mitt i. Alla fugor och kanoner bygger i princip på samma tema:

Man vet inte om verket skrevs för något särskilt instrument eller någon särskild besättning, men det är möjligt att framföra det på ett klaviaturinstrument (piano, cembalo m fl) och orgel. Verket har också instrumenterats för olika ensembler, t.ex. stråkkvartett och stråkorkester samt även tolkats av industrisynthgruppen Laibach.

Externa länkar

Verk av Johann Sebastian Bach
Jean Genet

Jean Genet, född 19 december 1910 i Paris, död 15 april 1986 i Paris, var en fransk romanförfattare, dramatiker, poet, essäist och politisk aktivist. Tidigt i livet levde han som vagabond, småkriminell och prostituerad, men blev senare författare. Bland hans mest kända verk återfinns romanerna Tjuven och kärleken (Notre-Dame-des-Fleurs, 1943), Matrosen och stjärnan (Querelle de Brest, 1947), Tjuvens dagbok (Journal du voleur, 1949) och teaterpjäsen Jungfruleken (Les Bonnes, 1947). Genrer han skrev inom var bland annat nyckelroman, erotisk litteratur och absurd teater. Flera av hans romaner var kontroversiella för deras uttryckliga och ofta medvetet provocerande framställning av homosexualitet och brottslighet.

Adaptioner 
Romanen Matrosen och stjärnan filmatiserades 1982 av Rainer Werner Fassbinder, under titeln Querelle, på svenska Matrosen och stjärnan. Pjäsen Jungfruleken har blivit kammaroperan Jungfrurna, komponerad av Peter Bengtson. Den uruppfördes 1994 på Stockholmsoperan.

Bibliografi i urval 
 (Tjuven och kärleken, översättning Nils Kjellström, Wahlström & Widstrand, 1957)
 (Rosenmiraklet, översättning Bengt Söderbergh och Marc Ribes, Wahlström & Widstrand, 1953)
 (Begravningsståt, översättning Anders Bodegård, Modernista, 2016)
 (Matrosen och stjärnan, översättning Nils Kjellström, Wahlström & Widstrand, 1956)
 (pjäs) (Jungfruleken, otryckt översättning av Eva Alexanderson) (Jungfruleken, otryckt översättning av Katrin Ahlgren, bearbetning Katie Mitchell för Kungliga Dramatiska Teatern, 2008) 
 (Tjuvens dagbok, översättning Bengt Söderbergh och Marc Ribes, Wahlström & Widstrand, 1952)
 (Skärpt bevakning, otryckt översättning av Eva Alexanderson för Helsingborgs stadsteater 1970) (Skärpt bevakning, översättning Sebastian Duraffourd, Bladstaden, 2010)
 (pjäs)
 (Giacomettis ateljé, översättning Thomas Andersson [m.fl.], Umbra solis, 1994)
 (otryckt översättning av Jacques Robnard och Ulf Ekeram för Stockholms stadsteater 1964)
 (urval och översättning av Kim West, Propexus)

Referenser

Externa länkar 

 
 
 "The Ontological Priority of Violence: On Several Really Smart Things About Violence in Jean Genet's Work" av William Haver 

 
Franskspråkiga författare
Franska författare
Franska dramatiker
Franska författare under 1900-talet
Författare från Paris
Födda 1910
Avlidna 1986
Män
527



Händelser

Okänt datum 
 Tillsammans med sin gemål Theodora inleder kejsar Justinianus I en glansperiod för det östromerska riket. Han återerövrar Nordafrika, Italien och en del av Spanien. Han bygger upp kloster och kyrkor samt ordnar förvaltningen och rättsväsendet (Codex Justinianeus, Pandectæ och Institutiones).

Födda 
 Chilperik I, frankisk kung av Neustrien 561–584 och av Paris 567–584 (född omkring detta år eller 525)

Avlidna 
 1 augusti – Justinus I, bysantinsk kejsare.
 Härskarinnan i Tikal, regerande drottning av Mayariket Tikal.

Externa länkar
Max Reger

Johann Baptist Joseph Maximilian (Max) Reger, född 19 mars 1873 i Brand (Oberpfalz), död 11 maj 1916 i Leipzig, var en tysk tonsättare, pianist, organist och dirigent.

Asteroiden 4347 Reger är uppkallad efter honom.

Biografi 
Max Reger studerade musik i München och Wiesbaden för Hugo Riemann. Han bosatte sig i München i september 1901. Genom flitigt konserterande gjorde han sig snart ett namn. För att exemplifiera med vilken iver Reger tog sig an musik kan nämnas att han redan sin första säsong i München agerade under tio konserter som organist, pianist och ackompanjatör. Oförtrutet fortsatte hans kompositionsarbete och han skrev dels en stor mängd stycken för orgel och sång men även pianokvintett (opus 64) och två sonater för piano och violin (opus 72 och 84) tillkom under denna period.

Från och med 1907 arbetade Reger som musikdirektör vid Leipzigs universitet. År 1908 anställdes han som professor i komposition vid Hochschule für Musik und Theater „Felix Mendelssohn Bartholdy“ Leipzig, där han skulle arbeta till sin död. Under denna period var Reger också en internationell erkänd dirigent och pianist. Dessutom undervisade han i musik och bland hans elever märks till exempel Joseph Haas och George Szell.

Reger är begravd på Waldfriedhof i München.

Övrigt 
Se även Verklista för Max Reger.

Regers verklista är imponerande lång. Variationer och fuga över ett tema av Mozart (opus 132] från 1914 samt Marias vaggsång hör till de allra mest kända verken.

Bland orgelverken är måhända koralfantasin över Ein’ feste Burg ist unser Gott (opus 27) från 1898, Toccata d-moll (opus 59:5) från 1901, Preludium och fuga över B-A-C-H (opus 46) från 1900 och Fantasi och fuga d-moll (opus 135B) från 1916 bland de mest spelade.

Källor

Externa länkar 
 The Max Reger Foundation of America®, New York City
 
 

Män
Födda 1873
Avlidna 1916
Tyska klassiska kompositörer
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Tyska klassiska pianister
Tyska dirigenter
Tyska organister
Pianister under 1900-talet
Tyska musiker under 1900-talet
Walhalla
Bayrare
518



Händelser 
 9 juli – Justinus I blir bysantinsk kejsare.

Födda 
Hau Ly Nam De, kejsare av Vietnam.
Yomei, kejsare av Japan.

Avlidna 
 9 juli – Anastasios I, bysantinsk kejsare

Externa länkar
Rakit

Rakit (rakitis), eller engelska sjukan, är en bristsjukdom som främst drabbar barn och som orsakas av för lite D-vitamin. Det leder till ett mjukt och missformat skelett. I Sverige förekommer engelska sjukan mest i samband med lever- eller tarmsjukdomar, även njursjuka barn kan påvisa detta.

Rakit orsakas av D-vitaminbrist. Det karaktäriseras av en otillräcklig upplagring av kalcium och fosfat i benstommen. Hos barn blir benstommen mjuk och böjlig, fontanellen sluter sig mycket långsamt och barnets huvud blir större än normalt. Barnet blir hjulbent eller kobent, revbenen degenereras och bröstkorgen sjunker in. Tänderna kommer sent och utvecklas dåligt. Bäckenet deformeras. Engelska sjukan har varit känd sedan 1600-talet. Ytterligare följder av brist är kramper (tetani), energiförlust, tandlossning, närsynthet, nervositet, lättretlighet, trötthet, snabb puls.

Under industrialiseringen flyttade många engelska arbetarfamiljer från den soliga landsbygden till städerna. Man upptäckte efter en tid att barnen blev hjulbenta. Efter undersökningar visade det sig att brist på solljus leder till för liten kroppsegen bildning av D-vitamin, vilket är nödvändigt för benvävnaden vid till exempel upptag av kalcium, därav namnet engelska sjukan.

Epidemiologi 

Rakit är ovanligt i Europa och Nordamerika. Det är relativt vanligt förekommande i Mellanöstern, Asien och Afrika.

Noter 

Led-, muskel- och skelettsjukdomar
Barnsjukdomar
Bristsjukdomar
Kalciumomsättningsrubbningar
1034

1034 (MXXXIV) var ett normalår som började en tisdag i den julianska kalendern.

Händelser

April 
 11 april – Den bysantinska kejsarinnan Zoë gifter om sig och gör sin nye make Mikael IV till kejsare.

November 
 25 november – Den skotske kungen Malkolm II blir mördad i Glamis. Han har inga egna söner, som kan efterträda honom på tronen, men han har sedan tidigare utverkat att hans dotterson Duncan ska efterträda honom på tronen. När Duncan I nu blir ny kung av Skottland grundar han också den nya kungaätten Dunkeld, som kommer att inneha den skotska kungamakten till 1286.

Okänt datum 
 För första gången omnämns väringagardet (nordbor i kejsarens tjänst) i bysantinska källor.
 Ibno Al-Thahabi, skriver Kitab Al-Ma'a (Vattnets bok), det första kända alfabetiska medicinska uppslagsverket

Födda 
 Hassan-i Sabbah, grundaren av assassinerna
 Go Sanjo, japansk kejsare
 Skjalm Hvide, hövding på Rügen

Avlidna 
 11 april – Romanos III Argyros, bysantinsk kejsare
 10 eller 11 maj – Mieszko II, kung av Polen
 25 november – Malkolm II, kung av Skottland

Externa länkar
Orgosolo

Orgosolo är en stad på Sardinien i provinsen Nuoro. Kommunen hade  invånare (2017). Orgosolo gränsar till kommunerna Dorgali, Fonni, Mamoiada, Nuoro, Oliena, Talana, Urzulei och Villagrande Strisaili.

Referenser

Externa länkar 
Orgosolos officiella webbplats

Orter på Sardinien
Kommuner i provinsen Nuoro
Romanos III Argyros

Romanos III med tillnamnet Argyros (grekiska Ρωμανός Αργυρός; ἄργυρος, "silver"), född 968 i Hierapolis, död 11 april 1034 i Konstantinopel, var bysantinsk kejsare från den 15 november 1028 till den 11 april 1034. Han var gift med Zoë.

Romanos III lade mycket pengar på uppförandet och restaurerandet av kyrkor och kloster. År 1034 mördades Romanos III i sitt bad, på order av sin hustru. Han begravdes i kyrkan Sankta Maria Peribleptos i  Konstantinopel, dagens Istanbul.

Referenser

Externa länkar 

Personer som blivit mördade
Bysantinska kejsare
Födda 968
Avlidna 1034
Män
Personer i Bysantinska riket under 1000-talet
Topas

Topas är en ädelsten som består av silikat, fluorid och aluminiumhydroxid. Den är känd sedan 1538.

Ren topas är ofärgad, men som regel uppträder de färgade av metaller, varför topaser kan förekomma i alla färger, men orange och vinfärgad topas är de vanligaste. Världens största topas är blå och på 9 381 karat och visades upp på Naturhistoriska museet i London 2016.

Gul korund kallas ibland orientalisk topas. Den topas som används slipad som ädelsten är kristalliserad och helt transparent, men den som förekommer i Sverige är för matt för att kunna användas till detta ändamål.

Bland fyndigheter märks klara topaser i sandavlagringar kring floden Rio grande del belmonte i Minas Gerais, Brasilien och gula topaser från gruvor vid Ouro Preto. Topaser förekommer även på flera håll i Ryssland, bland annat grönblå topaser från trakten av Orenburg. Akvamarinfärgade topaser förekommer i Japan. I Schneckenstein i Sachsen förekommer ljusgula topaser, vilka dock ofta är små och främst slipades som smyckestenar under 1800-talet och längre tillbaka.

Pyrofysalit, som förekommer i Sverige vid Finnbo (nära Falun) och Broddbo (nära Sala), är en variant av topas och består av matta, orent färgade fältspatsliknande kristaller.

Etymologi 
Det finns flera teorier om namnets ursprung. Det grekiska namnet på topas, Tópazos, skulle kunna vara härlett från en tidig fyndort, ön Topasus, vilken antagits motsvara Ceylon (dagens namn Sri Lanka). Plinius den äldre sägs ha ansett att ön ligger i Röda havet, men det är osäkert om uppgiften är korrekt.

Enligt en annan teori skulle ordet kunna härledas från en grekisk författare vid namn Topázios, som skrev en systematisk avhandling om ädelstenar och mineraler 1652.

Källor

Lundegårdh, Per H., Stenar i färg (Sthlm 1960)

Externa länkar

Ädelstenar
Silikatmineral
Aluminiummineral
Batman – återkomsten

Batman – återkomsten () är en amerikansk-brittisk actionfilm från 1992 i regi av Tim Burton som bygger serierna om Batman, skapad av tecknaren Bob Kane och författaren Bill Finger. Den hade biopremiär i USA den 19 juni 1992.

Handling 

Från ingenstans dyker plötsligt Pingvinen (Danny DeVito) upp ur en kloak, som räddaren till borgmästarens spädbarn som just rövats bort. Pingvinen har levt nere i kloakerna sedan hans föräldrar hade försökt göra sig av med det missbildade monster de fått som son. I ett övergivet zoo har Pingvinen fötts upp av en flock pingviner, och efter 33 år börjar Pingvinen smida ondskefulla planer att hämnas sitt öde.

Han slår sig ihop med miljonären och industrimagnaten Max Shreck (Christopher Walken) för att förverkliga sina planer. I tron att han kan få som han vill med Pingvinen som borgmästare startar Shreck en kampanj för nyval. När en av hans anställda, den unga Selina Kyle (Michelle Pfeiffer), upptäcker hans onda planer ser han till att hon dödas. Istället för att dödas återföds Selina dock som Kattkvinnan.

Batman (Michael Keaton) begriper att något lurt är i görningen när Shreck, och Pingvinen tillsammans med sina cirkusartister skapar kaos på stadens gator. Men det är inte bara Shreck och pingvinen som gör gatorna osäkra, Kattkvinnan syns också ute på gatorna om kvällarna. Batman inleder en komplicerad relation: Kattkvinnan är visserligen fiende, men hennes civila alias Selina dejtar ovetandes Batmans civila alias Bruce Wayne.

Om filmen 
 Michael Keaton tackade nej till att spela huvudrollen i uppföljaren Batman Forever, trots att han erbjöds flera miljoner dollar för att göra rollen.
 Denna film var då den kom ut i mitten av 1992 först med tekniken Dolby Digital.
 Filmen hade premiär den 31 juli 1992 på ett antal biografer i Sverige, i Stockholm visades den på Spegeln, Filmstaden, Rigoletto, Saga, Biopalatset och Rival i Stockholm
 Filmen gavs ut på VHS och laserdisc i oktober 1992, och på DVD 1997.

Rollista (i urval) 
 Michael Keaton – Bruce Wayne / Batman
 Danny DeVito – Oswald Cobblepot / Pingvinen
 Michelle Pfeiffer – Selina Kyle / Catwoman
 Christopher Walken – Max Shreck
 Michael Gough – Alfred Pennyworth
 Pat Hingle – Kommissarie James Gordon
 Michael Murphy – Borgmästaren
 Cristi Conaway – Isprinsessan
 Andrew Bryniarski – Charles "Chip" Shreck
 Vincent Schiavelli – Pingvinens hantlangare
 Paul Reubens - Pingvinens far

Källor

Externa länkar 

Amerikanska actionfilmer
Brittiska actionfilmer
Amerikanska filmer 1992
Superhjälte-filmer
Amerikanska uppföljarfilmer
Filmer i regi av Tim Burton
Filmmusik av Danny Elfman
Batman på film
Filmer baserade på tecknade serier
Engelskspråkiga filmer
Amerikanska julfilmer
Filmer om val
Filmer om hämnd
Filmer från Warner Bros.
Tensta (tunnelbanestation)

Tensta är en station på Stockholms tunnelbana belägen i stadsdelen i Tensta i Västerort inom Stockholms kommun. Den trafikeras av T-bana 3 (blå linjen) och ligger mellan stationerna Rinkeby och Hjulsta. Stationen ligger i bergrum under Tensta centrum mellan Tenstaplan och Taxingegränd. Avståndet till station Kungsträdgården är 13,5 kilometer.

Stationen togs i bruk den 31 augusti 1975, när blå linjen invigdes. Plattformen ligger 20–22 meter under marken och har en plattform som delas av en bergvägg.

Den konstnärliga utsmyckningen på stationen är gjord av Helga Henschen med temat "En ros till invandrarna" med bland annat texter och dikter på flera språk samt djurbilder och blommor. Mellan plattformarna sitter fåglar på klipphyllan. Ordet syskonskap finns på 18 tavlor på 18 språk.

Bilder

Referenser

Externa länkar

Tensta
Stockholms tunnelbanestationer
Järnvägsstationer invigda 1975
1975 i Sverige
Tourbillon

Tourbillon är en komplikation som förekommer i avancerade urverk. Genom att lägga till en tourbillon till ett urverk kan man minska gravitationens påverkan på urets noggrannhet. Tourbillonen utvecklades runt 1795 av den fransk-schweiziske klockmakaren Abraham-Louis Breguet efter idéer från den engelske urmakaren John Arnold. Genom att urverkets gånghjul och balanshjul infattas i en roterande del kompenseras gravitationens effekt. 

Det är viktigt att komma ihåg att tillverkningen av tourbillonen visade sig vara så mödosam att Breguet dog innan han någonsin fick se den fungera ordentligt. Det var inte förrän många år efter hans död som den första tourbillonen slutligen levererades av huset Breguet. Även om mer komplexa mekanismer redan kunde bearbetas långt innan tourbillonen kom, fanns det ingen maskin eller mekanisk process som kunde bearbeta en tourbillonbur i stål och härda den utan att den deformerades. Det enda sättet att göra detta var för hand. Det var inte förrän i slutet av 1980-talet, när man började behärska elektroerosion, som tourbillonen kunde bearbetas.

Detta svåra utförande gav de få urmakare som kunde färdigställa en tourbillon ett visst erkännande av deras talanger. Vissa experter har uppskattat att mellan 1801 och 1985 tillverkades inte mer än 600 till 700 tourbilloner. I denna uppskattning ingår inte de industriella tourbillonerna, dvs. alla de tourbilloner som byggdes i stor skala av amerikanerna från 1880 och framåt och de som byggdes i franska och schweiziska Jura från 1900 och framåt. Bland dessa tourbilloner som byggdes i stort antal varierade rotationshastigheterna för de roterande delarna - antingen enbart echapementet eller hela urverket - från en minut till en och en halv timme. Alla dessa industriella tourbilloner med burar i mässing eller nysilver visar att svårigheten inte ligger i att rotera buren eller ett urverk, utan i att tillverka en stålbur och härda den utan att den deformeras.

Tourbillonen är mycket komplicerad och urverken kostar i regel betydligt mer än urverk utan tourbillon.

Vidareutveckling
Den vanliga tourbillonen roterar tvådimensionellt, i ett plan. För att ytterligare förfina konstruktionen uppfann Richard Good 1970 en tourbillon som arbetar i tre dimensioner. I denna konstruktion roterar tourbillonen med två axlar. År 2003 implementerades tekniken för första gången i ett armbandsur, av den unge tyske urmakaren Thomas Prescher.

Referenser

Externa länkar
Animated Tourbillon

Ur

ru:Механические часы#Турбийон
Personalprelatur

Personalprelaturer är icke landsbundna jurisdiktionsområden inom den Katolska Kyrkan påbjudna av Andra Vatikankonciliet. 

Personalprelaturerna är stiftade ”för att utföra vissa specifika pastorala uppgifter för olika sociala grupper i vissa regioner eller nationer eller till och med i hela världen” (Andra Vatikankonciliet. Konciliedekretet Presbyterorum ordinis (7/12 1965)).

Personalprelaturerna – som Andra Vatikankonciliet ville främja enligt ovan – förestås av en herde: en prelat som kan vara biskop och utnämns av påven, och som styr prelaturen med ledningsmakt, också kallad jurisdiktionsmakt. Prelaten omges av ett prästerskap, som är sammansatt av sekularpräster, och lekmän, män och kvinnor.

Personalprelaturerna är således institutioner som tillhör Kyrkans hierarkiska struktur, det vill säga de är ett av de sätt som Kyrkan organiserar sig på för att utföra det som Kristus vill av henne. Dess troende fortsätter emellertid att vara medlemmar i de lokalkyrkor eller stift där de bor.

Romersk-katolska kyrkans organisation
DNA-polymeras

DNA-polymeras är ett enzym (ett polymeras) som är aktivt vid replikation av cellernas DNA, vilket är det första steget i celldelningen. Dess specifika uppgift är att påskynda sammanfogningen av nukleotider, DNA:s informationsbärare, med komplementära nukleotider på DNA-kedjans nukleotider (A–T, C–G). 

DNA-polymeras finns i alla levande organismer. Det finns dock inte i en del virus som har sitt genom i form av RNA istället för DNA och därför bara använder sig av RNA-polymeras. 

Det finns ett antal olika varianter av DNA-polymeras som används i olika faser av replikationen. Hos prokaryoter betecknas dessa med romerska siffror: DNA-polymeras I, II, III, IV respektive V, medan de hos eukaryoter betecknas med grekiska bokstäver: α, β, γ, δ, ε etcetera.

I molekylärbiologiska och biokemiska laboratorier används ofta ett värmestabilt DNA-polymeras som kallas taq-polymeras. Detta enzym tillhör ursprungligen bakterien Thermus aquaticus som lever i varma källor, och vars beståndsdelar alltså är extremt värmetåliga. Upptäckten renderade det möjligt att effektivt kunna tillverka stora mängder av specifika DNA-sekvenser med hjälp av metoden PCR. I dag existerar flera olika typer av taq-polymeraser som kan köpas kommersiellt, varav de flesta är genetiskt modifierade för ändamålet; det ursprungliga taq-polymeraset saknar korrekturläsningsförmåga vilket leder till en hög mutationsfrekvens.

Se även
DNA-polymeras δ

Enzymer
Molekylärbiologi
Replikation
Oskuldens tid

Oskuldens tid (engelska: The Age of Innocence) är en amerikansk dramafilm från 1993 i regi av Martin Scorsese. Filmen är baserad på romanen med samma namn av Edith Wharton. I huvudrollerna ses Daniel Day-Lewis, Michelle Pfeiffer och Winona Ryder.

Handling 
New Yorks societet under slutet av 1800-talet. Newland Archer (Daniel Day-Lewis) är förlovad med den unga May Welland (Winona Ryder). En dag träffar han hennes kusin Ellen Olenska (Michelle Pfeiffer), som har lämnat sitt olyckliga äktenskap i Europa. Snart är de två förälskade i varandra, men de vågar knappt ge efter för sina känslor.

Rollista i urval 

 Daniel Day-Lewis – Newland Archer
 Michelle Pfeiffer – Ellen Olenska
 Winona Ryder – May Welland
 Miriam Margolyes – Mrs. Mingott
 Geraldine Chaplin – Mrs. Welland
 Michael Gough – Henry van der Luyden
 Richard E. Grant – Larry Lefferts
 Mary Beth Hurt – Regina Beaufort
 Robert Sean Leonard – Ted Archer
 Norman Lloyd – Mr. Letterblair 
 Alec McCowen – Sillerton Jackson
 Siân Phillips – Mrs. Archer
 Carolyn Farina – Janey Archer
 Jonathan Pryce – Rivière
 Alexis Smith – Louisa van der Luyden
 Stuart Wilson – Julius Beaufort
 June Squibb – Mrs. Mingotts jungfru 
 Joanne Woodward – berättare
 Domenica Cameron-Scorsese – Katie Blenker

Om filmen 
Winona Ryder nominerades till en Oscar för bästa kvinnliga biroll.

Externa länkar 
 
 
 
 
 

Filmer 1993
Amerikanska dramafilmer
Amerikanska filmer baserade på böcker
New York på film
1890-talet på film
Filmer i regi av Martin Scorsese
Engelskspråkiga filmer
Nyinspelningar av filmer
Filmer från Columbia Pictures