kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Eileen M. Collins

Eileen Marie Collins född 19 november 1956 i Elmira, New York, är en amerikansk stridspilot och astronaut uttagen i astronautgrupp 13 den 17 januari 1990.

Asteroiden 11836 Eileen är uppkallad efter henne.

Familjeliv 
Gift med James Patrick "Pat" Youngs och har två barn ihop.

Karriär 
Collins tog 1978 bachelorexamen i matematik och nationalekonomi från Syracuse University, 1979 hon officer i USA:s flygvapen genom OTS och utbildades till pilot. Perioden 1979-1982 arbetade hon som flyginstruktör på T-38, mellan 1983 och 1985 var hon befälhavare och flyginstruktör på en C-141 på Travis Air Force Base i Kalifornien. Collins tog 1986 en masterexamen i operationsanalys vid Stanford University. Därefter, mellan 1986 och 1989 var hon lärare i matematik vid United States Air Force Academy samt instruktörspilot för T-41. 1989 tog hon ytterligare en masterexamen, denna gång för rymdsystem vid Webster University.

Collins valdes ut för astronautprogrammet 1990 när hon gick utbildning till testpilot vid Edwards Air Force Base. 1995 med STS-63 blev hon första kvinnliga piloten på en amerikansk rymdfärja. 1999 med STS-93 blev hon första kvinna att föra befälet ombord för rymdfärjan. Hon har även tilldelats en medalj av NASA för "utmärkt ledarskap". Hon var befälhavare på STS-114, den första rymdfärjeflygningen efter katastrofen med STS-107/Columbia.

När hon lämnade flygvapnet januari 2005 hade hon flugit över 6 280 timmar med 30 olika flygplanstyper. Hon har deltagit i fyra rymdfärjeflygningar. Collins gick i pension som astronaut den 1 maj 2006.

Collins var inbjuden och deltog som talare på Republikanernas partikonvent 2016 i Cleveland, då Donald Trump utsågs till partiets presidentkandidat, och Collins talade om vikten att satsa på rymdprogrammet. Efter valsegern spekulerades det om hon skulle utses till chef för NASA.

Rymdfärder 
 Discovery - STS-63 
 Atlantis - STS-84 
 Columbia - STS-93 
 Discovery - STS-114

Se även 
 Pamela Melroy
 Susan Kilrain

Referenser 

Amerikanska rymdfarare
Riddare av Hederslegionen
Personer från Chemung County
Födda 1956
Levande personer
Kvinnor
Personer som tjänstgjort i USA:s flygvapen
Alumner från Syracuse University
Alumner från Stanford University
Alumner från Webster University
Dweezil Zappa

Dweezil Zappa, född 5 september 1969 i Los Angeles i Kalifornien, är en amerikansk rockgitarrist, sångare och skådespelare. Han är son till musikern Frank Zappa och bror till Moon Unit, Ahmet och Diva Zappa.

Biografi 
Dweezil Zappa föddes 5 september 1969 som Ian Donald Calvin Euclid Zappa, på grund av att sjukhuset där han föddes vägrade registrera det påtänkta Dweezil som personnamn; det engelska slanguttrycket dweezil kan syfta på  "slug (och vesslelik) spjuver". Så fort han hade möjlighet ändrade han sitt namn till Dweezil.

Zappa har sedan 1986 givit ut ett halvdussin album i eget namn. Under 1990-talet samproducerade han och brodern Ahmet Zappa två album, och senare har han under namnat "Zappa Plays Zappa" kommit ut med fem album. Den senare verksamheten ledde under 2010-talet till en familjefejd, där Dweezil Zappa av sina syskon till slut förbjöds att marknadsföra sin musik som endast Zappa (ett namn som de flesta musikkonsumenter förknippar med Frank Zappa).

Dweezil Zappa är främst gitarrist men hanterar även ett antal andra musikinstrument. Hans musik kretsar kring hårdrock, jazzrock och instrumentalmusik, inte helt olikt faderns musikrepertoar.

Zappa arrangerar 2019 ett antal konserter i Europa, under turnénamnet "Hot Rats Tour". Bland annat görs sju spelningar i Storbritannien och två i Sverige. Under turnén spelar Dweezil Zappa bland annat faderns album Hot Rats i sin helhet. Både albumet och Dweezil Zappa fyller 50 år under 2019, och det här klassiska rockalbumet (det första efter att det ursprungliga The Mothers of Invention upplösts) tillägnades Dweezil.

Diskografi (urval)
Soloalbum

Album med Ahmet Zappa

Album med Zappa Plays Zappa

Singlar
1982 – "My Mother Is A Space Cadet" / "Crunchy Water"
1986 – "Let's Talk About It" / "Electric Hoedown"
1987 – "Sharleena" / "Grand Prize Stun Solo" (Frank Zappa / Dweezil Zappa / Michael Sciuto)
1988 – "My Guitar Wants To Kill Your Mama" / "Nasty Bizness" / "Electric Hoedown"
1991 – "Stayin' Alive" / "The Return Of The Son Of Shoogagoogagunga"
1991 – "Give Peace a Chance" (med Peace Choir)
1995 – "My Beef Mailbox" / "Purple Guitar" (med Ahmet Zappa)

Filmografi 

1987 – Heartbeat
1996 – In a Metal Mood
1998 – Jack Frost

Referenser

Externa länkar 

Officiell webbplats
Diskografi på Discogs
 

Födda 1969
Amerikanska rockgitarrister
Amerikanska rocksångare
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska TV-skådespelare
Frank Zappa
Män
Levande personer
Musiker från Los Angeles
Skådespelare från Los Angeles
Duckman

Duckman, eller Duckman: Private Dick/Family Man, är en amerikansk animerad TV-serie som sändes 1994-1997 i USA. Seriens skapare är Everett Peck, som baserade seriens karaktärer på sin serie i Dark Horse Comics. Serien handlar om privatdetektiven Eric Duckman som i 70 avsnitt tillsammans med sin kollega Cornfed Pig får mer eller mindre konstiga uppdrag. Samtidigt lever Duckman som änkling med sina söner och sin frus syster och dennes mor. Cornfed är baserad på Greggery Peccary, karaktär från Frank Zappas låt The Adventures of Greggery Peccary. Serien hade flera kända skådespelare som röst-cameo, bland annat Ben Stiller, Coolio, David Duchovny och Leonard Nimoy. IGN utnämnde serien till den 48:e bästa animerade TV-serien. Ett datorspel i liten upplaga, baserat på serien, vid namn Duckman: The Graphic Adventures of a Private Dick, släpptes år 1997.

Referenser

Amerikanska animerade TV-serier från 1990-talet
TV-seriestarter 1994
TV-serieavslutningar 1997
TV-serier baserade på tecknade serier
Fiktiva ankor
Britta Brunius

Britta Brunius, född 4 maj 1912 i Kungsholms församling, Stockholm, död 31 augusti 2000 i Oscars församling i Stockholm, var en svensk skådespelare.

Biografi
Brunius gick ut från Afzelius' flickskola 1930 och studerade sedan teater för Manda Björling och Karin Alexandersson och dans för Vera Alexandrowa i Stockholm. Hon var engagerad som skådespelare vid Dramaten och vid privatteatrar i Stockholm, Folkteatern i Göteborg, Helsingborgs stadsteater samt vid Riksteatern. Hon medverkade i en lång rad svenska filmer. 

Britta Brunius gifte sig 1936 med skådespelaren Ragnar Falck. Hon är gravsatt i minneslunden på Skogskyrkogården i Stockholm.

Filmografi i urval 

1935 – Grabbarna i 57:an
1937 – En sjöman går iland
1939 – Frun tillhanda
1939 – Vi på Solgläntan 
1940 – Blyge Anton
1941 – Första divisionen (film)
1944 – Fia Jansson från Söder
1944 – Rännstensungar
1944 – Jag är eld och luft 
1944 – Den osynliga muren
1945 – Barnen från Frostmofjället

1948 – Musik i mörker
1949 – Fängelse

1952 – Farlig kurva
1952 – Hon kom som en vind
1953 – En skärgårdsnatt
1953 – Fartfeber
1953 – Mästerdetektiven och Rasmus

1955 – Männen i mörker
1956 – Den hårda leken

1959 – Enslingen i blåsväder
1959 – Raggare!
1961 – Pärlemor
1962 – Vita frun
1969 – En passion
1969 – Duett för kannibaler

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser

Externa länkar 
 
 
 

Svenska scenskådespelare
Svenska skådespelare under 1900-talet
Skådespelare från Stockholm
Gravsatta på Skogskyrkogården i Stockholm
Födda 1912
Avlidna 2000
Kvinnor
Yentl

Yentl är en amerikansk romantisk drama musikalfilm från 1983 i regi av Barbra Streisand, som även spelar titelrollen. Den är baserad på pjäsen med samma namn av Leah Napolin och Isaac Bashevis Singer, som i sin tur är baserad på Singers novell "Yentl the Yeshiva Boy".
Filmen hade svensk premiär 30 mars 1984.

Handling 
Polen i början av 1900-talet. Yentl är en judisk kvinna som helst av allt vill studera judendomen och torah. Men kvinnor är inte tillåtna att studera judendomens heliga skrifter, så hon klär ut sig till man och börjar studera på ett judiskt prästseminarium. Hon blir kär i en av de andra studenterna, Avigdor, men han är kär i en annan kvinna, Hadass, och tror naturligtvis att Yentl är en man. Hadass pappa vill dock inte låta henne vara tillsammans med Avigdor, och för att Avigdor skall kunna träffa henne övertygar han Yentl om att han (hon) och Hadass skall gifta sig. 

Handlingen har vissa likheter med William Shakespeares pjäs Trettondagsafton.

Om filmen 
Filmen vann en Oscar för Bästa Musik för låten Papa, can you hear me? av Michel Legrand, Alan Bergman och Marilyn Bergman. Den vann även två Golden Globe; en för Bästa Regi och en för Bästa Film.

Barbra Streisand hade velat filmatisera Singers novell ända sedan 1968, men filmbolagen tvekade ända fram till 1983. Hon gjorde det mesta i denna film; förutom huvudrollen så svarade hon även för regi och manus samt producerade filmen. Hennes rollfigur, Yentl, antas vara 17 år gammal, Streisand hade fyllt 40, vilket gjort att vissa ansåg att hon var alltför gammal för rollen.

Rollista i urval 
Barbra Streisand - Yentl
Mandy Patinkin - Avigdor
Amy Irving - Hadass
Nehemiah Persoff - Papa
Steven Hill - Reb Alter Vishkower
Allan Corduner - Shimmele
Ruth Goring - Esther Rachel
David De Keyser - Rabbi Zalman

Musik i filmen 
All musik är komponerad av Michel Legrand, med text av Alan Bergman och Marilyn Bergman samt framförs av Barbra Streisand.
"Where Is It Written?"
"Papa, Can You Hear Me?" 
"This Is One of Those Moments" 
"No Wonder"
"The Way He Makes Me Feel" 
"Tomorrow Night" 
"Will Someone Ever Look at Me That Way?" 
"No Matter What Happens" 
"A Piece of Sky"

Externa länkar 
 

Filmer 1983
Amerikanska dramafilmer
Amerikanska komedifilmer
Amerikanska musikalfilmer
Amerikanska filmer baserade på böcker
Golden Globe Award för bästa film – musikal eller komedi
Feministfilmer
Crossdressing på film
HBTQ-relaterad film
Filmer från United Artists
Sten Frykberg

Sten Orvar Frykberg, född 19 februari 1910 i Göteborg, död 5 februari 1983 på Lidingö, var en svensk dirigent, pianist och radiopersonlighet.

Biografi
Han föddes i Göteborg och efter studentexamen där 1928 debuterade han samma år som pianist och bedrev studier 1928-1930 för Knut Bäck och Knut Håkanson. Han studerade också musikteori och dirigering vid musikhögskolan i Sondershausen. Han var kapellmästare vid Stora Teatern, Göteborg under 1931–1934, vid Gävleborgs läns orkesterförening 1934–1939 och huvuddirigent för Helsingborgs symfoniorkester 1939–1945. 

Från 1945 och fram till 1960 var han anställd vid Sveriges Radio bland annat som dirigent för dåvarande Radioorkestern. Därefter blev han 1960 chefsdirigent för Göteborgs Symfoniker. Sedan från 1967 och till pensioneringen 1975 var han åter anställd vid Sveriges Radio. Från 1964 fram till sin död var han programledare för Önskekonserten i Sveriges Radio. Han vann därvid tidningen Expressens   Guldgeting, en utmärkelse för bästa presentation av seriös musik, sex gånger..  

Frykberg skrev två kända humoristiska melodier till en tävling vid Bohusläns regemente, där han under beredskapstiden var inkallad furir: Marschen Bohus bataljon och Kaparen å löjtisen å schassen och ja'.

Han är far till Magnus Frykberg.

Priser och utmärkelser
1960 – Ledamot nr 685 av Kungliga Musikaliska Akademien
1979 – Medaljen för tonkonstens främjande

Filmmusik
 (1940) (text: Axel Flodén)
 (Farväl till 40-talet)

Övriga kompositioner
Bohuslänningarnas klang- och skålvisa (Text: Axel Flodén)
En ny Bohussång (Text: Axel Flodén)
Kaparen å löjtisen å schassen å ja' (1940) (Text: Axel Flodén)

Filmografi

Källor

Nationalencyklopedin

Sten Frykberg 100 år från Sveriges Radio P2

Externa länkar
Sten Frykberg – kort biografi
 

Svenska dirigenter
Svenska kompositörer under 1900-talet
Födda 1910
Avlidna 1983
Män
Musiker från Göteborg
Gravsatta på Lidingö kyrkogård
Mottagare av Hans Majestät Konungens medalj
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Svenska radiopersonligheter
Svenska radioprogramledare
Glada änkan (film, 1952)

Glada änkan (engelska: The Merry Widow) är en amerikansk musikalfilm från 1952 med Lana Turner. Regisserad av Curtis Bernhardt.

Handling 
Den unga, rika änkan Crystal Radek blir inbjuden till Marshovien, ett litet kungadöme i Europa, för att vara med då en staty av hennes framlidne make ska avtäckas. Kungarikets ekonomi är i kris, så kungen sänder ut greve Danilo för att förföra henne.

Rollista (i urval) 
Lana Turner – Crystal Radek
Fernando Lamas – greve Danilo
Una Merkel – Kitty Riley (Merkel spelade drottning Dolores i filmversionen från 1934.)
Richard Haydn – Baron Popoff
Thomas Gomez – kungen av Marshovien
John Abbott – ambassadören av Marshovien 
Marcel Dalio – polisen

Externa länkar

Se även 
 Glada änkan (plagg)

Amerikanska musikalfilmer
Amerikanska filmer 1952
Engelskspråkiga filmer
Filmer i regi av Curtis Bernhardt
Ulf Palme

Ulf Henrik Palme, född 18 oktober 1920 i Oscars församling i Stockholm, död 12 maj 1993 på Ingarö, var en svensk skådespelare, författare och regissör.

Biografi 
Palme studerade vid Dramatens elevskola 1942–1945 och scendebuterade på Dramatens stora scen 1942 i Svanevit av August Strindberg. Han blev kvar vid Dramaten till 1970 med undantag av perioden 1949–1954.

Bland Palmes största roller på Dramaten märks rollen som betjänten Jean mot Inga Tidblad i Strindbergs Fröken Julie och som en av sönerna till Lars Hanson och Inga Tidblad i Eugene O'Neills drama Lång dags färd mot natt. 

På film samarbetade han ofta med Alf Sjöberg och han medverkade i ett 40-tal filmer. 1970 drog han sig tillbaka från scenen, men fortsatte inom radioteatern och som uppläsare under många år. Han är berättarrösten i tv-serierna Hemsöborna och Röda rummet. Palme har också givit ut diktsamlingar och reseskildringar. 

Ulf Palme tilldelades 1956 Svenska Dagbladets Thaliapris och 1960 O'Neill-stipendiet.

Privatliv 

Mellan 1953 och 1963 var Ulf Palme gift med grevinnan Anna Maria Larussa från Italien. Deras dotter Beatrice Palme (född 1960) är en känd skådespelare på film och TV i Italien som bland annat har arbetat med Federico Fellini (Kvinnostaden, 1979) och Giuseppe Tornatore (Cinema Paradiso, 1988). Han gifte sig andra gången 1984 med hovsångerskan Laila Andersson-Palme. 

Ulf Palme var brorson till konstnären Carl Palme och företagsledaren Lennart Palme samt syssling till statsminister Olof Palme.

Filmografi 

1945 – Svarta rosor
1945 – Den allvarsamma leken 
1946 – Möte i natten
1946 – Driver dagg faller regn1947 – Krigsmans erinran 
1947 – Brott i sol1948 – På dessa skuldror 
1949 – Människors rike1949 – Fängelse1949 – Bara en mor1950 – Flicka och hyacinter1950 – Sånt händer inte här
1950 – Medan staden sover
1951 – Bärande hav
1951 – Fröken Julie 
1953 – Barabbas
1954 – Ung man söker sällskap 
1954 – Gud Fader och tattaren
1954 – Karin Månsdotter
1954 – Herr Arnes penningar
1955 – Vildfåglar
1955 – Kvinnodröm

1956 – Häxan
1958 – Kvinna i leopard
1960 – Domaren
1962 – Maskerad agent
1963 – Kurragömma

1966 – Hemsöborna (berättare)
1966 – Heja Roland!
1966 – Här har du ditt liv
1967 – Tvärbalk
1967 – En städad flykt
1968 – Doktor Glas
1968 – Flickorna
1970 – Röda rummet (berättare)
1970 – Rötmånad
1971 – Lockfågeln

1973 – Ett köpmanshus i skärgården

1973 – Smutsiga fingrar

1976 – Drömmen om Amerika
1977 – Bang!
1980 – Marmeladupproret 

 Regi 
1968 – ...som havets nakna vind (regi: Gunnar Höglund, dialogregi: Ulf Palme)

 Manus 
1962 – En tarantella om efteråt''

Teater

Roller (ej komplett)

Regi (ej komplett)

Radioteater (ej komplett)

Bibliografi

Referenser

Noter

Tryckta källor
 
 , s. 580.

Webbkällor

Vidare läsning

Externa länkar 
 
 
 

Män
Födda 1920
Avlidna 1993
Skådespelare från Stockholm
Författare från Stockholm
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska scenskådespelare
Svenska teaterregissörer
Svenska filmregissörer
Svenskspråkiga författare
Ulf
J.J. Abrams

Jeffrey "J. J." Abrams, född den 27 juni 1966 i New York i New York, är en amerikansk regissör, manusförfattare, filmproducent och skådespelare.

Abrams växte upp i en familj där båda föräldrarna också verkade inom tv- och filmindustrin.

Han föddes i New York men växte upp i Los Angeles. Han är skaparen av fyra succéserier på TV: Lost (2004–2010), Alias (2001–2006), Felicity (1998–2002) och Fringe (2008–2013).

Abrams regisserade och skrev manus till Mission: Impossible III (2006) med Tom Cruise i huvudrollen. Han har även skrivit manus till monsterfilmen Cloverfield (2008) och regisserat science fiction-filmen Star Trek (2009) och dess uppföljare Star Trek Into Darkness (2013). I januari 2013 blev det officiellt klart att han ska regissera den sjunde delen i Star Wars-sagan, Star Wars: Episod VII (2015). 
I och med att Abrams regisserar Star Wars: Episod VII, blir han den första regissören som har regisserat både en Star Wars film och en Star Trek film.

Filmografi (i urval)

Filmer

TV-serier

Referenser

Externa länkar 

 
Amerikanska filmproducenter
Amerikanska manusförfattare
Amerikanska TV-regissörer
Amerikanska filmregissörer
Amerikanska filmregissörer under 2000-talet
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska skådespelare under 2000-talet
Alumner från Sarah Lawrence College
Personer från New York
Skådespelare från New York
Män
Födda 1966
Levande personer
Jalla! Jalla!

Jalla! Jalla! är en svensk film från 2000, skriven och regisserad av Josef Fares.
Filmen hade biopremiär i Sverige den 22 december år 2000 Jalla är ett imperativ i flera semitiska språk som betyder skynda.

Handling 
Filmen handlar om vännerna Roro (Fares Fares) och Måns (Torkel Petersson) och deras konflikter med sina familjer och flickvänner. Roro, en kristen libanes, har en flickvän som heter Lisa (Tuva Novotny). Måns flickvän heter Jenny (Sofi Ahlström Helleday). Roro och Måns arbetar som parkarbetare.

Roros största problem är att hans familj vill att han ska gifta sig med Yasmin (Laleh Pourkarim), en ung libanesiska som blivit förd till Sverige från Libanon av sin bror Paul (Leonard Terfelt). Roro har inte berättat för familjen att han redan har en flickvän. Han berättar det dock för Yasmin och hon vill inte heller gifta sig. Hon vill dock inte tillbaka till Libanon, så hon säger att de ska säga till sina familjer att de ska gifta sig, men sedan ångra sig. Yasmins bror Paul börjar planera och boka allt inför bröllopet och skaffa en lägenhet till Yasmin och Roro. Paul berättar för Lisa att Roro och Yasmin ska gifta sig, vilket gör henne ledsen. Hon förlåter honom dock efter att han förklarat vad som låg bakom.

Måns har problem med impotens och Roro hjälper honom att köpa ett hjälpmedel i en sexbutik. De går även till Roros farbror som ägnar sig åt voodoo som undersöker Måns. Måns vaktar en hund ("Rambo") som springer bort, och ägaren blir arg och börjar jaga Måns och Roro. Måns ser sin flickvän Jenny på ett café tillsammans med en annan kille. Han träffar Yasmin i en park. När han kommer hem håller Jenny på att flytta. Måns kastar ned möbler från balkongen och han och Roro grips av polisen. I häktet drömmer Måns om Yasmin och upptäcker att han inte längre har impotensproblem.

På bröllopet uppstår det bråk och Roro, Måns, Yasmin och Lisa springer ut därifrån. Roro förklarar för sin pappa att han inte är kär i Yasmin, utan i Lisa och då säger pappan: "Okej, som du vill" och ber honom att ta bilnyckeln och åka därifrån.

Rollista (i urval)
Fares Fares - Roro
Torkel Petersson - Måns
Tuva Novotny - Lisa
Laleh Pourkarim - Yasmin
Leonard Terfelt - Paul, Yasmins bror
Jan Fares - Roros farsa
Sofi Ahlström Helleday – Jenny, Måns första flickvän
Benyam Lemma - Benson, Måns och Roros arbetskollega
Khatoun Fares - Roros farmor
Abdulahad Fares - Abdul
Harry Goldstein - Kassör i sexbutik
Ingemar Carlehed - Ulf, Lisas pappa
Tommy Andersson - Peter, galen hundägare (till "Rambo")
Caroline Fares - Caroline
Anders Dahl - Loppiskund
Jakob Tamm - Simon Pramsten, dammsugarförsäljare
Christer Fjellström - Polis
Fyr Thorwald - Polis
Fredrik Egerstrand - Galen hundägare i parken
Michael Axelsson - Nerslagen av farsans mage

Referenser
 , läst den 4 november 2008.

Noter

Externa länkar 

Svenska komedifilmer
Svenska filmer 2000
Närke på film
Svenskspråkiga filmer
Filmer från Sveriges Television
Guldbaggenominerade
Filmer i regi av Josef Fares
Prejudikat

Prejudikat (av lat. praejudicatus; prae, "före, på förhand", ius, "rätt, lag", dicio, "myndighet, välde"), ett inom juridiken vanligt begrepp som innebär att tidigare dom, beslut eller utslag i en högre domstol fungerar som regel eller vägledning i senare inträffade mål eller ärenden med likartade omständigheter. 

Att exempelvis åklagarsidan i en tingsrättsförhandling i Sverige råkar få rätt i ett mål som inte överklagas betyder inte att ett prejudikat har skapats. Tingsrättens dom får inte stå i strid med ett prejudikat, då har domstolen gjort fel. Överklagas ett sådant ärende till hovrätten och den rätten menar på att tingsrätten har gjort fel och gått mot ett tidigare skapat prejudikat så kan hovrätten till och med ogilla åtalet. Därmed ger hovrätten en tillsägelse till tingsrätten och det brukar ses som väldigt illa sett utifrån allmänhetens perspektiv eftersom rättsväsendets och i förlängningen den demokratiska ordningens legitimitet har i så fall skadats, vilket i sig är illa.

Skulle det vara så att riksdagen har stiftat en lag som Högsta domstolen anser strida mot en grundlag kan HD vägra att döma efter den nystiftade lagen. Då har HD inte enbart skapat ett prejudikat utan även gjort, lagen som stred mot grundlagen, praktiskt taget verkningslös. Lagar som blir verkningslösa har ingen laga kraft utan kan lika gärna tas bort genom ny lag.

Allmänt
I vissa anglosaxiska länder, däribland USA (utom Louisiana) samt England och Wales, består den rättsordning som upprätthålls i domstolar för common law av prejudikat (jfr stare decisis) - det kallas domarskapad rätt. Principen är att ju äldre prejudikat, desto högre är prejudikatvärdet, och i teorin kan en domstol i USA fälla sitt utslag med stöd av engelska prejudikat som inträffade före amerikanska revolutionen.

Sverige, övriga Norden och länderna på kontinenten har en kodifierad lag; lagstiftningen är i regel nedskriven (kodifierad), men prejudikat fungerar ändå som rättskälla. När den kodifierade lagen inte ger några tydliga riktlinjer vägs prejudikaten in vid domstolarnas rättsskipning. Ett prejudikat är inte juridiskt bindande på samma sätt som den av riksdagen stiftade lagen, utan prejudikat har i Sverige i regel setts som exempel eller rättspraxis; men det råder inte någon full konsensus. Normalt ses ett prejudicerande rättsfall som något som visar hur lagen skall användas i praktiken. Ytterligare en skillnad är att i motsats till i anglosaxiska rättsordningar har också yngre prejudikat tillmätts större värde än äldre prejudikat.

Instanser som i Sverige kan meddela domar som prejudicerande är bland annat Högsta domstolen, Högsta förvaltningsdomstolen och Mark- och Miljööverdomstolen.

Kända prejudikat
 Åke Green-målet
 Riggs vs Palmer
Roe mot Wade
Mangamålet

Se även
 Rättspraxis
 Rättssystem
 Ratio legis

Källor 
 Sjöwall, Fredrik, Prejudikat som bindande rättskälla - en jämförande studie i svensk och engelsk rätt, Examensarbete 2004 (20 p) vid Juridiska Fakulteten vid Lunds universitet
 Rättsordningen - Förenade kungariket

Externa länkar 
 Domstolens söksida för vägledande avgöranden

Juridiska termer
Processrätt
Lagtolkning
Lal Krishna Advani

Lal Krishna Advani, född 8 november 1927 i Karachi, är en indisk politiker i partiet BJP, vars partiledare han är. Han har en juristexamen från Bombayuniversitetet.

Advani är också officiell oppositionsledare i Lok Sabha från 2004. Han var biträdande premiärminister och inrikesminister 1998-2004. Mest känd är Advani som ledaren för den rathjatra ("religiösa procession") över Indien, vilken lämnade efter sig islamohinduiska religisa kravaller med många döda, med Ayodhya som mål, där man avsåg rasera den för hinduerna förhatliga moskén Babri Masjid. Moskén kom också att raseras av den omkring miljon hinduer som anslöt sig till processionen. 

Advani har senare sagt att dagen då Babri Masjid raserades var den sorgligaste i hans liv. På grund av sådana uttalanden har han inte längre stöd från BJP:s moderorganisation, Rashtriya Swayamsewak Sangh.

Externa länkar 
 Presentation av Advani på partiets officiella webbplats
 En profil över Advani - BBC News, 16 april 2003

Indiska politiker under 1900-talet
Indiska politiker under 2000-talet
Födda 1927
Levande personer
Män