kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Alexandra

Alexandra är ett grekiskt kvinnonamn, en feminin form av Alexander, bildat av två ord som betyder "försvara" och "människa". Den spanska varianten av namnet är Alejandra.

Det äldsta belägget i Sverige är från år 1667, men det var först under den senare hälften av 1700-talet som namnet började användas mer frekvent. Namnet var populärt runt förra sekelskiftet (1900), men nådde sin topp ungefär hundra år senare under 1980-, 1990- och 2000-talen.

Den 31 december 2014 fanns det totalt 26 415 kvinnor folkbokförda i Sverige med namnet Alexandra, varav 12 497 bar det som tilltalsnamn.

Namnsdag i Sverige: 17 februari

Personer med namnet Alexandra 
 Alexandra, grevinna av Frederiksborg, tidigare Prinsessan Alexandra av Danmark, gift med prins Joachim åren 1995-2005
 Alexandra av Danmark, brittisk drottning, kung Edward VII:s hustru
 Alexandra av Grekland och Danmark, storfurstinna av Ryssland och grekisk prinsessa
 Alexandra av Hessen, rysk tsaritsa som Aleksandra Fjodorovna, tsar Nikolaj II:s hustru
 Alexandra av Luxemburg, luxemburgsk prinsessa
 Alexandra av Oldenburg, rysk storfurstinna
 Alexandra av Sachsen-Altenburg, rysk storfurstinna
 Alexandra av Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg, preussisk prinsessa
 Prinsessan Alexandra av Storbritannien, brittisk prinsessa, kusin till drottning Elizabeth II
 Alexandra Burke, brittisk sångerska
 Alexandra Charles, svensk nattklubbsdrottning och företagare
 Alexandra Coelho Ahndoril, svensk författare
 Alexandra Dahlström, svensk skådespelerska
 Alexandra David-Néel, fransk äventyrare och författare
 Alexandra Edebo, svensk skicrossåkare
 Alexandra Feodorovna, rysk kejsarinna
 Alexandra Gripenberg, finländsk kvinnorättsaktivist.
 Aleksandra Jabłonka, polsk sångerska
 Alexandra-Therese Keining, svensk författare, filmregissör och manusförfattare
 Aleksandra Kollontaj, rysk politiker, diplomat och författare, Sovjetunionens ambassadör i Sverige 1930-1945
 Alexandra Meissnitzer, österrikisk alpin skidåkare
 Alessandra Mussolini, italiensk politiker och fotomodell, Benito Mussolinis barnbarn
 Alexandra Nikolajevna av Ryssland, rysk storfurstinna
 Alexandra Pavlovna, rysk storfurstinna
 Alexandra Pascalidou, grekisk-svensk journalist, programledare i TV och debattör
 Alexandra Rapaport, svensk skådespelerska
 Alexandra Skoglund, svensk högerpolitiker
 Alexandra Smirnoff, finländsk pomolog
 Alexandra Vandernoot, belgisk skådespelerska
 Alexandra Zazzi, svensk krögare, vinnare av Expedition Robinson 1998

Fiktiva personer med namnet Alexandra 
 Alexandra, en teaterdiva i Jean Anouilhs komedi Colombe från 1951.

Se även 
Alexa
Alexia
Alexis
Sandra
 Atheer Al Suhairy, sexbrottsling som använt pseudonymen "Alexandra".
 Alexandra/Alexandra's, nedlagd klassisk nattklubb i Stockholm
 Alexandra (sång), låt av Sound of Music
 Alexandra (Date-låt)
 54 Alexandra, en asteroid

Källor

Kvinnonamn
Grekiska förnamn

fr:Szandra
Nancy

Nancy är en stad i nordöstra Frankrike, préfecture (administrativ huvudstad) i departementet Meurthe-et-Moselle i Grand Est. År  hade Nancy  invånare.

Place Stanislas, Place de la Carrière och Place d'Alliance finns med på världsarvslistan sedan 1983.

Historik 
Nancy växte fram kring en borg, uppförd på 1050-talet och ett närbeläget kloster. Hertigarna av Lorraine vistades ofta här under högmedeltiden, och under 1300-talet blev Nancy provinsens huvudstad. Den 5 januari 1477 stod slaget vid Nancy mellan René II av Lothringen och Karl den djärve utanför staden, där Karl den djärve stupade och Burgunderriket gick under.

Staden expanderade ytterligare under 1500-talet och en ny stad, Ville-Neuve anlades bredvid den gamla. 1572 grundades universitetet i Nancy. Vid mitten av 1700-talet växte de båda städerna ihop och stadsmuren mellan städerna revs. Nancy var vid denna tid förlänat till Stanisław Leszczyński, som 1752–1760 lät uppföra Place Stanislas söder om det äldre. torget Place Royale. Arkitekt var Emmanuel Héré i samarbete med Jean Lamour. 1766 tillföll Nancy Frankrike.

Under slutet av 1800-talet fick Nancy rykte som centrum för den franska jugendstilen, som kom att prägla världsutställningen 1900. Den så kallade Nancyskolan leddes av Émile Gallé och Louis Majorelle. Vid sidan av byggnadskonst och möbelarkitektur bedrevs särskilt glasindustrin med stor framgång.

Under första världskriget blev efter de tyska framgångarna i Lorraine Nancy omringat och beskjutet från 26 augusti 1914. Belägringen upphävdes dock redan 9 september 1914.

Bland stadens äldre byggnader märks Église des Cordeliers från 1400-talet, förra hertigliga palatset, uppfört under 1300-1500-talen, katedralen Notre-Dame de Bon-Secours med Stanisław Leszczyńskis grav, stadshuset från 1600-talet med tavel- och skulpturgalleri samt Ludvig XV:s triumfbåge. De gamla medeltida stadsportarna, Porte de la Graffe finns även bevarade.

Utbildning 
 ICN Business School

Befolkningsutveckling 
Antalet invånare i kommunen Nancy

Bildgalleri

Se även
 Villa Majorelle
 Lista över kommuner i departementet Meurthe-et-Moselle

Källor

Externa länkar 
 Office de tourisme de Nancy
Darmstadt

Darmstadt är en kretsfri stad i den federala delstaten (Bundesland) Hessen i Tyskland. 

Darmstadt ligger i kanten av floden Rhens dalgång cirka 40 km söder om Frankfurt am Main. Staden har cirka  invånare och fick 1997 beteckningen Wissenschaftsstadt (vetenskapsstaden) av den hessiska delstatsregeringen, utifrån det stora antal nationella och internationella forskningsprogram som pågick i staden.

Bland annat benämndes ämne 110 i periodiska systemet Darmstadtium efter upptäcktsplatsen Darmstadt.

Utbildning 
I staden finns Darmstadts tekniska universitet, Darmstadts yrkeshögskola och Darmstadts evangeliska yrkeshögskola.

Det mest kända forskningsinstitutet i Darmstadt är Gesellschaft für Schwerionenforschung. Darmstadt har även tre Fraunhoferinstitut.

Från 1948 och under 1950-talet utgjorde Darmstadtkurserna varje sommar en viktig samlingspunkt för kompositörer av seriell och annan modernistisk musik, inte minst elektroakustisk och elektronisk.

Näringsliv 
I Darmstadt finns många arbetsplatser med kemisk-teknisk och maskinteknisk industri (bland annat Wella & Goldwell). Den största arbetsgivaren i staden är läkemedelsbolaget Merck. Näst största arbetsgivaren är Deutsche Telekoms dotterbolag (T-Online), som har flera tusen anställda i Darmstadt.

Historia 
Darmstadt nämndes för första gången i slutet av 1000-talet som Darmundestat. Däremot nämndes redan tidigare flera stadsdelar som då ännu inte tillhörde Darmstadt. Staden fick sina stadsrättigheter 1330 av Ludvig IV av Bayern. I mitten av 1200-talet byggdes en vattenborg och 1567 utsågs Darmstadt till huvudstad av grevskapet Hessen-Darmstadt. 1806 blev Darmstadt huvudstad för Storhertigdömet Hessen. 1899 fick sju unga konstnärer uppdraget av storhertig Ernst Ludwig att komma till Darmstadt och främja konsten. Därigenom skapades många konstverk och byggnader och Darmstadt blev Jugendstilens centrum i Tyskland. 

Den 11 september 1944 förstördes Darmstadt nästan fullständigt genom en flygattack av Storbritanniens flygvapen. 12 600 människor dog och 66 000 blev utan hem. På grund av förödelsen blev istället närbelägna Wiesbaden 1946 huvudstad för det nybildade förbundslandet Hessen.

Vänorter 
Darmstadt har följande vänorter:
  Alkmaar, sedan 1958
  Troyes, sedan 1958
  Chesterfield, sedan 1959
  Graz, sedan 1968
  Trondheim, sedan 1968
  Bursa, sedan 1971
  Płock, sedan 1988
  Freiberg, sedan 1990
  Gyönk , sedan 1990
  Szeged, sedan 1990
  Brescia, sedan 1991
  Saanen-Gstaad, sedan 1991
  Uzjhorod, sedan 1992
  Liepāja, sedan 1993
  Logroño, sedan 2002
  San Antonio, sedan 2017
  Nahariya, sedan 2023

Galleri

Kända personer 
 Georg Büchner
 Wilhelm von Hamm
 Alfred Hegar
 Justus von Liebig
 Adolph Strecker

Referenser 

 
Landkreise och kreisfria städer i Hessen
August Endell

August Endell, född 12 april 1871 i Berlin, död där 15 april 1925, var en tysk arkitekt, formgivare och författare.

Trots att Endell var självlärd som arkitekt brukar hans arkitektur räknas till en av de främsta exponenterna för jugend, men till denna ornamentala stil la han sitt helt egna excentriska eller rent av bisarra manér. Sin stil utvecklade han utifrån sina studier i filosofi och psykologi för Theodor Lipps. Enligt honom själv vände han sig till människor som var fria från associationer och han ville förgöra dem med glädje och dränka dem med skönhet. Som hos så många andra jugendarkitekter var det naturen som inspirerade och vägledde honom. 

Han var en kort period gift med Elsa von Freytag-Loringhoven.

Projekt 
 Hof-Atelier Elvira, München, Tyskland, 1897 riven 1944.
 Hackesche Höfe, Berlin, Tyskland, 1906.
 Skoaffären Salamander, München, Tyskland, 1910.
 Trabrennbahn Mariendorf, Berlin, Tyskland, 1913.

Externa länkar 
 Några bilder finns på denna sajt.

Tyska arkitekter under 1900-talet
Män
Födda 1871
Avlidna 1925
Jugendkonstnärer
Arkitekter från Berlin
Gamla Haga

Gamla Haga är en tidigare gård, ursprungligen en prästgård i Hagaparken, Solna. Här bodde Gustav III då han vistades på Haga innan Gustav III:s paviljong uppfördes. Bebyggelsen vid Gamla Haga består idag av Stora huset, Köksflygeln samt Vaktflygeln. Gamla Haga är ett statligt byggnadsminne.

Ursprungligen var gården en prästgård under Solna församling. Bebyggelsen var då belägen ca 200 meter norr om Gamla Hagas nuvarande plats på den äng som vetter mot Brunnsviken, som numera kallas för Vasaslätten. I Gamla Haga fanns även ett värdshus, Gamla Haga värdshus. Ett exakt läge för Gamla Haga värdshus kan inte ges. Källorna anger olika punkter: "i närheten av den stora landsvägen" (Uppsalavägen), "inte så långt från grindarna" (Norrtull) eller "nära sjön" (Brunnsviken). Enligt Axel von Fersen skulle Gustav III tillsammans med sina förtrogna har planerat 1772 års statsvälvning i detta värdshus.

Efter kungens förvärv år 1771 av "Prestegorna", "Hagen" eller "Haga gård" (alla namnen på den gamla gården användes) lät kungen år 1785 flytta byggnaderna till deras nuvarande plats på höjden nedanför den Turkiska kiosken. Gustav III lät även bygga en provisorisk täckt gång, försedd med kakelugnar, mellan Turkiska kiosken och bostaden Gamla Haga.

Byggnaderna har omisskännliga 1700-talsdrag, men kan ursprungligen vara från 1600-talet, då byggnaderna torde ha uppförts som delar i en prästgårdsanläggning. Stora huset är anlagt som en sexrumsplan, men rummen på bottenplanet mot söder slogs sannolikt ihop till ett rum, för att möjligtvis få ett spatiösare rum åt kungens representation. Detta rum användes sedermera av kungen som matsal. Övriga rum på bottenplanet är "Cabinettet", kungens skrivrum och garderob, kungens "Sängkammare" samt ett "Förmak" (numera inrett till kök). 

Kungen vistades mycket på Gamla Haga, då vistelsen där erbjöd välbehövlig vila och avbrott i det stela hovlivet på slottet. Gamla Haga var således för kungen en plats för rekreation i rousseausk anda. Vid kungens "Maison favorite", som Gamla Haga benämnts av kungen, kunde han samla sina riktigt nära vänner och dåtidens konstnärer, bland andra Carl Michael Bellman.

Källor

 Haga Lustpark, Elow Söderberg, Bokförlaget Plus, Stockholm 1980. 

Solna kommun
Hagaparken
Lamarckism

Lamarckism är en evolutionsteori som bygger på Jean-Baptiste de Lamarcks teorier om att livet på jorden utvecklas genom en evolution. Den var den första sammanhängande evolutionsteorin, som kom att påverka Charles Darwin när han utvecklade evolutionsteorin. 

Lamarckism är förknippat med tron att förvärvade egenskaper hos en organism ärvs till avkomman och har därför fått mycket kritik. Vad Lamarck ursprungligen iakttog var att förändringar i miljö och vanor går hand i hand med förändringar i organismens byggnad så att nya arter uppstår. Darwin tillfogade visserligen att det sker ett naturligt urval i kampen om resurser, men ingen av dem visste egentligen hur egenskaper ärvs. 

Först på senare tid har Lamarcks insatser börjat betraktas i mer positiv dager, framförallt för att han var en av de första som förutsatte ett samband mellan evolutionen och den omgivande miljön. Epigenetiken har en avlägsen likhet med lamarckismen, i det som kallas transgenerationell epigenetisk nedärvning.

Källor 
  

Genetik
Evolution
Victor Horta

Victor Horta, född 1861 i Gent, död 1947 i Bryssel, var en belgisk baron, arkitekt och formgivare. 

Efter fullbordade studier arbetade Horta för Alphonse Balat, vars arkitektkontor han övertog 1895. Några år innan dess övergav Horta de historiserande stilarna och började arbeta i jugendstil, i vilken han genomförde många projekt i Bryssel. Fram till sitt uppehåll i USA under första världskriget arbetade han inom den organiska jugendstilen med gracila järnkonstruktioner och mycket glas. Efter sin USA-vistelse återvände han till mer klassiska manér och började utveckla nya byggnadsmaterial.

Betydande verk av Horta kom 2000 med på Unescos världsarvslista.

Han var i sitt andra äktenskap gift med Julia Carlsson från Grangärde i Dalarna .

Byggnadsverk i urval 
(samtliga i Bryssel)
 Hôtel Tassel (1892–1893)
 Hôtel van Eetvelde (1895–1898)
 Hôtel Solvay (1895–1900)
 Maison du Peuple (1896–1900, rivet 1965)
 Maison & Atelier Horta/Hortamuseet (1898–1901)
 Varuhuset Innovation (1901, förstört vid eldsvåda 1967)
 Palais des Beaux-Arts (1923–1928)
 Centralstationen (1938–1952)

Noter

Externa länkar 

Belgiska arkitekter
Belgiska formgivare
Födda 1861
Avlidna 1947
Män
 
Jugendkonstnärer
Josef Hoffmann

Josef Hoffmann, född 15 december 1870 i Pirnitz, nuvarande Tjeckien, död 7 maj 1956 i Wien, var en österrikisk arkitekt.

Hoffmann var starkt påverkad av sina lärare Karl von Hasenauer och Otto Wagner vid Wiens konstakademi och inledde sin karriär på Wagners arkitektkontor. Han startade sitt eget kontor 1898 och hörde till grundarna av Wiener Werkstätte. 

Hoffmann var en av de centrala gestalterna i den österrikiska Wiener Sezession, en radikal konstnärs- och arkitektgrupp, och deltog aktivt i dess arbete, bland annat i tidskriften Ver Sacrum. Jämfört med annan jugendarkitektur kan Hoffmanns verk sägas utgöra en länk i stilutvecklingen mellan Arts and Crafts och en sorts förmodernism i samma anda som Frank Lloyd Wright. Hans första verk är påtagligt influerade av Mackintosh och hans senare associeras lätt till modernismens betoning av reducerade, ortogonala kompositioner.

Projekt 

 Villa Moser-Moll, Wien, Österrike, 1900 - 1901
 Sanatorium Purkersdorf, Purkersdorf, Österrike, 1904 - 1905
 Palais Stoclet, Bryssel, Belgien, 1905 - 1911
 Villa Ast, Wien, Österrike, 1909 - 1911
 Villa Skywa-Primavesi, Wien, Österrike, 1913 - 1915

Litteratur
Sarnitz, August (2007). Josef Hoffmann - In the Realm of Beauty. Köln: Taschen.

Externa länkar 

 Great Buildings Online - Bilder på Villa Moser
 Josef Hoffmann Biografie at WOKA (de/en)
 Josef Hoffmann Lighting Design

Födda 1870
Avlidna 1956
Österrikiska arkitekter under 1900-talet
Män
Jugendkonstnärer
Hector Guimard

Hector Guimard, född 10 mars 1867 i Lyon, död 20 maj 1942 i New York, var en fransk arkitekt, skulptör och formgivare.

Biografi
Efter studier på École des Arts Décoratifs och École des Beaux Arts i Paris på 1880-talet och fram till första världskriget arbetade Hector Guimard som arkitekt, från sina kontakter med Victor Horta på 1890-talet i jugendstil och var också lärare vid École des Arts Décoratifs 1891-1900. Han var påverkad av Eugène Viollet-le-Duc och av vännen Victor Horta.  Hans verk kännetecknas av prunkande växtlighet, vackra, organiska linjer och mycket ljus.

Hector formgav ett antal nedgångar till tunnelbanan i Paris, vilka utgör en bestående del av innerstadens utsmyckning.

På 1920-talet blev den stil han arbetade i omodern. Han emigrerade till USA 1938.

Verk i urval
1898 Castel Béranger, 14, rue de la Fontaine, Paris, Frankrike, 
1899-1904 metronedgångar i Paris

1909 Imeuble Trémois, 41, rue Gros/rue Agar
1910 Hôtel Mezzara, 60, rue Jean de la Fontaine, Paris
1912 Hôtel Guimard, Paris
1913 Synagogue de la rue Pavée, Paris
11, rue Millet, Paris

Externa länkar
LE CERCLE GUIMARD The association for the protection and the promotion of the works of Hector Guimard
lartnouveau.com The work of Hector Guimard in Paris and in France

Noter

Franska skulptörer under 1900-talet
Franska arkitekter under 1900-talet
Män
Födda 1867
Avlidna 1942
Jugendkonstnärer
Personer från Lyon
Charles Rennie Mackintosh

Charles Rennie Mackintosh, född 7 juni 1868 i Glasgow, död 10 december 1928 i London, var en skotsk arkitekt, inredningsarkitekt, formgivare, grafiker och målare.

Biografi
Charles Rennie Mackintosh föddes på 70 Parson Street i Townhead i Glasgow som den fjärde i en syskonskara på elva barn. Hans föräldrar var överkommissarien vid staden Glasgows polis William McIntosh och Margaret Rennie. Vid 16 års ålder tog han anställning vid John Hutchinsons arkitektfirma och tog kvällskurser på Glasgow Government School of Design. 

Efter utbildning och praktik vann Charles Rennie Mackintosh 1891 ett stipendium för en resa i Europa. Tillbaka i Skottland bildade han tillsammans med hustrun  Margaret Macdonald, hennes syster Frances MacDonald och Herbert MacNair konstnärsgruppen The Four. Fram till 1915 vann de flera tävlingar och formgav flera interiörer och villor i framför allt Glasgow. År 1914 flyttade paret Mackintosh till London och sedan vidare till södra Frankrike, där han kom att ägna sig åt grafik, bokkonst och textil formgivning. Härutöver målade Mackintosh bilder i akvarell med naturen som främsta inspirationskälla. 

Mackintosh var en av förgrundsgestalterna inom jugendstilen. Hans fortfarande välbevarade interiörer bröt med de historiserande stilarna och tog upp idéer från symbolismen, Arts and Crafts och Japan. Hans idéer togs upp av bland annat secessionisterna i Wien, konstnärsgruppen i Darmstadt och senare Deutscher Werkbund. Mackintosh arbetade med rena volymer som han sparsamt dekorerade med böljande, symbolladdade former.

Verk i urval
Glasgow School of Art, Glasgow, 1897-1899 samt 1907-1909
Cranstons tesalonger, Glasgow, 1897-1911
Windyhill (villa), Glasgow, 1899-1901
Hill House (villa), Glasgow, 1902
Queen's Cross Church, Glasgow
Ruchill Church Hall, Glasgow
Holy Trinity Church, Stirling
Scotland Street School, Glasgow 
Martyrs' Public School, Glasgow
Tidigare Daily Recorda kontorshuas, Glasgow
Tidigare The Heralds kontorshus, Mitchell Street, Glasgow (Scotland's Centre for Architecture, Design and the City)

Bilder

Källor

Externa länkar 

Brittiska arkitekter
Brittiska formgivare
Jugendkonstnärer
Personer från Glasgow
Födda 1868
Avlidna 1928
Män
Louis Sullivan

Louis Henry Sullivan, född 3 september 1856 i Boston, Massachusetts, död 14 april 1924 i Chicago, Illinois, var en amerikansk arkitekt.

Biografi
Sullivan studerade vid École des Beaux-Arts i Paris 1874-76 och utvecklade där sina idéer om att formen ska följa funktionen Form follows funktion, som fick genomslagskraft inom arkitektur och design under 1930-talet. Mellan det att han grundade sitt arkitektkontor 1881 och det att han bröt med ingenjören Dankmar Adler 1895 verkade Sullivan i en jugendstil där stålkonstruktioner fick bära den eklektistiska fasaddekoren. 

Sullivan brukar med sina tidiga skyskrapor omtalas som en av pionjärerna vad gäller konstruktivistiska konstruktioner. Han var en förgrundsgestalt inom Chicagoskolan och dess funktionella skyskrapearkitektur vid 1800-talets slut.

Projekt 
 Auditorium Building (operahus), Chicago, USA, 1886-68
 Wainwright Building, St. Louis, Missouri, USA, 1890-91
  Guaranty Buidling (Prudential Building), Buffalo, USA
 Schlesinger and Mayer, Chicago, USA, 1899-1904

Källor

Amerikanska arkitekter under 1800-talet
Män
Födda 1856
Avlidna 1924
Jugendkonstnärer
Amerikanska arkitekter under 1900-talet
Personer från Boston
Shema

Shema Yisrael (eller Sh'ma Yisrael eller bara Shema, från hebreiska: שמע ישראל; "Hör, [o] Israel") är de första två orden i en passage i den judiska Torahn (Tanach, Gamla Testamentet, 5 Mos. 6:4-9, 11:13-21 och 4 Mos. 15:37-41) som används i alla judiska böner och gudstjänster och som framhäver judendomens monoteism. Den äldsta bevarade versionen återfinns bland Nash-papyrusen. Det är den judiska trosbekännelsen. Att recitera sheman två gånger dagligen är ett religiöst bud (mitzvah). Jesus, som var jude, demonstrerade passionerat tron på den ende Guden genom att recitera Shema Yisrael i Markusevangeliet 12:29.

De första orden lyder: "Hör, o Israel, JHVH är vår Gud. JHVH är en" (hebreiska:שמע ישראל יהוה אלהינו יהוה אחד, Shema Yisrael Adonaj (JHVH) Eloheinu Adonaj (JHVH) Echad).

Den judiska trosbekännelsen är så här:
"Hör, Israel! JHVH är vår Gud, JHVH är en. Du skall älska JHVH, din Gud, av hela ditt hjärta, med hela din själ och med all din kraft. Dessa ord som jag i dag ger dig ska du lägga på hjärtat. Du skall inpränta dem i dina barn och tala om dem när du sitter i ditt hus och när du är ute och går, när du lägger dig och när du stiger upp. Du skall binda dem som ett tecken kring din arm, och de skall vara ett kännemärke på din panna. Du skall skriva dem på dina dörrposter och i dina stadsportar." 

Tetragrammatonen יהוה är Israels Guds namn som judar ej uttalar eller skriver utan ersätts med adonaj = Herre eller med Hashem = namnet. Vokaliseringen av JHVH är försvunnen i historien, men försök att återkonstruera den har gjorts, dels med arameiska vokaler (resulterande i j-e-h-o-v-a-h) och den för närvarande akademiskt accepterade Jahve. 

Namnet יהוה förekommer över 6800 gånger i Torah, Judendomens heliga skrift, också känt som De fem Moseböckerna. 

Judendom
Handvolt

Handvolt är en voltvändning från handstående till fotstående. Det finns två varianter: handvolt framåt och handvolt bakåt (vanligtvis kallad flickis eller flickflack). Handvolter förekommer inom gymnastik och inom vissa akrobatiska kampsporter och dansstilar. Handvolt utförs ofta på tumblingmatta och som en del av ett framåtvarv till exempel handvolt-frivolt.

Externa länkar 
 En svensk instruktionsvideo på hur man utför en flickflack.

Gymnastik
Kampsport

de:Handstandüberschlag
nl:Overslag (gymnastiek)