kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
324 f.Kr.



Händelser

Efter plats

Makedoniska riket 
 Vid återkomsten till den persiska staden Susa straffar Alexander den store dem, som han anser har misslyckats med sina plikter under hans bortavaro i Indien, särskilt dem som har plundrat gravar och tempel. Alexander fortsätter sin politik att ersätta äldre tjänstemän och att avsätta dåliga guvernörer. Över en tredjedel av hans satraper byts ut och sex stycken avrättas. Tre generaler i Medien, inklusive Kleander (bror till den året innan avlidne Koenos), anklagas för utpressning samt arresteras, döms och avrättas.
 Under tiden i Susa håller Alexander en fest för att fira erövrandet av det Persiska riket.
 För att ytterligare integrera makedonierna och perserna tar sig Alexander och 80 av hans officerare persiska hustrur. Han och Hefaistion gifter sig med Dareios III:s döttrar Stateira III respektive Drypetis (Alexander även med Parysatis II), och 10 000 av hans soldater med inhemska hustrur får generösa hemgifter. Hans beslutsamhet att inkorporera perserna på lika villkor i armén och administrationen av provinserna ogillas dock starkt av makedonierna.
 Alexander den store tillbringar sommaren och hösten i den mediska huvudstaden Ekbatana, där hans bäste vän, Hefaistion, dör under hösten. Alexander ger sig hän åt ett djupt sorgearbete efter sin näre vän.
 Vintern – Alexander ger sig ut på en skoningslös straffexpedition mot kassiterna i Luristans berg.

Grekland 
 Alexander den stores skattmästare Harpalos flyr från Susa till Aten, då han fruktar att bli arresterad. Vid ankomsten till Aten fängslas han av atenarna på uppmaning av Demosthenes och Fokion, trots Hypereides motstånd, eftersom de båda vill få till stånd ett uppror mot Alexander. Harpalos för med sig rikligt byte från Alexanders fälttåg i Asien och denna rikedom överlåts till en kommitté ledd av Demosthenes.
 Dinarkos, en professionell talskrivare i Aten, får en framskjuten ställning i den skandal som följer på Harpalos flykt från Susa. När Harpalos lyckas fly från Aten till Kreta skriver Dinarkos ett anklagande tal mot Demosthenes, Demades, Aristogiton, Filokles och andra välkända politiker, där han anklagar dem för att missköta den rikedom de har kommit över.
 Demosthenes döms och fängslas efter att ha funnits skyldig till att missköta en del av den rikedom, som Harpalos har fört med sig till Aten. Han flyr och går i exil, trots att hans dom snart upphävs. Hypereides har stött Demosthenes i hans kamp mot makedonierna, men detta stöd dras tillbaka efter Harpalosaffären. Efter Demosthenes flykt blir Hypereides ledare för Atens patriotiska parti.
 Grekiska kolonisatörer grundar staden Akra Leuka (nuvarande Alicante i Spanien) på iberiska halvöns medelhavskust.

Födda 
 Antiochos I, seleukidisk kung, som medregent till sin far från cirka 293 och ensam från 281 till sin död 261 f.Kr.

Avlidna 
 Oktober – Hefaistion, son till Amyntor, makedonisk general, soldat, aristokrat och vän (samt möjligen även älskare) till Alexander den store (född cirka 356 f.Kr.)

Källor 
 Motsvarande artikel på engelskspråkiga Wikipedia.

Externa länkar
261 f.Kr.



Händelser

Efter plats

Romerska republiken 
 Romarna, som har bestämt sig att ta kontrollen över Sicilien från Karthago, bygger upp en flotta baserad på en modell av en erövrad karthagisk quinquerem.

Seleukiderriket 
 Den nye seleukiderkungen Antiochos II sluter ett avtal med kung Antigonos II Gonatas av Makedonien om samarbete för att försöka driva ut Ptolemaios II:s flotta och arméer ur Egeiska havet. Med makedoniskt stöd inleder Antiochos II ett anfall mot Ptolemaios utposter i Mindre Asien.

Födda

Avlidna

Källor 
 Motsvarande artikel på engelskspråkiga Wikipedia.

Externa länkar
281 f.Kr.



Händelser

Efter plats

Mindre Asien 
 Slaget vid Korupedion i Lydien blir det sista slaget mellan diadokerna (Alexander den stores rivaliserande efterträdare). Det utkämpas mellan kung Lysimachos av Thrakien och Makedonien och kung Seleukos I:s av östra Anatolien, Syrien, Fenicien, Judeen, Babylonien och Persien arméer. Seleukos dödar Lysimachos under slaget.
 Efter slaget vid Corupedion flyr Lysimachos hustru Arsinoe till Kassandreia, en stad i norra Grekland, där hon gifter sig med sin halvbror Ptolemaios Keraunos. Detta visar sig vara ett allvarligt missgrepp, då Ptolemaios Keraunus genast dödar två av hennes söner, även om den tredje lyckas fly. Arsinoe flyr återigen, denna gång till Alexandria i Egypten.

Grekland 
 Seleukos tar över Thrakien och försöker sedan erövra Makedonien. Han går dock i en fälla vid Lysimacheia i Thrakien, gillrad av Ptolemaios Keraunos (son till Ptolemaios I och halvbror till Arsinoe II), som mördar Seleukos och tar över Makedonien för egen del.
 Kineias, en thessalier som tjänar som rådgivare åt kung Pyrrhus av Epiros, försöker, efter att ha besökt Rom, utan framgång övertala Pyrrhus att inte invadera södra Italien.

Seleukiderriket 
 Seleukos efterträds som härskare av Seleukiderriket av Antiochos I. Han tvingas med en gång ta itu med uppror i Syrien (troligen initierade av Ptolemaios II av Egypten) och med självständighetsrörelser i norra Anatolien.
 Trots att han endast har några få baser i Grekland gör Antigonos II Gonatas anspråk på Makedonien. Dessa anspråk tillbakavisas av Antiochos I.

Födda

Avlidna 
 Lysimachos, kung av Thrakien och Makedonien (född omkring 360 f.Kr.)
 Seleukos I Nikator, kung av Syrien och Persien samt grundare av den selukidiska dynastin (mördad; född omkring 354 f.Kr.)

Källor 
 Motsvarande artikel på engelskspråkiga Wikipedia.
305 f.Kr.



Händelser

Efter plats

Seleukiderriket 
 Seleukos grundar Seleukia vid floden Tigris som sin huvudstad.

Syrien 
 Antigonos I Monofthalmos sänder sin son Demetrios att erövra Rhodos, som har vägrat honom väpnat stöd mot Ptolemaios. Han visar stor uppfinningsrikedom, då han uppfinner nya belägringsmaskiner i sitt framgångsrika försök att inta staden. Bland hans skapelser återfinns en 60 meter lång murbräcka, som kräver 1 000 man för att användas och ett belägringstorn på hjul, benämnt "Helepolis" ("Stadsintagare"), som är 40 meter högt och 20 meter brett samt väger 180 ton. Belägringen av Rhodos medför att Demetrios får tillnamnet Poliorketes ("Stadsbelägraren").

Romerska republiken 
 De romerska konsulerna Marcus Fulvius Curvus Paetinus och Lucius Postumius Megellus besegrar samniterna i det avgörande slaget vid Bovianum, för att göra slut på det andra samnitiska kriget.

Födda 
 Kallimachos, grekisk författare från Kyrene (död 240 f.Kr.)
 Zou Yan, kinesisk filosof (död 240 f.Kr.)

Avlidna

Källor 
 Motsvarande artikel på engelskspråkiga Wikipedia.
187 f.Kr.



Händelser

Efter plats

Seleukiderriket 
 Den seleukidiske kungen Antiochos III utrustar en ny expedition till de östra delarna av sitt rike (Luristan), där han blir dödad under en tributinsamling vid ett tempel i Elymais i Persien. Han efterträds av sin son Seleukos IV, som ärver ett rike bestående av Syrien (inklusive Kilikien och Palestina), Mesopotamien, Babylonien, Medien och Persien.

Romerska republiken 
 Tiberius Gracchus Major väljs till tribun för plebejerna, i vilken ställning han skall ha räddat Publius Cornelius Scipio Africanus Major från åtal genom att inlägga sitt veto. Tiberius är varken vän eller politisk allierad med Scipio, men känner att generalens tjänster åt Rom berättigar honom till att slippa undan rättegång som en simpel brottsling. Troligtvis i tacksamhet över detta trolovar Scipio sin yngsta dotter Cornelia med honom.
 Byggandet av Via Aemilia, en stamväg på de norditalienska slätterna, från Ariminum (Rimini) vid Adriatiska havets kust till Placentia (Piacenza) vid floden Padus (Po), avslutas.

Egypten 
 Drottning Kleopatra I utnämns till kung Ptolemaios V:s vesir (försteminister).

Födda

Avlidna 
 3 juli – Antiochos III (den store), seleukidisk kung av det hellenistiska syriska riket från 223 f.Kr., som har återuppbyggt riket i öster, men har misslyckats i sina försök att utmana den romerska framryckningen i Grekland och Anatolien (född 242 f.Kr.)

Källor 
 Motsvarande artikel på engelskspråkiga Wikipedia.

Externa länkar
223 f.Kr.



Händelser

Efter plats

Seleukiderriket 
 Den seleukidiske kungen Seleukos III blir mördad i Frygien av soldater i sin egen armé under ett fälttåg mot Attalos I av Pergamon.
 Seleukos efterträds av sin yngre bror Antiochos III. Från rikets föregående styrelse behåller Antiochos III Hermias som försteminister, Achaios som guvernör över Anatolien och Molon och sin bror Alexander som guvernörer över de östliga provinserna Medien och Persis.

Romerska republiken 
 Gaius Flaminius Nepos väljs till konsul för första gången och tillsammans med Publius Furius Philus tvingar han de cisalpinska gallerna att underkasta sig Rom, vilket skapar provinsen Gallia Cisalpina.

Grekland 
 Den spartanske kungen Kleomenes III förstör och bränner staden Megalopolis, men invånarna blir räddade av Filopoemen, som leder stadens försvar tills invånarna kan fly.
 Kung Antigonos III Doson av Makedonien återupprättar det makedoniska inflytandet på Peloponnesos för första gången på nästan två decennier. Efter att ha gått i allians med achaianerna, boeotierna, thessalierna och akarnanierna invaderar han Peloponnesos och driver ut spartanerna ur Argos samt tar Orchomenos och Mantineia på vägen.

Persien 
 Kung Diodotos II av Baktrien blir dödad av en usurpator, Euthydemos I, som grundar den grekisk-baktriska euthydemiderdynastin.

Kina  
 Staten Qin erövrar staten Chu.

Födda

Avlidna 
 Seleukos III, kung av seleukiderdynastin sedan 226 f.Kr. (mördad)
 Diodotos II, kung av Baktrien, son och efterträdare till Diodotos I

Källor 
 Motsvarande artikel på engelskspråkiga Wikipedia.
Arkad

Arkad (franska arcade, av latin arcus "båge") är en rad av valvbågar uppburna av kolonner eller pelare, antingen fristående eller som blindarkader, det vill säga försänkta i en vägg. Arkadens bågar bär i sin tur upp en mur, ett entablement eller ett tak. I utvidgad bemärkelse kan ordet även avse pelargång i allmänhet, till exempel i en byggnads bottenvåning.

Se även 

 Arkadspel
 Korsgång
 Loggia

Referenser

Externa länkar

Islamisk arkitektur
Byggnadsdetaljer
Romersk arkitektur
Gångvägar
Begrepp inom arkitektur
Arkitrav

Arkitrav (även: epistyl) kallas i klassisk arkitektur den understa delen av bjälklaget, huvudbalken, som vilar på abakusstenen som i sin tur vilar på kolonnkapitälen.

Se även 
 Abakus (arkitektur)

Referenser 

Byggnadsdetaljer
Villa Farnesina

Villa Farnesina (ursprungligen Villa Chigi) är en villa i stadsdelen Trastevere i Rom, mittemot Palazzo Farnese på andra sidan Tibern. Lantvillan uppfördes mellan 1506 och 1510 av Baldassare Peruzzi, sannolikt efter ritningar av Rafael, för den påvlige bankiren Agostino Chigi, vän till påve Julius II. Kardinal Alessandro Farnese införskaffade villan 1580, varefter den tillhörde familjen så länge denne levde, och efter familjen fick den sitt namn.

Villa Farnesina hyser ett flertal intressanta målningar, bland annat Rafaels fresk Galateas triumf (1511). Havsnymfen Galatea ses farande på ett snäckskal draget av delfiner, omgiven av olika havsvarelser. Galateas triumf utgör, tillsammans med Sandro Botticellis Venus födelse och Våren, renässansens främsta skildringar av antikens "guldålder".

Bilder

Källor

Externa länkar

Huset Farnese
Palats i Rom
Rione Trastevere
Byggnader ritade av Baldassare Peruzzi
Byggnader ritade av Rafael
Altare

Altare är i bokstavlig mening en uppbyggnad för offer, offerhärd. Det kunde handla om djur eller delar av djur som brändes, men även blod och libationer av vin eller olja var vanliga gåvor till gudarna. I klassisk tid kunde altare vara mycket stora, till exempel det som nu befinner sig i Pergamonmuseet. Romarna använde ordet ara, till exempel i Ara Pacis för att hedra Augustus segrar. Ordet altare används även för skrin tillägnade förfäder som hedras med rökelse, ljus eller blommor.
 
I den kristna kyrkan utgör altaret en plats, från vilken prästen förrättar gudstjänsten. Ett altare där bilderna ersatts med text i form av bibelspråk kallas för additionsaltare.

Kristendom
Inom kristendomen är altaret det bord i kyrkans kor där prästen förrättar mässan. Genom Jesus instiftande av nattvarden som en gemensam handling för de kristna, blev det bord där nattvarden skedde ett altare för de kristna. Det var alltså Kristi blod (vinet) och Kristi kropp (brödet) som blev offerföremålen på bordet. Redan på 200-talet finns uppgifter att man kallade nattvardsbordet för altare.

Under 300-talet började de kristna uppföra stora stenkyrkor och de tidigare träaltarna blev nu uppbyggda i sten. Stenaltarna restes över martyrernas gravar och genom hål i altarna hade man kontakt med själva gravarna. För att ett altare skulle kunna fungera var man tvungen att ”ladda” det med heliga föremål från martyrer eller helgon. På detta sätt blev i alla altare de heliga personerna närvarande, till vilka man kunde framföra sina böner. Sådana heliga föremål kallas reliker och dessa inmurades i hålrum i altarna. I den östromerska kristna kyrkan fanns dock en delvis annan tradition. Här insyddes relikerna i tyg och lades ovanpå altarna. Det var biskopen som vid invigning av ny kyrka skulle se till att huvudaltaret fick någon relik.

Altarskivorna av sten var försedda med fem kors, varje kors representerande de sår Jesus fick på korset (händer, fötter och spjutsåret i hjärtat). Vid invigningen av altaret smordes dessa kors av biskopen med helig olja, s.k. krisma.

Själva altarskivan täcktes av en speciell altarduk, och på framsidan hängde en broderad duk, ett s.k. ”antependium”. I vissa kyrkor var detta ersatt med ett ”antemensale”, det vill säga en skulpterad träskiva. I vissa av dessa insattes små förgyllda metallskivor med heliga bilder. I Danmark finns flera sådan bevarade och går här under benämningen ”gyllene altare”. I Sverige kan nämnas antemensalet från Broddetorps kyrka i Västergötland och Lyngsjö kyrka i Skåne.

Med altaruppsats (retabel) menas den med målningar eller skulpturer smyckade uppställning, som reser sig bakom altaret och bildar en bakgrund åt detta.

I romersk-katolska kyrkor med flera altare räknas det altare som är placerat i koret, högaltaret, som det förnämsta.

Se även
 Kakaltare
 Altarljus
 Altaruppställning
 Altartavla

Vidare läsning
Mattias Karlsson, Konstruktionen av det heliga. Altarna i det medeltida Lunds stift. (Skånsk medeltid och renässans. Skriftserie utg. av Vetenskapssocieteten i Lund 23.) Lund 2015.

Referenser

Noter

Externa länkar 

 
Offer
Ugglan
Hygien

Hygien är ett begrepp vars grundbetydelse är rengöring av kroppen eller människans omgivning. Vilken nivå av renlighet som kan anses hygienisk beror på sammanhanget. Termen kommer av Hygieia, som var dotter till Asklepios och gudinna över hälsa, renlighet och renhållning i den grekiska mytologin.

Hygien är även en medicinsk disciplin som studerar miljöfaktorers inverkan på människors hälsotillstånd. I Sverige går detta ämnes historia tillbaka till 1876, då en professur i allmän hälsovårdslära inrättades vid Karolinska institutet. Numera har begreppet hygien i denna betydelse alltmer ersatts av miljömedicin. 

I vidare bemärkelse används begreppet på aktiviteter som syftar till avlägsnande av något oönskat som anses skadligt eller motbjudande (vare sig det i verkligheten är det eller inte), liksom beteenden eller tankar (mentalhygien) eller till och med människor (teorier om rashygien). Hygien är i dessa avseenden ett laddat begrepp eftersom det inte enbart handlar om det som faktiskt är skadligt utan också har att göra med djupare psykologiska faktorer.

Förenta Nationerna utropade 2008 till det internationella sanitetsåret. Syftet med sanitetsåret var att belysa hur man med små medel kan förbättra vardagen för behövande. Hygienområdet präglas i vissa fall av okunskap som förstärks av olika sociala och kulturella tabun. Dålig hygien påverkar människans motståndskraft negativt och därigenom livslängden, medan ökad kunskap kring hygien gör det dagliga livet enklare att leva.
 
Bristfällig hygien drabbar inte endast utvecklingsländer. Hygien är en viktig fråga för både utvecklingsländer och den industrialiserade delen av världen och tillgången till hygienprodukter är avgörande för att ge människor ett drägligt liv. Blöjor, mensskydd, toalettpapper och inkontinensskydd är både en fråga om hälsa och livskvalitet.

Personlig hygien 

Personlig hygien är en människas arbete med att hålla kroppen ren. Se bad, dusch och tandborstning.

Se även 
Hygienism
 Hygienartikel
 Folkhälsa
 Förkläde
Badrum
 Renhet
 Tandhygien
 Livsmedelshygien
 Mentalhygien
 Rashygien
Korpikån

Korpikån är en å i Sangisälvens avrinningsområde i Kalix kommun i Norrbotten. Åns längd är cirka 40 km i det ca 400 km² stora avrinningsområdet. Korpikån rinner upp cirka 15 km öster om Morjärv, i den långsträckta Västra Kallbergsmyran nära gränsen till Överkalix kommun. Den passerar landsvägen Morjärv-Lappträsk vid Klinten och rinner sedan ganska parallellt med landsvägen mot Björkfors. Vid byn Korpikå bildar ån några smärre sjöar. Omkring 13 km senare mottar Korpikån från vänster sitt största biflöde, Moån, och efter ytterligare en knapp mil faller Korpikån ut i Sangisälven vid Björkfors. Korpikån är Sangisälvens största biflöde.

Vattendrag i Norrbotten
Vattendrag i Kalix kommun
Sangisälvens avrinningsområde
Keräsjoki

Keräsjoki kan avse:

Keräsjoki (å) – en större å i östra Norrbottens kustland
Keräsjoki (ort) – en liten by i Nedertorneå socken i Haparanda kommun
Kärrbäck, Haparanda kommun - en by i Karl Gustavs socken i Haparanda kommun, historiskt kallad Keräsjoki samt i fastighetsredovisningen fortfarande benämnd Keräsjoki
 Keräsjoki (vattendrag i Finland) – ett vattendrag  i landskapet Lappland i Finland
Mångbyån

Mångbyån är en å i mellersta Västerbottens kustland. Längd ca 10 km (inkl. källflöden ca 20 km, flodområde 219 km²). Mångbyån rinner upp i området kring Bissjön, ca 1 mil nordväst om Lövånger, där flera stora bäckar rinner samman. Sedan strömmar den åt sydost genom Mångbyn och Lövånger, passerar de f.d. havsvikarna Bölesviken och Avafjärden för att slutligen mynna i Bottenviken vid Munkviken. Många sjöar finns i flodområdet; de största är Stavvattnet, Stor-Lövvattnet (35 m ö.h.), Högfjärden (5 m ö.h.) och den nämnda Bölesviken. Största biflödet är Högfjärdsån.

Vattendrag i Västerbotten
Vattendrag i Skellefteå kommun
Hertsångerälven

Hertsångerälven är en liten älv i mellersta Västerbottens kustland med en längd på cirka 1 mil, om källflöden inkluderas är den cirka 4 mil. Avrinningsområdet är 506 km². Älven bildas av åarna Flarkån och Kålabodaån vars källor finns i södra delen av Skellefteå kommun, som löper samman söder om Ånäset i norra delen av Robertsfors kommun och mynnar vid Gumbodahamn. 

Ibland, till exempel av SMHI, betraktas Kålabodaån som huvudfåra och får ge namn åt hela avrinningsområdet – Kålabodaåns avrinningsområde, men på topografiska kartan har älven namn efter byn Hertsånger. Även länsstyrelsen använder sig av namnet Hertsångerälven.

Referenser 

Vattendrag i Västerbotten
Vattendrag i Robertsfors kommun
Vattendrag i Skellefteå kommun
Kålabodaåns avrinningsområde
Tondövhet

En person som är tondöv kan inte identifiera skillnader i tonhöjd (skillnader mellan olika ljudfrekvenser, toner), vilket resulterar i att personen inte kan återge exempelvis en melodislinga korrekt.

Se även
Amusi
Absolut gehör
Relativt gehör

Källor

Musik
Leon M. Lederman

Leon Max Lederman, född 15 juli 1922 i New York, död 3 oktober 2018 i Rexburg i Idaho, var en amerikansk fysiker som tillsammans med Melvin Schwartz och Jack Steinberger mottog Nobelpriset i fysik år 1988, med motiveringen
"för metoden med neutrinostrålar och påvisandet av leptonernas dubblettstruktur genom upptäckten av myonneutrinon".

Lederman tog doktorsexamen vid Columbia University, New York, 1951. Han blev professor vid detta universitet 1958. Han var chef för Fermi National Accelerator Laboratory i Batavia, Illinois mellan 1979 och 1989. 1982  tilldelades han Wolfpriset i fysik tillsammans med Martin L. Perl.

I början på 1960-talet utförde Lederman, Schwartz och Steinberger experiment vid Brookhaven National Laboratory där de använde en partikelaccelerator för att generera en stråle av neutriner, partiklar som inte har någon märkbar massa eller elektrisk laddning.
Det var känt att när neutriner träffar materia så genereras ibland elektroner ibland elektronlika partiklar som kallas myoner. Det var däremot inte känt om detta berodde på att det fanns olika typer av neutriner. Lederman, Schwartz och Steinberger visade att så var fallet och kallade den tidigare oidentifierade typen av neutriner som genererade myoner för myonneutrino.
Denna upptäckt ledde till insikten att leptonerna, den familj av partiklar som elektroner och neutriner tillhör, bildar familjer av partiklar. Detta är nu en del av den så kallade standardmodellen som beskriver uppbyggnaden och kategoriseringen av elementarpartiklarna.

Källor

Externa länkar 
 Nobelprize.org, Nobelpriset i fysik 1988
 Nobelprize.org, Leon Lederman - självbiografi

Amerikanska fysiker under 1900-talet
Nobelpristagare i fysik
Wolfpristagare i fysik
Män
Födda 1922
Avlidna 2018
Forskare från New York
USA:s energidepartement
Partikelfysiker
Personer verksamma vid University of Chicago
Alumner från Columbia University
Akademiker (Finland)
Amerikanska nobelpristagare
Alumner från City College of New York
Melvin Schwartz

Melvin Schwartz, född 2 november 1932 i New York i New York, död 28 augusti 2006 i Twin Falls i Twin Falls County i Idaho, var en amerikansk fysiker.

Schwartz blev nobelpristagare i fysik år 1988 och tilldelades priset med motiveringen
"för metoden med neutrinostrålar och påvisandet av leptonernas dubblettstruktur genom upptäckten av myonneutrinon". Priset delades av Leon M Lederman och Jack Steinberger.

Schwartz växte upp i New York och studerade fysik vid Columbia University. Han tog sin doktorsexamen där 1958. Han var professor vid Stanford University mellan 1966 och 1983.

I början av 1960-talet utförde Lederman, Schwartz och Steinberger experiment vid Brookhaven National Laboratory där de använde en partikelaccelerator för att generera en stråle av neutriner, elementarpartiklar som inte har någon märkbar massa eller elektrisk laddning. Det var känt att när neutriner träffar materia så genereras ibland elektroner, ibland elektronlika partiklar som kallas myoner. Det var däremot inte känt om detta berodde på att det fanns olika typer av neutriner. Lederman, Schwartz och Steinberger visade att så var fallet och kallade den tidigare oidentifierade typen av neutriner som genererade myoner för myonneutrino. Denna upptäckt ledde till insikten att leptonerna, den familj av partiklar som elektroner och neutriner tillhör, bildar familjer av partiklar. Detta är nu en del av den så kallade standardmodellen som beskriver uppbyggnaden och kategoriseringen av elementarpartiklarna.

Referenser

Externa länkar 
 Nobelprize.org, Nobelpriset i fysik 1988
 Nobelprize.org, Melvin Schwartz - självbiografi

Nobelpristagare i fysik
Män
Födda 1932
Avlidna 2006
Personer verksamma vid Stanford University