kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Joyce Meyer

Joyce Meyer, född Pauline Joyce Hutchison 4 juni 1943 i Saint Louis, Missouri, är en amerikansk predikant, författare och programledare.

Joyce Meyer är en kristen predikant i USA. Hon är kanske mest känd från radioprogrammet, och senare även tv-programmet, "Life in the Word", som sändes över hela USA. Meyers dagliga program "Enjoying Everyday Life" sänds på flera TV-stationer över världen bland annat GOD TV som sänder över Skandinavien. Hon har även skrivit flera böcker. Hennes tydliga inriktning är att undervisa om Bibeln på ett praktiskt tillämpbart sätt. Läromässigt räknas hon tillhöra trosrörelsen, som i USA är en underkategori till pingströrelsen.

Meyer har fått kritik för sin dyrbara livsstil och för att ha använt sin församlings pengar till sig själv och sin familj. Meyer och ett par andra framgångsteologipredikanter var föremål för en utredning av USA:s senat ledd av senator Charles Grassley.

Källor

Externa länkar
Joyce Meyer Ministries - Officiell Webbplats
Vad hon bekänner och tror på
GOD TV - Officiell Webbplats

Engelskspråkiga författare
Amerikanska TV-programledare
Födda 1943
TV-predikanter
Kvinnor
Levande personer
Kristna personligheter i USA
Amerikanska självhjälpsförfattare
Kristna författare
Laleh (musikalbum)

Laleh är det självbetitlade debutalbumet av den svenska artisten Laleh, utgivet den 30 mars 2005 på Warner Music Sweden. Albumet blev en succé i Sverige där det nådde förstaplatsen på Sverigetopplistan. Skivbolaget Warner har gått med på att skänka en del av vinsten till välgörenhet.

Produktion
Arbetet med albumet tog två år, bland annat för att Laleh använde garaget för att bygga en egen musikstudio. Hon producerade och spelade in albumet helt själv och mixade det tillsammans med Henrik Edenhed vid Ljudhavet i Stockholm. Mastering gjordes av Henrik Johnson vid Masters of Audio i Stockholm.

Mottagande
"Men trots att naturbarnet gärna får för många proggiga kladdkritor att brassa på sin yviga kreativitet med, är Laleh ändå oemotståndligt cool och mystisk i jämförelse med alla andra skitnödiga vita vispopbrudar med gitarr och trollfrisyr." – Natalia Kazmierska i Expressen<ref>Expressen, 7 april 2005</ref>

"För Laleh behärskar helt oblygt de genrer hon ger sig på, sjunger med stor kontroll och skriver riktigt bra vistexter." – Lars Lovén i Svenska DagbladetLåtlista
Alla låtar skrivna och producerade av Laleh Pourkarim.

"Invisible (My Song)" – 4:18
"Live Tomorrow" – 3:37
"Forgive But Not Forget" – 3:11
"Interlude" – 1:10
"Hame Baham" – 3:46
"Bostadsansökan" – 3:38
"Kom Tilda" – 4:09
"Storebror" – 4:04
"Tell Me" – 3:43
"Salvation" – 4:11
"How Wrong" – 3:39
"Han tuggar kex" – 3:35
"Der yek gooshe" – 3:24
"Hide Away" – 3:53

Medverkande
Laleh – artist, inspelning, ljudmix, producent, grafisk formgivning
Sevim Aslanzadeh – fotografi
Henrik Edenhed – ljudmix
Henrik Johnson – mastering
Lelle – grafisk formgivning
Magnus – trummor och bas på "Storebror"
Nina Ramsby – fotografi
Sebastian – trummor och bas på "Storebror"
Mattias Wachtmeister – A&R

Information från Discogs''.

Listplaceringar

Källor

Album av Laleh
Svenska debutalbum
Musikalbum 2005
Debutalbum 2005
Flerspråkiga musikalbum
Remagen

Remagen är en stad i den tyska delstaten Rheinland-Pfalz med en befolkning som uppgår till omkring  invånare. Staden är belägen vid floden Rhen omkring 20 kilometer söder om Bonn.

Historia

Andra världskriget
Staden blev bekant under andra världskriget genom att en förtrupp från den amerikanska nionde pansardivisionen 7 mars 1945 lyckades erövra den sista ännu ej förstörda bron över Rhen, den så kallade Ludendorffbrücke. Detta innebar, att de allierade styrkorna kunde föra över materiel och soldater till den östra stranden av floden och där upprätta ett brohuvud.

Situationen var utomordentligt besvärande för den tyska arméledningen, som på olika sätt försökte att rasera bron. 
 Grodmän utrustade med sprängmedel försökte att nattetid i undervattensläge nå bron för att kunna spränga den men misslyckades genom att bron bevakades med bland annat kraftiga strålkastare varför grodmännen i god tid upptäcktes.
 Jetplan från Luftwaffe sattes in för att med bombangrepp förstöra bron utan framgång.
 Elva V2-raketer sköts från Nederländerna mot Remagen. De slog ned i närheten men inte direkt på bron. Den skakades av de kraftiga detonationerna men höll.
 På grund av utmattning rasade till sist den svårt skadade bron i floden och tog med sig 28 amerikanska soldater. Endast de kraftiga pylonerna stod kvar.

Efter att ha förlorat den viktiga bron byggde amerikanska ingenjörstrupper på båda sidor om den raserade bron sammanlagt fem pontonbroar, som fick överta transporterna.

Fredsmuseum 
Sedan 1980 finns i innandömet av de två pylonerna på Remagen-sidan inrättat ett fredsmuseum. Initiativtagare till museet var den mångårige borgmästaren i Remagen, Hans Peter Kürten, som skaffade fram medel till iordningställandet genom försäljning av stenar från bron (med äkthetscertifikat). Ännu idag är det möjligt att köpa äkta remagen-stenar för en summa av 30 €.

Kända personer 
 Rudolf Caracciola, en av de framgångsrikaste racerförarna under mellankrigstiden var född i Remagen.

Källor

Kommuner och städer i Landkreis Ahrweiler
GOD TV

GOD TV är en internationell religiös tv-kanal grundad 1995, med säte i Jerusalem, Israel.

GOD TV sänder tv-program med uteslutande kristet innehåll, bland annat The 700 Club med Pat Robertson och Terry Meeuwsen, och program med Joyce Meyer och Benny Hinn.

GOD TV grundades 1995 av predikanterna Rory Alec och Wendy Alec, och firade 10-årsjubileum 2005.

Kanalen finns tillgänglig bland annat via internetsändningen på den egna webbplatsen, eller via abonnemang hos digital-tv-operatören Com Hem i Sverige.

Externa länkar
 GOD TV - Officiell Webbplats

Multinationella TV-kanaler
TV-kanaler och TV-stationer startade 1995
Kristna TV-kanaler
Vendsyssel-Thy

Vendsyssel-Thy (också kallad Nørrejyske ø) är den del av Nordjylland i Danmark som ligger norr om Limfjorden och består av Vendsyssel, Hanherrederne och Thy. Området är helt omgivet av vatten och kan därför räknas som en ö, skild från halvön Jylland.

Området är uppdelat mellan Region Nordjylland (Vendsyssel, Hanherrederne, Thy), och Region Midtjylland (Thyholm).

Vendsyssel-Thy är med en yta på 4 686 km² Danmarks näst största ö efter Själland. 1 januari 2003 hade ön 306 373 invånare och år 2020 var de .

Efter att ha hängt ihop med Jylland sedan omkring år 1100, blev Vendsyssel-Thy den 3 februari 1825 återigen en ö. Denna dag bröt en stormflod igenom Agger Tange, varvid Aggerkanalen bildades. Aggerkanalen började senare att slamma igen, och år 1877 var den helt igentäppt. Dock hade dessförinnan Thyborönkanalen bildats en bit söderut vid en stormflod 1862.

Samhällen 

 Hjørring
 Fredrikshavn
 Thisted
 Brønderslev
 Skagen
 Sæby
 Hirtshals
 Åbybro
 Vodskov
 Fjerritslev
 Hjallerup
 Dronninglund
 Pandrup
 Sindal
 Hurup
 Brovst
 Strandby
 Hanstholm
 Hals
 Vester Hassing
 Vrå
 Vestbjerg
 Kås
 Vadum
 Tårs
 Klitmøller
 Vestervig
 Nørre Vorupør
 Børglum

Källor

Externa länkar 

Danmarks geografi
Öar i Danmark större än 1000 kvadratkilometer
Jylland
Region Nordjylland
Region Mittjylland
Sarit Hadad

Sarit Hadad שרית חדד (född Sara Hodedtov), israelisk sångerska, född den 20 september 1978 i Hadera, Israel. Hennes föräldrar är av kaukasisk-judiskt och tunisiskt ursprung.

När Sarit var 15 år inledde hon sin karriär som sångerska i Hadera Youth Band.

År 2002 tävlade hon för Israel i Eurovision Song Contest i Tallinn, Estland med bidraget "Let's Light a Candle Together" (Bo'u Venadlik Beyachad Ner), som hamnade på tolfte plats i tävlingen, skrivet av Zvika Pak och Yoav Ginai.

Diskografi
Caesaria (dvd) 
Child of Love 
Doing What I Want 
Law of Life 
Like Cinderella 
Live in France 
Live in Heychal Hatarboot Tel-Aviv 
Live in Heychal Hatarboot Tel-Aviv (vhs) 
Only Love Will Bring Love 
Road I Chose 
Spark of Life 
Sweet Illusions

Externa länkar

Sarit Hadad - Officiell Webbplats

Israeliska sångare
Sångare inom populärmusik
Artister som representerat Israel i Eurovision Song Contest
Födda 1978
Kvinnor
Levande personer
Deltagare i Eurovision Song Contest 2002
Peter Molyneux

Peter Molyneux OBE, född 5 maj 1959 i Guildford, Surrey, är en brittisk datorspelsdesigner och har varit involverad i utvecklingen av flera storsäljare såsom Populous, Dungeon Keeper, Black & White, Fable och The Movies. Han har även grundat företaget Lionhead Studios. Det goda rykte han hade som speldesigner fick sig en kraftig törn efter lanseringen av spelet Fable på grund av att spelet inte var i närheten av det som hade beskrivits innan release. Peter Molyneux gick ut med en officiell ursäkt på grund av detta.

För närvarande arbetar han på företaget 22 Cans som har släppt spelen Curiosity – What's Inside the Cube? och Godus.

Källor

Externa länkar

Födda 1959
Levande personer
Män
Brittiska datorspelsutvecklare
Datorspelsprogrammerare
Personer från Guildford
Green Bay, Wisconsin

Green Bay är en stad i Brown County delstaten Wisconsin i USA. 2010 uppgick invånarantalet till 104 057. Green Bay är administrativ huvudort (county seat) i Brown County.

Sport 
 Green Bay Packers (NFL)

Övrigt 
 Rollfigurerna i TV-serien That '70s Show bor i Point Place, en fiktiv förort till Green Bay.

Källor

Fotnoter

Externa länkar 

 
Orter i Wisconsin
Agnesberg

Agnesberg är en före detta tätort och ett primärområde i stadsområde Nordost i Göteborgs kommun, beläget i stadsdelen Angered i Nordöstra Göteborg (före 1967 i Angereds kommun). Det är beläget vid E45 och Bergslagsbanan på Göta älvs östra strand. Agnesberg ingick i tätorten Göteborg 1970 till 2015 då Angered skildes från Göteborg och blev en den av den nya tätorten Nordöstra Göteborg.

Agnesberg hade varit gästgivarort i flera hundra år, när den fick en järnvägsstation 1880, och under de närmast följande decennierna började industrier etablera sig på orten, bland annat färgtillverkaren Dorch, Bäcksin & Co och P.O. Stokkebye Kvarnaktiebolag. Kvarnen producerade bland annat AXA havregryn. Kvarnproduktionen tog sin början år 1901. 1909–1910 uppfördes en anläggning för beredning av havregryn, och det var där som metoden med ångpreparering av havregryn utvecklades. År 1979 lades kvarnen i Agnesberg ned och produktionen flyttades till Järna i Södermanland. 

I början av 1960-talet tillkom det nuvarande flerbostadshusområdet Steken.

Befolkningsutveckling

Nyckeltal

Stadsområdes- och stadsdelsnämndstillhörighet 
Primärområdet tillhörde fram till årsskiftet 2020/2021 stadsdelsnämndsområdet Angered och ingår sedan den 1 januari 2021 i stadsområde Nordost.

Referenser 

Primärområden i Göteborg
Tidigare tätorter i Västra Götalands län
Sennheiser

Sennheiser electronic GmbH & Co. KG är ett tyskt akustikföretag som tillverkar mestadels mikrofoner och hörlurar.

Företaget grundades 1945 under namnet Laboratorium Wennebostel (förkortat Labor W). 1958 byttes företagets namn till Sennheiser. Företaget sysselsätter sammanlagt cirka 1500 personer i Tyskland, Irland och USA.

Till milstolparna på hörlurssidan hör klassikern HD 414 (1968), en öppen lättviktshörlur som med tiden blev världens mest köpta hörlur, och Orpheus (1991), en kombination av en elektrostatisk hörlur (HE 90) och en rördriven klass A-förstärkare (HEV 90) med inbyggd D/A-omvandlare.

På mikrofonsidan finner man många klassiker. Exempelvis den dynamiska MD 421, som använts flitigt i inspelningsstudior från det att den började produceras på sextiotalet. Sveriges Radio har även använt sig av den vid fältintervjuer.

År 1991 förvärvades Neumann Berlin GmbH, vars produkter sedan dess tillverkas i Sennheisers huvudanläggning i Hedemark utanför Hannover. 2021 meddelade Sennheiser att de sålt sin division för konsumentprodukter inom bl.a. ljud till Schweiziska bolaget Sonova Group, främst kända för tillverkning och utveckling av hörapparater.

Galleri

Externa länkar 
 Sennheisers pressrelease om försöljingen av konsumentdivision på deras hemsida
 Sennheisers svenska hemsida
 Sennheisers tyska hemsida

Tyska företag
Företag bildade 1945
Björns vänner

Björns vänner är ett svenskt popband från Malmö. 

Bandet bildades 2001 och hade sin första spelning på en liten musikfestival i Folkets park i Malmö 2001. Musikfestivalen arrangerades av Björn Ericsson och fick namnet ”Björns dag”, och således kom bandet också att kallas för ”Björns vänner”. Bandet släppte sin första EP 2002 med namnet Kvar på film och släppte därefter fullängdsalbumet Tappat halva hjärnan 2004.

2004 splittrades gruppen och gruppens sångare Richard Schicke flyttade till London. Gruppen gjorde sin sista spelning på The Tivoli i Helsingborg i mars 2004. Trots splittringen släppte gruppen skivan Får ett eget liv 2005 med tidigare outgivet material blandat med äldre låtar, vilket följdes av en turné under 2005 med namnet Sista fukin spelningarna forever & ever.

Våren 2014 återförenades bandet utan gitarristen Pelle Holmgren, men med John Bjerkert på trummor, som ersatte David Fridlund, och samma sommar spelade gruppen på Malmöfestivalen. Hösten 2014 släppte de albumet Ni har stulit våra drömmar. I december 2017 släpptes samlingsalbumet Lyssnar på en inre röst på vinyl, vilket föregåtts av en omröstning om vilka låtar som skulle ingå.

I april 2018 släpptes skivan Smyger i skuggorna, med Tias Carlson som ny gitarrist.

Medlemmar  
 Richard Schicke – sång, gitarr
 Conny Fridh –  bas, sång
 Tias Carlson – gitarr, sång
 John Bjerkert – trummor
 Markus Slivka – piano, orgel

Tidigare medlemmar 
 Pelle Holmgren – gitarr, sång
 David Fridlund – trummor

Diskografi 
 2002 – Kvar på film (EP)
 2003 – Tappat halva hjärnan
 2003 – Vad ska jag med ett foto på dig (singel)
 2004 – Alexander Lukas (EP)
 2005 – Får ett eget liv
 2005 – Mörkröda tomater (singel)
 2006 – Live på Chokladfabriken
 2014 – Märker ni ingenting alls? (EP)
 2014 – Ni har stulit våra drömmar
 2017 – Lyssnar på en inre röst (samlingsalbum, vinyl)
 2018 – Smyger i skuggorna
 2019 – Print screen (Live på Victoriateatern) (Singel)
 2020 – Isoleringskväll (Live på Victoriateatern) (Singel) 

Musikgrupper från Malmö
Svenska indiepopgrupper
Musikgrupper bildade 2001
Musikgrupper upplösta 2004

Referenser
Kinesisk-japanska kriget

Kinesisk-japanska kriget kan syfta på:

Första kinesisk-japanska kriget – mellan 1894 och 1895
Andra kinesisk-japanska kriget – mellan 1937 och 1945
Niels-Henning Ørsted Pedersen

Niels-Henning Ørsted Pedersen, även känd under initialerna NHØP, född 27 maj 1946 i Osted, död 19 april 2005 i Ishøj, var en dansk jazzbasist. 

Pedersen började spela på Jazzhus Montmartre i Köpenhamn vid 15 års ålder 1961, och kom från 1960-talet att spela med ett stort antal internationellt kända jazzmusiker, däribland Sonny Rollins, Dexter Gordon, Rahsaan Roland Kirk, Ben Webster, Count Basie, Roy Eldridge, Ella Fitzgerald och Dizzy Gillespie. Mellan åren 1973–86 var han medlem i Oscar Petersons trio. Pedersen blev tre gånger korad som årets basist av den internationella jazztidskriften Downbeat.

Priser och utmärkelser
1975 – Grammy Award, "Best Jazz Performance by a Group" för The Trio (med Oscar Peterson och Joe Pass)
1991 – Nordiska rådets musikpris

Källor 

Män
Födda 1946
Avlidna 2005
Danska jazzmusiker
Danska basister
Kejsar Taishō

För regeringsperioden, se Taishō

Kejsar Taishō , född Yoshihito (japanska: 嘉仁, JosjisjtoJ) den 31 augusti 1879 i Tokyo, död 25 december 1926 i Hayama i Kanagawa, var kejsare av Japan mellan 1912 och 1926. Hans regeringsperiod fick namnet Taishō – "stor och rättvis", vilket efter kejsarens död också är hans postuma kejsarnamn. Kejsaren Taishō var Japans 123:e kejsare.

Biografi 
Yoshihito var son till kejsar Meiji och Yanagiwara Naruko, en hovdam vid det kejserliga palatset, även om kejsarinnan Shoken (Haruko) kom att officiellt erkännas som hans mor. Han gavs det personliga namnet Yoshihito och titeln Haru no miya (prins Haru) av kejsaren den 6 september 1879. Den 3 november 1888 fick han formellt titeln kronprins, och 1897 tog han plats i japanska parlamentets överhus, pärskammaren. Han besteg tronen den 30 juli 1912.

Den 25 maj 1900 gifte sig kronprins Yoshihito med 16-åriga Sadako, dotter till furst Kujo Michitaka som var överhuvud över de fem grenarna av Fujiwaraklanen.
De fick fyra barn:
 Kronprins Hirohito (29 april 1901 - 7 januari 1989), senare kejsare
 Prins Chichibu (Yasuhito), (26 maj 1902 - 4 januari 1953)
 Prins Takamatsu (Nobuhito), (1 mars 1905 - 3 februari 1987)
 Prins Mikasa (Takahito), (2 december 1915 - 27 oktober 2016)

Kejsar Taishōs styre blev relativt kort och okänt. Som litet barn drabbades han av en hjärnhinneinflammation, något som kom att ge honom en kraftigt nedsatt fysisk och mental hälsa genom resten av livet. Han hölls undan från offentliga tillställningar så ofta som möjligt även efter att han ärvt tronen 1912. Detta både för att bespara det kejserliga hovets heder från att befläckas, men det hade också en viktig inrikespolitisk anledning.
Den japanska kejsaren dyrkades av befolkningen som en levande gud och att visa kejsaren i ett sådant svagt tillstånd skulle kunna få stora konsekvenser.

Vid ett sällsynt tillfälle då kejsaren sågs offentligt, vid 1913 års öppnande av riksdagen rullade han ihop ett förberett tal till ett rör och tittade på ministerrådet genom det istället för att läsa upp texten. Efter 1919 åtog han sig inga fler officiella uppdrag. Efter att den den svaga monarken återvände från en resa till Europa 1921 blev kronprins Hirohito kejsarens ställföreträdare, och sedan efter sin faders död, blev han officiellt kejsare Taishōs tronföljare och Japans näste kejsare under Showa.

Efterspel
Det japanska kejsardömets hushållsbyrå har 2002, 2003 och 2008 frisläppt tidigare hemligstämplade dokument. I dessa dokument framträder kronprins Hirohito mer och mer frekvent som åren går samtidigt som hälsan försämras för kejsare Taishos som blir konvalescent i de kejserliga bostäderna i Hayama; Kanagawa prefektur, Nikko; Tochigi prefektur och andra platser. Det fanns vidspridda rykten om att kejsaren var mentalt inkapabel, men det är oklart om detta framträder i dokumenten.

Källor

Referenser

Externa länkar

 Taisho Democracy in Japan: 1912-1926

Personer i Japan under 1800-talet
Personer i Japan under 1900-talet
Japanska kejsare
Riddare av Strumpebandsorden
Riddare och kommendör av Kungl. Maj:ts Orden
Födda 1879
Avlidna 1926
Män
Mottagare av Serafimerorden
WP:Projekt Japan
Motorvägar i Schweiz

I Schweiz betraktas motortrafikleder som en separat vägtyp men numreras som en del av motorvägsnätet.

Schweiz har motorvägar som når ut till de flesta delar av landet. De når också ut till sina grannländer. Det är dyrt att bygga motorvägar i landet då naturen i mycket stor utsträckning består av berg och dalar. Detta innebär att många motorvägar går genom långa tunnlar och broar, och att lavinskydd ibland måste byggas. Trots detta så är motorvägsnätet förhållandevis välutbyggt vilket beror på att landet har mycket god ekonomi i kombination med hög befolkningstäthet. I de allra bergigaste områdena har man dock fått undvika motorvägar, eftersom de blir alltför dyra. Bara A2 och A13 passerar Alperna, med varsin motortrafikledssträcka. För A2 är det Sankt Gotthardstunneln.

Motorvägssträckor i Schweiz 

 A1 Sankt Margrethen (gräns mot Österrike) - Sankt Gallen - Winterthur - Zürich - Bern - Lausanne - Genève
 A1.1 Rorschach - Arbon
 A2 Basel (gräns mot Tyskland och Frankrike) - Luzern - Altdorf - Sankt Gotthard - Lugano - Chiasso (gräns mot Italien)
 A3 Augst - Brugg - Birmensdorf / Zürich - Pfäffikon - Sargans
 A4 Bargen (gräns mot Tyskland) - Schaffhausen - Winterthur / Zürich - Knonau - Cham - Brunnen SZ - Altdorf
 A5 Luterbach - Solothurn - (Biel - La Neuveville) - Neuchâtel - (Yverdon)
 A6 Lyss - Schönbühl / Bern - Thun - Wimmis
 N6M Muri bei Bern - Rüfenacht
 A7 Kreuzlingen (gräns mot Tyskland) - Frauenfeld - Winterthur
 A8 Hergiswil - Sarnen - (Sachseln - Brünig - Brienzwiler) - Interlaken - Spiez
 A9 Vallorbe (gräns mot Frankrike) - Chavornay / Villars-Ste-Croix - Vevey - Sion - Brig - Simplonpasset - Gondo (gräns mot Italien)
 A12 Bern - Fribourg - Bulle - Vevey
 A13 Sankt Margrethen (gräns mot Österrike) - Sargans - Chur - Thusis - San Bernardino-passet - Bellinzona
 A14 Luzern - Cham
 A16 Boncourt (gräns mot Frankrike) - Porrentruy - Delémont - Moutier - Biel
 A18 Basel - Reinach BL
 A19 Brig - Naters
 A20 Zürich Nordring
 A50 Rheinsfelden ZH - Glattfelden
 A51 Bülach - Zürichs flygplats - Zürich
 A52 Zumikon - Hinwil (Forchstrasse)
 A53 Kloten - Reichenburg

Se även
Vinjettvägar
Matrix Club

Matrix Club öppnade den 13 augusti 1965 i San Francisco. Kvällens band var Jefferson Airplane. Klubben blev en betydande spelplats för alla nya San Franciscoband. Matrix ägdes av Airplanemedlemmen Marty Balin. Klubben stängdes 1972.

Externa länkar
 An Internet Community Forum Site: The Matrix Club* Rock & Roll Roadmaps: The Matrix
 bbhc.com - Big Brother and the Holding Company
 Rainman Records: Jefferson Starship - Biography
 Bay Area Bands: The Great Society
 Interview and conversation with Marty Balin for a cover story in High Times magazine (pub. March 2000)
 [ allmusic guide: Cheaper Thrills - Overview]
 Chicken on a Unicycle — Bay Area Music history
 list of all shows at The Matrix

Nöjeslokaler
San Franciscos historia
Påvliga Bibelkommissionen

Påvliga Bibelkommissionen (italienska: Pontificia Commissione Biblica), grundad 1902, handhar frågor om hur Bibeln ska tolkas och utläggas inom katolska kyrkan.

Externa länkar
 Officiell webbplats

Romersk-katolska kyrkans organisation
Kommissioner
Lista över Inkarikets härskare

En förteckning över alla inkor blir av naturliga skäl osäker då historiska urkunder saknas. En sammanställning av alla inkor – 13 till antalet om man räknar in Atahualpa – är i denna lista följande:

De mytiska inkorna 
 c:a 1200–1438 - dynastin Hurin-Cusco

1 Manco Cápac

2 Sinchi Roca

3 Lloque Yupanqui

4 Mayta Cápac

5 Cápac Yupanqui 
 dynastin Hanan-Cusco
6 Inca Roca

7 Yahuar Huaca

8 Hatun Topa (också kallad Huiracocha)

De historiska inkorna 
 expansionsfasen 1438–1532)
9 Pachacuti (1438–71)

10 Topa Inca Yupanqui (1471–93)

11 Huayna Cápac (1493–1525)

12 Huáscar (1525–32)
 dynastin Quitena
13 Atahualpa (1532–33)

Kommentar 
Vid conquistadorernas ankomst 1532 var Atahualpa den som i Inkariket de facto upprätthöll funktionen som inka. Det var han som hyllades som inka efter att han hade besegrat brodern Huáscar, och det var också han som mötte spanjorerna i egenskap av inkafolkets högste härskare. Atahualpa blev dock aldrig krönt till inka. På den officiella listan över krönta inkor, den så kallade capaccuna, förekommer därför inte Atahualpa.

När en inka blev krönt satte översteprästen, kallad Willac Umo, den kungliga borlan på inkans huvud. Willac Umo var den ende som hade rätt att kröna en inka.

Även några av de sista inkorna i Vilcabamba fick den kungliga borlan – mascapaichan – på sina huvuden, dock skedde det genom spanjorernas försorg, och de (Manco Inca m fl) räknas därför inte heller de till capaccuna-listan.

Mascapaichan var tillverkad av fint rött tyg och försedd med guldfransar.

Se även 
Sista Inkas i Vilcabamba

Inkarikets regenter
Inkariket
Gudaförklarade personer