kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Hnoss

Hnoss (”dyrbarhet”, ”klenod”) (på svenska även Noss) är i nordisk mytologi Ods och Frejas sköna dotter. Enligt Ynglingasagan och en av namntulorna har hon en syster vid namn Gersimi.

Källtexterna 
I Gylfaginning 35 ger Snorre Sturlasson en kortfattad presentation av asynjorna i Asgård. Beskrivningen av Freja inleder han på följande sätt:

Men i Ynglingasagan, kapitel 10, sägs Freja ha två döttrar.

Detta är allt som berättas om Hnoss. Hon omtalas inte i någon myt, men enligt Snorre har hennes namn kunnat användas i kenningar för Freja, som då har kunnat kallas ”Hnoss moder” (móður Hnossar). Att döma av Snorres egna exempel har det dock varit vanligare att Freja har figurerat i kenningar för Hnoss. Skälet är förstås att skalder som fått ett vackert föremål i skaldelön – ofta ett vapen – gärna har velat tacka givaren i poetisk form. Det har då behövts en kenning för ”dyrgrip” eller ”klenod” (=hnoss) och denna har då kunnat väljas på temat ”Frejas dotter”. Några sådana exempel ur en dikt av skalden Einar Skulason finns i Skáldskaparmál 37: ”Härns stolta/ryktbara barn” (hróðrbarn Hǫrnar), ”Frejs systerdotter” (Freys nipt), ”Njords dotters barn” (Njarðar dóttur barn), ”vanabrudens dotter” (vanabrúðardóttir) och ”Gefns mö” (mær Gefnar). Alla dessa kenningar betyder ”Hnoss”, som då har fått representera den ”dyrbarhet” eller ”klenod” som skalden velat besjunga. I Einar Skulasons fall tycks det ha rört sig om en guldinfattad yxa, vilket fick Finnur Jónsson att döpa dikten till Øxarflokkr (Yxflocken).

En synonym till ordet hnoss är gersimi, som nämns som namnet på Hnoss syster – men hon förekommer inte i någon kenning.

Ordet hnoss har satts i samband med det anglosaxiska hnossian, ”att hamra”, som i hnossa-smíði, och antas ursprungligen ha syftat på hamrat guld.

Referenser 

Freja
Gudar i nordisk mytologi
Puke

Puke, betyder ursprungligen "trolldomsväsen", "trolldomskunnig ond ande" eller "djävul", etc, och kan syfta på:

 Puke eller Pukehorn – uppåtvänd örnvinge inom heraldiken, ibland något krökt eller vriden, för att passa in i vapenskölden.
 Puke (musikgrupp) – svensk punkgrupp
 Puke (namn) – efternamn samt personer med namnet
 Puke (adel) – ädelsläkten
 Puke (frälsesläkt) – frälsesläkten
 Puke (noaord) – noaord för djävul
 Pukefejden – stridigheter mellan anhängare till Erik Puke och Karl Knutsson (Bonde) 1436–1437
 Puktörnesläktet –  släktet Ononis inom ärtväxtfamiljen.
 HMS Puke – jagare i svenska flottan (1940–1947), uppkallad efter Johan af Puke
 Puken – dragväsen inom svensk folktro, se bjära

Geografi

Albanien 

 Rrethi i Pukës, distrikt, Shkodër prefektur, 
 Bashkia e Pukës, kommun, Shkodër prefektur, 
 Pukë (distriktshuvudort i Albanien), Shkodër prefektur, Rrethi i Pukës,

Referenser 

Robotskapade Albanienförgreningar
Bertha

Bertha är en brittisk stop motion-animerad TV-serie producerad av Woodland Animations och visad på BBC1 först, därefter repriserad på BBC flera gånger.

Serien kretsar kring maskinen Bertha i fabriken Spottiswood samt de anställda där. Bertha kan producera ett brett utbud av produkter. På fabriken jobbar även förmannen Mr Duncan, Flo, sekreteraren Miss McClackerty, förpackaren Nell, gaffeltrucksföraren Panjit, designern Mr Sprott och dennes assistent Tracy, maskinteknikern Ted, tedamen Mrs Tupp, chefen Mr Willmake samt en liten robot kallad TOM (Talk Operated Machine) och samt assisteraden maskinteknikern Roy.

I Sverige har serien visats flera gånger i SVT:s ordinarie kanaler och Barnkanalen. Serien har haft minst två olika dubbningar, varav en av dom hade alla karaktärer i serien med annorlunda namn jämfört med originaldubbningen.

Referenslista 

Brittiska animerade TV-serier från 1980-talet

ang:Berhte
eo:Berto
is:Berta
it:Berto
hu:Berta
sk:Berta
sl:Berta
Odens jakt

Odens jakt, eller vilda jakten, är i folktron ett följe av övernaturliga väsen som hörs nattetid, särskilt under senhösten och julen. Motivet är spritt över hela Europa med olika ledare för jakten. I Sverige trodde man att det var asaguden Oden som for fram på jakt efter skogsrået genom skogar och över himlen. Vissa nutida bedömare antar att det exempelvis var flockar med vildgäss man hörde. Andra har föreslagit att det är norrsken som legat till grund för myten.  

Samma fenomen kallades i Norge för Oskoreien (eg. Asgårdsreien, d.v.s. "Asgårdsritten") eller Julereien och i Tyskland fanns en myt om Perchta eller Bertha som sålunda skulle vara det skogsrå som Oden jagade. Varianter av legenden spreds över till Amerika via nybyggare. Sången Ghost Riders in the Sky (Spökryttare i skyn) är baserad på en amerikansk variant av sägnen som författaren Stan Jones fick berättad för sig som barn.

Referenser

Nordisk folktro
Oden
Odrörer

Odrörer (”det som skapar extas”) är i nordisk mytologi både namn på en av de tre kittlar (de två andra var Son och Bodn) som skaldemjödet förvarades i och även mjödet i sig.

Se även 
 Kvaser
 Suttung

Referenser

Föremål i nordisk mytologi
Ragnhild (mytologi)

Ragnhild är i nordisk mytologi en jättinna, gift med krigaren Hadding. Om henne berättas, liksom om jättinnan Skade, att hon valde sin make genom att bedöma vilken man som hade de snyggaste benen.

Referenser 

Jättar i nordisk mytologi
Sigurd

Sigurd (fornnordiska: Sigurðr), med varianten Sigvard, är ett mansnamn med nordiskt ursprung, bildat av stammen i seger (sigr) och efterleden vard (varðr) – väktare (kognat med vårdare).

Namnet var relativt vanligt på 1920- och 1930-talen, men förekommer sparsamt bland yngre. I modern tid får några enstaka pojkar i varje årskull namnet som tilltalsnamn. Den 31 december 2014 fanns det totalt 5 341 personer i Sverige med namnet, varav 649 med det som tilltalsnamn. Samma år fanns det 233 personer med Sigurd som efternamn. År 2003 fick 27 pojkar namnet, varav 4 fick det som tilltalsnamn.

Sigurd har namnsdag den 10 januari sedan 1901.

Personer med namnet Sigurd

Historiska 
Sigurd Agrell, poet och runolog
Sigurd Björling, operasångare
Sigurd Bröms, ishockeyspelare
Sigurd Curman, riksantikvarie
Sigurd Dahlbäck, advokat, etnolog och författare
Sigurd Erdtman, svensk författare och sångtextförfattare
Sigurd Glans, journalist
Sigurd Hoel, norsk författare
Sigurd Jorsalafarare (ca 1090 - 1130), norsk kung
Sigurd Ibsen, norsk politiker
Sigurd Lewerentz, arkitekt
Sigurd Lindholm, politiker (S), statsråd
Sigurd Ribbing
Sigurd Rushfeldt
Sigurd Wallén, skådespelare och regissör
Sigurd von Koch
Sigurd Ågren, kapellmästare
Sigurd Åstrand
Jan Sigurd, författare, kompositör
Kåge Sigurth, svensk TV-producent och manusförfattare

Mytologiska 
 Sigurd Fafnesbane - en hjälte i den nordiska mytologin.
 Sigurd Ring, svensk sagokung

Se även
 Sigurd, pseudonym för Alfred Hedenstierna
 HMS Sigurd (21), jagare i svenska flottan
 Sigvard - en annan form av detta namn
 Nikanor - ett namn med liknade betydelse, och som före 1901 hade namnsdag samma dag

Anmärkningar

Referenser 

Fornnordiska mansnamn
Svenska förnamn
Svenska mansnamn
Reginnaglar

Reginnaglar ("makternas spikar") är i fornnordisk mytologi spikar som slogs in i högsätenas stolpar. Dessa spikar/nitar omnämns endast på två ställen, i två islänningasagor nedtecknade på 1200-talet; Eyrbyggja saga och Glælognskviða. Spikarna/nitarna var troligen symboler för den spets på Världspelaren kring vilken himlen välver sig.

Referenser

Fornnordisk religion
Rimfaxe

Rimfaxe (eller Hrimfaxe; ”den som har rim i manken”) är i nordisk mytologi guden Natts häst som dreglade fram morgondaggen.

Citat ur Poetiska Eddan:
 Hrimfaxe heter den häst som drar
 Natt till de goda gudar;
 ur mulen dryper var morgon,
 därav kommer dagg i dalar.

Adam Oehlenschläger skriver i Guldhornene, 1802):

 Hrymfaxe den sorte
 puster og dukker
 og i Havet sig begraver.
 Morgenens Porte
 Delling oplukker,
 og Skinfaxe traver
 i straalende Lue
 paa Himlens Bue.

Referenser 

Hästar i nordisk mytologi
Mytologiska hästar
Rimtursar

Rimtursar, även Hrimtursar eller Frostjättar, är i nordisk mytologi jättar från köldens värld Nifelheim. De skapades ur jätten Ymers svett i tidernas morgon och de väsen som hans ena fot avlade med den andra. De hotar människorna med mörk och evig vinter. Jämför Fimbulvinter.

Referenser

Jättar i nordisk mytologi
Rübezahl

Rübezahl var i tysk folktro en bergande eller en jätte som höll till i Riesengebirge ("jättarnas berg"). Det berättas om honom i många folksagor och legender.

Rübezahl är ett spenamn som framkallar hans vrede. Det respektfulla namnet är ”bergens herre”. Mot goda människor är han vänlig och undervisar dem i medicin och ger dem gåvor. Men om någon förlöjligar honom, hämnas han på ett gruvligt sätt.

Se även 
 Bergande
 Bergsrå

Referenser

Vidare läsning 
Eichberg, Henning 1990: ”Rübezahl - en mellemeuropæisk grænsegænger.” In: Hans Elbeshausen & Helge Nielsen (Red.): Mellemeuropa - nostalgi, virkelighed eller utopi. København: Samfundslitteratur, 125-44.
Eichberg, Henning 1991: “Rübezahl. Historischer Gestaltwandel und schamanische Aktualität.“ In: Jahrbuch der Schlesischen Friedrich-Wilhelms-Universität zu Breslau, Sigmaringen, 32: 153-178.
Kaiser, Stephan 2000 (Hrsg.): Der Herr der Berge Rübezahl. Katalog zur Ausstellung. Königswinter-Heisterbacherrott: Museum für schlesische Landeskunde.

Jättar
Dewp
Rym

Rym (Hrym eller Hrymer; norröna: Hrymr) är en jätte i nordisk mytologi. Han är endast omtalad i Völuspá – i samband med Jotunheims mobilisering inför Ragnarökslaget – samt i Snorre Sturlassons prosaskildring i Gylfaginning av samma händelseförlopp.
{|
|
Hrymr ekr austan,hefisk lind fyrir,
snýsk Jǫrmungandrí jǫtunmóði;
ormr knýr unnir,en ari hlakkar,
slítr nái niðfǫlr,Naglfar losnar. Völuspá 50
|
Hrym åker östan;
hans arm lyfter skölden.
I jättevrede
världsormen snor sig.
Ormen slår vågen.
Örnen skriar,
där lik han sliter
Likskeppet flyter.
 Axel Åkerblom (1923)
|
Hrym far från öster
i högvagn med sköld,
världsdraken vrider sig
väldig i vrede,
ormen slår vågorna,
örnen skriar;
Nidnäbb flår lik –
då blir Nagelfar flott.
 Åke Ohlmarks (1965)
|
|}

Namnet Hrymr (av hrumur) betyder ”den (av ålder) skröplige”Sigurður Nordal, Völuspá gefin út með skýringum, Árbók Háskola Íslands 1922−23. Strof 50 och har tolkats som beteckning för jättevärldens åldrige överkonung, som nu leder sitt folk till den sista striden. Han är tydligen för svag för att rida och måste åka i vagn – på samma sätt som den orkeslöse Harald Hildetand vid 150 års ålder tvingades fara i vagn till slaget på Bråvalla hed. Den ”högvagn”, som nämns i Ohlmarks översättning, finns inte i originaltexten, men verbet aka (ekr) gör ändå vagnens närvaro påtaglig.

I Gylfaginning 51 är Hrym nämnd två gånger. ”Hrym heter jätten som styr Nagelfar”, skriver Snorre. Men detta strider mot vad som står i Völuspá, som Snorre själv uppger som sin källa. Om även det skepp som omtalas i strof 51 avser Nagelfar, så är det i stället Loke som styr (Loki stýrir).

Några rader längre ner i Gylfaginnings text rapporteras Hryms ankomst till slagfältet:Muspells söner tar sig fram till fältet som heter Vigrid. Dit kommer också Fenresulven och Midgårdsormen. Loke har också kommit dit, och Hrym med alla rimtursarna; Loke följs av alla Hels män.Utöver detta är jätten Hrym inte omtalad någonstans. Namnet Hrym (Hrymr) finns inte heller medtaget bland tulornas jǫtna heiti'' (namn på jättar).

Kommentarer

Referenser 

Jättar i nordisk mytologi
Rå

Rå kan syfta på:

 Rå (folktro) – mytologiskt väsen
 Rå (musikgrupp) – musikgrupp
 Rå (rigg) – del av riggen på ett fartyg
 Rå (teater) – stång att hänga teaterkuliss på

Se även 
 rågång – gräns mellan markområden
 Råå
 RÅ
 Rho
Johann Wolfgang Döbereiner

Johann Wolfgang Döbereiner, född 13 december 1780 i Hof, död 24 mars 1849 i Jena, var en tysk kemist.

Döbereiner var från 1810 professor i Jena och inrättade där det första tyska laboratoriet avsett för undervisning. Genom sin forskning kring grundämnens atomvikter förebådade han det periodiska systemet. Döbereiner var Goethes rådgivare i kemiska frågor. Sedan Döbereiner upptäckte att fint fördelad platina (så kallad platinasvamp) kan antända vätgas som strömmar ut i luften, konstruerade han 1823 ett elddon. Sådana vätgaselddon användes i Sverige så sent som på 1850-talet, då det ersattes av tändstickan. 

Döbereiners elddon utgörs av en cylinder (a) som innehåller utspädd svavelsyra och är täckt av ett lock. Inne i cylindern finns en gasklocka (b) och, inuti denna är en zinkstång (c) och en kolv (d) fästa. Klockan har upptill en kran (e). När man öppnar den kranen trycks luften ut ur klockan och ersätts av syra från cylindern. När syran träffar zinken bildas vätgas. När vätgasen har trängt undan luften får den strömma ut genom en ytterligare kran (f), mot en platinasvamp (g) som är fäst i huven. Genom den med luft blandade vätgasens beröring med platinasvampen upphettas platinasvampen till glödgning, så att vätgasen antänds.

Noter 

Tyska professorer i kemi
Personer verksamma vid Jena universitet
Kemister under 1800-talet
Tyska forskare under 1800-talet
Födda 1780
Avlidna 1849
Män
Svensk uppslagsbok
John Newlands (kemist)

John Alexander Reina Newlands, född 26 november 1838 i Lambeth, Surrey, död 29 juli 1898 i Lower Clapton, Middlesex, var en engelsk kemist.

Newlands  studerade vid Royal College of Chemistry i London. År 1860 deltog han i Italiens enande under Giuseppe Garibaldi (han var av italiensk börd genom sin mor). Han grundade därefter ett eget företag 1864 med fokus på analytisk kemi och som chefskemist på ett sockerraffinaderi från 1868 utvecklade han tillverkningsprocessen där. Han tilldelades Davymedaljen 1887.

År 1863 uppställde han det första periodiska systemet med grundämnena sorterade efter atomvikt och han kunde 1865 konstatera att närbesläktade grundämnen, liksom tonerna i musiken, gick att sortera i oktaver. Hans samtid förlöjligade honom på grund av detta, men fem år senare publicerade den ryske kemisten Mendelejev ett mer utvecklat system som idag utgör grunden för det moderna periodiska systemet. 

Som många andra i hans samtid använde Newlands begreppen "ekvivalent vikt" och "atomvikt" utan någon större åtskillnad i betydelse. I sitt första arbete från 1863 använde han de värden som blivit accepterade av hans föregångare. Han förklarade ofullständigheten i den tabell han föreslog 1864 med den möjliga existensen av oupptäckta grundämnen, och på så vis förutsåg han existensen av till exempel germanium.

Källor

Noter

Brittiska kemister
Mottagare av Davymedaljen
Kemister under 1800-talet
Brittiska forskare under 1800-talet
Födda 1838
Avlidna 1898
Män
Räsvelg

Räsvelg (även Räsvälg eller Hräsvelg; fornnordiska: Hræsvelgr, ”liksväljaren”) är i nordisk mytologi en örnjätte, som satt vid himlens ände i norr och skapade vindarna genom att slå med sina vingar. Han har i sen tid ibland identifierats med den örn som sitter i toppen av asken Yggdrasil och på vars gigantiska näbb sitter höken Väderfölne.

I Viktor Rydbergs Fädrernas gudasaga berättad för ungdomen beskrivs Hräsvelg som liksväljaren. Hräsvelg har där sällskap av örnen Are. De kommer att samlas med Yggdrasils andra rovdjur för att invänta att likportarna öppnas. Då ska de döda som varit i Nifelheim ("underjorden") och där dött för andra gången träda ut genom likportarna: "...och när de fördömda kommit genom dem, störta de vingade demonerna öfver de åt dem utsedda offren, trycka dem under sin dolkhvassa fjäderklädnad och flyga med gräsliga skrän genom Nifelheims töckenrymder till de för dem bestämda pinorummen.". 

Hräsvelg ingår i en särskild grupp av jättar, närmast kosmiska väsen, som, för människan och världsalltet, symboliserar farliga makter. Till dessa räknas förutom Hräsvelg själv, Fenrisulven och Midgårdsormen och likaså Hel och Nidhögg.  

Citat ur Poetiska Eddan (Vaftrudner talar):
Hräsvelg heter han, vid himlens ändesitter jätten i örnhamn jämt;ifrån hans vingar sägs vinden kommafarande fram över folk.Vaftrudnesmal, vers 37

Se även
 hamn
 Poetiska Eddan, Vaftrudnesmal''

Referenser

Externa länkar 
Fädernas Gudasaga berättad för ungdomen

Djur i nordisk mytologi
Röskva

Röskva ("den raska") är i nordisk mytologi tjänarinna hos Tor och syster till Tjalve, som också tjänstgjorde hos Tor. Tillsammans med Loke besökte de tre jätten Utgårdaloke. Snorre berättar dels, i "Tors färd till Utgårdaloke", hur Tjalve knäckte ena benet på den ena av Tors slaktade bockar, varför denna efter återupplivandet dagen därpå var halt. Som ersättning trädde Tjalve därför i Tors tjänst tillsammans med sin syster Röskva.

Se även
 Snorre Sturlason: Prosaiska Eddan

Referenser

Människor i nordisk mytologi
Sexfotingar

Sexfotingar (Hexapoda, av grekiska hex, sex, och poda, fot), mer korrekt insekter, är en understam till leddjuren. Denna understam innehåller klasserna egentliga insekter (Insecta) och urinsekter (Entognatha). Kroppen består av tre delar, huvud, mellankropp och bakkropp. På mellankroppen finns tre par ben, därav det vetenskapliga namnet Hexapoda. Oenigheten om det svenska trivialnamnet sammanhänger med osäkerhet om hur nära de olika urinsekterna är besläktade med varandra och med de egentliga insekterna, vilket påverkar om urinsekter bör räknas som insekter eller inte. Vi följer här den idag vanligaste uppfattningen, som företräds av bland annat artdatabanken.

Huvudet är sammansatt av en platta (acron) som oftast bär ögonen, följd av sex segment, alla tätt sammanväxta. Munnen ligger mellan fjärde och femte delen och är täckt av en projektion av den sjätte delen som kallas överläppen (labrum). Över överläppen ligger munskölden (clypeus).

Mellankroppen är sammansatt av tre segment, vart och ett av dessa bär ett par ben. Som typiskt för leddjur som är anpassade till livet på land, består varje ben av fem delar utan de gälsegment som kan förekomma hos andra leddjur. Hos de flesta insekter stödjer det andra och tredje bröstkorgssegmentet vingar. 

Bakkroppen består vanligen av tio till elva segment hos de flesta insekter (kan vara färre hos vissa insektsarter) men hos urinsekterna har ordningen Protura tolv och Collembola har endast sex. Hos en del insekter med vattenlevande nymfer kan dessas bakkroppar även ha gälar.

Undergrupper

Egentliga insekter 
Egentliga insekter (Insecta) är en klass inom leddjuren och utgör den artrikaste klassen bland landdjuren. Det vetenskapliga namnet, Insecta, kommer från latinets inseco, "dela upp". Vetenskapen som ägnar sig åt insekter kallas för entomologi och en forskare som studerar insekter kallas för entomolog.

Egentliga insekter har existerat i miljontals år och av jordens i dag omkring 1 335 miljoner kända djurarter utgör insekterna cirka 0,9 miljoner.[1] De flesta är bevingade och tillhör underklassen Pterygota, men det förekommer också primitiva vinglösa insekter, underklassen Apterygota. Vikten mellan olika arter varierar från omkring 1 mikrogram till 20 gram.[2]

Insekternas artrikedom beror till stor del på deras förmåga att utnyttja och anpassa sig till många olika slags nischer, vilket bland annat underlättats av deras flygfärdighet, fortplantningskapacitet och deras mindre storlek. Att insekter är växelvarma gör dessutom att de inte behöver lika mycket föda som om de hade varit jämnvarma.

Urinsekter 
Urinsekter delar många egenskaper med de egentliga insekterna vad gäller exempelvis anatomin. En skillnad är att urinsekter inte har vingar vilka har gett de flesta insekterna en evolutionär fördel. Till skillnad från egentliga insekter har urinsekter mundelarna inuti huvudet. Klassen urinsekter innehåller tre ordningar vilka är trevfotingar (Protura), larvborstsvansar (Diplura) och hoppstjärtar (Collembola).

Referenser 

Leddjur
Aischylos

Aischylos, född 525 f.Kr. i Eleusis, död 456 f.Kr. i Gela på Sicilien, var en betydande grekisk dramatiker (tragöd) i Aten.

Biografi
Aischylos tillhörde en atensk adelsätt, och är den äldste av de grekiska dramatiker, vilkas verk bevarats till vår tid. Det är också av allt att döma han som skapat festspelen vid Dionysos Eleuthereus årliga högtid till en dramatisk konstform i vår mening.

Aischylos skrev omkring nittio dramer och tragedier och kan betraktas som teaterkonstens fader. Ämnena hämtades från stora grekiska epos med deras mänskliga och gudomliga aktörer: trojanska kriget, Orestessagan och andra. Han anses även ha infört den "andra skådespelaren" (vid sidan av kören) och tekniska nyheter. Aischylos skildrar gudar som upphöjda och moraliskt vägledande, i försök att inpränta en gudfruktig levnadslära hos sin publik. Hans rollfigurer är inte enskilda individer av kött och blod, istället representerar de de större sammanhang de ingår i: släkten, mänskligheten eller liknande.

Aischylos deltog i slagen mot perserna vid Marathon 490 och vid Salamis 480 f.Kr. Tretton gånger vann han tragedidiktarnas tävling i Aten, varav första gången 484 f.Kr.

Bevarade verk 

 Perserna
 Perserne (översättning Vilhelm Fredrik Palmblad). Ingår i Aischylos sorgespel (Örebro: Lindh, 1845)
 Perserna (tolkad av Emil Zilliacus) (Geber, 1934)
 Perserna, översatt av Jan Stolpe och Lars-Håkan Svensson, utgiven Ellerströms förlag 2022.
 De sju mot Thebe
 De sju mot Thebä (översättning Vilhelm Fredrik Palmblad). Ingår i Aischylos sorgespel (Örebro: Lindh, 1845)
 De sju mot Thebe (tolkad av Emil Zilliacus) (Geber, 1932)
 De skyddssökande
 De skyddsbegärande (översättning Vilhelm Fredrik Palmblad). Ingår i Aischylos sorgespel (Örebro: Lindh, 1845)
 De skyddssökande (översättning Emil Zilliacus). Ingår i Fyra sorgespel (Geber, 1948)
 Den fjättrade Prometheus
 Den fjettrade Prometeus (översättning Vilhelm Fredrik Palmblad). Ingår i Aischylos sorgespel (Örebro: Lindh, 1845)
 Den fjettrade Prometheus (översättning H. Solander) (Hyckerström, 1875)
 Prometheus (tolkad av Emil Zilliacus) (Geber, 1931)
 Den fjättrade Prometheus (översättning och kommentarer Jan Stolpe & Lars-Håkan Svensson) (Ellerström, 2011)
 Orestien (trilogi bestående av: Agamemnon, Gravoffret, Eumeniderna)
 Orestea, en trilogi: I: Agamenon II: Grafoffret III: Eumeniderna (översättning Vilhelm Fredrik Palmblad). Ingår i Aischylos sorgespel (Örebro: Lindh, 1845)
 Agamemnon
 Agamemnon (översättning Bernhard Risberg) (Upsala: Akademiska bokhandeln, 1890)
 Agamemnon (tolkad av Emil Zilliacus) (Geber, 1929)
 Gravoffret
 Gravoffret (tolkad av Emil Zilliacus) (Geber, 1929)
 Eumeniderna
 Eumeniderna (tolkad av Emil Zilliacus) (Geber, 1930)

Referenser

Externa länkar 

 

Grekiskspråkiga författare
Antikens grekiska dramatiker
Födda 525 f.Kr.
Avlidna 456 f.Kr.
Män
Ann-Kathrine Littke

Clara Ann Kathrine Fornaeus Littke, född 4 november 1923 i Stockholm, död 29 april 1997 i Stockholm, var en svensk civilingenjör och försvarsforskare.

Littke utexaminerades som civilingenjör i elektroteknik vid Kungliga Tekniska högskolan (KTH) 1948. Under studietiden var hon med i Kvinnliga Teknologers Sällskap. Hon var verksam som forskningassistent respektive 1:e assistent vid KTH 1947-1951. 1951 tog hon anställning hos Försvarets forskningsanstalt (FOA) som litteraturingenjör. 1953 begärde hon förflyttning till Grindsjöns Forskningscentrum och blev där "skjutledare" för simuleringar och utprovningar av pansarammunition med splitterstridsdel. 1982 blev hon överingenjör vid FOA och chef för sektionen för framtidsstudier och planering. Mellan åren 1979 och 1982 satt hon med i regeringens forskningsberedning och 1982 blev hon invald i Kungliga Krigsvetenskapsakademien.

Publikationer

Källor 

Svenska ingenjörer under 1900-talet
Svenska forskare under 1900-talet
Personer verksamma vid Försvarets forskningsanstalt
Alumner från Kungliga Tekniska högskolan
Ledamöter av Kungliga Krigsvetenskapsakademien
Födda 1923
Avlidna 1997
Kvinnor
Ingenjörer från Stockholm
Forskare från Stockholm
Comrat

Comrat (, gagauziska: Komrat, ryska: Комрат) är en stad i södra Moldavien, centralort i den autonoma regionen Gagauzien, belägen vid floden Ialpug. Staden hade 20 113 invånare (2014). Större delen av befolkningen är gagauzer.

Staden grundades 1789 och fick stadsrättigheter 1957. Under sovjettiden utvecklades industrin i staden med produktion av smör, vin och mattor. 

I staden finns Comrats statliga universitet.

Referenser

Externa länkar 

Orter i Găgăuzia