kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Kinas herrlandslag i fotboll

Kinas herrlandslag i fotboll (Kinesiska:中国国家足球队; pinyin:Zhōngguó Guójiā Zúqiú Duì; smeknamn:Draken och Den stora muren) representerar Folkrepubliken Kina i fotboll på herrsidan.

Laget grundades 1924 i Republiken Kina under regi av Chinese Taipei Football Association.

Meriter 

 VM i fotboll: 2002
 Asiatiska mästerskapet i fotboll: 
 Finalist: 1984, 2004
 Olympiska spelen: 1936, 1948, 1988

Källor 

Fotboll i Kina
Fotbollslandslag
Fotboll
WP:Projekt Kina
Luktviol

Luktviol (Viola odorata) är en art i familjen violväxt som är ursprunglig i Europa, Medelhavsområdet och på  Azorerna och Madeira. I Sverige anses den vara inhemsk på Öland och på ett par ställen i Skåne, men den har förvildats och förekommer i naturen i hela södra och mellersta Sverige. De vildväxande luktviolerna har mindre blommor och blad och svagare lukt än de odlade. 

Luktviol kan växa soligt, men föredrar platser med halvskugga och fuktig mark.

Luktviolen innehåller en speciell sorts proteiner som kallas cyklotider som den använder som försvar mot angripande mikroorganismer som t.ex. larver och insekter.

Beskrivning 
Luktviolen blir omkring 8 centimeter hög och sprider sig, förutom med frön, med rotslående utlöpare. Bladen är mörkgröna och njurformade med spets. Växten har sina lila, mer sällan vita, rosa eller gula blommor på långa skaft direkt från bladrosetten, så kallade enblommiga stänglar, ej bladig stjälk. En del blommor är dock kleistogama och mycket kortskaftade. Dessa utmärker sig genom att deras korta skaft kröker sig med fruktanlaget mot jorden, och deras frukt, som vanligen är violett, mognar invid marken, dold under rosettbladen i de täta bestånden eller till och med delvis nedgrävd i växtplatsens lösa eller något fuktiga mylla. De växter, som på detta sätt har två slags frukter, det ena slaget uppe i luften, det andra mer eller mindre nedsänkt i marken, kallas amfikarpa. Hos luktviolen är dock amfikarpien inte fullt tydlig, eftersom även de långskaftade blommornas frukter slutligen sänker sig till marken, där de långsamt öppnar sig och avlämnar sina frön. Fröna förs bort av myror, för vilka det tjocka, vitglänsande fröskaftet som innehåller en fet olja, fungerar som lockmedel.

Blomningen börjar redan under tidig vår, och blommorna är ca 12 mm i diameter.

Luktviol i kulturen 
Luktviol var känd redan under antiken, och användes inom medicinen. I grekisk mytologi fick violen sitt namn - io - efter prästinnan Io. I Romarriket kallades den Viola.

Systematik

Varieteter 
I centrala Frankrike förekommer varieteten gul luktviol (var. sulphurea (Cariot) Rouy & Foucard) som har gula blommor. Typvarieteten var. odorata har violetta, vita eller rosa blommor.

Synonymer 
Viola sarmentosa M. Bieb.
Viola hortensis Schur

Referenser

Externa länkar 
 Den virtuella floran - Luktviol
 
 Svensk Kulturväxtdatabas

Violväxter
Lu Växtindex
Leopold Lojka

Leopold Lojka (alternativt Loyka, ibland kallad Franz Urban), född 1885 i Znojmo, död 1926 i Brno, var den chaufför som körde bilen i vilken Österrikes tronföljare Franz Ferdinand och dennes fru Sophie blev mördade i Sarajevo den 28 juni 1914.

Den tyske författaren Joe Julius Heydecker påstod 1988 att chaufförens namn hade varit Franz Urban. Flera tidigare historiska källor identifierar chauffören som Lojka, medan Heydeckers version av namnet beror på ett misstag. Tidskriften Time använde formen Lojka i notisen om hans död år 1926.

Källor

Österrikare
Personer från Znojmo
Födda 1885
Avlidna 1926
Män
Gul näckros

Gul näckros (Nuphar lutea), även åkanna, är en näckrosväxt vars utbredning är tempererade områden på norra halvklotet. Den förekommer i nästan hela Europa, utom i nordligaste Norge, och norra Asien. Den gula näckrosen är en sötvattenväxt med rötterna i sjöbottnen och bladen på vattenytan.

Beskrivning
Gul näckros liknar till sina vegetativa delar de vita näckrosorna (Nymphaeae). Skillnaden är att hos gul näckros är bladen mer avlånga, tätare och tydligare nerviga samt på båda sidorna ljusare gröna. Hos vita näckrosor är bladen ofta brunröda på den undre eller på båda sidorna. 

Gul näckros återfinns i stillastående vatten, ofta på 4 till 5 meters djup.

Den gula näckrosens blomma har fem stora gula, utvändigt grönaktiga foderblad. Innanför dem sitter i stor mängd de rödgula kronbladen, som är mycket mindre och har nektarutsöndring till sin uppgift. På deras konvexa utsida finns nektaren i små droppar. Ståndarna är fler än 100 och sitter mycket tätt i fem kransar av vilka den yttersta blommar först och den innersta sist. När en ståndarknapp skall avge sitt pollen kröker den sig utåt, och kommer därmed närmare de nektarproducerande kronbladen, som insekter (främst flugor och i mindre utsträckning bin) besöker. Blomman har en mycket stark doft. Fruktämnet hos gul näckros sitter helt och hållet ovanför hyllet och ståndarna.

Blommorna är 4 till 5 centimeter stora. Det är vanligt att blommorna ligger något över vattenytan. Blomningen sker i spannet från juni till augusti.

Flytbladen hos gul näckros kan bli upptill 40 centimeter långa. Flytbladen är avlånga, äggformade och har en djup skåra vid skaftfästet.

Gul näckros har, förutom flytbladen, också blad under ytan. Dessa har korta skaft och är hjärtformade och ljust gröna.

Användning
 Den gula näckrosens väldiga jordstammar är rika på stärkelse, och har i Sverige använts som nödbrödsämne, genom att de efter torkning malts till mjöl.   Rötterna kan även efter kokning ätas direkt. Somliga jordstammar innehåller dock mycket bitterämnen, som fördärvar smaken.
 Växten har använts som huskur mot en hel rad åkommor.

Synonymer

Vetenskapliga
Nuphar luteum (L.) Sm.
Nuphar minor Dumort.
Nuphar sericea Láng
Nuphar spathulifera Rchb.
Nuphar tenella Rchb.
Nymphaea lutea L. (basionym)
Nymphaea umbilicalis Salisb.
Nymphozanthus luteus (L.) Fernald
Nymphozanthus sericeus (Láng) Fernald
Nymphozanthus vulgaris Rich.

Bygdemål
{| class="wikitable"
! Namn
! Trakt
! Förklaring
! Referens
|-
| Bäckaros
| Blekinge
| 
| 
|-
| BäckeblommaFör Nupharsläktet i allmänhet
| Närke
| 
| 
|-
| Kärringrygg
| Upplandm fl landskap
| Namnet avser roten
| 
|-
| Kanneblad| Närke
| rowspan="2" | Fröhuset liknar en (dryckes)kanna
| 
|-
| Å-kanna| Skåne
| 
|}

EtymologiLutea är latin för gul'' med syftning på blommornas färg.

Noter

Se även
 Kannebladsjön

Externa länkar
Den virtuella floran - Gul näckros Här finns utbredningskartor.

Näckrosväxter
Gu Växtindex
Amatörfilmen

Amatörfilmen är en svensk stumfilm från 1922 i regi av Gustaf Molander.

Handling

Juveleraren Edmond får en konkurrent, mr Snyder, som specialiserat sig på imitationer. Snyder utmanar honom och påstår att han kan göra en perfekt imitation på en pärla som Edmond väljer ut. Om Edmond kan skilja den äkta pärlan från den falska ska han få 2 000 dollar. Pärlan som väljs ut är dock för fin för att Snyder ska kunna tillverka imitationen på plats, så han skickar sin son Dick till Paris för att tillverka den. Han lyckas inte, men en dag hittar han en äkta replik av pärlan i en antikvitetsaffär. Den hinner dock bli såld till en bankir innan Dick hinner köpa den. Dick tar då anställning som betjänt hos bankiren och lyckas få honom att tro att pärlan är otursförföljd. De väljer då att göra en båtresa för att komma undan allt elände. De hamnar på samma båt som Edmonds dotter Eva som känner igen Dick som den man som en gång räddat hennes hundar från att drunkna och tycke uppstår mellan dem. Bankirens otur fortsätter och han säljer då pärlan till Dick som samtidigt säger upp sig och återvänder hem med pärlan. Hans far har under tiden lyckas tillverka en imitation som är så lik originalet att han är beredd att riskera vadet. Edmond gör en riktig bedömning och vinner vadet. De båda juvelerarna väljer att inleda ett samarbete, som gynnas av att Eva och Dick beslutar att gifta sig med varandra.

Om filmen
Filmen premiärvisades 30 oktober 1922. Filmen spelades in vid Centralsaluhallen i Stockholm med exteriörer från Åkerlundska villan i Stocksund, Visby och på färjan mellan Trelleborg-Sassnitz av Arthur Thorell. Som förlaga har man Wilhelm Bernadottes novell Pärlorna som ingår i Den gamla tallen jämte andra berättelser som utgavs 1919. Vid planeringen av filmen var tanken att endast utnyttja amatörskådespelare, tidningen Filmjournalen inbjöd läsekretsen till en tävling för att få fram skådespelare, ett par tusen personer anmälde sitt intresse genom att skicka in personuppgifter och fotografier. När väl filminspelningen kom igång besattes några av de större rollerna av professionella skådespelare eftersom man inte kunde finna lämpliga kandidater bland amatörerna.

Roller i urval 
Nils Arehn - Edmond Garter, juvelerare 
Mimi Pollak - Eva, hans dotter (fröken, Karlstad) 
Alfred Pettersson - Sam Snyder (kontorschef, Göteborg) 
Einar Axelsson - Dick, hans son 
Carl Nissen - Farbror Gerhard (arkitekt, Stockholm) 
Elias Ljungqvist - Bankir (ingenjör, Stockholm) 
Linnéa Hansen - Bella, hans älskarinna (fröken, Stockholm) 
John Neuman - Filip, hennes betjänt (urmakare, Trollhättan) 
William Henry von Reis - Bankirens betjänt (köpman, Stockholm) 
Gösta Alexandersson - Smörgåsnisse 
Elsa Ebbesen-Thornblad - Garters tjänsteande 
Tore Lindwall - Snyders biträde 
Georg Funkquist - Möller 
Anna Wallin - Garters syster (fru, Malmö) 
Bernhard M. Linder - Trädgårdsmästare (juvelerare, Stockholm) 
Signe Hacksell - Bankirens tjänsteande (fröken, Hässelby Villastad)
Inom parentes anges amatörernas civilayrken och hemorter.

Externa länkar
 

Svenska dramafilmer
Filmer 1922
Filmer i regi av Gustaf Molander
Svenska filmer baserade på pjäser
Svenska 1920-talsfilmer
Radha Mitchell

Radha Mitchell, född 12 november 1973 i Melbourne, Victoria, Australien, är en australisk skådespelerska.

Radha Mitchells karriär började som Cassandra Rushmore i den australiska såpoperan Grannar 1994. Något år senare, 1996–97, spelade hon Catherine O’Brien i samma såpa. 1998 landade Mitchell på sin första filmroll i filmen High Art.

Filmografi 
1994 Grannar
1996–1997 Grannar
1998 Cleopatra’s Second Husband
1998 High Art
2000 Everything Put Together
2000 Pitch Black
2001 Nobody's Baby
2001 Ten Tiny Love Stories
2002 Phone Booth
2003 Visitors
2004 Man on Fire
2004 Finding Neverland
2004 Melinda och Melinda
2005 Mozart and the Whale
2006 Pu-239
2006 Silent Hill
2007 Territory
2007 Feast of Love
2008 Henry Poole Is Here
2008 The Children of Huang Shi
2009 Thick as Thieves
2009 The Waiting City
2009 Surrogates
2010 The Crazies
2012 Big Sur
2012 Silent Hill: Revelation 3D
2013 Red Widow (tv-serie)
2013 Olympus Has Fallen
2013 The Frozen Ground
2014 Bird People
2015 London Has Fallen
2015 6 Miranda Drive

Övrigt 
Radha Mitchell är vegetarian och utövar yoga.
Woody Allen ringde upp henne personligen eftersom han ville ha med henne i filmen Melinda och Melinda. Hon trodde att det var ett skämt tills hon fick manuset hemskickat.

Källor 
 

Australiska skådespelare under 1900-talet
Födda 1973
Kvinnor
Levande personer
Australiska skådespelare under 2000-talet
Skådespelare från Melbourne
Sheriffen i Kuliga Dalen

Sheriffen i Kuliga Dalen är en Kalle Anka-serie skriven av Carl Barks och publicerad i oktober 1948. Serien handlar om att Kalle blir anställd som sheriff för att lösa ett mysterium kring ett par boskapstjuvar.

Kalle Anka-serier
Serieåret 1948
Anna Wallin

Anna Sofia Wallin, född Nordström 18 juni 1880 i Alster, Värmland, död 24 augusti 1963 i Enskede, var en svensk skådespelare.

Filmografi roller

Teater

Roller

Källor 

Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska scenskådespelare
Svenska stumfilmsskådespelare
Kvinnor
Födda 1880
Avlidna 1963
Elias Ljungqvist

Elias Benjamin Televs Ljungqvist, född 14 juni 1887 Jönköping, död 8 november 1951 i Stockholm, var en svensk skådespelare och ingenjör.

Filmografi roller

 

Födda 1887
Avlidna 1951
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska stumfilmsskådespelare
Svenska ingenjörer under 1900-talet
Män
Ingenjörer från Jönköping
Skådespelare från Jönköping
Marcos Valle

Marcos Kostenbader Valle, född den 14 september 1943 i Rio de Janeiro, är en brasiliansk sångare, låtskrivare och skivproducent.

Brasilianska jazzsångare
Brasilianska låtskrivare
Brasilianska musikproducenter
Personer från Rio de Janeiro
Födda 1943
Levande personer
Män
August Schenström

August Schenström född Ludvig August Schenström 5 februari 1875 på Gryta gård Västmanlands län död 1932, svensk ateljéchef och fd. militär (major). Han arbetade som ateljéchef vid inspelningsateljéerna vid Långängen i Stocksund 1919–1921, och från 1921 ateljéchef vid  Filmstaden Råsunda.

Filmografi roller

Referenser

Svenska militärer under 1900-talet
Födda 1875
Avlidna 1932
Män
Personer från Västmanland
Lisa Tunell

Lisa Tunell, född 3 april 1905 i Sveg, död 22 februari 1992 i Stockholm, var en svensk sångerska; kontraalt (mezzosopran).

Tunell utbildade sig vid Kungliga Musikkonservatoriet 1927-1931 under John Forsell, och var studiekamrat med bl.a. Jussi Björling. Hon debuterade 1933 på Kungliga Teatern, och verkade under 30 och 40-talen som solist i Sverige, Tyskland och Wien. Hon medverkade i operauppsättningar tillsammans med bl.a. Birgit Nilsson, Hjördis Schymberg, Sigurd Björling och Gösta Bäckelin under olika världsdirigenter som Wilhelm Furtwängler, Albert Wolff och Malcolm Sargent. Gunnar Ahlberg var ofta hennes ackompanjatör på piano. Tunell hade en stor beundrare i Ture Rangström, som också dedicerade ett sångstycke till henne. 1950 sjöng Tunell sånger av Gustaf Nordqvist och Josef Eriksson på svenska i Vatikanradion för uppskattningsvis 20 miljoner lyssnare, och vid besöket i Vatikanen hade hon audiens hos Påve Pius XII. Tunell verkade i sin senare karriär huvudsakligen som sångpedagog.

Referenser

Kvinnor
Födda 1905
Avlidna 1992
Svenska sångare
Personer från Sveg
Raoul Reynols

Raoul Reynols var en fransk fotograf, verksam i Norden 1919–1924.

Filmfoto i urval 
 

Franska fotografer under 1900-talet
Män
Födelseår saknas
Dödsår saknas
Min gitarr

Min gitarr är en sång med text av Thore Skogman. Melodin heter i original Guldgrävarsången och fanns med på Lapp-Lisas repertoar. "Min gitarr" tillkom när Sven-Ingvars behövde en baksida till singeln "Fröken Fräken" 1964. Det sägs att Thore skrev texten på en kvart. Den har blivit något av en signaturmelodi för Sven-Ingvars. Melodin låg på Svensktoppen i 17 veckor under perioden 28 november 1964.-27 mars 1965, och låg bland annat etta. Singeln sålde guld. 

1997 släppte Sven-Erik Magnusson, som Sven-Enrique Magnusson, en singel med låten på spanska under titeln "Mi guitarra".

Referenser 

Låtar av Thore Skogman
Svensktoppsmelodier 1964
Svensktoppsmelodier 1965
Sånger 1964
Svenskspråkiga sånger
Grannar

Grannar  är en australisk daglig TV-såpopera som skapades av Reg Watson 1985. Tittarna får följa livet på Ramsay Street i förorten Erinsborough. Såpan producerades av Grundy Television som senare köptes upp av FremantleMedia och visades ursprungligen på kanalen Seven Network men flyttade 2011 till 10 Peach. Serien var under de tidiga åren mer inriktad på traditionella familjeproblem, kryddat med en hel del lättsam humor. Allt efter att åren har gått har serien fått en något mer dramatisk ton och under 2010-talet en tydligare inriktning på ungdomar och unga vuxna. Seriens största publik har alltid funnits i Storbritannien och distributionsavtalen där har i många fall haft större inflytande på serien än den inhemska kanalen i Australien. Seriens sista avsnitt visades 28 juli 2022.

Från 2011 producerades serien för den australiska kanalen 10 Peach som uttalat riktar sig specifikt till unga.

Skådespelare som gjort karriär utanför serien och Australiens gränser är bland andra Kylie Minogue, Jason Donovan, Natalie Imbruglia, Guy Pearce, Alan Dale, Jesse Spencer, Holly Valance, Eliza Taylor-Cotter och Caitlin Stasey.

Eliza Taylor-Cotter och Caitlin Stasey har båda medverkat i barnserien Pyjamasklubben.

Referenser

Externa länkar 
Neighbours.com Grannars officiella webbplats
 

Australiska TV-serier från 1980-talet
TV-seriestarter 1985
Såpoperor
Engelskspråkiga TV-serier
TV-program i Seven Network
TV-program i Network Ten
TV-serier från FremantleMedia
Australiska TV-serier från 1990-talet
Australiska TV-serier från 2000-talet
Australiska TV-serier från 2010-talet
Australiska TV-serier från 2020-talet
Australiska dramaserier
Vittnesmål – Sjostakovitjs memoarer

Vittnesmål — Sjostakovitjs memoarer (Свидетельство) är en bok av Solomon Volkov från 1979 som påstås vara nedtecknad under långa samtal med Dmitrij Sjostakovitj i 1970–1974 i Moskva. Enligt Volkov har Sjostakovitj läst och godkänt alla avsnitt innan de smugglades ut ur Sovjetunionen. Sjostakovitjs krav var att boken inte skulle publicerats under hans liv, då detta skulle medföra att han straffades av den repressiva sovjetiska rättvisan.

Boken ger en trovärdig bild av tonsättaren, men dess autenticitet har varit omtvistad. Till exempel Laurel E. Fay har framfört att manuskriptsidor som Volkov visat upp med Sjostakovitjs signatur var alla återgivande texter som var publicerade i sovjetiska media — detta gäller dock inte det första kapitlet, vilket också hade signatur på första sidan enlight Henry Orlov. Fay granskade inte det ursprungliga manuskriptet utan troligen en redigerad och modifierad förlagskopia som distribuerades av den finska översättaren Seppo Heikinheimo.

Dåvarande sovjetiska musikologer avvisade boken, likaså Sjostakovitjs vänner, studenter och nära medarbetare som levde i Sovjetunionen. Emigranter och några andra vänner, som till exempel Mstislav Rostropovitj, Rudolf Barsjaj, Kirill Kondrasjin, Jurij Ljubimov, Gidon Kremer, Emil Gilels och Svjatoslav Richter, tyckte att boken är autentisk. Detta anser också Sjostakovitjs barn Maksim och Galina, som levde med tonsättaren längre än hans tredje hustru Irina.

Enligt Sjostakovitjs änka Irina var Volkov ingen vän till familjen, och besökte tonsättarten kort vid tre-fyra tillfällen, för kort tid att samla material till en så tjock bok. Volkov hade dock en 15-årig musikologisk relation till Sjostakovitj, vilken började i 1960 när Volkov skrev en recension över Sjostakovitjs 8:e stråkkvartet, och Sjostakovitj skrev förordet till Volkovs bok Molodyje kompozitory Leningrada i 1971.

En av anledningarna till att Volkovs bok fick ett oreserverat mottagande i USA och västvärlden kan vara det kalla kriget.

Modern forskning visar dock att Sjostakovitj hade vissa dissidentåsikter men skyltade inte med dem (så kallad garderobdissident). Artikeln Dmitrij Sjostakovitj tar upp dissidentfrågan.

Tony Palmer har 1988 producerat en mycket fri filmatisering av boken Testimony med bred översikt av Sjostakovitj musik och suggestiv återgivning av kulturklimatet i Sovjet, från tiden strax efter oktoberrevolutionen 1917 till Sjostakovitj död 1975. I filmen spelar Ben Kingsley Sjostakovitjs roll.

Litteratur
 Brown, Malcolm Hamrick (ed.): A Shostakovich Casebook. Indiana University Press 2004. 
 Ho, Allan B. and Feofanov, Dmitry (ed.): Shostakovich Reconsidered. Toccata Press 1998.

Externa länkar 
 
 The Shostakovich Wars av Allan B. Ho och Dmitry Feofanov

Filmer 1988
Biografier
Klassisk musik
Brittiska biografifilmer
Rysk litteratur
Sovjetunionens historia
Litteratur 1979
Lisa Örtengren

Anna Lisa Ingeborg Örtengren, född 1 november 1945 i Lund, Skåne, död 29 maj 2001 i Västra Frölunda församling,  var en svensk illustratör och författare.

Lisa Örtengren är begravd på Västra Frölunda kyrkogård.

Bibliografi 
 Att informera kunder om läkemedel 1985 (tillsammans med Gösta Hägglund)
 En pappas dagbok 1987 (tillsammans med Dag S Ahlander)
 Min illröda kompis 1988
 Rebecka Aurora Eloise von Bernadotte 1989 (tillsammans med Cecilia Hagen)
 Fågelräddarna 1990
 De tre musketöserna 1991 (tillsammans med Finn Zetterholm)
 Tom Abrahams hjälpbolag 1992 (tillsammans med Lise Männikkö)
 Dockoperationen 1992 (tillsammans med Eva Wikander)
 Sillbytet 1993 (tillsammans med Eva Wikander)
 De tre musketöserna slår till 1993 (tillsammans med Finn Zetterholm)
 Hubert Enoksson till er tjänst 1993 (tillsammans med Ulla Keyling)
 Oden Karlssons magiska potatis 1994 (tillsammans med Bo Sigvard Nilsson)
 Älsklingsboken 1994 (tillsammans med Titti Haselrot)
 Dockbegravningen 1994 (tillsammans med Eva Wikander)
 Dockvandringen 1995 (tillsammans med Eva Wikander)
 Julstök 1995 (tillsammans med Lotta Brinck)
 Känn dig som lärare 1995 (tillsammans med Birgitta Kimber)
 Dockkalaset 1996 (tillsammans med Eva Wikander)
 En onsdag i Karl Grans liv 1996 (tillsammans med Janne Ollars)
 Dockjulen 1997 (tillsammans med Eva Wikander)
 Helgstök 1997 (tillsammans med Lotta Brinck)
 Flickan som inte tyckte om att slåss 1997 (tillsammans med Siv Widerberg)
 Karl Grans tokiga torsdag 1997 (tillsammans med Janne Ollars)
 Lotten-ny i klassen 1999 (tillsammans med Cecilia Lidbeck)
 Karl Gran fredag den 13e 1999 (tillsammans med Janne Ollars)
 Karl Gran ensam hemma 2000 (tillsammans med Janne Ollars)
 Karl Grans tvättnatt 2000 (tillsammans med Janne Ollars)

Priser och utmärkelser 
 Wettergrens barnbokollon 1995
 Elsa Beskow-plaketten 1996

Referenser

Noter

Kvinnor
Svenska illustratörer
Svenskspråkiga författare
Födda 1945
Avlidna 2001
Torpavallen

Torpavallen var en idrottsanläggning som låg i östra delen av Göteborg i stadsdelen Sävenäs. Det var Qviding FIF:s hemmaplan. Torpavallen bestod av två grusplaner och en gräsplan med läktare.

En ny anläggning för Qviding FIF har uppförts i Härlanda park. På de gamla planerna finns numera Torpavallens handelsplats.

Referenser

Externa länkar
 Göteborgs kommun - Idrotts- och föreningsförvaltningen i Göteborg

Nedlagda sportanläggningar i Sverige
Sportanläggningar i Göteborg
Sävenäs
Kelly Bishop

Kelly Bishop, född 28 februari 1944 i Colorado Springs, är en amerikansk skådespelare som slog igenom på Broadwaymusikalen A Chorus Line i rollen som Sheila. Hon belönades med en Tony för det framträdandet. På 2000-talet kan man se henne som Emily Gilmore i TV-serien Gilmore Girls. Hon spelade även Babys mamma i filmen Dirty Dancing.

Externa länkar 

Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska TV-skådespelare
Födda 1944
Kvinnor
Personer från Colorado Springs
Levande personer
Amerikanska skådespelare under 2000-talet
Skådespelare från Colorado
Natalie Imbruglia

Natalie Jane Imbruglia, född 4 februari 1975 i Sydney i New South Wales, är en australisk-brittisk sångerska och skådespelerska.

Biografi
Imbruglia är näst äldst i en systerskara på fyra; hennes mamma är australisk och pappa italiensk. Familjen bodde i strandstaden Berkleyvale. Som sjuttonåring fick hon rollen som Beth Brennan i såpoperan Grannar ; karaktären Beth blev så populär att Imbruglia spelade i serien i över två år. När hon slutade på Grannar flyttade hon till nya hemstaden London och utvecklade där  sitt intresse för sång och musik. Hon släppte 1997 albumet Left of the Middle med hitsingeln Torn.

Natalie var gift med Daniel Johns, sångare i gruppen Silverchair 2003–2008.

Diskografi

Album

1997 – Left of the Middle
2001 – White Lilies Island
2005 – Counting Down the Days
2007 – Glorious: The Singles 1997–2007
2009 – Come to Life
2015  – Male
2021 – Firebird

Singlar
1997 Torn från Left of the Middle 
1998 Big Mistake från Left of the Middle
1998 Wishing I Was There från Left of the Middle
1998 Smoke  från Left of the Middle 
2001 That Day från White Lilies Island
2002 Wrong Impression från White Lilies Island 
2002 Beauty On The Fire från White Lilies Island
2005 Shiver från Counting Down The Days
2005 Counting Down The Days från Counting Down the Days
2009 Wild About It från Come to Life
2009 Want från Come to Life
2021 Build it better

Filmografi
 - Lorna Campbell
 - Elsie Silverston
 - Michelle Stratton	
 - Madison	
 - Kristen Wright

Övrigt
Imbruglia har gjort reklam för bland andra L'Oréal.

Externa länkar

 Natalie Imbruglia, officiell webbplats
 
 

Australiska skådespelare under 2000-talet
Australiska popsångare
Födda 1975
Kvinnor
Levande personer
Musiker från Sydney
Skådespelare från Sydney
Australiska sångare under 2000-talet