kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Fremskridtspartiet

Fremskridtspartiet (da., Framstegspartiet) är ett nationalistiskt, liberalt politiskt parti i Danmark, grundat vid ett möte på restaurang Grøften på Tivoli 22 augusti 1972. Partiet var representerat i Folketinget 1973–1999.

Vid folketingsvalet 2005 kunde Fremskridtspartiet inte ställa upp, eftersom man inte lyckades samla in de omkring 20 000 stödunderskrifter som krävdes för kandidatur. Partiet ställde dock upp i kommunalvalen samma år i totalt 14 kommuner och i samtliga regioner. Aage Brusgaard lyckades bli återvald i kommunalfullmäktige i Morsø, där han satt på partiets enda mandat fram till 2009.

Historik 
Partigrundandet föregicks av de 114 sekunder på TV 30 januari 1971, där partigrundaren advokaten Mogens Glistrup i programmet Focus vände upp och ner på politiken i Danmark genom att bland annat tala om att han inte betalat någon skatt på åratal.

Fremskridtspartiet vann i valet till Folketinget 1973 hela 28 mandat, och blev då största parti efter socialdemokraterna. Man förlorade dock politisk kraft sedan förgrundsgestalten Mogens Glistrup åtalats för grova skattebrott, och sedan också avtjänade ett längre fängelsestraff för detta. Partiet återhämtade sig aldrig. 1995 gjordes en utbrytning under ledning av Pia Kjærsgaard och Dansk Folkeparti bildades.

Partiledare 
 Ulrik Poulsen, 1974
 Palle Tillisch, 1975-1976
 A. Roland Petersen, 1976-1979
 V.A. Jacobsen, 1980-1984
 Poul Sustmann Hansen, 1984
 Ove Jensen, 1984
 Helge Dohrmann, 1984-1985
 Annette Just, 1985-1986
 Johannes Sørensen, 1987-1993
 Poul Lindholm Nielsen, 1994
 Johannes Sørensen, 1995-1999
 Aage Brusgaard, 1999-2001
 Per Larsen, (1999)
 Aase Heskjær, 2001-2003
 Jørn Herkild, 2003-2006
 Henrik Søndergård, 2006-2007
 Ove Jensen, 2007-2009
 Ernst Simonsen, 2009-2010
 Niels Højland, 2010-

Organisation 
På grund av det mycket snabba genombrottet under 1970-talet, och till följd av Glistrups motvilja till "pappersvänderi" fick Fremskridtspartiet aldrig någon stark partiorganisation.

Fremskridtspartiet har ett ungdomsförbund som heter Fremskridtspartiets ungdom.

Ideologi 
Partiets politiska huvudpunkter var från grundandet:
 Avskaffandet av inkomstskatter
 Begränsning av byråkratin
 Sanering av lagstiftningsfloran

Under senare år har partiets politik till stor del präglats av den mycket hårda linjen mot islam, vilken inleddes av Glistrup (1926-2008). Enligt den sistnämndes åsikt borde samtliga muslimska trosbekännare snarast förvisas ur Danmark.

Externa länkar 
 Fremskridtspartiet egen webbplats

Politiska partier bildade 1972
Nationalistiska partier i Danmark
Nyliberala partier
Högerpopulism
Wikipedia:Projekt neutralitet
Bret Easton Ellis

Bret Easton Ellis, född 7 mars 1964 i Los Angeles, Kalifornien, är en amerikansk författare. Han är kanske mest känd för romanen American Psycho, som blev omtalad vid utgivningen med anledning av dess detaljerade skildringar av sex och grovt våld.

Biografi
Ellis växte upp i Sherman Oaks i San Fernando Valley i Kalifornien. Han utbildade sig vid Bennington College, där han avlade examen som filosofie kandidat (BA) 1986. 

Bret Easton Ellis romandebut var 1985 års Less Than Zero, som översattes till svenska som Noll att förlora och 1987 blev föremål för en filmatisering. 

Ellis kom ut som bisexuell år 2004 då Michael Wade Kaplan, som Ellis haft ett längre förhållande med, gick bort. Kaplan var en av de personer han tillägnade sin roman Lunar Park. Ellis har tidigare i sitt liv haft förhållanden med kvinnor.

Bibliografi
 Less Than Zero (1985) (Noll att förlora, översättning Sven Lindell, Prisma, 1986) (filmatiserad 1987)
 The Rules of Attraction (1987) (Lustans lagar, översättning Lina Erkelius, Prisma, 1988) (filmatiserad 2002, se The Rules of Attraction)
 American Psycho (1991) (American Psycho, översättning Einar Heckscher, Norstedt, 1991) (filmatiserad 2000, se American Psycho)                                   
 The Informers (noveller, 1994) (Angivarna, översättning Einar Heckscher, Norstedt, 1995) (filmatiserad 2009)
 Glamorama (1998) (Glamorama, översättning Einar Heckscher, Norstedt, 2000)
 Lunar Park (2005) (Lunar Park, översättning David Nessle, Norstedt, 2006)
 Imperial Bedrooms (2010) (Imperial Bedrooms, översättning David Nessle, Norstedt, 2012)
 The Shards (2023)

Referenser

Externa länkar
Bret Easton Ellis, officiell webbplats
NotAnExit.net, blogg om Ellis författarskap

Engelskspråkiga författare
Amerikanska författare under 1900-talet
Födda 1964
Män
Levande personer
Personer från Los Angeles
Amerikanska författare under 2000-talet
Alumner från Bennington College
De fördömda poeterna

De fördömda poeterna (fr. Les poètes maudits), är en essäsamling av Paul Verlaine, första gången utgiven 1884, andra gången i en utökad utgåva 1888. Flera av texterna publicerades ursprungligen i tidskriften Lutèce. Verlaine beskriver i detta verk ett antal franska poeter, Tristan Corbière, Arthur Rimbaud och Stéphane Mallarmé i den första utgåvan, med tillägg av Marceline Desbordes-Valmore, Villiers de l'Isle-Adam och Pauvre Lelian (anagram av Paul Verlaine) i den andra utgåvan. Både deras ofta olyckliga livsöden och deras betydelse för förnyelsen av lyriken lyfts fram. En svensk översättning av Elias Wraak utkom 2002.

Externa länkar 
 De fördömda poeterna på svenska bibliotek. libris.kb.se

Franskspråkig litteratur
Poesi
Hip hip hora!

Hip hip hora! är en svensk ungdomsfilm från 2004 i regi av Teresa Fabik.

Handling 
De tre vännerna Sofie, Amanda och Emma har precis börjat sjunde klass och ser fram emot högstadiet med spänd förväntan. De längtar efter att gå på vilda fester, men mest nyfikna är de på skolans coolaste killar Mouse, Jens och Sebbe. Men högstadiet blir inte riktigt som de tänkt sig. På sin första fest blir Sofie alldeles för full och medvetslös, medan Mouse och Jens tar förnedrande foton på henne. Snart har hela skolan sett bilderna och allting rasar samman.

När hon fyller tretton kallar hennes klasskamrater henne för "hora" och fler vänder henne ryggen. Även Amanda och Emma lämnar henne och umgås med andra tjejer istället. Sofie börjar sedan umgås lite med Sebbe, som hon träffade under festen, och han fattar tycke för henne. Men deras vänskap blir kortvarig, och inte blir det bättre när Sofies pappa får reda på bilderna i skolan. När allt ser som mörkast ut, inser Sofie att hon måste slå tillbaka mot sina belackare.

Rollista (i urval) 
Amanda Renberg -  Sofie
Björn Kjellman - Krister, Sofies pappa
Ellen Fjæstad - Amanda
Linn Persson - Emma
Filip Berg - Sebastian "Sebbe"
Marcus Hasselborg - Mikael "Mouse"
Björn Davidsson - Jens
Carla Abrahamsen - Beatrice
Josephine Bauer - Åsa, klassföreståndare 
Margaretha Pettersson - Rektorn
Cecilia Ljung - Amandas mamma
Ulrika Dahllöf - lärare vid modellskolan
Claes Ljungmark - Amandas pappa (enbart i en bortklippt scen som finns på extramaterialet)
Robin "Loka" Lindblom - Loka, Mouses kompis
Manuel Bjelke - Manuel, Mouses kompis

Om filmen 
Filmen spelades in mellan maj och juni 2003 på ett antal platser inom Stockholms län. Skolscenerna spelades in i Blackebergs gymnasium (som man döpte om till Ekebyholms skola), medan hemmascenerna spelades in i Bromma villastad. Andra inspelningsplatser inbegriper Hässelby gårds tunnelbanestation, Danderyds sjukhus och Solna kommun. Filmens tagline är Några helt vanliga tonåringar; en hora, en fegis, ett fetto och några äcklon. Den svenska biopremiären av Hip hip hora! var den 30 januari 2004. Engelsk titel, The Ketchup Effect. Åldersgräns 11 år. Filmen blev uppmärksammad i massmedia 2005 i samband med en upphovsrättslig dom kopplad till fildelning.

Soundtrack

Referenser

Externa länkar 
Officiell webbplats
 
 Filmen hos Svensk filmdatabas

Svenska dramafilmer
Svenska ungdomsfilmer
Svenska filmer 2004
Venezuelabukten

Venezuelabukten () är en bukt eller havsvik i Venezuela vid Sydamerikas norra kust mot Karibiska havet. Bukten sträcker sig omkring 240 kilometer från öst till väst och 120 kilometer från norr till söder. Bukten gränsar mot de Venezuelanska delstaterna Falcón och Zulia och förbinds med Maracaibosjön i söder via ett 54 kilometer långt sund. I öster avgränsas bukten av halvön Paraguaná och i väster av Guajirahalvön.

Venezuelabuktens största betydelse idag är förmodligen som transportsträcka mellan Maracaibosjön och Karibiska havet för de fartyg som för olja från Venezuelas stora oljefyndigheter ut på världsmarknaden. Bukten upptäcktes av européer för första gången 1499 då Alonso de Ojeda tillsammans med Amerigo Vespucci utforskade Venezuelas kust. 

Utanför Venezuelabukten ligger de västligaste öarna i ögruppen Små Antillerna, vilka fram till 2010 ingick i Nederländska Antillerna. Punto Fijo och Coro är de största städer på Coquivacoabuktens kuster.

Externa länkar 
 Food and Agriculture Organization of the United Nations - statistik för Coquivacoabukten

Bukter i Venezuela
Bad Wörishofen

Bad Wörishofen är en stad och kurort i Landkreis Unterallgäu i Regierungsbezirk Schwaben i förbundslandet Bayern i Tyskland. Folkmängden uppgår till cirka 14 000 invånare. Här verkade Sebastian Kneipp.

<div style="clear:left;">

Källor

Kommuner, köpingar och städer i Landkreis Unterallgäu
Wörishofen
Francis Clifford

Francis Clifford, född 1 december 1917 i Bristol, död 24 augusti 1975 i London, var en brittisk kriminalförfattare. Pseudonym för Arthur Leonard Bell Thompson.

Clifford var tidigare journalist och tjänstgjorde under andra världskriget i brittiska underrättelsetjänsten. Han skrev därefter thrillers och politiska romaner som såldes i mångmiljonupplagor över hela världen. Han verkade inom den realistiska spionromanens område och hade ofta som centralt tema lojaliteter och mänsklig hänsyn i relation till ett yttre tryck. Flera av hans romaner har blivit filmer, bland annat Gatloppet med Frank Sinatra (1967).

Bibliografi 
The Trembling Earth (1955)
Overdue (1957)
Act of Mercy (1959)
Time is an Ambush (1962)
The Green Fields of Eden (1963)
The Hunting Ground (1964)
The Third Side of the Coin (1965)
Gatloppet (1965; The Naked Runner)
Spanish Duet (1966)
Rävsaxen (1967; All Men Are Lonely Now)
Ett annat sätt att dö (1968; Another way of dying)
Dubbelexponering (1971; The Blind side)
A Wild Justice (1972)
Rent samvete (1973; Amigo, Amigo)
Gisslans hemlighet (1974; The Grosvenor Square Goodbye)
Hemlig terror (1976; Drummer in the Dark)
Tio minuter en junimorgon (1973; Ten Minutes on a June Morning)

Priser och utmärkelser 
The Silver Dagger 1969 för Another way
The Silver Dagger 1974 för The Grosvenor Square Goodbye

Källor
Nationalencyklopedin

Externa länkar

Engelskspråkiga författare
Brittiska kriminalförfattare
Födda 1917
Avlidna 1975
Män
Libyan Airlines

Libyan Airlines är ett flygbolag grundat 1965 av Libyen som drabbats hårt av bojkotten mot landet. Libyan Airlines har 13 flygplan som flyger på 30 destinationer. De har tidigare bland annat använt flygplan av typen Tupolev Tu-154.

Destinationer

Afrika
Algeriet
Alger – Alger-Houari Boumédiènnes flygplats
Egypten
Alexandria – Alexandria flygplats
Kairo – Kairos internationella flygplats
Libyen
Al-Bayda – Al Abraqs internationella flygplats
Benghazi – Beninas internationella flygplats Hub
Ghadames – Ghadames flygplats
Ghat – Ghats flygplats
Hun – Huns flygplats
Kufra – Kufras flygplats
Misratah – Misratas flygplats
Sebha – Sebha Airport
Sirte – Gardabyas flygplats
Tobruk – Tobruks flygplats
Tripoli – Tripoli International Airport Hub
Marocko
Casablanca – Mohammed V:s internationella flygplats
Tunisien
Tunis – Tunis-Karthagos internationella flygplats

Asien
Jordanien
Amman – Drottning Alias internationella flygplats
Saudarabien
Jeddah – Kung Abdulaziz internationella flygplats
Syrien
Damaskus – Damaskus internationella flygplats
Förenade Arabemiraten
Dubai – Dubai International Airport

Europa
Grekland
Aten – Aten-Elefthérios Venizélos internationella flygplats
Italien
Milano – Milano-Malpensa flygplats
Rom – Rom-Fiumicinos flygplats
Malta
Luqa – Maltas internationella flygplats
Spanien
Madrid – Adolfo Suárez Madrid-Barajas flygplats
Turkiet
Istanbul – Istanbul Atatürk Airport
Ankara – Esenboğas internationella flygplats
Ukraina
Kiev – Boryspils internationella flygplats
Storbritannien
London – London-Heathrow flygplats
Manchester – Manchester Airport

Flotta
Så här såg flottan ut i juli 2009:

Externa länkar

 Libyan Airlines

Libyska flygbolag
Flygbolag bildade 1965
Crossair

Crossair var ett schweiziskt flygbolag som startades av Moritz Suter i slutet av 1970-talet. Crossair var det första flygbolaget som flög Saab 340 och Saab 2000. Övriga flygplanstyper i bolaget var Fairchild Swearingen Metro, Fokker 50 och Douglas DC-9/MD80 under 1980-talet och 1990-talet, BAe 146/Avro RJ85 & RJ100 och år 2000 Embraer ERJ 145.

Vid Swissairs konkurs hösten 2001 utökades Crossairs aktiekapital och övertog en del av Swissairs flygplan. 2002 bytte Crossair namn till Swiss International Air Lines.
Crossair hade närmare 90 flygplan och strax över 1 000 piloter vid Swissairs bankrutt. I juni 2006 återstod endast ca 280 piloter och ca 28 flygplan av ursprungliga Crossair.
November 2005 flyttades piloterna från ursprungliga Crossair till ett nystartat helägt dotterbolag av Swiss Int. Airline med namnet "Swiss European". På så sätt har Swissair återuppstått.
Swiss Int. Airline med dotterbolag Swiss European ägs sedan 2005 av Lufthansa.

Sista flygningen med Saab 2000 var sista oktober 2005, och sista linjeflygningen av Embraer 145 skedde i juli 2006. Antal flygplan kvar i linjetrafik är ca 25 st RJ85/100.

Olyckor 
Den 10 januari 2000 störtade Crossair 498 strax efter att planet lyft. Planet var på väg från Zürich till Dresden. haveriet berodde på ett enkelt pilotfel. Alla 10 ombord avled i olyckan.
Den 24 november 2001 störtade Crossair 3597 strax innan planet skulle ha landat i Zürich. Den gången missförstod piloten sin höjdmätare och planet flög närmare marken än det borde ha gjort vilket ledde till att planet till slut störtade nära den lilla byn Birchwil. 24 av 33 ombord avled i olyckan. Några av de som avled var Melanie Thornton, amerikansk popsångerska, Maria Serano Serano och Nathaly van het Ende. De två sistnämnda var medlemmar i popgruppen Passion Fruit.

Externa länkar
 
 Crossair historical web site

Ej längre existerande schweiziska flygbolag
Flygbolag bildade 1978
Flygbolag upplösta 2002
Estonian Air

Estonian Air var ett estniskt nationellt flygbolag. Den 8 november 2015 meddelade bolaget att det begärde sig i konkurs.

Historik
Bolaget grundades 1991 genom att den estniska avdelningen av Aeroflot bröts ut ur moderorganisationen. Bolaget privatiserades delvis 1996, då Maersk Air vann en anbudstävling. Estonian Air ägdes till 49 procent av SAS, 34 procent av estniska staten och 17 procent av Cresco. I januari 2008 hade företaget 471 anställda.

I november 2008 erbjöd sig SAS att lösa in estniska statens aktier i Estonian Air. Efter att anbudet avvisats meddelade SAS att dess andel i Estonian Air var till salu.

Estonian Air började med Tupolev Tu-134 och Jakovlev Jak-40 och hade senare även Fokker 50, fyra Boeing 737-500, två Boeing 737-300 och två Saab 340A till 22 destinationer. Estonian Air har sedan starten inte haft några haverier eller allvarliga tillbud.

Under hösten 2015 beslutade EU-kommissionen att Estonian Air skulle återbetala ekonomiskt stöd till estniska staten som bolaget mottagit. Estonian Air saknade likvida medel att återbetala stödet och försattes därför i konkurs.

Referenser

Externa länkar
Estonian Air 
Estonian Airs flygplansflotta

Estniska flygbolag
Företag med statligt ägande
SAS Group
Flygbolag bildade 1991
Flygbolag upplösta 2015
Syrian Arab Airlines

Syrian Arab Airlines (Syrianair) är ett flygbolag från Syrien, grundad 1946 som Syrian Airlines. Flygbolaget flyger på 30 destinationer till Asien, Mellanöstern, Europa och Nordafrika.

Sedan Syriska inbördeskriget inleddes tillåts ingen trafik till EU-länder.

Syrian Arab Airlines har idag (2013) ATR 72 i sin flotta och Airbus A320-200 av totalt 8 flygplan.

Flotta
Flygplanstyper Syrianair använt sig av är bland annat:

 Airbus A320
 Antonov An-24
 Antonov An-26
 ATR 72
 Boeing 707
 Boeing 727-200
 Boeing 747SP
 Douglas DC-3/C-47
 Douglas DC-4
 Douglas DC-6
Iljushin Il-76
 Jakovlev Jak-40
 Sud Caravelle
 Tupolev Tu-134 
 Tupolev Tu-154

Externa länkar
 Syrianairs webbplats

Syriska flygbolag
Flygbolag bildade 1961
Middle East Airlines

Middle East Airlines – Air Liban S.A.L. (arabiska: طيران الشرق الأوسط ـ الخطوط الجوية اللبنانية Ṭayyarān al-Sharq al-Awsaṭ - al-Khuṭūṭ al-jawiyyah al-lubnāniyyah) mer känd som Middle East Airlines (MEA). MEA är det nationella flygbolaget i Libanon, med huvudkontor i Beirut, nära Beirut-Rafic Hariris internationella flygplats. De flyger internationella flygningar till Asien, Europa, Mellanöstern och Afrika från dess bas på  Beirut-Rafic Hariris internationella flygplats.

Historia  

Flygbolaget grundades den 31 maj 1945 av Saeb Bey Salaam, som senare blev Libanons premiärminister och började flyga mellan Beirut och Bagdad i februari 1946. År 1965 slogs MEA ihop med Lebanese International Airways.

MEA fick stora delar av sin flotta förstörd under 1960-1980-talet i samband med krigshandlingar. Den 28 december 1968 förstörde Israel åtta av bolagets flygplan varav en Boeing 707 samt fyra plan som ägdes av Lebanese International Airways. MEA återupptog flygtrafiken 1990 och har successivt byggt ut linjenätet.

Middle East Airlines (MEA) är medlem av flygbolagsalliansen SkyTeam sedan 28 juni 2012, Arab Air Carriers Organization (AACO) och  International Air Transport Association (IATA).

Flotta

Nuvarande flotta

Historisk flotta

Middle East Airlines har tidigare flugit bl.a.: 

Airbus A300
Airbus A310
Airbus A321
Avro York
Boeing 707
Boeing 720
Boeing 747
Bristol 170 Freighter
Convair 990
de Havilland Comet 4
Douglas DC-3/C-47
SNCASE Languedoc
Sud Aviation Caravelle
Vickers VC10
Vickers Viscount

Destinationer 
Middle East Airlines flyger till Mellanöstern, Europa och Afrika. Medina och Nice är destinationer som serveras säsongsmässigt. MEA driver även charterflyg till fritidsdestinationer i olika länder, som betjänar städer som Sharm el-Sheikh, Antalya, Dalaman, Rhodos och Mykonos. Middle East Airlines flyger till 31 destinationer.

Codeshare avtal 
Middle East Airlines har codeshare avtal med följande flygbolag
 Aeroflot
 Air Canada
 Air Europa
 Air France
 Alitalia
 Czech Airlines
 Etihad Airways
 Qatar Airways
 Royal Jordanian
 Saudia
 TAROM
 Tunisair
 Turkish Airlines
 Virgin Atlantic

Källor

Externa länkar 

Libanesiska flygbolag
Belavia

Belavia är Belarus statligt ägda flygbolag. Belavia binder samman Belarus med vissa europeiska städer och destinationer i Oberoende staters samvälde (OSS). Även några destinationer i Mellanöstern trafikeras. Basen är Minsks internationella flygplats. Flygbolaget har drygt 1 000 anställda. Under de senaste sex åren har flygbolaget passagerarantalet fördubblats och 2009 hanterades 700 000 passagerare. Flygbolagets europeiska verksamhet har blivit allvarligt störd på grund av sanktioner mot Belarus av Europeiska unionen.

Belavia flottan består mestadels av nyare västerländska kort- till medeldistansplan vilka har ersatt den åldrande Tupolevflottan (Tu134/Tu154) som tidigare utgjorde stommen i flottan. På vissa charterdestinationer kan Tu-154 fortfarande användas. Flygbolaget flyger även Bombardier CRJ på rutter med glesare trafik och regionalt.
Flottan omfattar även Boeing 737-BBJ2 och Challenger 850 som används som regeringsplan.

Flygplansflottan i augusti 2014 
 7 Boeing 737-300 
 6 Boeing 737-500 
 1 Canadair CRJ-100
 3 Canadair CRJ-200
 2 Embraer-175
 3 Tupolev Tu-154

Källor 

Belarusiska flygbolag
Flygbolag bildade 1996
Benedict Arnold

Benedict Arnold, född 14 januari 1741 i Norwich, Connecticut, död 14 juni 1801 i London, England, var en amerikansk och brittisk general.

Biografi
Arnold, som ursprungligen var köpman, blev en av de ledande krafterna i det amerikanska frihetskriget och bidrog verksamt genom personligt mod och militär duglighet till flera amerikanska framgångar, särskilt segern i slaget vid Saratoga 1777. Emellertid inledde han 1780 underhandlingar med den engelske generalen Clinton om överlämnandet av den viktiga försvarspositionen och ammunitionsdepån West-Point, men förräderiet upptäcktes och han var tvungen att fly till engelsmännen.<ref>Svensk Uppslagsbok’’, Band 2, 1947–1955. (spalt 385)</ref>

Arnolds förräderi uppdagades den 23 september 1780, då den brittiske majoren John André tillfångatogs av amerikanerna. Han bar då med sig information som påvisade att Arnold skulle förråda revolutionen genom att kapitulera vid West Point. Arnold flydde då över till den brittiska sidan, där han utnämndes till brigadgeneral, fick en årlig pension och en klumpsumma om 6 000 pund. Han ledde brittiska och lojalistiska trupper i Virginia, där hans män nästan lyckades tillfångata Thomas Jefferson, och i Connecticut. Vintern 1782 flyttade han till London där han blev väl mottagen av Georg III och torypartiets anhängare, men blev utfryst av whigpartiets anhängare.

Hans namn har blivit ett uttryck för spioneri och landsförräderi, främst i USA där man ofta kallar landsförrädare just Benedict Arnolds''.

Referenser

Födda 1741
Avlidna 1801
Amerikanska militärer under 1700-talet
Personer i amerikanska frihetskriget
Amerikanska generaler
Män
Spioner under 1700-talet
Personer från Norwich, Connecticut
Air Gabon

Air Gabon var ett flygbolag från Gabon grundat 1951 som bland annat flög med Boeing 767-flygplan. Bolaget upphörde med alla flygningar den 3 mars 2006, på grund av finansiella problem.

Flotta 

Air Gabon flög bland annat: 

 ATR 42
 ATR 72
 Boeing 727
 Boeing 737
 Boeing 747
 Boeing 767
 Bristol Type 170
 Britten-Norman Islander
 Caravelle
 De Havilland Canada DHC-4 Caribou
 De Havilland Canada DHC-5 Buffalo
 Douglas DC-3/C-47
 Douglas DC-4
 Douglas DC-6
 Douglas DC-8
 Fokker F28
 Fokker 100
 Hawker Siddeley HS 748
 Lockheed Hercules
 Vickers Vanguard

Gabonesiska flygbolag
Ej längre existerande afrikanska flygbolag
Flygbolag bildade 1951
Flygbolag upplösta 2006
Kenya Airways

Kenya Airways är ett kenyanskt flygbolag grundat 1977, efter att East African Airways brutits upp. Det är landets största flygbolag, med bas på Jomo Kenyattas internationella flygplats.

Bolaget flyger på 34 destinationer med en flotta på 43 flygplan. Bland annat har de fyra Boeing 737-300, sex Boeing 767 och till 2007 tre Boeing 777-200. Man har tidigare flugit Saab 340.

I november 2021, vid ett Strategic Partnership Framework (SPF), undertecknat under en ceremoni i närvaro av Sydafrikas president Cyril Ramaphosa och Kenyas president Uhuru Kenyatta. Kenya Airways och South African Airways kommer nu att arbeta tillsammans för att "öka passagerartrafiken, fraktalternativ och handeln i allmänhet genom att utnyttja styrkorna från Sydafrika, Kenya och Afrika", förklarar en kommuniké.

Kenyanska flygbolag
Flygbolag bildade 1977
Ghana Airways

Ghana Airways var ett flygbolag som bildades 1958 i Ghana. Det gick i konkurs 2004. Bolaget flög följande typer av passagerarflygplan:

Antonov An-12
Bristol Britannia
De Havilland Heron
Douglas DC-3/C-47
Douglas DC-8
Douglas DC-9
Douglas DC-10
Fokker F-28
Iljusjin Il-18
Vickers VC10
Vickers Viscount

Referenser

Flygbolag bildade 1958
Flygbolag upplösta 2004
Ghananska flygbolag
Kras Air

Kras Air är ett ryskt flygbolag som flyger bland annat Iljusjin Il-86-flygplan.

Koder
IATA kod: 7B
ICAO kod: KJC
Anropssignal: Krasnoyarsk Air

Flygflotta
Kras Airs flotta består av följande flygplan:
2st Iljusjin Il-76 TD
4st Iljusjin Il-86
2st Iljusjin Il-96
15st Tupolev Tu-154 M
1st Tupolev Tu-204-100
1st Tupolev Tu-214
6st Boeing 737-300
4st Boeing 767-200

Externa länkar
Kras Air

Ryska flygbolag
Vnukovo Airlines

Vnukovo Airlines är ett ryskt flygbolag som flyger bland annat Iljusjin Il-86-flygplan. Bolaget köptes år 2000 av Sibir Airlines, numera kallat S7 Airlines.

Olyckor 
 Den 21 augusti 1996 störtade Vnukovo Airlines Flight 2801 in i Spetsbergen i Svalbard. Alla 141 ombord omkom i olyckan.

Ryska flygbolag
China Xinjiang Airlines

China Xinjiang Airlines är ett kinesiskt flygbolag skapat 1985. 2003 köptes bolaget av China Southern Airlines. China Xinjiang Airlines har flugit bland annat flygplanstypen Iljusjin Il-86.

Kinesiska flygbolag
Flygbolag bildade 1985
WP:Projekt Kina