Elsa Grave

Elsa Margareta Grave, född 17 januari 1918 i Gunnarstorp i Norra Vrams församling i Malmöhus län, död 17 juni 2003 i Veinge-Tjärby församling i Hallands län, var en svensk författare, målare och poet. Hon var bosatt i Halmstad.

Elsa Grave framträdde först som målare med en konstutställning 1940. Hon debuterade 1943 som lyriker och blev företrädare för fyrtiotalismen. Hon publicerade 18 diktsamlingar, tre romaner och ett antal skådespel. I hennes författarskap utgör kvinnans roll som mor och samhällsvarelse ett återkommande tema.

Biografi 
Elsa Grave växte upp i en familj med tre syskon. Fadern Carl Wolrath Grave var gruvingenjör och modern Elsa Regina, född Järle, skolkökslärare. Familjen bodde först i Gunnarstorp, där det fanns en gruva, och därefter i Billesholm i närheten av gruvorna där. Familjen flyttade sedan till Nyvång nära den stenkolsgruva som var faderns arbetsplats. 

Elsa Grave hade tidigt drömmar om konstnärskap, i första hand som skådespelare, men skrev och målade redan som barn. Efter studentexamen vid Helsingborgs flickläroverk 1938 reste hon runt i Europa under ett år och studerade konst vid olika skolor. Hon återvände till Lund 1939 och studerade romanska språk, konsthistoria, religionshistoria och nordisk och jämförande fornkunskap vid Lunds universitet samt avlade filosofie kandidatexamen 1942.  Under lundatiden lärde hon känna Sven Alfons och de kom att ha en gemensam konstutställning 1940 på Skånska konstmuseet.

1942 flyttade Elsa Grave till Stockholm för att studera konst för Isaac Grünewald. Under denna tid umgicks hon med de blivande fyrtiotalistpoeterna och blev god vän med bland andra Karl Vennberg. 1943 debuterade hon som poet med Inkräktare.

Elsa Grave gifte sig 1945 med läkaren Olle Henschen-Nyman, som var son till översättaren Dagny Henschen samt bror till diktarna Britt G. Hallqvist och Arne Nyman. Makarna flyttade till Lund och därefter till bland annat Linköping och Boden; familjen innefattade två barn födda 1945 respektive 1949. De närmaste åren efter författardebuten publicerade Elsa Grave flera diktsamlingar och även dramatik. Efter uppbrott från äktenskapet tillbringade hon med sina två barn 1955 ett år som stipendiat på Capri. Under en tid därefter bodde hon i Söndrum i Halland där Halmstadgruppens konstnärer utgjorde en liten konstnärskoloni. I en relation hon hade som frånskild fick hon ytterligare ett barn 1958. Året dessförinnan flyttade Grave till Blomstervången i Vapnödalen nära Halmstad och där kom hon att bo fram till 1997 då hon bosatte sig på ett vårdhem.

Författarskap 
Elsa Grave publicerade arton diktsamlingar, tre romaner och ett antal skådespel och är representerad i ett flertal diktantologier. Hon kom från debuten 1943 att räknas till 40-talets modernister. Det publika genombrottet kom 1948 med Bortförklaring. Författarskapet kan indelas i tre perioder. Under den första tillhör hon fyrtiotalsgenerationen med modernismens genombrott. Den andra  inleds i början av 1950-talet då hon  utvecklar ett speciellt språk som präglas av grotesk ironi och ett existentialistiskt synsätt. Hennes tredje period infaller under 1970-talet med ett dominerande samhällsperspektiv.

Elsa Graves diktning kännetecknas av ett mustigt språk med "svart komik, vredesladdad absurdism och grotesk ironi". Djurmetaforer är frekvent förekommande. Uppväxtmiljön med trädgårdarnas djur- och växtliv, gruvorna och askbergen tillhandahöll rikligt med symboler som återkommer i författarskapet. Hennes bakgrund som bildkonstnär avspeglar sig bland annat i hanteringen av färger i texterna där speciellt blått är vanligt förekommande.

Elsa Grave skriver utifrån ett djupt engagemang i flera ämnesområden. Hon har kallats såväl visionär som häxa. Enligt litteraturvetaren Eva Lilja var Elsa Grave i sina ämnesval 50 år före sin tid och är aktuell på ett sätt som de andra fyrtiotalisterna inte är idag. Grave skriver om moderskap, kvinnoliv och familjerelationer, sexualitet och abort. En av de mest citerade dikterna av författaren, "Svinborstnatt", skall ha inspirerats dels av en dramatisk ungdomsupplevelse av ett oplanerat besök i ett svinhus, dels av den djuriskt vegetativa känslan i en amningssituation.

Elsa Grave reagerar på krig och upprustning, den snabba teknologiska utvecklingen och utnyttjande av naturens resurser i tillväxtsamhället. Hon efterlyser en anpassning till naturens och jordens tröghet. Pjäsen Barnbålet eller Tre hundar (1971), där mödrar bränner sina spädbarn, uppfattades vid publiceringen som svårförståelig men kan enligt Lilja ses som ett uttryck för en vanmäktig känsla av att inte kunna skydda barnen från den hotfulla världen. Dikterna i Slutförbannelser (1977) tilldrar sig efter ett atomkrig. De har tonsatts som ett rekviem av Rolf Enström och har jämförts med Harry Martinsons Aniara.

Elsa Grave såg sig själv som "ett vidrigt, argt språkrör för allt som är försumbart", för det väsentliga — människan — mot "det som räknas" i dagens samhälle: det tekniska, vinstmaximering och det robotartade. Hon menade också att konst och kultur utgör en "broms mot undergången" och att "poesins språk gör det politiskt acceptabla inacceptabelt". Elsa Grave tillhör de författare som tidigt gav Miljöpartiet sitt offentliga stöd och blev en aktiv medlem.

Elsa Grave säger i en intervju att när hon skriver en dikt är det melodin som kommer först. Under studietiden tog hon lektioner i kompositionslära. Förutom Slutförbannelser är flera andra dikter tonsatta av bland andra Sven-Erik Johansson, Lars Johan Werle och Kerstin Jeppson.

Eftermäle 
På hennes 80-årsdag bildades Elsa Grave-sällskapet för att sprida kunskap om hennes poesi. Inför 100-årsminnet av Elsa Graves födelse publicerades under 2017 tre urvalsvolymer med dikter, pjäser och prosa.

Bibliografi 
En omfattande bibliografi utarbetad av Inga-Lisa Petersson finns tillgänglig på Elsa Grave-sällskapets hemsida: 

 Inkräktare 1943
 Som en flygande skalbagge 1945
 Bortförklaring 1948
 Den blåa himlen 1949
 Medusan och djävulen 1949
 Avskedsövning 1951
 Påfågeln 1952
 Isskåpet 1952
 9 elegier 1953
 Ariel 1955
 Lufthav 1956
 Från taggarnas värld 1958
 Luciafirarna 1959
 Positiv försvarspolitik 1959
 Isdityramb 1960
 Höstfärd 1961
 Tre lyriska gräl 1962
 Dikter 1943-1963
 Sphinxen 1963
 Höjdförlust 1965
 Medan vi låg och sov 1966
 Hungersöndag 1967
 Dikter 1968
 Vid nödläge 1969
 Mödrar som vargar 1972
 Avfall. Från och till 1974
 Slutförbannelser 1977
 En tid i paradiset 1981
 Evighetens barnbarn 1982
 För isdemoner är fan en snögubbe 1985
 Sataneller 1989
 Elsa Grave, Dikter, urval 2004
 Elsa Grave, Dikter, urval 2017
 Elsa Grave, Prosa, urval 2017
 Elsa Grave, Pjäser, urval 2017

Priser och utmärkelser 
1951 – Tidningen Vi:s litteraturpris
1955 – Svenska Dagbladets litteraturpris
1957 – Boklotteriets stipendiat
1960 – Aftonbladets litteraturpris
1960 – Boklotteriets stipendiat
1963 – Bellmanpriset
1966 – Litteraturfrämjandets stipendiat
1968 – De Nios Stora Pris
1973 – Övralidspriset
1975 – TCO:s kulturpris
1976 – Ferlinpriset
1978 – Carl Emil Englund-priset för Slutförbannelser
1978 – Sveriges Radios Lyrikpris
1978 – Tagea Brandts rejselegat for kvinder
1983 – Litteraturfrämjandets stora pris

Referenser

Vidare läsning

Externa länkar 
Krönika om Elsa Grave i Ystads Allehanda, läst 10 maj 2018.
 Elsa Grave-sällskapet
 

Svenska målare under 1900-talet
Svenskspråkiga författare
Svenskspråkiga poeter
Svenska författare under 1900-talet
Sommarvärdar 1979
Personer från Norra Vrams socken
Författare från Halland
Födda 1918
Avlidna 2003
Kvinnor
Projekt Kvinnliga huvudpersoner
Alumner från Lunds universitet