kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Charles Tournemire

Charles Tournemire, född 22 januari 1870 i Bordeaux, död 4 november 1939 i Arcachon, fransk tonsättare och organist. Han var César Francks yngsta elev. Som organist i basilikan Sainte-Clotilde i Paris efterträdde han Gabriel Pierné.

Tournemire har komponerat många symfoniska orgelverk och "L'orgue mystique" - en orgelcykel som sträcker sig över hela kyrkoåret. Olivier Messiaen, Daniel-Lesur och Jean Langlais hör till de tonsättare som starkt påverkats av hans stil.

Han har också skrivit orkesterverk och kammarmusik.

Verkförteckning

Orgelverk 
 Triple Choral, op.41 (1910)
 L'Orgue mystique (1927-1932)
 Cycle de Noël, op.55
 Cycle de Pâques, op.56
 Cycle Après La Pentecôte, op.57
 Trois Poèmes, op.59 (1932)
 Sei Fioretti, op.60
 Fantasie symphonique, op.64 (1934)
 Sept Chorales-Poëmes, op.67 (1935)
 Symphonie-Choral, op.69 (1935)
 Symphonie sacrée, op.71 (1936)
 Suite évocatrice, op.74 (1938)
 Deux Fresques symphoniques sacrées, op.75-76 (1938-1939)

Kammarmusik 
 Stråkkvartett, "Musique orante", op.61 (1933)
 Violinsonat "Sonate-Poème", op.65 (1934)

Orkesterverk 
 Poème, op.38, (1910) för orgel och orkester
 Åtta symfonier:
 Symfoni nr.1 A-dur, op.18 "Romantique" (1900)
 Symfoni nr.2 Bb-dur, op.36 "Ouessant" (1908-1909)
 Symfoni nr.3 D-dur, op.43 "Moskva"
 Symfoni nr.4, op.44 "Pages symphoniques" (1912)
 Symfoni nr.5 f-moll, op.47 (1913-1914)
 Symfoni nr.6, op.48 (för tenor, kör, orgel och orkester)
 Symfoni nr.7, op.49 "Les danses de la vie"
 Symfoni nr 8, op.51 "Le triomphe de la mort" (1920-1924)

Franska organister
Franska klassiska kompositörer
Män
Födda 1870
Avlidna 1939
Lilo Gloeden

Elizabeth Charlotte Lilo Gloeden, född Kuznitzky 9 december 1903 i Köln, död 30 november 1944 i Plötzenseefängelset i Berlin, var en hemmafru i Berlin, som tillsammans med sin mor Elisabeth Kuznitzky och make Erich Gloeden hjälpte personer som var förföljda av nazisterna att gömma sig. En av dessa var Carl Goerdeler, vilket ledde till att Gloeden, hennes mor och make blev arresterade av Gestapo. Den 30 november 1944 blev de tre avrättade genom halshuggning.

20 juli-attentatet
Kvinnor
Födda 1903
Avlidna 1944
Personer från Köln
Personer som blivit avrättade genom halshuggning
Paul Dukas

Uppslagordet Dukas omdirigerar hit, för den bysantinske historikern, se Doukas.

Paul Dukas, född 1 oktober 1865 i Paris, död 17 maj 1935 i Paris, var en fransk tonsättare och pedagog. Dukas var elev vid Pariskonservatoriet, och blev 1909 professor vid orkesterklassen vid konservatoriet och var från 1926 lärare i komposition vid École normale de musique i Paris.

Att hans efterlämnade musikaliska produktion är så högkvalitativ, men samtidigt så relativt liten, förklaras av att han innan sin död gjorde sig av med merparten av vad han komponerat.

Mest känt är hans orkesterverk Trollkarlens lärling, som 1940 användes av Walt Disney i filmen Fantasia, där Musse Pigg agerade lärlingen ifråga. Dukas skrev även en pianosonat i ess-moll.

Under de sista årtiondena av sitt liv, blev Dukas välkänd som kompositionslärare. Han hade många elever som skulle nå berömmelse, såsom Joaquín Rodrigo, Maurice Duruflé, Olivier Messiaen och Jehan Alain. Dukas dog i Paris och är en av många berömda människor som är begravna på Père Lachaise-kyrkogården där.

Verkförteckning

Pianoverk
 Pianosonat ess-moll (1901)
 Variations, interlude et finale (1903) "Sur un thème de Jean-Philippe Rameau"
 Prélude élégiaque (1908) "Sur le nom de Haydn"
 La plainte, au loin, du faune (1920) "Tombeau de Claude Debussy"

Kammarmusik
 Villanelle (valthorn och piano)

Vokalmusik 
 Sonnet de Ronsard 
 Vocalise  (sång och piano)
 Kantater 
 Hymne au soleil
 Sémélé et Velléda

Orkesterverk
 Uvertyrer 
 Götz von Berlichingen
 Polyeucte
 Le Roi Lear
 Symfoni (1896)
 L'Apprenti sorcier (Trollkarlens lärling) (1897) över Goethes Trollkarlens lärling

Balett
 La Péri (1912)

Opera
Ariane et Barbe-Bleue (1907) över ett drama av Maurice Maeterlinck

Noter

Externa länkar  
 

Franska klassiska kompositörer
Födda 1865
Avlidna 1935
Män
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Franska musiker under 1800-talet
Franska musiker under 1900-talet
Musiker från Paris
Jean Berveiller

Jean Marie Berveiller, född 1904, död 21 oktober 1976. Fransk tonsättare. Som organist var han elev till den store orgelpedagogen Marcel Dupré. I Berveillers musikaliska uttryckssätt kan spåras påverkan från både fransk orgelsymfonisk tradition och jazz. Cadence (Étude de Concert) (1953), Suite (1947), Épitaphe (1953) och Mouvement (1953, ännu outgiven) är mest kända. Alla dessa verk skrevs för den franska orgelvirtuosen Jeanne Demessieux, som ofta inkluderade Berveillers orgelverk i sina orgelkonserter. I gengäld dedicerade Demessieux sin orgelcykel Sept Méditations sur le Saint-Esprit, opus 6, till Berveiller. Demessieux spelade in Berveillers Mouvement på LP.

Verk 
Orgel:
 Suite (Paris: Durand, 1950)
 Épitaphe (Paris: Durand, 1953)
 Cadénce: Étude de concert (Paris: Durand, 1953) 
 Mouvement (1953, opublicerad)

Transkription:
 César Franck: Rédemption - Interlude Symphonique, transkriberad för orgel (opublicerad)

Källor

Franska klassiska kompositörer
Födda 1904
Avlidna 1976
Män
Benedikt (ort)

Benedikt är ett samhälle och en kommun belägen i nordöstra Slovenien.
Det finns  invånare i kommunen Benedikt och  invånare i samhället med samma namn
 (2019).

Samhället hette tidigare Sveti Benedikt v Slovenskih Goricah  (Saint Benedict i de slovenska backarna) och fick sitt nuvarande namn år 2003.I närheten av Benedikt fann man, år 1811, 26 bronshjälmar från omkring 400 f.Kr. bland annat den så kallade 
Negauhjälmen.

Källor

Sloveniens kommuner
Orter i Slovenien
Tjänstegrader i indiska försvaret och polisen



Försvarsmaktens grader

Polisens grader

Jämförelse mellan polisens och arméns grader

De centrala paramilitära styrkorna

Tullverket

De myndigheter som lyder under Central Board of Excise and Custom har följande tjänstegrader. De viktigaste av dessa är Central Excise & Service Tax som ansvar för uppbörd av accis samt gränskontroll vid landgränser. Customs som ansvarar för tulluppbörd gränskontroll vid flygplatser och sjögränser. Central Bureau of Narcotics som ansvarar för bekämpning av illegal narkotikahandel. Central Economic Intelligence Bureau är finansministeriets underrättelsetjänst inom områdena ekonomisk brottslighet och ekonomisk krigföring.

Se även
Grader inom Indiens armé

Noter

Indiens militär
Indiens försvar och polis
Polisväsendet i Indien
Tjänstegrader inom polisen
Luftschutzpolizei

Luftschutzpolizei (LS-Pol) (Luftskyddspolisen) bildades när de tyska civilförsvaret omorganiserades 1942. Sicherheits- und Hilfsdienst (SHD) vilket var civilförsvarets undsättningsorganisation och lydde under Riksluftfartsministeriet delades då upp mellan flygvapnet och polisen. De motoriserade undsättningskolonnerna överfördes till flygvapnet (Luftwaffe) som motoriserade räddningsbataljoner, medan de ortsfasta kolonnerna bildade luftskyddspolisen. 

Tjänstegrader

Se även
 Nazitysklands polisväsen
 Civilförsvar

Myndigheter i Nazityskland
Ej längre existerande tyska polismyndigheter
Organisationer bildade 1942
Feuerschutzpolizei

Feuerschutzpolizei (FSchPo) var en del av Nazitysklands Ordnungspolizei och bildades 1938 när de tyska kommunala yrkesbrandkårerna överfördes till ordningspolisen (Orpo) som en särskild tjänstegren. De tidigare röda brandfordonen, blå uniformerna och brandväsendets tjänstegrader ersattes nu av gröna brandfordon, gröna uniformer och polisväsendets tjänstegrader.

Brandförsvarspolis

1941 fanns det FSchPo i 86 städer i Tyskland, Ostmark (det ockuperade Österrike) och generalguvernementet Warszawa (det ockuperade Polen). I resten av Tyskland var det de frivilliga brandkårerna som hade huvudansvaret för brandförsvaret, i förekommande fall tillsammans med brandvärn (Pflichtfeuerwehr) och industribrandkårer (Werkfeuerwehr). Trots inordningen i Orpo förblev FSchPo kommunala inrättningar. Kommunerna hade fortfarande det budgetmässiga ansvaret för personal och utrustning. Operativt och administrativt lydde dock FSchPo under inrikesministeriets organ Ordnungspolizei.

Brandförsvarsregementen

Under andra världskriget upprättade FSchPo sex motoriserade brandförsvarsregementen. Deras uppdrag var att följa den tyska arméns framryckning och ta huvudansvaret för de ockuperade områdenas brand- och civilförsvar. Varje regemente bestod av ca 1 000 brandmän.

Feuerschutzpolizei-Regiment 1 Sachsen 1939-1943 
Feuerschutzpolizei-Regiment 2 Hannover 1941-1943
Feuerschutzpolizei-Regiment 3 Ostpreussen 1941-1943
Feuerschutzpolizei-Regiment 4 Ukraine 1941-1943
Feuerschutzpolizei-Regiment 5 Böhmen-Mähren 1942-1943
Feuerschutzpolizei-Regiment 6 Niederlande 1942-1943

1943 avskaffades regementsorganisationen och regementenas bataljoner blev självständiga förband. Ur regemente 1-2 bildades 7 Feuerschutzpolizei-Abteilungen. Ur regementet "Böhmen-Mähren" bildades två. Regementet Ukraina lades ned. Varje bataljon bestod av ca 400 brandmän i tre kompanier. Ett fjärde kompani med icke-rikstyska medborgare (ukrainare, polacker och folktyskar) tillkom senare.

Tjänstegrader
Tjänstegrader för underbefäl och manskap

Tjänstegrader för brandbefäl

Referenser

Se även
 Nazitysklands polisväsen
 Brandförsvar

Myndigheter i Nazityskland
Ej längre existerande tyska polismyndigheter
Organisationer bildade 1938
Osmotiskt tryck

Osmotiskt tryck är det tryck som en vätska, som är skild från destillerat vatten med hjälp av en semipermeabel vägg, måste utsättas för, för att det inte genom osmos  skall ske ett nettoflöde av vatten in i vätskan.

där

ψo =  Osmotiskt tryck (Pa)

M = Total koncentration (mol/m3)

R = Allmänna gaskonstanten (8,3145 m3*Pa/(kelvin*mol) = 8,3145 N*m/(kelvin*mol))

T = Temperatur (kelvin)

Se även 
Osmotisk potential
Tryck 
 Osmoreglering
Fysikalisk kemi
César Franck

César Auguste Jean Guillaume Hubert Franck, född 10 december 1822 i Liège i Belgien, död 8 november 1890 i Paris, var en belgisk-fransk tonsättare, pianist och organist.

Asteroiden 4546 Franck är uppkallad efter honom.

Franck studerade först vid konservatoriet i Liège, bedrev därefter pianistiska, kontrapunktiska och orgelstudier i Paris. Från 1843 bosatte han sig varaktigt i Paris och började arbete som musiklärare och organist vid Sainte-Jean och Sainte-François. 1853 blev han kapellmästare och 1859 organist vid basilikan Sainte-Clotilde i Paris, där han väckte uppmärksamhet med sina orgelimprovisationer. Från 1872 var han professor i orgelspel vid Paris konservatorium.

Francks stil är en syntes av tysk senromantisk klangprakt och fransk klarhet med anknytning till barockens polyfona skrivsätt. Hans orkestermusik kan sägas vara påverkad av hans specifika känsla för orgelns klang.

Hans mest kända orkesterverk är symfonin i d-moll. Bland orgelverken står Trois Chorals i en klass för sig. Hans solosång Panis angelicus är synnerligen välkänd, likaså hans violinsonat i A-dur.

Verkförteckning (urval)

Operor
 Stradella (1841-42)
 Hulda (1882-85)
 Ghiselle (1889)

Orgelverk 
 Six Pièces (1862–1864)
 Fantasie C-dur, op. 16
 Grande Pièce Symphonique fiss-moll, op. 17
 Prélude, Fugue et Variation h-moll, op. 18
 Pastorale E-dur, op. 19
 Prière ciss-moll, op. 20
 Finale B-dur, op. 21
 Trois Pièces (1878)
 Fantasie A-dur
 Cantabile H-dur
 Pièce héroïque h-moll
 Trois Chorals (1890)
 Nr 1 E-dur
 Nr 2 h-moll
 Nr 3 a-moll

Pianoverk 
 Prélude, choral et fugue h-moll (1884)
 Prélude, aria et final (1888)

Kammarmusik 
 Pianotrior, op. 1
 Pianotrio nr 1 fiss-moll, op. 1:1 (cirka 1839)
 Pianotrio nr 2 B-dur, op. 1:2 (cirka 1837)
 Pianotrio nr 3 h-moll, op. 1:3
 Pianotrio nr 4 h-moll, op. 2
 Violinsonat A-dur (1886) tillägnad den belgiska violinisten Eugène Ysaÿe
 Pianokvintett f-moll (1878–1879)
 Stråkkvartett

Orkesterverk 
 Les Djinns (1884) för piano och orkester (baserat på ett poem av Victor Hugo)
 Variations Symphoniques (1885) för piano och orkester
 Symfoni d-moll (1886)

Noter

Externa länkar
 

Franska klassiska kompositörer
Belgiska klassiska kompositörer
Franska organister
Franska pianister
Franska professorer
Födda 1822
Avlidna 1890
Män
Franska musiker under 1800-talet
Riddare av Hederslegionen
Morihei Ueshiba

, född 14 december 1883 i Japan, död 26 april 1969, var skaparen av den japanska kampkonsten aikido. Aikidotränande kallar honom ofta o-sensei, som kan översättas till "stor lärare".

Ueshibas mesta träning inom kampkonst kom från Sokaku Takeda, från vilken han lärde jujutsustilen Daito Ryu. En annan viktig influens i Ueshibas liv var Onisaburo Deguchi, den religiösa rörelsen Omotos ledare. Det sägs att Ueshiba ska ha fått en andlig uppenbarelse att han skulle skapa en kampkonst som var för livet och inte för döden. 

1927 flyttade Ueshiba till Tokyo där han grundade sin första dojo. 1942 flyttade han från Tokyo till en plats på landsbygden kallad Iwama, och där bodde han till sin död. Varje år den 29 april håller präster från Omoto en ceremoni i den lilla helgedomen, Aiki Jinja, som finns i anslutning till dojon i Iwama.

Källor

Externa länkar 
 Encyclopedia of Aikido

Aikido
Japanska aikidoutövare
Födda 1883
Avlidna 1969
Män
WP:Projekt Japan
Personer från Wakayama prefektur
Otto-Wilhelm Förster

Otto-Wilhelm Förster född 16 mars 1885 i Ilmenau ca 35 km söder om Erfurt död 24 juni 1966 i Walsrode ca 60 km norr om Hannover. Tysk militär. Förster befordrades till generalmajor i oktober 1934 och till general i pionjärtrupperna i april 1938. Han erhöll Riddarkorset av järnkorset  i augusti 1941.

Förster var

inspektör för pionjärtrupperna och befästningar februari 1933 – november 1938
befälhavare för VI. armékåren november 1938 – december 1941
samtidigt befälhavare för VI. Militärdistriktet november 1938 – augusti 1939
till förfogande för överbefälhavaren januari 1942 – januari 1944

Han lämnade aktiv tjänst 31 januari 1944

Förster var i sovjetisk krigsfångenskap augusti 1945 – oktober 1955.

Generaler i Nazityskland
Män
Födda 1885
Avlidna 1966
Curt Gallenkamp

Curt Gallenkamp född 17 februari 1890 i Wesel vid Rhen ca 30 km norr om Duisburg död 13 april 1958 i Wiesbaden. Tysk militär. Gallenkamp befordrades till generalmajor i mars 1938 och till general i artilleriet i april 1942. Han erhöll Riddarkorset av järnkorset i november 1941. Gallenkamp ställdes inför en brittisk krigsrätt i mars 1947 anklagad för mord på brittiska fallskärmsjägare, det s.k. Poitier-fallet. Domstolen dömde honom till döden genom hängning vilket omvandlades till livstids fängelse. Gallenkamp var i brittisk krigsfångenskap augusti 1945 – februari 1952.

Befäl 

chef för generalstaben vid III. Armeekorps april 1938 – september 1939
befälhavare för 78. Infanterie-Division september 1939 – september 1941
till förfogande för överbefälhavaren november 1941 – mars 1942
befälhavare för LXXX. Armeekorps maj 1942 – augusti 1944
till förfogande för överbefälhavaren augusti 1944 – april 1945

Referenser 

Generaler i Nazityskland
Män
Födda 1890
Avlidna 1958
James Tobin

James Tobin, född 5 mars 1918 i Champaign i Illinois, död 11 mars 2002 i New Haven i Connecticut, var en amerikansk nationalekonom och professor vid Yale University i USA, som belönades med Sveriges Riksbanks pris i ekonomisk vetenskap till Alfred Nobels minne 1981. Han har bland annat blivit känd för begreppen Tobinskatt och Tobins q.

Biografi 
Tobin studerade vid Harvard University där han tog bachelorexamen (B.A.) 1939 och doktorsexamen (Ph.D.) 1947. 1941–1942 arbetade han som ekonom vid Office of Price Administration i Washington. Under andra världskriget tjänstgjorde han i USA:s flotta som inkallad reservofficer och var slutligen sekond på jagaren USS Kearney (DD-432), som var av Gleaves-klass.

Han var direktör för Cowlesstiftelsen för ekonomiforskning från 1955 till 1961 och åter från 1964 til 1965. 1950 blev han anställd vid Yale University, där han 1957 blev innehavare av Sterling-professuren i nationalekonomi. 

Tobin var rådgivare till den demokratiske presidentkandidaten George McGovern i 1972 års val. McGovern räknades till Demokratiska partiets vänsterflygel och förlorade stort mot sittande presidenten Richard Nixon.

Han har även utvecklat ett förslag om medborgarlön.

Insatser inom nationalekonomi 
Tobin räknas av många som den mest framstående amerikanska keynesianska ekonomen. Han hävdade att penningpolitik enbart är effektiv inom ett område, kapitalinvesteringar, eftersom räntenivån är en viktig faktor för kapitalinvesteringar även om det inte är den enda faktorn.

Han införde måttet Tobins q som är kvoten mellan en tillgångs marknadsvärde och kostnaden för att ersätta tillgången. Om en tillgång har ett q-värde större än ett är en nyinvestering i liknande tillgångar lönsam.

För sina insatser inom nationalekonomin belönades Tobin med Sveriges Riksbanks pris i ekonomisk vetenskap till Alfred Nobels minne 1981 med motiveringen "för hans analys av finansiella marknader och dessas samband med utgiftsbeslut och därmed sysselsättning, produktion och prisutveckling".

Tobinskatten 

Tobin publicerade sin idé om Tobinskatt första gången 1978 i Eastern Economic Journal. Han talade redan om den i en föreläsning vid Princeton 1972 och publicerade den som The New Economics One Decade Older men då var det nästan ingen som brydde sig om den. Efter publiceringen 1978 var det fler som lyssnade och diskuterade den, men den blev mer ett inlägg i debatten än ett förslag som verkligen övervägdes. 

Idén om en Tobinskatt är populär bland antiglobaliseringsrörelsen med Attac som en av de främsta förespråkarna.

Bibliografi 
 Tobinskatten, James Tobin m.fl., 2001, Tankesmedjan Agora.

Källor 

Amerikanska professorer i nationalekonomi
Personer verksamma vid Yale University
Mottagare av Sveriges Riksbanks ekonomipris till Alfred Nobels minne
Amerikanska nobelpristagare
Personer i USA under 1900-talet
Keynesianer
Personer från Champaign
Födda 1918
Avlidna 2002
Män
Alumner från Harvard University
Personer som tjänstgjort i USA:s flotta
Engelberg

Engelberg är en ort och kommun i kantonen Obwalden, Schweiz. Engelberg är en exklav omgiven av kantonerna Bern, Nidwalden och Uri. Kommunen har  invånare ().

Historia 
Benediktinerklostret Engelberg grundades år 1120 och blev snart det riksfria furstabbotdömet Engelberg. Under intryck av franska revolutionen övergick statsmakten i Engelberg år 1798 till dalens invånare och Engelberg var till år 1805 en självständig republik. Då förenades dalen med Nidwalden och därmed med Schweiz. År 1815 valde invånarna att förena sig med Obwalden.

Geografi 
Kommunen ligger i Engelberger Aas dal. Byn Engelberg ligger vid flodens mellersta lopp, 1000 meter över havet. Dessutom ingår byarna Obermatt och Grafenort i flodens nedre lopp.

Kommunikationer 
Byn Engelberg nås med den smalspåriga järnvägen Zentralbahn från Luzern och Stans. Närmaste motorväg finns i Stans.

Referenser

Noter

Externa länkar 

 Officiell webbplats
 Engelberg Tourism

Kommuner i Obwalden
Orter i Obwalden
Martin Gareis

Martin Gareis född 6 oktober 1891 i Buch nära Berlin död 26 februari 1976 i Kreuth ca 50 km söder om München vid gränsen mot Österrike. Tysk militär. Gareis befordrades till generalmajor i februari 1942 och till general i infanteriet i april 1945. Han erhöll Riddarkorset av järnkorset  i november 1943.

Gareis var

befälhavare för 282. infanteriregementet september 1939 - december 1941 
befälhavare för 98. infanteridivisionen december 1941 – februari 1944
befälhavare för 264. infanteridivisionen maj – oktober 1944
till förfogande för överbefälhavaren oktober 1944 – januari 1945
befälhavare för XLVI. pansarkåren januari – maj  1945

Gareis var i brittisk krigsfångenskap maj 1945 – juni 1947.

Generaler i Nazityskland
Födda 1891
Avlidna 1976
Män
Hermann Geyer

Hermann Geyer född 7 juli 1882 i Stuttgart död 10 april 1946 i Wildsee vid Wildbad ca 50 km söder om München vid gränsen mot Österrike, självmord. Tysk militär. Geyer befordrades till generalmajor i december 1932 och till general i infanteriet i augusti 1936. Han erhöll Riddarkorset av järnkorset  i juni 1940.

Geyer var
pensionerad och placerad till förfogande 1 maj 1939
befälhavare för IX. armékåren oktober 1939 - januari 1942
till förfogande för överbefälhavaren januari 1942 – december 1943
pensionerad 1 januari 1943

Generaler i Nazityskland
Män
Födda 1882
Avlidna 1946
Personer som begått självmord
Tvångsarbete

Tvångsarbete är arbete som är påtvingat utan arbetarens samtycke. Exempel är slaveri och människohandel. Beroende på förutsättningarna kan straffarbete räknas som tvångsarbete.

Tvångsarbete är förbjudet både enligt nationella lagar i många länder, och enligt internationella konventioner som Europakonventionen och Konventionen angående avskaffande av tvångsarbete. Vissa former av påtvingad tjänstgöring, bland annat värnplikt,  är dock undantagna i dessa konventioner.

Se även 
Tvångsarbetsanstalt
Tvångsarbete i svensk rätt
Livegenskap
Löneslaveri
Lösdriveri
Samhällstjänst
Konventionen angående avskaffande av tvångsarbete
Slaveri

Källor

Externa länkar 

 UN.GIFT - Global Initiative to Fight Human Trafficking
 Slavery in the 21st century - BBC
 Sex trade's reliance on forced labour - BBC
 China's Forced Labour Camps - Laogai Research Foundation
 The ILO Special Action Programme to combat Forced Labour (SAP-FL)
 Alleging Captive Labor, Foreign Students Walk Out of Work-Study Program at Hershey Plant Democracy Now!, September 01, 2011.
 Migrant Workers as Non-Citizens: The Case against Citizenship as a Social Policy Concept, by Donna Baines and Nandita Sharma. Studies in Political Economy 69. Autumn 2002, p. 75.
Michael Hordern

Michael Hordern, född 3 oktober 1911 i Berkhamsted, Hertfordshire, död 2 maj 1995 i Oxford, Oxfordshire (i njursjukdom), var en brittisk skådespelare. Han adlades till Commander av den brittiska imperieorden 1972. Hordern är för svensk tv-publik mest känd i rollen som Cedric Saxaren i 1982 års filmatisering av Ivanhoe.

Biografi 
Hordern var en framstående brittisk skådespelare, som gjorde många roller på scenen. Han medverkade även i många brittiska och amerikanska filmer.

Han arbetade som försäljare och spelade amatörteater på fritiden och gjorde professionell teaterdebut 1937 i Othello. Horden debuterade på film 1939 i Flickor på vift. Under andra världskriget tjänstgjorde han i flottan.

Han spelade rollen som Polonius i William Shakespeares Hamlet på Kronborg i Helsingör, Danmark sommaren 1954, tillsammans med Richard Burton och Claire Bloom. Han lärde då känna Sveriges dåvarande kung, Gustaf VI Adolf, och de upptäckte att de hade ett gemensamt intresse – flugfiske.

Filmografi (i urval) 

 

 (röst)

Externa länkar 

Brittiska skådespelare under 1900-talet
Personer från Berkhamsted
Födda 1911
Avlidna 1995
Män
Parstuga

Parstugan var från 1500-talet, men med rötter i 1400-talet, en hustyp i Sverige, som först förekom i herrskapliga sammanhang och blev allmän som bondgård i slutet av 1600-talet och under 1700-talet. En parstuga består av två rum, "stugor", över hela husets bredd, samt mellan dem en kammare och en förstuga (farstu).

Det karaktäristiska med en parstuga är att förstugan med entrén ligger i husets mitt och att man därifrån når ett rum till höger och ett rum till vänster. Det mindre rummet rakt fram bakom förstugan, kammaren, var i herrskapssammanhang ett enskilt sovrum, men användes i bondstugan sällan som bostadsrum. 

Vardagsstugan var det fram till 1950-talet enda till vardags bebodda rummet. Det tjänstgjorde även vanligen som kök med bakugn och under vintertid som arbetsrum. Under 1800-talets början flyttade dock köket ofta in i den tidigare sällan utnyttjade kammaren. 

Den andra stugan, annerstugan eller anderstugan, som användes vid fester och i senare tid blev finrum, saknade bakugn men hade eldstad. När rummet inte användes förvarades där kistor och skåp med hushållets finkläder och linneförråd. I större förhållanden lades ibland kammare till på ena eller båda gavlarna, så kallade framkammarstugor; bergsmansgård, jämför enkelstuga (Morastuga).

Se även
 Enrumsstuga
 Enkelstuga
 Sidokammarstuga
 Korsplan (även kallad Korsformad plan)
 Sexdelad plan (även kallad Salsbyggnad)

Källor
 Stockholms läns museum: Hustyper och planlösningar.
 Kulturmiljövård: Parstugan.

Byggnadstyper