kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Edward Russell, 1:e earl av Orford

Edward Russell, 1:e earl av Orford, född 1653 i London, död där den 26 november 1727, var en engelsk amiral. Han var kusin till folkhjälten lord Russell.

Russell tillhörde de missnöjdas ledare under Jakob II och slöt sig tidigt till Vilhelm av Oranien, men låg blott några år efter 1688 års statsvälvning djupt inne i jakobitiska stämplingar. I förtröstan härpå hade Ludvig XIV 1692 befallt Tourville att med sin underlägsna flotta angripa Russell, vilken förde befälet över en engelsk flotta i Kanalen; men Russell gjorde sin plikt och vann den stora segern vid La Hougue, den 29 maj 1692. Russell tillhörde den grupp av framstående whigledare, som fick namnet "Juntan", och blev 1694 förste amiralitetslord, vilken post han innehade till 1699 och sedermera 1709–1710 och 1714–1717, alltjämt synnerligen illa omtyckt av tories. Han upphöjdes 1697 till earl av Orford.

Källor

Tryckta källor

Noter

Storbritanniens sjöministrar
Brittiska amiraler
Engelsk adel
Brittiska militärer under 1700-talet
Alumner från St. John's College, Cambridge
Personer från London
Födda 1653
Avlidna 1727
Män
Ugglan
Musse Pigg som Ångbåtskalle

Musse Pigg som Ångbåtskalle (engelska: Steamboat Willie) är den första Musse Pigg-filmen med ljud. Den hade officiell premiär 18 november 1928. Filmen visades dock inför testpublik redan den 29 juli samma år, men då i stum version. Huvudtemat är Turkey in the Straw.

Filmen brukar räknas som Musse och Mimmi Piggs debutfilm men den allra första filmen som producerades med Musse Pigg var Musse Piggs luftfärd (Plane Crazy). Den hade sin första testvisning i stum version redan den 18 maj 1928 men fick sin officiella premiär efter Musse Pigg som ångbåtskalle, 17 mars 1929, då med synkroniserat ljud. Svensk premiär skedde 11 augusti 1930.

Walt Disney hade vid tidpunkten för första "Musse Pigg"-filmen redan etablerat sig väl som producent av tecknade kortfilmer med närmare 100 filmer.

Handling 
Musse Pigg står glatt visslande och styr en flodbåt, tills båtens kapten Svarte Petter bryskt föser bort honom ur styrhytten och själv övertar rodret. Han lägger till vid en ångbåtsbrygga där han lastar ombord en mängd olika husdjur.

Mimmi Pigg kommer springande, medförande gitarr och nothäften, men blir akterseglad. Musse hjälper henne ombord med båtens däckskran, men vid det något omilda nedsläppet på däck tappar hon gitarren och notpappren och de blir uppätna av en get. Musse bänder dock upp getens mun som en grammofontratt och Mimmi böjer dess svans till en vev. Sedan börjar Mimmi spela på geten likt ett positiv, medan Musse ackompanjerar först på ett improviserat trumset av soptunnor och kokkärl, sedan genom att spela på båtens last av djur. Han drar katter och griskultingar i svansarna så de skriker i olika tonarter, använder en gås som säckpipa och en kos tänder som en xylofon. Allt i en kakofonisk version av melodin "Turkey in the Straw".

Plötsligt uppenbarar sig Svarte-Petter och sätter stopp för det roliga. Han kastar ner Musse i kabyssen där han får skala potatis. Båtens papegoja börjar retas med Musse, som blir arg och kastar en potatis på fågeln så den trillar i vattnet. Musse skrattar när han hör papegojan, knappt hörbart, gurgla "Man overboard!".

Ljudfilmens intåg 
Musse Pigg som Ångbåtskalle är en av de första animerade filmerna med ljud. Den är däremot varken den första filmen eller animerade filmen med ljud. Året före släpptes spelfilmen Jazzsångaren och strax före Musse Pigg som Ångbåtskalle släpptes den animerade filmen Dinner Time. My Old Kentucky Home från 1926 introducerar en animerad hund med synkroniserat ljud.

Redan 1924 hade Come Take a Trip in My Airship premiär. Den filmen innehöll ljud som var synkroniserat till en animation, i form av en studsande boll över en sångtext. Animationsstilen har därefter använts i en mängd singalong-filmer.

Rollista 
 Walt Disney – samtliga röster

Se även 
 Lista över Disneys kortfilmer

Referenser

Externa länkar 
 
 

Amerikanska filmer 1928
Disneys animerade kortfilmer
Sjöfart på film
Engelskspråkiga filmer
Animerade filmer 1928
Filmer bevarade i National Film Registry
Filmer i regi av Walt Disney
Svartvita filmer
Animerade filmer med katter
Animerade filmer med fåglar
Kortfilmer med Musse Pigg
Kortfilmer med Mimmi Pigg
Kortfilmer med Svarte Petter
Oppfinnar-Jockes kluriga magasin

Oppfinnar-Jockes kluriga magasin är en tidskrift som getts ut i Sverige av Egmont Kärnan sedan 1982. Den består av korsord, pyssel, knep och knåp samt några tecknade serier, koncentrerat kring Oppfinnar-Jocke.

Disneytidningar
Serietidningar startade 1982
Medhjälparen

Medhjälparen (Gyro's helper i original) är Oppfinnar-Jockes robot. Medhjälparen skapades av Carl Barks 1956 och dök upp första gången i serien "The Cat Box", ursprungligen publicerad i Uncle Scrooge 15 (I Sverige "Språkmaskinen", först publicerad Kalle Anka & C:o 8/1958). Medhjälparen bidrar ofta med humoristiska bakgrundsdetaljer, men spelar då och då även större roller, då han kan rädda diverse karaktärer eller en hel stad.

Enligt Don Rosa (i serien "Gyro's First Invention", Kod D 2001-143) konstruerades Medhjälparen 1952 av en gammal lampa som Kalle Anka lämnat hemma hos Jocke och blev levande och intelligent via en olycka med Jockes uppfinning Tankelådan. För att Medhjälparen skulle kunna röra sig fritt försåg Jocke honom med ben, armar och dockskor medan Kalle satte dit en glödlampa. Enligt Rosa var Medhjälparens första uppdrag att ta sig in i det hål där Joakim von Anka, enligt Barks-serien "Jul i Pengalösa", tidigare använt ett leksakståg för att få ut sina pengar. I en annan serie ser vi hur Medhjälparen är den som drar upp Kung Arthurs berömda svärd Excalibur ur stenen. Under avsnitten om ön Mythos blir Medhjälparen kär i den lilla mekaniska älvan Klickelick, Mäster Mythos medhjälpare.

Medhjälparen är Ankeborgstvåa i dam efter Bolivar.

Se även 
 Kalle Ankas universum
 Musse Piggs universum

Figurer i Kalle Ankas universum
Rollfigurer i Ducktales
Fiktiva robotar
Holmenkollbacken

Holmenkollbacken är en hoppbacke i sportområdet Holmenkollen utanför Oslo. Holmenkollens hoppbacke är en av Norges mest besökta turistattraktioner. Ungefär 1 miljon besökare kommer till Holmenkollen varje år. Holmenkollens hoppbacke ligger på 371 meter över havet. Hoppbacken och de övriga anläggningarna förvaltas och drivs av Skiforeningen (eg. Foreningen til Ski-Idrettens Fremme).

Holmenkollen är en av världens mest kända hoppbackar, och också en av världens äldsta. 1892 hölls den första backhoppningstävlingen i Kollen, och Holmenkollen har sedan dess varit ett centrum för backhoppning.

Hoppbacken har byggts om 19 gånger. Eftersom backen inte uppfyllde internationella krav revs den 2008 och en ny hoppbacke uppfördes inför Skid-VM 2011. Den nya backen invigdes den 3 mars 2010. Kraven på hoppbackar hade utvecklats sedan VM senast arrangerades i Holmenkollen. Stora backen hade dessutom länge haft problem med besvärliga sidovindar eftersom det saknats vindfång på sidorna. För att få arrangera VM var ett sådant nödvändigt och därför fick överbacken i stora backen lov att rivas och ersättas med en ny.

Backen är i dag en K120-backe, backstorlek = HS134, konstruerad av belgisk-danska arkitektfirman JDS Architects. Backen ägs av Oslo kommun. Officiella backrekordet är 141 meter och noterades av österrikiske Andreas Kofler 5 mars 2011. Anders Jacobsen hoppade 142,5 meter under norska mästerskapen i stora backen 8 mars 2011. Backrekordet för damer, 128 meter, noterades före sista ombyggnaden av Anette Sagen 12 mars 2005. Sedan dess har rekordet slagits med 137.5m av Sara Takanashi i 2016 (Berkutschi).

Sista världscupstävlingen i "gamla" Holmenkollen, 9 mars 2008 vanns av Gregor Schlierenzauer, Österrike före norrmännen Tom Hilde och Bjørn Einar Romøren. Första världscuptävlingen i nya backen, 14 mars 2010, vanns av Simon Ammann, Schweiz före publikfavoriten Adam Małysz, Polen och Andreas Kofler, Österrike.

Sven Selånger (Sverige) var första utlänning att vinna i hoppbacken (1939). 

Kronprins Olav deltog i backhoppningstävlingen 1922 och 1923.

Vidare läsning

Källor

Fotnoter

Externa länkar 

 Veroldin: Holmenkollbakken
 NRK: Bakkerekorder i Holmenkollen
 http://berkutschi.com/no/front/news/7705-sara-takanashi-med-holmenkollen-seier

Hoppbackar i Norge
Sportanläggningar i Oslo
Sportanläggningar invigda 1892
Jästbolaget

Jästbolaget Aktiebolag, är Sveriges enda tillverkare av bagerijäst. Fabriken, som ligger i Rotebro i Sollentuna kommun, är sedan 1974 landets enda i sitt slag. Jästbolaget har sitt ursprung i Svenska Jästfabriks AB, bildat 1919 på initiativ av Sten Westerberg genom sammanslagning av ett stort antal äldre, lokalt arbetande branschföretag. Det nuvarande bolagsnamnet tillkom 1993. Jästbolaget är sedan 2002 helägt av Orkla. Tidigare var Svenska Bageriförbundet delägare.

Historik
År 1856 bildades Stockholms Aktiejästbolag av bagaren C. F. Lundholm. En mindre fabrik anlades vid Liljeholmen, som 1866 flyttades till Norra Humlegårdsgatan då stambanan drogs fram (numera tomten för Scandic hotel vid Karlavägen). Bolaget upplöstes 1884 och i stället bildades Stockholms Norra Jäst Aktiebolag. Fabriken flyttades samma år till det av bolaget arrenderade Kräftriket, där en fabriksbyggnad uppförts. Verksamheten var framgångsrik och tillverkningslokalerna snart för små. År 1893 flyttades tillverkningen till Rotebro, medan huvudkontor inreddes på Kammakargatan 62. År 1910 sammanslogs Stockholms Norra Jäst Aktiebolag och Göteborgs Jäst Aktiebolag och bildade Svenska Jästfabriks Aktiebolaget. År 1919 införlivades Nässjö Jästfabrik och Jästfabriken Activ i Tomelilla. Fabriken i Rotebro var 1924 Skandinaviens största jästfabrik och tillgodosåg då en tredjedel av det svenska behovet av pressjäst.

Den nuvarande fabriken i Rotebro byggdes 1980 och har idag har en kapacitet av 25 000 ton jäst (Kronjäst) om året. Omkring 9 000 ton går på export. Antalet anställda är omkring 60 st och årsomsättningen ligger på ca 200 miljoner kr.

Källor
Näringslivets utveckling i Sverige under åren 1859-1929 (1929)

Noter

Vidare läsning

Externa länkar
Officiell webbplats

Svenska livsmedelsföretag
Företag bildade 1893
Företag i Sollentuna kommun
Rotebro
Suhl

Suhl är en kretsfri stad i det tyska förbundslandet Thüringen. Den ligger i södra delen av Thüringen, omkring 60 kilometer söder om Erfurt. De tidigare kommunerna Gehlberg och Schmiedefeld am Rennsteig uppgick i  den 1 januari 2019.

Historia 
Suhl tillhörde länge kurfurstendömet Sachsen men avträddes till Preussen på Wienkongressen och ingick därefter i den preussiska provinsen Sachsen. Efter Preussens upplösning vid krigsslutet 1945 ingick staden i den sovjetiska ockupationszonen och blev en del i DDR. Suhl var huvudstad i Bezirk Suhl 1952-1990.

Näringsliv 
Suhl har en lång tradition som vapensmedja. Suhl var en stor tillverkare av kanoner som används av flera europeiska länder. Under nästan 200 år fanns här vapentillverkaren J.P. Sauer und Sohn GmbH innan de flyttade till Eckernförde i slutet av andra världskriget. Även Merkel grundades i staden 1898. Vapentraditioner gjorde att Suhl utvecklades till ett centrum för det östtyska skyttet och här hölls VM i skytte 1986. 

Under DDR-tiden blev Suhl känt för sin tillverkning av Simson-mopeder.

Källor

 
Suhl
Ensamrad

Ensamrad eller horunge är en typografisk term för en ensam och ofullständig textrad eller ett ensamt ord, i början eller slutet av ett stycke, som hamnat på annan sida eller i annan spalt än resten av stycket. 

Man skiljer på två typer av ensamrader. En dubbel ensamrad, eller dubbel horunge, är då sista raden i ett stycke hamnar högst upp i en ny spalt eller på en ny sida. En enkel ensamrad, eller enkel horunge, är då första raden i ett stycke hamnar längst ner på en sida eller i en spalt. Den enkla ensamraden brukar de flesta formgivare idag acceptera, men den dubbla ensamraden brukar de flesta grafiska formgivare/redigerare göra allt för att undvika. Ordet horunge är belagt till 1823 och används i Boktryckarekonstens practiska handbok för nybegynnare av Christian Gottlob Täubel.

Språkrådet, tillsammans med Svenska Tecknare, rekommenderade hösten 2016 att det nya ordet ensamrad bör ersätta den tidigare termen horunge, som upplevdes som stötande. Ordet änka används ibland som beteckning för en dubbel ensamrad efter engelska "widow", med samma innebörd.

Referenser

Källor 
 

Typografi
Porte de Clignancourt

Porte de Clignancourt, plats vid Paris innerstads norra utkant, där det tidigare låg en utfart från staden (jämförbar med Stockholms tullar).

Vid Porte de Clignancourt finns Paris största marknad, Marché aux Puces St-Ouen de Clignancourt, med omkring 3000 stånd. 

Paris
Château de Vincennes

Château de Vincennes är en tunnelbanestation i Paris tunnelbana som öppnades 1934. Det är den östra slutstationen på linje 1. Stationen ligger på gränsen mellan Vincennes och Bois de Vincennes.

Galleri

Paris tunnelbanestationer
Järnvägsstationer invigda 1934
1934 i Frankrike
Porte d'Orléans

Porte d'Orléans, plats i Paris innerstads södra utkant där det tidigare låg en utfart från staden (jämförbar med Stockholms tullar). Det är även en tunnelbanestation med samma namn som öppnades år 1909 och är en slutstation på linje 4 i Paris metro.

Paris tunnelbanestationer
Järnvägsstationer invigda 1909
1909 i Frankrike
Place d'Italie

Place d'Italie är öppen plats i sydöstra delen av Paris innerstad samt en tunnelbanestation på linje 5, linje 6 och linje 7, inte långt ifrån järnvägsstationen Gare d'Austerlitz.

 

Torg i Paris
Järnvägsstationer invigda 1906
Paris tunnelbanestationer
1906 i Frankrike
Paris trettonde arrondissement
Quartier de la Salpêtrière
Quartier de la Gare
Quartier de la Maison-Blanche
Quartier de Croulebarbe
EHC Kloten

EHC Kloten är ett ishockeylag från Kloten, Schweiz. Laget grundades 1934 och spelar sina matcher i Stimo Arena i Kloten. Mellan år 2000 och 2016 hette laget Kloten Flyers. Smeknamnet är Die Flieger. 

Anders Eldebrink var huvudtränare för laget mellan 2005 och 2012.

Nuvarande trupp (2021/22)
Uppdaterad den 15 maj 2022.

Målvakter:
39 Sandro Zurkirchen
68 Dominic Nyffeler

Backar:
5 Simon Seiler
11 Fabian Ganz
14 Flurin Randegger
36 David Stämpfli
45 Jorden Gähler
47 Simon Kindschi
63 Gian Janett
81 Dario Bartholet
95 Nicholas Steiner

Forwards:
8 Marc Marchon
9 Juraj Simek
13 Patrick Obrist
16 Martin Ness
17 Niki Altorfer
19 Steve Kellenberger
27 Éric Faille
28 Robin Figren
62 Harrison Schreiber
66 Andri Spiller
77 Matteo Nodari
78 Kevin Lindemann
88 Dario Meyer
89 Alexei Dostoinov
91 Mattia Hinterkircher
98 Ramon Knellwolf

Referenser

Sportklubbar bildade 1934
Ishockeyklubbar i Schweiz
Sveriges Förenade HBTQ-studenter

Sveriges Förenade HBTQIA+-studenter (SFQ) grundades på initiativ av gaystudentriksdagen i Linköping 22-24 maj 1999 och är en paraplyorganisation för ett 10-tal av Sveriges HBTQIA+-studentföreningar.

Förbundets syfte är att arbeta för att förbättra situationen för HBTQIA+-studenter (homosexuella, bisexuella, transpersoner och queer-personer) på universitet och högskolor och verka som HBTQIA+-studentrörelsens språkrör. SFQ arbetar politiskt och strategiskt med HBTQIA+-frågor med en queerfeministisk bas.

Huvudsakliga aktiviteter är kamp mot heteronormativitet och cisnormativitet i högre utbildning, bevakning av lärosätens arbete med diskrimineringsfrågor, stöd till lokalavdelningar, föreläsningsverksamhet samt stöd till andra europeiska HBTQ+-organisationer som behöver det.

I maj 2015 publicerade SFQ rapporten Avslöja heteronormen! om cis- och heteronormer i högskolan. I november 2015 publicerade SFQ handboken Examen i rätt personnummer om tillvägagångssätt för utfärdande av nytt examensbevis efter ändrad juridisk könstillhörighet. Under 2016/2017 jobbar SFQ på ett projekt som heter Making Space: Raising hidden voices in the Swedish LGBTQ+ community. 

SFQ är medlem i ANSO, Association of Nordic and Pol-Balt LGBTQ Student Organizations, och i IGLYO, International Gay, Lesbian, Bisexual, Transgender and Queer Youth and Student Organization. SFQ verkar också i Polen/Baltikum-gruppen, ett svenskt nätverk för stöd av mänskliga rättigheter runt Östersjön.

Namnbyte från SFG till SFQ
Tidigare kallades förbundet för Sveriges Förenade Gaystudenter (SFG), men namnet ansågs vara förlegat och trångbott. Den 25 november 2007 beslutade medlemsföreningarna att ändra namnet till Sveriges Förenade HBTQ-studenter (SFQ). Genom att man i det nya namnet ändrade Gaystudenterna till HBTQ-studenterna, tydliggjorde man den mångfald som finns i förbundet och inkluderade därmed alla som vill arbeta mot heteronormativteten på universitet och högskolor.

Förbundsordförande

Externa länkar
 SFQ:s webbplats

Noter

Queer
Paraplyorganisationer
Sveriges Förenade HBTQ-studenter
HBTQ-organisationer
Organisationer bildade 2000
Halmhatt

Halmhatt, ibland även kallad stråhatt är en hatt flätad av halm från råg och då vanligen sorterna svedjeråg och kungsråg. Det är sorter som kan bli manshöga och därför lämpar sig bra till ändamålet. 

Under slutet av 1800-talet blev halmhatten en populär huvudbonad för både män och kvinnor, oavsett samhällsskikt. Till en början importerade Sverige sina hattar från Schweiz, England och Italien och till och med från bortre Asien, men snart började de tillverkas även i Sverige. 

Störst framgång hade Ärtemarks socken i Dalsland, där invånarna ända fram till 1930-talet hade hattillverkning som en viktig biinkomst. Under höst- och vintermånaderna fanns tid över till att fläta råghalm. Runt om i hemmen handflätades flätor som därefter manglades platta och samlades ihop i packar. Alla i familjen hjälptes åt med tillverkningen. Hattarna syddes helt för hand i hemmen men sedermera kom hattsymaskiner i bruk. De färdiga hattarna transporterades till de så kallade presshusen där de  doppades i limbad och pressades till sin slutliga form över varma formar av täljsten. ”Ärtingehatten” blev efter hand ett begrepp. Distributionen skedde ofta via ”hattknallarna” som fyllde sina kärror med halmhattar och gav sig iväg på långa vandringar.

En bidragande orsak till de billiga halmhattarnas popularitet var att de skyddade bra mot solens strålar. På den här tiden signalerade en solbränd hy underklass.

Ordet "halmhatt" är belagt i svenska språket sedan 1651.

Halmens Hus i Bengtsfors är ett museum över halmhantverk.

Se även 
Panamahatt
Solhatt

Referenser 

Hattar
Dirigeringstabell

Dirigeringstabell, eller routingtabell, är en tabell som används för att lagra information om IP-adresser samt information om hur man kommer till IP-adresserna (vägval). Dirigeringstabellen består av en rad för varje subnätverk eller annat adressområde. Varje gång ett IP-paket inkommer till routern söks tabellen igenom uppifrån tills ett adressområde som stämmer hittas. Tabellen anger vilket nätverkskort och vilken port (interface) som paketet ska vidareförmedlas till, samt nästa hopp, till exempel nästa router eller subnätverk som kommunikationen ska vidareförmedlas till. Genom att skriva kommandot route print i ett kommandofönster kan man se dirigeringstabellen på sin egen dator.

Dirigeringstabeller kan vara statiska eller dynamiska, vilket innebär att de upprättas och förändras på olika sätt:

 En statisk dirigeringstabell ändras endast genom manuella åtgärder. Dessa tabeller ändras alltså ganska sällan. Statiska dirigeringstabeller brukar användas i små nätverk. I stora nätverk finns inte praktisk möjlighet att bygga upp dirigeringstabellerna manuellt. Ett annat användningsområde är mellan operatörers nät där man vill ha strikt kontroll över hur dirigeringen sker.
 En dynamisk dirigeringstabell uppdateras automatiskt av routern i samarbete andra routrar, det vill säga programvaran i routrarna. Tabellen kan uppdateras genom att routrarna meddelar varandra om de förändringar som sker i nätet, till exempel när en ny router läggs till eller en länk mellan två routrar går sönder.

Källor 

Datorkommunikation
Mika Waltari

Mika Toimi Waltari, född 19 september 1908 i Helsingfors, död 26 augusti 1979 i Helsingfors, var en finländsk författare. Han var far till Satu Waltari.

Biografi
Mika Waltari debuterade 1926 som modernistisk lyriker. Han skrev sedan romaner och noveller med motiv från finländsk nutid, ibland med starka kriminalinslag, och fick sitt genombrott med romanen Den stora illusionen 1928. Internationellt känd blev han framförallt för sina historiska romaner, varav de mest kända är Karin Månsdotter (1942), Sinuhe egyptiern 1945, som utspelar sig på farao Echnatons tid, och Marcus romaren (1959). I Finland är han känd för sin figur kommissarie Palmu, huvudperson i tre detektivromaner och därefter en serie framgångsrika filmatiseringar från 1960-talet.

Mika Waltari är en av de internationellt mest kända av Finlands författare. Hans mångsidiga författarskap har gett åtminstone 29 romaner, ett antal noveller, novell- eller sagosamlingar, poesisamlingar, skådespel, radioteater, faktatexter, översättningar och hundratals artiklar.

Hans arbeten har översatts till minst fyrtio språk. Han ligger begraven på Sandudds begravningsplats. 

Asteroiden 4266 Waltari är uppkallad efter honom.

Rockbandet Waltari har tagit sitt namn efter Mika Waltari.

Bibliografi

Romaner
 (Suuri illusioni) (översättning Inga Enander, Wahlström & Widstrand, 1930)
 (Vieras mies tuli taloon) (översättning Barbro Mörne och Heidi Enckell, Schildt, 1937)
 (Jälkinäytös) (översättning Ragnar Ekelund, Wahlström & Widstrand, 1938)
 (översättning Heidi Enckell, Wahlström & Widstrand, 1939)
 (Antero ei enää palaa) (översättning Ragnar Ekelund, Geber, 1940)
: kriminalroman (Komisario Palmun erehdys) (översättning Bertel Gripenberg, Wahlström & Widstrand, 1941)
 (Neuvostovakoilun varjossa) (översättning Marie Louise von Schantz, Fahlcrantz & Gumælius, 1942)
 (Ei koskaan huomispäivää!) (översättning Anna Bondestam, Wahlström & Widstrand, 1944)
: historisk roman (Kaarina Maununtytär) (översättning Anna Bondestam, Wahlström & Widstrand, 1943)
 (Tanssi yli hautojen) (översättning O. Zweygbergk, 1945)
 (Sinuhe, egyptiläinen) (översättning Ole Torvalds, Schildt, 1946)
 (Mikael Karvajalka) (översättning Lorenz von Numers, Wahlström & Widstrand, 1949)
 (Mikael Hakim) (översättning Örnulf Tigerstedt, Wahlström & Widstrand, 1951)
 (översättning Thomas Warburton, 1953)
; En ö av is; Månlandskapet; Början till slutet; Pariserslipsen (översättning Thomas Warburton (de tre första titlarna), Anna Bondestam (de två sista titlarna), Wahlström & Widstrand, 1954)
 (Turms, kuolematon) (översättning Thomas Warburton, Schildt, 1956)
 (Feliks onnellinen) (översättning N.-B. Stormbom, Wahlström & Widstrand, 1958)
 (Valtakunnan salaisuus) (översättning Thomas Warburton, Wahlström & Widstrand, 1960)
 (Ihmiskunnan viholliset) (översättning Thomas Warburton, Wahlström & Widstrand, 1965)

Filmmanus

Referenser

Noter

Källor

Externa länkar 

 
 
 

Finskspråkiga författare
Finländska kriminalförfattare
Födda 1908
Avlidna 1979
Män
Gravsatta på Sandudds begravningsplats
Finländska författare under 1900-talet
Författare från Helsingfors
Alumner från Helsingfors universitet
Presens

Presens är det tempus som vanligtvis uttrycker vad som händer just nu. Ordet kommer från latinets praesens som betyder "närvarande". Presens kan förutom direkt nutid uttrycka faktum, framtid, vana och ibland uppmaningar. I svenskan markeras presens med ändelserna -r eller -er på verbet för samtliga grammatiska personer utan åtskillnad mellan singularis och pluralis. Vid uppräkningar eller beskrivningar av historiska händelser förekommer också så kallat historiskt presens, som innebär att man beskriver händelsen som att den händer, även om den i verkligheten inträffade för länge sedan.

Exempel 
 Jag målar huset.
 Vanligt presens.
 Huset ligger vid skogen.
 Presens som uttrycker faktum.
 Han åker om en vecka.
 Presens som uttrycker framtid.
 Något oegentligt, mer korrekt vore "Han kommer att åka om en vecka" eller en liknande futurumkonstruktion.
 Jag tvättar varje fredag.
 Presens som uttrycker vana
 Jämför "Jag brukar tvätta varje fredag".
 Nu är det nog!
 Presens som uttrycker uppmaning.
 1718 stupar Karl XII i Halden i Norge och därmed tar den svenska stormaktstiden slut.
 Historiskt presens
 Presens används då texten berättar ifrån ett historiskt perspektiv (då händelsen ägde rum). Vid berättande ifrån nutidsperspektiv används istället preteritum.

Referenser 
 

Tempus
Nutid