kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Chargé d’affaires

Chargé d’affaires () är en diplomat som tjänstgör som chef för en beskickning, antingen som tillfällig ersättare vid en ambassad, legation eller apostolisk nuntiatur, eller som permanent chef för en beskickning av lägre rang.

En chargé d’affaires har samma uppdrag, privilegier och immunitet som en ambassadör eller envoyé, men placeras efter övriga beskickningschefer i rangordning. Begreppet definieras i Wienkonventionen om diplomatiska förbindelser.

Etymologi 
Chargé d’affaires (, femininum: chargée d’affaires, plural: chargés d’affaires) förekommer i svenskan sedan 1763 och om svenska ämbetsmän från 1809. Uttrycket kommer från franskan, men har även lånats in i andra språk såsom tyska och engelska.

Den franska roten chargé avser att vara belastad med något, här i betydelsen att ha fått uppdraget. Affaires, ursprungligen à faire, det vill säga ”att göra”, avser angelägenheter, verksamhet, ärenden eller handel. En chargé d’affaires är således den som fått i uppdrag att hantera statens angelägenheter.

Typer av chargé d’affaires

Chargés d’affaires ad interim 
Chargé d’affaires ad interim är den som tillfälligt tjänstgör som chef för en beskickning när den ordinarie beskickningschefen är förhindrad att tjänstgöra eller när beskickningschefen har sin fasta bosättning i ett annat land än värdlandet. I detta fall är chargé d’affaires ad interim ett tillägg till diplomatens ordinarie ställning som minister, ambassadråd eller liknande.

Wienkonventionen om diplomatiska relationer ställer inga krav på rang eller formell ställning för den som ska tjänstgöra som chargé d’affaires ad interim; vem som helst i den diplomatiska personalen kan fullgöra uppgiften. Även administrativ och teknisk personal kan utses som chargé d’affaires ad interim, under förutsättning att mottagarlandet godkänner det.

Chargé d’affaires en pied / Chargé d’affaires en titre 
Chargé d’affaires en pied eller chargé d’affaires en titre avser en permanent beskickningschef för en beskickning med lägre rang än ambassad eller legation. Precis som övriga beskickningschefer ansvarar en sådan chargé d’affaire självständigt för att leda beskickningens arbete.

Charge d'affaires en titre har sitt historiska ursprung i den tidigmoderna tiden, då chargé d'affaires (utan ytterligare bestämning) användes som en av många beteckningar för underordnade diplomater. 

Till skillnad från övriga beskickningschefer, som sänds ut av och ackrediteras hos ländernas respektive statschefer, är en chargé d’affaires en pied utsänd av och ackrediterad hos ländernas utrikesministrar.

Användningen av chargé d’affaires en pied eller en titre har blivit allt mer ovanlig under 1900-talets andra hälft, men kan förekomma i de fall där det är omöjligt eller oönskat att sända eller utväxla högre diplomater. Exempel på sådana tillfällen kan vara under politiska sanktioner, såsom skedde under Sydafrikas apartheidregim, eller i samband med krig eller krigshot, såsom inför Falklandskriget.

Referenser

Noter

Källor 
 

Diplomati
Titlar i statsförvaltning
Ord och fraser på franska
Frans Josef (olika betydelser)

Frans Josef, eller, egentligen, Franz Joseph, är ett ursprungligen tyskt namn.

Se
Frans Josef I av Österrike
Frans Josef I av Liechtenstein
Frans Josef II av Liechtenstein
Frans I Josef av Österrike (Frans II som tysk-romersk kejsare)
Frans Josefs land
Franz Joseph (glaciär)
Ambassad

Ambassad (från franska ambassade, av latinets ambactus 'tjänare', av keltiskt ursprung), är en diplomatisk beskickning av högsta rang från en stat eller regent till en annan stat eller regent; diplomatiskt sändebud och dess följeslagare.

Ambassad används även som beteckning på den byggnad där ambassaden har sitt högkvarter. Ibland inrymmer ambassaden även ambassadörens residens.

Bilder av några ambassadbyggnader

Se även
 Folkrätt
 Konsulat
 Utrikespolitik

Referenser

Ambassader
Ingemar Wallén

Ingemar Wallén, född 30 november 1954, är en svensk musiker. 

Ingemar Wallén är en av frontfigurerna i The Boppers som bildades i Hässelby i slutet av 1970-talet. Wallén var ursprungligen trumslagare i gruppen men övergick sedan till gitarr. Han medverkade i showen Jerka på Göta Lejon och har även dubbat en av rösterna i den tecknade filmen Hitta Nemo. Walléns mest kända komposition är Snart kommer det en vind, som han skrev tillsammans med Pugh Rogefeldt. Rogefeldts version toppade Svensktoppen flera veckor 1990. Walléns egen version kom på skiva först 2014 på albumet Rikoschett.

Ingemar Wallén är känd för att ha en stark basröst, vilket framkommer bland annat i låten "Under the Boardwalk".

Diskografi 
2014 : Rikochett

Svenska pop- och rockmusiker
Födda 1954
Män
Levande personer
Theobald von Bethmann Hollweg

Theobald Theodor Friedrich Alfred von Bethmann Hollweg, född 29 november 1856 i Hohenfinow i Brandenburg, död 2 januari 1921 i Hohenfinow, var en tysk statsman. Han var sonson till Moritz August von Bethmann Hollweg.

Bethmann Hollweg var regeringspresident i Regierungsbezirk Bromberg 1899, Oberpräsident i provinsen Brandenburg 1899–1905, inrikesminister i Preussen 1905–1907, Tysklands vicekansler 1907–1909, ministerpresident och utrikesminister i Preussen, samt Tysklands rikskansler 1909–1917. Den 13 juli 1917 avgick Bethmann Hollweg från samtliga tre poster. 

Bethmann Hollweg strävade före första världskriget efter överenskommelser med Storbritannien i syfte att nå en tysk storpolitisk ställning i paritet med den brittiska. I syfte att begränsa vad han själv ansåg som ett växande hot från Ryssland lade han också stor vikt vid alliansen med Österrike-Ungern. Genom att 6 juli 1914, under julikrisen, ge österrikarna oreserverat stöd i deras konflikt med Serbien bidrog han till att konflikten förvärrades till krig. Åtgärder i slutet av juli för att undvika att Tyskland hamnade i ett ofördelaktigt storkrig var inte tillräckliga. Bethmann Hollweg motsatte sig efter krigsutbrottet det obegränsade ubåtskriget på Atlanten, då han fruktade att detta skulle leda till ett amerikanskt inträde i kriget. I april 1917 gick USA in i kriget, delvis på grund av Tysklands ubåtskrigföring.

I inrikespolitiken utövade Bethmann Hollweg en moderat reformpolitik, bland annat i rösträttsfrågan. Han anses ha spelat en viktig roll när det gällde att skapa stöd för kriget i det socialdemokratiska partiet.

När de segrande ententemakterna efter kriget reste krav på att den avgångne kejsar Vilhelm II skulle utlämnas för att ställas inför krigsrätt, erbjöd sig Bethmann Hollweg att inställa sig i dennes ställe, en gest som dock avvisades av segrarna.

Bibliografi 
 Betrachtungen zum Weltkriege (1–2, 1919–1922)

Referenser 
 Jarausch, Konrad, The Enigmatic Chancellor: Bethmann Hollweg and the Hubris of Imperial Germany, New Haven/London 1973.
 Wollstein, Günter, Theobald von Bethmann Hollweg. Letzter Erbe Bismarcks, erstes Opfer der Dolchstoßlegende, Göttingen/Zürich 1995.

Externa länkar 
 Biografi över Theobald von Bethmann Hollweg

 

Personer i Tyskland under första världskriget
Tysklands regeringschefer
Födda 1856
Avlidna 1921
Män
Preussens ministerpresidenter
Preussens utrikesministrar
Franz Ferdinand

Franz Ferdinand (tjeckiska och slovakiska: František Ferdinand, kroatiska: Franjo Ferdinand, slovenska: Franc Ferdinand, ungerska: Ferenc Ferdinánd), född 18 december 1863 i Graz, Österrike, död 28 juni 1914 i Sarajevo, Bosnien-Hercegovina, var tronföljare och ärkehertig av Österrike-Ungern från 1889, son till kejsar Franz Josephs yngre bror Karl Ludwig av Österrike (1833–1896) och Maria Annunciata av Bourbon-Bägge Sicilierna.

Biografi
När Franz Ferdinands släkting, ex-hertigen av Modena, avled 1875, testamenterade han titeln "ärkehertig av Österrike-Este" till Franz Ferdinand, trots att denne inte härstammade från huset Este, och Franz Ferdinand antog den bland sina många titlar.

Hans far, Karl Ludvig, inträdde som tronföljare 1889, efter kronprins Rudolf av Österrikes död (Mayerlingdramat). Franz Ferdinand blev Österrike-Ungerns tronföljare vid faderns bortgång 1896 och 1898 kejsar Franz Josephs ställföreträdare som krigsmaktens högste chef. 1913 blev han generalinspektör för armén. Som närmaste förtrogne i militära frågor hade han Franz Conrad von Hötzendorf, som han 1906 hade lyckats få utnämnd till generalstabschef.

År 1890 utnämndes Franz Ferdinand till riddare av Serafimerorden.

Franz Ferdinand hade även stora kulturella intressen. 1895–1896 utgav han sin dagbok från en jordenruntresa företagen 1892–1893.
 
Franz Ferdinand hyste planer på att på sikt förvandla dubbelmonarkin Österrike-Ungern till en trippelmonarki där även de slaviska folkgrupperna inom riket skulle beredas större självstyre. På grund av detta upplevdes Franz Ferdinand som ett hot av de panslavistiska grupperna i Östeuropa. Dessa ville istället bryta loss de slaviska delarna av riket, så att de kunde bilda egna självständiga stater. Han motarbetade även den ungerska adelns inflytande och hade planer på ökad demokratisering av landet, och ville även öka inflytandet för landets övriga minoriteter.

Franz Ferdinand och hans gemål Sophie mördades den 28 juni 1914 av den sydslaviske nationalisten Gavrilo Princip i Sarajevo. Denna händelse blev känd som skotten i Sarajevo och kom att bilda upptakten till första världskriget.

Familj 
Han gifte sig den 1 juli 1900 (morganatiskt) med den tjeckiska grevinnan Sophie von Chotek, hertiginna av Hohenberg 1902, (1868-1914), före detta hovdam hos ärkehertiginnan Isabella. Tillsammans med sin stab var han bosatt på Schloss Belvedere i Wien.

Barn 
 Sophie, prinsessa av Hohenberg (1901–1990), gift med greve Friedrich von Nostitz-Rieneck (1891–1973)
 Maximilian, hertig av Hohenberg (1902–1962), gift med grevinnan Elisabeth von Waldburg zu Wolfegg und Waldsee (1904–1993)
 Ernst, hertig av Hohenberg (1904–1954), gift med Marie-Therese Wood (1910–1985)
 Dödfödd son (1908)

Noter

Externa länkar 

Födda 1863
Avlidna 1914
Österrikes ärkehertigar
Kungligheter som blivit mördade
Personer i Österrike under första världskriget
Huset Habsburg-Lothringen
Män
Mottagare av Serafimerorden
Personer från Graz
Leopold von Berchtold

Leopold von Berchtold, född 18 april 1863 i Wien, död 21 november 1942 i Sopron, var en österrikisk-ungersk greve, diplomat och politiker.

von Berchtold blev 1903 legationsråd i Sankt Petersburg och var därefter ambassadör i samma stad 1906–1911. Under sin vistelse i Ryssland försökte han åstadkomma en avspänning mellan Österrike-Ungern och Ryssland, närmast med hänsyn till förhållandena på Balkan, och det var på hans initiativ och på hans gods Buchlau som Österrike-Ungerns och Rysslands utrikesministrar Alois Lexa von Aehrenthal och Aleksandr Izvolskij möttes 15 september 1908 för att bland annat konferera om Österrike-Ungerns annekterade av Bosnien och Hercegovina. Han blev 1912 von Aehrenthals efterträdare som utrikesminister. Under de båda Balkankrigen 1912–1913 och fram till första världskriget gick hans ansträngningar ut på att stärka Österrike-Ungerns inflytande på Balkanhalvön. Redan sommaren 1913 hade han resignerat angående utsikterna till en fredlig lösning av Balkanproblemet, och tog även med i räkningen ett eventuellt krig med Ryssland och Frankrike. Det var framför allt den så kallade storserbiska rörelsen och dennas främsta mål – framträngande till Adriatiska havet som von Berchtold fruktade och bekämpade. Efter mordet på ärkehertig Franz Ferdinand den 28 juni 1914 författade von Berchtold det ultimatum till regeringen i Belgrad, som via julikrisen ledde till att första världskriget bröt ut. von Berchtold avgick som utrikesminister 13 januari 1915, då han inte fick gehör för sitt förslag om en landavträdelse till Italien. Efter avskedstagandet drog sig von Berchtold tillbaka till sina gods i Mähren och tog därefter ingen aktiv del i politiken.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Externa länkar 
 

Österrikes utrikesministrar
Österrikiska diplomater
Österrikes ambassadörer
Diplomater under 1900-talet
Österrikiska politiker under 1900-talet
Personer från Wien
Födda 1863
Avlidna 1942
Män
Svensk uppslagsbok
Karibiska havet

Karibiska havet, eller Karibiska sjön är den södra delen av Amerikanska medelhavet, belägen mellan Stora Antillerna, Centralamerika och Sydamerika. Via sundet Yucatánkanalen förenas det med Mexikanska golfen. Havsytan omfattar nära 2,7 miljoner kvadratkilometer. Det största djupet som har uppmätts är Caymangraven, 7 686 meter. Karibiska havet indelas främst i en östlig och en västlig bassäng, som i sin tur kan delas in i fem olika bassänger. Bassängerna skiljs åt av en platå som går mellan Jamaica och Centralamerikas fastland. 

Fram till 1492, när Christofer Columbus seglade västerut för att hitta en väg mot Indien, var Karibiska havet okänt för européerna.

Geologi 
Karibiska havet är ett medelhav som till största delen ligger på den Karibiska plattan (bara havets nordvästra del ligger på den Nordamerikanska kontinentalplattan). Mellan dessa tektoniska plattor finns en djuphavsgrav. Havet har en ålder av mellan 160 och 180 miljoner år och skapades när superkontinenten Pangea bröts upp under Mesozoikum. 

Karibiska havets havsbotten är delad i fem bassänger som är separerade från varandra av undervattensbergskedjor. Havet utsträckning från väst till öst är cirka 3 000 kilometer (räknad från Belizes kustlinje till Små Antillerna). Största avståndet från nord till syd (Kubas västra kustlinje till Panama) är ungefär 1 000 kilometer.

I Caymangraven, som ligger ungefär 7 686 meter under havsytan är Karibiska havets största djup, finns flera vulkaner. Öarna i Karibiska havet är främst av vulkaniskt ursprung, bara några få är rester av korallrev. Enligt vetenskapliga data blev området under de senaste 500 åren skakat av ett dussin jordskalv med en magnitud över 7,5 på Richterskalan.

Väderförhållanden 

Havet ligger i tropikerna och därför har vattnet beroende på årstid en temperatur mellan 20 grader Celsius och 30 grader Celsius.

Karibiska havet hemsöks ofta av tropiska cykloner. Vid Afrikas västkust uppstår ofta lågtrycksområden som utvecklas över Atlanten till stormar. När temperaturen i Karibiska havet ligger över 26,5 grader Celsius ökas dessa stormar till tropiska cykloner med en vindhastighet över 64 knop eller 118 km/tim. Stormsäsongen ligger mellan juni och december och i augusti samt september förekommer de flesta stormarna. I genomsnitt uppstår 9 stormar per år och av dessa når 5 den nämnda vindhastigheten.

Tropiska cykloner är alltid en stor fara för öarna i och kring Karibiska havet.

Livet i Karibiska havet 
I Karibiska havet finns ungefär nio procent av världens korallrev. Reven täcker totalt en yta på minst 50 000 kvadratkilometer, mestadels runt de karibiska öarna och längs den central- och sydamerikanska kusten.

Referenser

Noter

Externa länkar 

Hav
Nordamerikas geografi
Sydamerikas geografi
Wikipedia:Basartiklar
Atlanten
Amerikanska medelhavet

Amerikanska medelhavet kallas det medelhav som är beläget mellan Nordamerika och Sydamerika. Det består av två delar – Mexikanska golfen i norr och Karibiska havet i söder. De båda delarna skiljs åt av Kuba och Yucatánhalvön samt förenas via Yucatánsundet.

Referenser 

Hav
Mexikanska golfen

Mexikanska golfen är en golf, eller bukt, av Atlanten, vid södra Nordamerika. Sedd som en egen vattenansamling är den nionde största i världen. Den omges av den nordamerikanska kontinenten och Kuba. Den avgränsas i nordväst av den amerikanska golfkusten, i söder och sydväst av Mexiko och i sydöst av Kuba. Den är ovalformad och cirka 810 nautiska mil (1 500 km) bred och fylld med sedimentära bergarter och grus. Den är en del av Atlanten genom Floridasundet mellan USA och Kuba samt Karibiska havet och bildar tillsammans med detta det Amerikanska medelhavet via Yucatánkanalen mellan Mexiko och Kuba. Tidvattenskillnaden är extremt liten på grund av närheten till oceanen. Ytan är cirka 1 600 000 km². Största djup är 4 384 meter vid Sigsbeedjupet, en oregelbunden 300 nautiska mil (500 km) lång ränna. Den formades för uppskattningsvis 300 miljoner år sedan som ett resultat av havsbottenssänkningen. Det finns bevis på att Chicxulubkratern bildades när en stor meteorit träffade jorden för 65 miljoner år sedan och kan ha lett till Krita/Tertiär-gränsen.

Mexikanska golfens östra, norra och nordvästra stränder ligger längs de amerikanska delstaterna Florida, Alabama, Mississippi, Louisiana och Texas. Kuststräckan är 2 700 km och får vatten från 33 större floder, som dränerar 31 stater. Golfens sydvästra och södra stränder sträcker sig längs de mexikanska delstaterna Tamaulipas, Veracruz, Tabasco, Campeche, Yucatán och den nordligaste spetsen av Quintana Roo. I sydost begränsas den av Kuba.

2010 drabbades Mexikanska golfen av ett stort oljeutsläpp.

Referenser

Externa länkar
Yucatánkanalen

Yucatánkanalen är ett sund mellan Kuba och Yucatánhalvön i Mexiko. Via Yucatánkanalen förenas Karibiska havet med Mexikanska golfen. Sundet är ca 200 km brett.

Sund i Västindien
Mexikanska golfen
Floridasundet

Floridasundet (, ) är ett sund som förbinder Mexikanska golfen i väster med Atlanten i öster. Det är beläget mellan Florida (Florida Keys), USA i norr och Kuba i söder. Det sträcker sig österut till Bahamas. Sundet markerar området där Floridaströmmen (del av Golfströmmen) flyter österut ut från Mexikanska golfen med en medelhastighet vid ytan som ligger på mellan 6,5 och 9,5 km/h. Den förste som seglade genom Floridasundet var den spanske upptäckaren Juan Ponce de León år 1513.

Den svenska korvetten  gick under i sundet den 30 april 1846.

Referenser

Externa länkar 

Sund i Florida
Sund i Kuba
Mexikanska golfen
Cambridge Four

Cambridge Four (eller Cambridge Five) var en spiongrupp som bestod av "minst" fyra universitetsstudenter från Universitetet i Cambridge, England under det tidiga 1930-talet. Denna spionkvartett tog sin början på 30-talet och alla fyra var övertygade kommunister. Samtliga med ursprung ur den brittiska överklassen. Tre av dessa fyra män nästlade sig in i det brittiska kontraspionaget MI6 under andra världskriget med ett enda syfte, att servera underrättelser på silverfat åt Sovjetunionen. Maclean och Burgess tvingades fly till Sovjet 1951. Kim Philby flydde 1963. Anthony Blunt bodde dock kvar i England fram till sin död. Blunt avslöjades 1964 men erhöll immunitet mot åtal i utbyte mot information. Affären hemlighölls till 1979 då premiärminister Margaret Thatcher medgav det faktiska förhållandet i ett skriftligt svar till Underhuset. Rykten förekommer även om en femte medlem i gruppen. En avhoppare från KGB har namngivit denne som John Cairncross.

De som ingick i denna grupp var:
Anthony Blunt
Kim Philby
Donald Maclean
Guy Burgess

Referenser

Litteratur

Brittiska spioner
Sovjetiska spioner
Spioner under 1900-talet
Kim Philby

Harold Adrian Russell "Kim" Philby, född 1 januari 1912 i Ambala, Provinsen Punjab, Brittiska Indien, död 11 maj 1988 i Moskva, Sovjetunionen, var en brittisk storspion och dubbelagent samt överste inom KGB.

Biografi
Philby var son till arabisten St. John Philby. Han fick smeknamnet "Kim" från Rudyard Kiplings roman Kim. Philby tillhörde den brittiska överklassen och blev efter universitetsstudier i Cambridge övertygad kommunist. 

Redan på 1930-talet blev han rekryterad av Komintern, och arbetade som spion under spanska inbördeskriget under täckmantel som journalist åt The Times. Han blev en del av spiongruppen "the Cambridge Four", tillsammans med Donald Maclean, Guy Burgess, Anthony Blunt och John Cairncross. 

Philby arbetade från 1940 för den brittiska säkerhetstjänsten i Spanien. 1944 blev han chef för den sovjetiska avdelningen i MI6. Han saboterade bland annat alla brittiska spionnätverk i Östeuropa (se Skogsbröderna) och en brittisk-amerikansk operation mot Albanien 1949, vilket kostade 300 spioner livet. Han utlämnade även väsentliga uppgifter om den amerikanska kärnvapenarsenalen till Sovjetunionen 1949, vilket bidrog till att Sovjetunionen vågade inleda Berlinblockaden och upprusta Nordkorea. 

Misstankar mot Philby uppkom 1951 varvid han entledigades, men premiärminister Harold Macmillan lät honom 1956 återgå i tjänst, denna gång i Beirut. Efter att slutligen ha avslöjats flydde Philby till Sovjetunionen 1963 där han bodde fram till sin död 1988. Han utnämndes till Sovjetunionens hjälte.

Vidare läsning

MacIntyre, Ben, En spion bland vänner. Kim Philby - dubbelagent, förrädare och gåta., 2014 i svensk översättning av Gustaf Moëll, Ekerlids Förlag, Stockholm.  
Agrell, Wilhelm. Tre spioner i kallt krig. Appell Förlag, 2018.

Källor

Män
Födda 1912
Avlidna 1988
Brittiska kommunister
Brittiska spioner
Personer inom KGB
Sovjetiska spioner
Sovjetunionens hjältar
Spioner under 1900-talet
Alumner från Trinity College, Cambridge
Py Sörman

Py Sörman, egentligen Ingrid Amalia Sörman (Forsberg-Flerke), född 25 augusti 1897 i Värö socken, död 19 april 1947 i Stockholm, var en svensk författare.

Biografi
Hon var dotter till kontraktsprosten Johannes Sörman och Sigrid Heüman och växte upp i Värö i en schartauansk prästsläkt. Sörman debuterade 1921 med romanen Han, där huvudpersonen är en ung kvinna som slits mellan gamla och nya kvinnoideal. Författarskapet spände från underhållningsromaner till tragiska livsskildringar. Hon hade en förkärlek för det morbida, excentriska och fantastiska, men berättar med humor och psykologisk insikt. Med romanen Aloë vann hon tredje pris i den stora nordiska romanpristävlingen 1931. I romanen Särlinge – byn på slätten skildrar hon en miljö lik hennes egen uppväxtmiljö, och med den fick hon sitt genombrott.  

Hennes arkiv är bevarade i Kungliga biblioteket.

Bibliografi

Referenser

Svenska författare
Svenskspråkiga författare
Kvinnor
Födda 1897
Avlidna 1947
Författare från Halland
Öresundsspärren

Öresundsspärren var ett svensk-tyskt ubåtsnät som under andra världskriget gick från Vikens hamn tvärs över Öresunds norra inlopp till Hornbæk på norra Själland.

Öresundsspärren lades ut i juni 1940, och avlöste en kortvarig minspärr i Kogrundsrännan i södra inloppet till Öresund, sydväst om Klagshamn, som lagts ut på tysk begäran.

Öresundsregionen
Sverige under andra världskriget
Danmark under andra världskriget