kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Carl Gustaf Lewenhaupt (ryttare)

Carl Gustaf Moritz Thure Lewenhaupt, född 7 januari 1884 i Örebro, död 11 maj 1935 i Oscars församling, Stockholm, var en svensk greve, major och ryttare.

Biografi
Carl Gustaf Lewenhaupt tillhörde den yngre grenen av den grevliga ätten Lewenahupt, som son till majoren greve Carl-Johan Lewenhaupt i dennes andra äktenskap, med Thurina, född Uggla. Sedan han 1904 blivit underlöjtnant vid Livregementets dragoner, blev han 1906 löjtnant. Han studerade vid Försvarshögskolan 1909-1911, och var aspirant vid generalstaben 1912-1914 där han 1916-1922 var kapten. Han studerade också vid franska ridskolan i Saumur och vid franska generalstaben, samt hade tjänst vid Belgiens armé 1913. År 1917 blev han ryttmästare i Sverige.

Lewenhaupt var under några år på 1920-talet byråchef vid järnvägsstyrelsens militiebyrå. Samma årtionde var han sekreterare i Jockeyklubben. 1912, 1920 och 1924 var han ledamot av Sveriges olympiska kommitté för ridsport, och var flera gånger Sveriges representant vid olympiska kongresserna i Lausanne och Paris.

Som ryttare deltog Lewenhaupt i två olympiska spel i grenarna hopp och fälttävlan. I Olympiska sommarspelen 1920 i Antwerpen tog han brons individuellt i hoppningen på hästen Mon coeur. I Olympiska sommarspelen 1924 i Paris tvingades han utgå ur fälttävlan. Lewenhaupt tävlade för K2 IF.

Han var stiftande medlem av Klubben Brunkeberg.

Källor 
Sveriges olympiska kommitté: Carl Gustaf Lewenhaupt, läst 2008-05-16
Svensk Rikskalender (1908), s. 195
 Adelskalendern 1923
 http://runeberg.org/vemardet/1933/0491.html

Noter 

Födda 1884
Avlidna 1935
Svenska ryttare
Olympiska bronsmedaljörer 1920
Svenska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1924
Svenska olympiska silvermedaljörer
Svenska grevar
Män
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1920 från Sverige
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1924 från Sverige
Tävlande i ridsport vid olympiska sommarspelen 1920
Tävlande i ridsport vid olympiska sommarspelen 1924
Carl Gustaf 02
Militärer från Örebro
Idrottare från Örebro
Superallsvenskan i ishockey

Superallsvenskan i ishockey spelades från 2000 till 2005 under andra halvan av säsongen, med åtta lag från Allsvenskan, de fyra främsta lagen i Allsvenskan Norra och de fyra främsta lagen i Allsvenskan Södra efter deras respektive grundserier under första halvan av säsongen. Superallsvenskan motsvarade den serie som 1983-1999 hette Allsvenskan, och spelades under andra halvan av säsongen.

Superallsvenskan omfattade 14 omgångar. De två främsta lagen gick vidare till Kvalserien. De fyra följande placeringarna, 3-6, ledde till Playoff 1. De två sist placerade lagen hade spelat färdigt för säsongen, men återfanns i Allsvenskan efterkommande säsong.

Säsonger
2000 | 
2001 | 
2002 | 
2003 | 
2004 | 
2005

Referenser
Nätverk

Nätverk eller nät kan syfta på:

 Nätverksdiagram – ett diagram som representerar någon form av nät eller nätverk
 Nätverksförsäljning – metod för att organisera försäljning i en hierarkisk struktur, även kallad pyramidförsäljning
 Datornätverk – sammankopplade datorer, skrivare, routrar, nätverksväxlar och andra enheter som överför data till varandra
 Lokalt datornät – ett begrepp inom datorkommunikation
 Personligt nätverk – alla de kontakter som en individ har med andra personer
 Socialt nätverk (sociologi)  – inom sociologi ett mänskligt kontaktnätverk
 Sändningsnätverk – inom radio och TV

Se även 
 Nät (matematik) – en generalisering av begreppet följd
 Nätet (olika betydelser) – flera betydelser
 Network – flera betydelser
Lista över Tysklands statsöverhuvuden

Detta är en lista över Tysklands statsöverhuvuden.

Statsöverhuvuden
Tyskland
 

it:Imperatori Del Sacro Romano Impero
nl:Lijst van keizers van het Heilige Roomse Rijk
Karl XII:s likfärd

Karl XII:s likfärd är en målning av Gustaf Cederström, utförd i Paris 1878, som hänger på Göteborgs konstmuseum. Cederström gjorde även en kopia av målningen 1884 som hänger på Nationalmuseum.

Bakgrund
Målningen köptes där för 22 000 francs av den ryske storfursten Konstantin Konstantinovitj som placerade tavlan i sitt palats, Marmorpalatset, i Sankt Petersburg. Då många ansåg att det var en skam att hyllningen till den fallne krigarkonungen hamnade i landet han stred mot arrangerades en insamling av medel för att övertala Gustaf Cederström att måla en ny version. Denna replik målade han 1884 på fädernegodset Krusenberg, beläget söder om Uppsala. Den 30 november (Karl XII:s dödsdag 1718), signerade han målningen och den transporterades med ångbåt till Nationalmuseum i Stockholm. Det är också denna, den senare av de två, som kommit att bli ett av Sveriges mest spridda och välkända konstverk.

Cederström komponerade med stor omsorg – och med konstnärens frihet – det drama som skildras. Målningen är dock ingen historiskt exakt skildring av hur liket efter Karl XII transporterades till Sverige. Den döde kungen bars inte på en öppen bår över de norska fjällen. I verkligheten fördes kroppen nattetid till den svenska arméns högkvarter i Tistedalen, lades i en furukista och transporterades därefter till Uddevalla där den balsamerades. Cederström var väl medveten om att han hade tagit sig konstnärliga friheter med händelseförloppet, något han 1919 kommenterade enligt följande:

Karolinerna i den första versionen har drag av de franska modeller han engagerade på de parisiska krogarna. I den andra versionen har dragoner, torpare, släkt och vänner från trakterna runt Krusenberg fått stå modeller. I bägge versionerna har Cederström också målat in sig själv som den förste karolinen i tåget. Berget i motivet är beläget 7 km sydsydväst om Uppsala, närmare bestämt vid före detta Uppsala jonosfärobservatorium i Lurbo.

Den första målningen från 1878 hänger sedan 1939 på Göteborgs konstmuseum och "Krusenbergsversionen" från 1884 på Nationalmuseum i Stockholm.

Tilläggas kan att den första målningen inköptes från Ryssland 1923 efter ryska revolutionen av bland annat konsthandlaren Max Molvidson till ett pris av 7 500:- guld rubel. När den kom till Sverige förvarades den i Max Molvidsons lägenhet i många år innan den köptes av Gustaf Werner som 1938 skänkte den till Göteborgs Konstmuseum.

Källor 
 Nationalmuseum

Noter

Målningar på Nationalmuseum
Målningar på Göteborgs konstmuseum
Målningar av Gustaf Cederström
Historiemålningar
Kulturella återgivningar av Karl XII
Målningar 1878
Målningar 1884
Politisk konst
Målningar med motiv från Norge
Eric Roberts

Eric Anthony Roberts, född 18 april 1956 i Biloxi i Mississippi (men uppvuxen i Atlanta, Georgia), är en amerikansk skådespelare.

Biografi 
Eric Roberts föddes i Biloxi, Mississippi och växte upp i Atlanta, Georgia. Hans föräldrar ägnade sig åt teater och hade grundat Atlanta Actors and Writers Workshop i Atlanta. Föräldrarna skilde sig 1972. Eric Roberts systrar, Julia Roberts och Lisa Roberts Gillan, är också skådespelare.

1979 nominerades Roberts för en Golden Globe för sin debutfilmroll i Zigenarkungen (1978) och senare för rollen som Dorothy Strattens make och mördare Paul Snider i Star 80 (1983). Han nominerades för en Oscar i kategorin bästa manliga biroll för rollen i Runaway Train (1985). 1987 vann han en Theatre World Award för sin Broadwaydebut i pjäsen Burn This. Han har även medverkat i filmer som Den stora stöten (1983), the Coca Cola Kid(1985), Best of the Best (1989), Final Analysis (1992) och Specialisten (1994). Han har fortsatt att arbeta flitigt både på film och TV men på senare tid övervägande i lågbudgetfilmer och enstaka roller i storfilmer som The Dark Knight (2008). Efter att Mickey Rourkes karriär fått ett återuppsving med filmen The Wrestler sa Rourke att han hoppades att Eric Roberts skulle få en liknande succéfilm.

I slutet av 1980- och början av 1990-talet blev han arresterad ett par gånger för droginnehav och misshandel. Under en längre tid var han även osams med sin syster Julia, men de ska senare ha återförenats.

Roberts har en dotter, Emma Roberts (född 1991), från sitt förhållande med Kelly Cunningham. Hans dotter har också blivit skådespelerska och bland annat medverkat i TV-serien Unfabulous och filmer som Nancy Drew. Eric Roberts är sedan 1992 gift med Eliza Roberts (född Garrett).

Filmografi (i urval) 

 (TV-film)

 (TV-film)

 (TV-film)
 – Richard L'Italien 

 (TV-film)
 (TV-film)

 (TV-film)
 (TV-film)

Referenser

Externa länkar 

 
 

Amerikanska scenskådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska skådespelare under 2000-talet
Skådespelare från Mississippi
Födda 1956
Levande personer
Män
Kalciumoxid

Kalciumoxid, även kallad bränd kalk, osläckt kalk eller packsten, är en kemisk förening av kalcium och syre med formeln CaO.

Framställning 
Kalciumoxid har ända sedan antiken framställs genom en metod som kallas kalcinering. Kalksten, som till stor del består av olika kalciumföreningar som kalciumkarbonat (CaCO3), kalciumhydroxid (Ca(OH)2) och kalciumsulfat (CaSO4), hettas upp, ofta över 1 000 °C, varvid kalciumföreningarna sönderfaller. Lätta oxider som koldioxid (CO2), vattenånga (H2O) och svaveldioxid (SO2) försvinner i form av gaser och lämnar kvar kalciumoxid:

Användning 
Kalciumoxid reagerar med vatten och bildar kalciumhydroxid. Man säger att kalken ”släcks” och man får då släckt kalk. Cement består till stor del av kalciumhydroxid och stelnar när det omvandlas till kalciumkarbonat.

Kalciumoxid används också för att motverka försurning av vattendrag (sjökalkning) och jordbruksmark (åkermarkskalkning).

Som livsmedelstillsats har kalciumoxid E-nummer 529.

Se även 
 Kalk
 Cement
 Betong

Källor

Noter

Oxider
Kalciumföreningar
Baser
Surhetsreglerande medel
Desinfektionsmedel
Kalk
Kalciumkarbonat

Kalciumkarbonat, eller kolsyrad kalk (CaCO3), är i naturen ett mycket vanligt salt, som förekommer som aragonit, kalkspat, kalksten, krita och marmor, samt i märgel, dolomit m m. Genom upphettning spaltas det i kalciumoxid (bränd kalk) och koldioxid. Det är också den viktigaste komponenten i skal av marina organismer, snäckor, pärlor och äggskal m m.

Kalciumkarbonat är nästan olösligt i vatten , men löses i kolsyrehaltigt vatten under bildning av surt kalciumkarbonat (även kallat kalciumbikarbonat), Ca(HCO3)2, som är lättlösligt i vatten. Genom kokning av lösningen återbildas det olösliga kalciumkarbonatet (pannsten).

I rent tillstånd uppträder det som ett vitt kristallinskt pulver, om man till en lösning av kalciumklorid sätter en sodalösning, frånfiltrerar och tvättar fällningen.

Framställning och användning 
I Sverige utvinns kalciumkarbonat framför allt ur kalksten (nästan rent kalciumkarbonat), märgelsten (65 %) och dolomit (55-60 %). Kalksten mals, upphettas till bränd kalk (kalciumoxid, (CaO)), tillsätts vatten så att släckt kalk (kalciumhydroxid, Ca(OH)2)  bildas, när koldioxid bubblas in i vätskan fälls kalciumkarbonat ut.

Nära 6 miljoner ton kalciumkarbonat framställdes i Sverige 1999 och ingick i cirka 3 200 produkter registrerade hos Kemikalieinspektionen.

Källor

Noter

Kalciumföreningar
Karbonater
Kalk
Arkeolog

En arkeolog är en person som arbetar med arkeologi, det vill säga studerar förflutna samhällen främst genom materiell kultur. Ämnet har i Sverige en nära koppling till historia (studiet av människans förflutna genom texter och bilder), men är bredare i omfattning. Då historiker främst studerar nedtecknat material, söker arkeologen information om forntiden genom all form av material som på något sätt påverkat människan.  

Yrket innefattar ofta utgrävningar, då man "gräver ut", dokumenterar och analyserar lämningar. I analysen ingår att placera in materialet i sitt sammanhang på en tidsskala (datering) och dra slutsatser genom att jämföra med tidigare funnet material. Många arkeologer är specialinriktade på ett visst område, till exempel förhistoria, maritima lämningar, medeltida samhälle, m.m. Arkeologens arbetsuppgifter är många och spridda. En vanlig uppgift i Sverige är arkeologisk inventering som utförs i syfte att påträffa tidigare okända fornlämningar.

För att bli arkeolog krävs utbildning vid universitet och högskola. Dess längd varierar från land till land, men i Sverige krävs som oftast minst en kandidatexamen med arkeologi som huvudområde för att söka jobb inom yrket. Många arkeologer vidareutbildar sig i ämnet genom att avlägga masterexamen och/eller doktorsexamen.

Förhållandena för hur arkeologi bedrivs i olika länder varierar i hög grad och arbetsförhållandena varierar därför även för arkeologer. I Sverige och flera andra länder deltar arkeologerna själva i såväl grävandet som i dokumentationen och rapportarbete.

Att vara arkeolog i Sverige 
I Sverige är de flesta yrkesverksamma arkeologer sysselsatta inom uppdragsarkeologin, där man på exploatörernas bekostnad undersöker fornlämningar som måste grävas ut då byggnationer som vägbyggen, ledningsgrävningar eller husbyggnader gör att de måste avlägsnas en så kallade exploateringsundersökning. En viktig arbetsuppgift är arkeologiska utredningar där man redan i projekteringsstadiet identifierar fornlämningar som kan bli hotade av byggnation. Alla arkeologiska undersökningar, även forskningsundersökningar utan koppling till markexploatering, regleras av Kulturmiljölagen.

Svenska arkeologer är vanligen anställda vid Statens historiska museer, Riksantikvarieämbetet eller vid ett länsmuseum eller av ett privat företag.  Många arkeologer organiseras av fackförbundet DIK. Det finns några hundra tillsvidareanställda arkeologer på arbetsmarknaden idag. Under grävsäsong anställs utöver dessa många som har en projektanställning eller annan tidsbegränsad anställning. På senare år har också flera myndigheter såsom Skogsstyrelsen och Trafikverket anställt arkeologer liksom ett antal konsultföretag enligt SACO. Fackförbundet DIK:s (Dokumentation, Information, Kultur) enkät Vad blev det av dig som läste arkeologi? (2004) belyser arkeologernas arbetssituation och anställningsvillkor, men även situationen för de arkeologutbildade som valde en annan yrkesbana än arkeologi och kulturmiljö. För vissa av arkeologerna hade det tagit mer än 10 år att få en tillsvidareanställning och de flesta av dem var visstidsanställda.

Se även
Arkeologi
Antikvarie

Referenser

Yrken
Arkeologi
Elitserien

Elitserien är namnet på den högsta divisionen för flera olika lagsporter i Sverige. Även sporter som i grunden är individuella har lagtävlingar som heter Elitserien. Elitserien i orientering är en individuell tävling medan Svenska badmintonligan (tidigare Elitserien i badminton) innebär att man räknar samman lagens individuella matcher.

De flesta lagsporter i Sverige införde elitserier under 1970- och 80-talen, då de ersatte de tidigare Allsvenskan och Division 1, vilka kom att bli lägre divisioner. Först ut var ishockey, vilket skedde säsongen 1975/1976, medan bandy gjorde det först säsongen 2007/2008. De svenska elitserierna är oftast landsomfattande, men kan även vara geografiskt indelade i olika grupper. Elitserierna är oftast kvalificerande för slutspel om svenska mästerskap. Under 1990-talet och 2000-talet har vissa svenska toppserier frångått namnet Elitserien.

I Norge förekommer Eliteserien med liknande användning.

Elitserier 
 Elitserien i bandy
 Elitserien i bandy 1987/1988-2006/2007
Juniorelitserien i bandy
Pojkelitserien i bandy
 Elitserien i baseboll
 Elitserien i bowling för herrar
 Elitserien i bågskytte
 Elitserien i curling för herrar
 Elitserien i curling för damer
 Elitserien i handboll för herrar
 Elitserien i handboll för damer
 Elitserien i racing
 Elitserien i rugby
 Elitserien i schack
 Elitserien i speedway
 Elitserien i squash
 Elitserien i tennis
 Elitserien i volleyboll för herrar
 Elitserien i volleyboll för damer

Tidigare elitserier 
 Svenska badmintonligan
 Elitserien i bandy för damer
 Elitserien i bordtennis för herrar
 Elitserien i bordtennis för damer
 Elitserien i basket för herrar
 Elitserien i basket för damer
 Elitserien i innebandy för herrar – högsta serien 1995/1996–2007/2008 
 Elitserien i innebandy för damer – högsta serien 1997/1998–2013/2013 
 Elitserien i ishockey (1927–1935) – högsta serien 1927–1935
 Elitserien i ishockey – högsta serien 1975/1976-2012/2013
 Elitserien i orientering

Sportevenemang i Sverige
Swiatoslawa av Polen

Swiatoslawa (polska: Świętosława), också känd under namnet Gunhild eller Gunhilda, död efter år 1014, var dotter till Mieszko I av Polen och Dubrawka av Böhmen. Hon var gift med den danske kungen Sven Tveskägg och eventuellt även med den svenske kungen Erik Segersäll. 

Namnformen Świętosława är en rekonstruktion som främst grundar sig på en inskription i "Liber vitae of the New Minster and Hyde Abbey Winchester" om att en syster till sonen Knut den store skulle ha hetat "Santslaue" (inskriptionen lyder: "Santslaue soror CNVTI regis nostri"), och antagandet att denna dotter troligtvis var döpt efter sin mor.

Enligt isländska sagor och vissa andra traditionella källor var Sven Tveskäggs hustru den västgötska stormannadottern Sigrid Storråda. Historikern Curt Weibull ansåg att Sigrid Storråda var en uppdiktad gestalt - både Gunhild och Sigrid har tolkats som förvrängningar av det polska namnet Świętosława - medan andra hävdat att Sigrid var en verklig person och att Sven Tveskägg därmed måste ha varit gift två gånger. Detta skulle då tyda på att det var Adam av Bremen och inte de isländska sagorna som har missuppfattat de nordiska kungarnas släktskapsförhållanden och att Gunhild enbart var gift med Sven Tveskägg.

En annan möjlighet är att Swiatoslawa och Sigrid och Gunhild var samma person. Herman Lindqvist framför teorin att namnet Sigrid var en folklig försvenskning av Świętosława och att Gunhild var det officiella drottningnamnet.

Gunhilds äktenskap med Sven Tveskägg var inte lyckligt utan hon blev förskjuten och tvingad att flytta tillbaka till sitt hemland, där hon levde tills hennes söner fick makten i Danmark 1014, när Tveskägg avled. Hon flyttade alltså inte till Sverige som regerades av Olof Skötkonung, vilken enligt en del av tolkningarna skulle ha varit hennes son.

Barn
Knut den store
Harald II av Danmark
Santslaue

Vidare läsning

Källor 

Huset Piast
Danmarks drottningar
Kvinnor
Födda 900-talet
Avlidna okänt år
Orkestastenen

Orkestastenen, även kallad Yttergärdestenen, med signum U 344, är en av de runstenar som står utanför Orkesta kyrka i Orkesta socken och Vallentuna kommun i Uppland. Den står nu vid kyrkans västra ingång.

Dybecks redogörelse 
U 344 återfanns 1868 av Richard Dybeck i Yttergärde och den har därefter flyttats. År 1977 restes runstenen på sin nuvarande plats vid kyrkan. Följande citat är Dybecks redogörelse: 

"Under letandet å f. d. Orkesta yttergårdstomt efter en annan runsten hittade jag, mitt på långsidan av grundmuren efter en byggnad, en liggande runsten, vilken troligen tjänat som tröskel, samt nu var till större delen höljd av tegelsmolk och murbruk. Inskriften, huvudsakligen med vändrunor och saknande skiljetecken, samt korsmärke, är, såväl till ordställning som till innehåll, högst ovanlig - i ordets egentliga bemärkelse en stenkrönika". 

Vidare nämner Dybeck att stenen "består av bländvit kvarts".

Inskrift

Runorna är ristade som spegelvända vänderunor, och slingan läses från höger till vänster. Endast namnet knut, utanför runslingan, är skrivet i den vanliga riktningen från vänster till höger med rättvända runor. Skiljetecken eller mellanrum mellan de enstaka orden saknas.

Runor:     

Runsvenska: in ulfr hafiR o| |onklati ' þru kialt| |takat þit uas fursta þis tusti ka-t ' þ(a) ---- (þ)urktil ' þa kalt knutr

Nusvenska: "Men Ulf har i England tagit tre gälder. Den första, som Torste gäldade. Sedan gäldade Torkel. Sedan gäldade Knut."

Historia
U 343 och U 344 bildade båda tillsammans ett minnesmärke över Ulf i Borresta, som förmodligen är samme Ulf som reste U 161 åt sin frände Ulf i Skålhamra. Inskriften är intressant då den berättar om vikingen Ulf i Borresta som också var runmästare i Uppland. Enligt inskriften har Ulf varit med och tagit tre danagäldar i England. Den första med Toste som har identifierats med Skoglar-Toste, den andra med Torkel den höge år 1012, och den tredje med Knut den store år 1018. 

Man kan anta att Ulf återvände hem efter varje vikingatåg till England och levde som en rik man. Det är anmärkningsvärd att runmästaren lyckades sammanfatta hela hans liv med så få ord. Ornamentiken, runformerna och ortografin på båda stenarna är snarlika varandra och liknar andra stenar som ristades av den kände runmästaren Åsmund Kåresson. Det är därför sannolikt att han även ristat dessa två osignerade runstenar.

Se även
Englandsstenarna
Alfabetisk lista över runinskrifter
Lista över Upplands runinskrifter
Sverige under vikingatiden
Sverige under äldre medeltiden

Referenser

Noter

Externa länkar  

Upplands runinskrifter
Runinskrifter i Vallentuna kommun
Ugglor

'"Uggla" och "uv" omdirigerar hit. För andra betydelser, se Uggla (olika betydelser) respektive UV.

Ugglor (Strigidae) är en familj inom ordningen ugglefåglar (Strigiformes). Det finns nästan 200 olika arter inom 21 släkten i världen.

Namn 
Familjens vetenskapliga namn Strigidae, härstammar från grekiskans στρίξ (strix) som ungefär betyder "skrikare" och var samlingsnamn för gruppen på samma sätt som "ugglor" är på svenska. Föråldrade trivialnamn för familjen är egentliga ugglor eller äkta ugglor. Vissa ugglor kallas även för uvar, särskilt de som hör till släktena Bubo och Ketupa, men även dvärguvarna i släktet Otus och skrikuvarna i släktet Megascops.

Systematik 
DNA-studier visar att familjen ugglor kan delas in i tre underfamiljer: spökugglorna i Ninoxinae, sparv- och hökugglorna i Surniinae och övriga ugglor i Striginae. Ordningsföljden nedan följer studier från Wink et al och Fuchs et al, båda från 2008,  och släktesindelning efter Clements et al 2016, med kommentarer om avvikelser.

 Underfamilj Ninoxinae
 Släkte Uroglaux – papuaspökuggla (oklar placering)
 Släkte Sceloglaux – skrattuggla, utdöd
 Släkte Ninox – 32–39 arter spökugglor, varav madagaskaruggla möjligen är en Athene

 Underfamilj Surniinae
 Släkte Xenoglaux – borstuggla 
 Släkte Micrathene – kaktusuggla
 Släkte Aegolius – fem arter pärlugglor, varav en utdöd
 Släkte Athene inklusive Heteroglaux – fyra arter
 Släkte Surnia – hökuggla
 Släkte Glaucidium – 27–33 arter sparvugglor, troligen parafyletiskt i relation till hökuggla

 Underfamilj Striginae
 Släkte Pyrroglaux – palauuggla
 Släkte Mascarenotus – tre arter, alla utdöda
 Släkte Otus inklusive Mimizuku – 46–55 arter
 Släkte Ptilopsis – två arter gråugglor tidigare i Otus
 Släkte Nesasio – skräckuggla
 Släkte Pseudoscops – två arter, troligen del av Asio
 Släkte Asio – sex arter
 Släkte Psiloscops – ponderosauggla
 Släkte Gymnasio – puertoricouggla
 Släkte Margarobyas – kubauggla
 Släkte Megascops – 21–25 arter skrikuvar
 Släkte Lophostrix – tofsuggla
 Släkte Pulsatrix – tre arter glasögonugglor
 Släkte Jubula – plymuggla
 Släkte Ciccaba – fyra arter, nära släkt med Strix och inkluderas ofta i detta släkte
 Släkte Strix – 16–18 arter
 Släkte Scotopelia – tre arter fiskugglor
 Släkte Ketupa – fyra arter fiskuvar, parafyletiskt gentemot Bubo
 Släkte Bubo – 17–18 arter uvar

Se även 
 Lista över vanligt förekommande ugglor i Sverige

Referenser 

 
Fågelfamiljer