kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Carl Friedrich Hindenburg

Carl Friedrich Hindenburg, född den 13 juli 1741 i Dresden, död den 17 mars 1808 i Leipzig, var en matematiker.
 
Hindenburg blev docent i Leipzig 1771 samt professor i filosofi och fysik där 1781. Han riktade sin vetenskapliga verksamhet företrädesvis på kombinationsteorin och lyckades genom sitt föredöme förmå ett icke obetydligt antal tyska matematiker att bearbeta denna gren av matematiken samt kan på grund därav anses som huvudman för den kombinatoriska skolan i Tyskland. 

Bland Hindenburgs många arbeten och uppsatser må nämnas Infinitinomii dignitatum exponentis indeterminati historia, leges ac formulæ (1779), Novi systematis permutationum, combinationum ac variationum primæ lineæ (1781) och Sammlungen combinatorisch analytischer abhandlungen (1796 och 1800). Tillsammans med J. Bernoulli utgav Hindenburg 1786-1788 "Leipziger magazin fur reine und angewandte mathematik" och 1794-1799 ensam "Archiv der reinen und angewandten mathematik".

Källor 
 

Tyska matematiker
Tyska professorer
Personer verksamma vid Leipzigs universitet
Födda 1741
Avlidna 1808
Män
Personer från Dresden
Arthur Hindenburg

Arthur Leopold Hindenburg, född den 2 augusti  1832, död den 25 mars 1913 i Köpenhamn, var en dansk jurist, bror till Theodor Hindenburg.

Hindenburg blev 1855 jur.kand. och 1863 højesteretsadvokat samt fungerade 1885-1904 som "kammeradvokat". Han tog 1872 jur.dr.-grad och skrev Haandbog i dansk vexelret (1860) och Om kjøb og salg (1872). Han var medlem av folketinget 1869-1876 och skrev under den politiska kampen på 1880-talet under märket Z. en serie mycket utmanande artiklar i "Berlingske tidende" till försvar för ministären Estrups styrelse.

Källor 
 

Danska jurister
Rättsfilosofer
Danska Folketingsledamöter
Födda 1832
Avlidna 1913
Män
Theodor Hindenburg

Georg Theodor Hindenburg, född den 10 mars 1836, död den 2 mars 1919 i Köpenhamn, var en dansk jurist, bror till Arthur Hindenburg.

Hindenburg blev 1861 jur.kand. och 1876 assessor i kriminalrätten samt var 1881-1906 assessor i landsöverrätten. Han utarbetade en mycket använd och väl ansedd juridisk formulärbok (1880). Åren 1883-1891 var Hindenburg ivrigt verksam för Høyres organisation i huvudstaden.

Källor 
 

Danska jurister
Danska politiker
Födda 1836
Avlidna 1919
Män
Oleg Salenko

Oleg Anatoljevitj Salenko (), född 25 oktober 1969 i Leningrad, Sovjetunionen, är en rysk-ukrainsk före detta professionell fotbollsspelare. 

Känd för att han genom att göra fem mål mot Kamerun i VM 1994 satte rekord för antal gjorda mål av en spelare i en VM-match. Salenko gjorde dessutom ett mål mot Sverige vilket gjorde att han blev delad skytteligavinnare med Hristo Stoitjkov, trots att Ryssland inte gick vidare från gruppspelet.

Oleg Salenko gjorde totalt sex mål på åtta landskamper för Ryssland. Noterbart är att Salenko även gjorde en landskamp för Ukraina. Landskampen var Ukrainas första efter Sovjetunionens fall och spelades i Uzjhorod mot Ungern den 29 april 1992. En då 23-årig Oleg Salenko fick möjligheten att spela matchen tack vare sina rötter i Ukraina och att han dessutom vid det tillfället representerade Dynamo Kiev. Salenko spelade från start och byttes ut mot Ivan Hetsko i den 59 minuten.

Salenko slutade år 2000.

Externa länkar

Oleg Salenko på transfermarkt.co.uk

Ryska fotbollsspelare
Ukrainska fotbollsspelare
Ryska landslagsspelare i fotboll
Spelare i VM i fotboll 1994
Män
Födda 1969
Spelare i FC Zenit Sankt Petersburg
Spelare i FK Dynamo Kiev
Spelare i CD Logroñés
Spelare i Valencia CF
Spelare i Rangers FC
Spelare i İstanbulspor
Spelare i Córdoba CF
Spelare i Pogoń Szczecin
Levande personer
Idrottare från Sankt Petersburg
Hinseberg

Hinseberg kan syfta på:

Anstalten Hinseberg – kriminalvårdsanstalt
Hinsebergs herrgård – herrgårdsbyggnad söder om Frövi
Hinsehäxan – självbiografisk bok
Hinsebergssläkten – svensk släkt
Amelie von Braun

Amelie Fredrika Dorothea von Braun, född 14 oktober 1811 på Brängesås gård i Kölingareds socken, Älvsborgs län, död 30 mars 1859 i Karlshamn, var en svensk kristen lekmannaförkunnare. Hon grundade efter engelsk förebild den första söndagsskolan i Sverige.

Biografi
Amelie von Braun var dotter till Christian von Braun (1780–1863) och Justina Katarina von Braun. Hennes far hade tidigare som major med överstelöjtnants avsked tjänstgjort i kriget. Hon gifte sig aldrig utan bodde med sina föräldrar även som vuxen, som på den tiden var brukligt för en ogift kvinna av hennes samhällsklass. Hon flyttade 1827 med sin familj från Västsverige till Gotland, och 1843 därifrån vidare till Karlshamn, där fadern var postmästare. 

Amelie von Braun fick en blygsam utbildning eftersom familjen bara hade råd att bekosta hennes bröders utbildning. Hon grundade Sveriges första söndagsskola medan hon fortfarande bodde hos föräldrarna: årtalet är okänt, men det var troligen mellan 1848 och 1856. Söndagsskolan i Karlshamn brukade samlas vid den källa i utkanten av staden som, efter Amelie von Braun, ännu kallas "Frökens källa". 

Efter sin mors död 1855 började Amelie von Braun ägna sig åt offentliga predikningar. Hennes religiösa förkunnelse fick ske på annat håll än i kyrkorummet eftersom hon var lekman. Hennes främsta syfte var att motverka den separatism hon tyckte sig se och predika trohet mot den svenska statskyrkans doktrin. Hon åkte runt i södra och mellersta Sverige för att evangelisera och spred på så sätt idén om regelbunden söndagsskola med kristen undervisning för barn. Här blev hon en inflytelserik banbrytare. Hennes bok Christendomslifvet i vår tid utgavs postumt 1860 och blev mycket spridd.

Amelie von Braun var syster till litteratören Wilhelm von Braun. Hennes grav finns på Carl Gustafs kyrkogård i Karlshamn.

Källor

Noter

Vidare läsning 
 
 Ellen Hagen,  ”Amelie von Braun. En andlig förkunnerska 1811-1859.”  Blekinge kyrkliga hembygdskalender 1958. 
 Inga Rydberg, ”Amelie von Braun. Barnens och de fattigas vän”. Carlshamniana 1997.  
 Thérèse Tamm Selander, "Amelie von Braun. Hennes verksamhet speglad i egna brev 1848-1859" Kyrkohistorisk årsskrift årg. 106, 2006.

Externa länkar
 "Amelie von Braun – barnens och de fattigas vän" hos Svenskakyrkan.se

Kristna personligheter i Sverige
Födda 1811
Avlidna 1859
Kvinnor
Svenska författare under 1800-talet
Svenska lärare under 1800-talet
Willoughby Hamilton

James Willoughby "Willoby" Hamilton, född i 9 december 1864 i Monasterevin, Kildare, Irland, död 27 september 1943 i Dublin var en irländsk tennisspelare.

Tenniskarriären 

Willoughby Hamilton var den tennisspelare som lyckades bryta William Renshaws mångåriga dominans i herrsingel i Wimbledonmästerskapen genom två spektakulära segrar över honom. Den första kom i kvartsfinalen i 1888 års mästerskap och innebar att William Renshaws segersvit om 14 matcher (då rekord) bröts. I mästerskapet 1890 möttes de båda i "Challenge Round", med Willoughby Hamilton som utmanare. Matchen blev jämn och spelades över fem set. Till slut stod Hamilton som segrare med siffrorna 6-8, 6-2, 3-6, 6-1, 6-1. Tragiskt nog fick Willoughby Hamilton aldrig tillfälle att försvara sin Wimbledontitel. Han drabbades följande säsong (1891) av en blodförgiftning, från vilken han inte blev tillräckligt återställd för att kunna fortsätta med tennisspel.

Hamilton vann 1889 herrsingeltiteln i Irish Open. Säsongerna 1886-88 vann han dubbeltiteln i samma turnering, liksom mixed dubbel 1889, den senare tillsammans med landsmaninnan Lena Rice. Turneringen är den äldsta av alla större tennisturneringar näst efter Wimbledonmästerskapen och spelades första gången 1879 på Fitzwilliam Club i Dublin. Under 1880-talet, liksom även senare, lockade Irish Open samma spelare som Wimbledonmästerskapen. Bland tidiga singelsegrare i båda turneringarna finns under 1880-talet Herbert Lawford, William Renshaw och Ernest Renshaw. Senare återfinns de båda bröderna Doherty bland segrarna. Turneringen var också den första som redan från början tillät kvinnliga spelare att delta. Bland segrarna finns Maud Watson, Blanche Hillyard och Lottie Dod.

Spelaren och personen 
Willoughby Hamilton var egentligen fotbollsspelare, men spelade från andra halvan av 1880-talet också lawn tennis. Hans person har beskrivits med ord som "skör", "bräcklig", vilket dock inte gällde för hans uppträdande på idrottsarenor. Trots att han på grund av sitt utseende kallades "spöket" (på engelska "the Ghost"), var han en mycket skicklig idrottsman. För sina samtida var han inom tennisen känd för sitt mycket hårda forehandslag som blev bekant under beteckningen "Irish drive".

Segrar i Wimbledonmästerskapen 

 Singel - 1890

Referenser

Källor

Externa länkar 
 Martin Hedges, 1978. The Concise Dictionary of Tennis. Mayflower Books Inc.

Irländska tennisspelare
Alumner från Trinity College, Dublin
Födda 1864
Avlidna 1943
Män
Josephine Charlotte av Belgien, storhertiginna av Luxemburg

Josephine-Charlotte av Belgien, storhertiginna av Luxemburg (Joséphine-Charlotte Stéphanie Ingeborg Elisabeth Marie-José Marguerite Astrid), född 11 oktober 1927 i Bryssel, död 10 januari 2005 i Fischbach.

Biografi
Hon var dotter till Leopold III av Belgien och "snödrottningen" Astrid av Sverige, syster till Baudouin I av Belgien och Albert II av Belgien. Hon var syssling med hertig Gustaf Adolf av Västerbotten, far till kung Carl XVI Gustaf av Sverige.

Hon växte upp på slottet Stuyenberg utanför Bryssel. Under andra världskriget var hon i husarrest tillsammans med sin familj. Hon studerade senare barnpsykologi vid universitetet i Genève.

Gift 9 april 1953 i Luxemburg med Jean, sedermera Jean av Luxemburg. Paret besteg tronen 1964. Jean abdikerade 2000 till förmån för sonen Henri.

Josephine-Charlotte var mycket socialt engagerad; hon tyckte också mycket om konst, att jaga och vattensport.

Barn 
 Marie-Astrid av Luxemburg, (1954- ) gift med ärkehertig Carl Christian av Österrike (1954- ) 
 Storhertig Henri av Luxemburg , (1955- ) gift med Maria Teresa av Luxemburg (1956- ) 
 Jean av Luxemburg, (1957- ) , gift med 1:o Hélène Suzanna Vestur (skilda), 2:o Diane Marie de Guerre 
 Margaretha av Luxemburg, (1957- ) gift med prins Nicolaus von und zu Liechtenstein (1947- ) 
 Guillaume av Luxemburg, (1963- ) , gift med Sibilla av Luxemburg (1968- )

Anfäder

Källor 

Belgiska prinsessor
Luxemburgs regentgemåler
Födda 1927
Avlidna 2005
Huset Sachsen-Coburg-Gotha
Kvinnor
Storhertiginnor
Riddare och kommendör av Kungl. Maj:ts Orden
Mottagare av Serafimerorden
Personer från Bryssel
Storkorset av särskilda klassen av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Mikael Stanne

Mikael Stanne, född 20 maj 1974, är en svensk sångare och musiker samt före detta gitarrist i bandet Dark Tranquillity. Stanne var även sångare i gruppen Hammerfall under deras första år och sjöng på In Flames första album Lunar Strain. Stanne är sedan 2021 sångare i bandet The Halo Effect.

Dark Tranquillity
Stanne var en av grundarna av melodisk death metalbandet Dark Tranquillity, tillsammans med Niklas Sundin, Anders Jivarp, Martin Henriksson och Anders Fridén. De första åren 1989-1993 var Stanne en av två gitarrister i bandet men då sångaren Fridén lämnade gruppen blev Stanne den som tog över sången och bandet tog in en ny gitarrist. Mikael Stanne growlar i de flesta av låtarna men på albumet Projector visade han sina färdigheter även i "ren" sång. Efter det förekom inte ren sång igen förrän på 2007 års platta Fiction där "skönsången" förekommer på två av låtarna, Misery’s Crown och The Mundane and the Magic. I februari 2010 utgavs Dark Tranquillitys tionde album We Are the Void.

Stanne skriver de flesta texterna till Dark Tranquillitys låtar.

Hammerfall och In Flames
När hårdrocksbandet Hammerfall bildades 1993 var Stanne dess första sångare, och han fortsatte sjunga med dem parallellt med Dark Tranquillity fram till 1996. Även Dark Tranquillitys gitarrist Niklas Sundin spelade i Hammerfall 1993-1995. Stanne var även den som sjöng på In Flames debutalbum Lunar Strain 1994.

Stanne sjöng 2005 med Nightrage i sången "Frozen" på deras album Descent into Chaos.

Diskografi

Med Dark Tranquillity
 (Singel, utgiven under namnet Septic Broiler)
 (Demo)
 (EP)
 (Demokassett, innehåller Trail of Life Decayed och A Moonclad Reflection)

 (MCD)

 (MCD)

 (VHS)

 (återutgivning)

 (DVD)

 (EP)

Med In Flames

Med Grand Cadaver
 (EP)

Med The Halo Effect 

Singlar
 2021 - Shadowminds
 2022 - Feel What I Believe
 2022 - Days Of The Lost

Källor 

Svenska metalsångare
Svenska gitarrister
Svenska låtskrivare
Födda 1974
Medlemmar i Hammerfall
Män
Levande personer
Musiker från Göteborg
Knivsta socken

Knivsta socken i Uppland ingick i Ärlinghundra härad, ingår sedan 2003 i Knivsta kommun i Uppsala län och motsvarar från 2016 Knivsta distrikt.

Socknens areal är 44,03 kvadratkilometer, varav 41,88 land. År 2000 fanns här 7 757 invånare. Noors slott, tätorten Knivsta med Sankta Birgittakyrkan samt sockenkyrkan Knivsta gamla kyrka ligger i socknen.

Administrativ historik
Knivsta socken har medeltida ursprung. 
 
Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till Knivsta församling och för de borgerliga frågorna till Knivsta landskommun. Landskommunen utökades 1952 och 1967, uppgick 1971 i Uppsala kommun och utbröts 2003 vid bildandet av Knivsta kommun. 1971 övergick området från Stockholms län till Uppsala län. 

1 januari 2016 inrättades distriktet Knivsta, med samma omfattning som församlingen hade 1999/2000.

Socknen har tillhört län, fögderier, tingslag och domsagor enligt vad som beskrivs i artikeln Ärlinghundra härad. De indelta soldaterna tillhörde Upplands regemente, Hundra Härads kompani och Sigtuna kompani, samt Livregementets dragonkår, Livskvadronenen.

Geografi
Knivsta socken ligger söder om Uppsala med sjön Valloxen i norr. Socknen är slättbygd i väster och småkuperad skogsbygd i övrigt.

Fornlämningar
Från bronsåldern finns spridda gravrösen. Från järnåldern finns 30 gravfält och stensträngar. Sju runstenar har påträffats.

Namnet
Namnet skrevs 1288 Knifsta och innehåller mansnamnet Knif och efterleden sta(d), 'ställe'.

Se även
Knivsta församling

Referenser

Vidare läsning
Sveriges bebyggelse: statistisk-topografisk beskrivning över Sveriges städer och landsbygd. Landsbygden. Stockholms län, del 3 Hermes 1952 libris

Externa länkar

Knivsta hembygdsgille

Socknar i Ärlinghundra härad

Indelningar i Knivsta kommun
Eduard von Knorr

Ernst Hugo Eduard Wilhelm Heinrich von Knorr, född den 8 mars 1840 i Saarlouis, död den 17 februari 1920 i Berlin, var en tysk amiral.

von Knorr inträdde 1854 som kadett i preussiska flottan, besegrade 1870 som kaptenlöjtnant på kanonbåten "Meteor" vid Havanna den betydligt större och mer bemannade franska avison "Bouvet". Han utnämndes 1871 till korvettkapten, förde 1874-1877 kommandot på kadettskeppet "Hertha" under dess expedition till Stilla havet och befordrades 1876 till Kapitän zur See (kommendör), var 1878-1881 övervarvsdirektor i Wilhelmshaven, 1881-1884 chef för amiralitetsstaben samt 1884-1888 chef för den västafrikanska eskadern, varunder han nedslog ett uppror i Kamerun 1885 och tvang sultanen av Zanzibar att erkänna Tysklands skyddsherravälde i Östafrika. Knorr, som 1883 befordrats till konteramiral, utnämndes 1889 till viceamiral, 1893 till amiral och 1895 till tyska flottans befälhavare. Han upphöjdes 1896 i ärftligt adligt stånd. 1897 försattes han på egen begäran som amiral à la suite i disponibilitet. Knorr författade en Handbuch der schiffsdampfmaschinenkunde (1867).

Källor
 
 

Tyska amiraler
Tyska militärer under 1800-talet
Personer från Saarlouis
Födda 1840
Avlidna 1920
Män
Ugglan
Knutpiska

Knutpiska eller knut (ryska кнут, piska) bestod av flera hopflätade oxsenor eller ogarvade remmar vars ändar var uppdelade. Den har förekommit i flera varianter och det är särskilt den så kallade stora knutpiskan som blivit känd som ett grymt pinoredskap; bestående av ett sextio centimeter långt skaft, på vilket fästes en platt läderrem – runt två gånger skaftets längd, som avslutas med en stor koppar- eller mässingsring, som remsor är fastsatta på; den runt fem centimeter breda ringen avslutas i en längd av sextio centimeter i en udd. Detta var indränkt i mjölk och soltorkat för att göra det hårdare.

Som straffredskap förekom knutpiskan i Ryssland först under det tatariska tidevarvet; den nyttjades ända in i mitten av 1700-talet för prygel av alla slags förbrytare, i synnerhet politiska. Från Katarina II:s tid (1762–1796) inskränktes dess användning till att straffa mördare, kyrkorövare och mordbrännare . 

Under Nikolaj I:s tid(1825–1855) avskaffades knutpiskan och ersattes med den tresnärtiga pletj, som i sin tur avskaffades av Alexander II. Den till knut dömde förbrytaren bands stående vid ett par pålar, och rappen föll på dennes blottade rygg; stundom dog de piskade under verkställandet. I politiskt hetsspråk har ordet "knutpiskan" ofta använts som en symbol för självhärskardömets inre styrelse, och särskilt föreställningar om rysk autokrati och hård grymhet.

Källor 
 

Rysslands historia
Bestraffningsformer
Blodspenningar

Blodspenningar (eller blodspengar) är ett ålderdomligt uttryck med flera betydelser.

Mansbot 

Blodspenningar kallades under medeltiden den penningsumma varmed en mördare, för att undgå blodshämnd, försonades med den mördades fränder, eller gottgörelse inför rättsväsendet.

Belöning 
Blodspenningar benämndes också i England belöningarna för angivelser av stråtrövare, tjuvar och falskmyntare, utfästa i lagar av 1692–1742. På grund av de många falska angivelserna, för vilka ofta oskyldiga föll offer, avskaffades likväl blodspenningarna genom en parlamentsakt av 1812 och kvarstår senare endast såsom belöning för upptäckande av falskmyntare.

Ordet nyttjades även om vinst förvärvad genom mord, obarmhärtig girighet, med mera.

Besudlade pengar 
Blodspenningar har också varit en benämning på pengar som vunnits genom förräderi, utpressning och våldsdåd, det vill säga pengar vid vilka ”blod klibbar”.

Jämför till exempel judaspenning och mordet på Nils Sture 1567.

Se även 
 Mansbot
 Blodsdiamant
 Blodspengar (film)

Källor
 

Rättshistoria
Ugglan
Blodsrådet

Blodsrådet, blodsdomstolen eller Conseil des troubles var en nederländsk historisk domstol, vilken hertigen av Alba organiserade 1567.

Hertigen av Alba organiserade blodsrådet vid sin ankomst till Nederländerna för att kväsa upproret och kalvinisterna där. Dess officiella namn var "upprorsrådet". Till en början var det sammansatt av 12 personer som dömde oberoende av landets lagar och kommit att karaktäriseras som en civil krigsrätt. Majoriteten av medlemmarna bestod av spanska jurister, en av de mest framträdande var Juan de Vargas. Under åren fram till Nederländernas uppror 1572 for den fram med stor energi och hårdhet. De mest kända bland dess offer var de nederländska adelsmännen Lamoraal Egmont och Philippe II de Montmorency-Nivelle, greve av Hoorn. Antalet avrättade efter blodsrådets utslag överstiger 1 500. Den skrämselpolitik som blodsrådet drev, lyckade dock inte hämma Nederländernas politiska och religiösa självständighetssträvanden.

Källor

 

Nederländernas historia
Ugglan
Continental Airlines

Continental Airlines var ett större amerikanskt flygbolag som innan sin fusion med United Airlines var det fjärde största flygbolaget i USA och det femte största i världen. 

Continental Airlines startades 1934 som Varney Speed Lines, taget efter ägarens namn Walter T. Varney. Walter T. Varney ändrade namn till Continental Airlines 1937 då Robert Six tog över företaget. Robert Six flyttade huvudkontoret till Stapleton Airport i Denver, Colorado i oktober samma år.

Bolaget skrev juni 2008 under på att gå med i Star Alliance och att bilda ett partnerskap med United Airlines, och därmed bryta upp från samarbetet inom SkyTeam. Detta sker dock först nio månader efter Delta Air Lines och Northwest Airlines har slagits ihop.

"Continental Airlines" fusionerades den 3 mars 2012 med United Airlines och är numer ett gemensamt bolag som flyger under namnet United men med Continentals gamla logotyp (jordgloben).

Externa länkar 
United Airlines (tidigare Continental)
Star Alliance

Ej längre existerande nordamerikanska flygbolag
Amerikanska flygbolag
Flygbolag bildade 1934
Flygbolag upplösta 2011
Malinowski

Malinowski är ett polskt efternamn, som på andra språk kan få andra stavningar och transkrptioner. Den polska kvinnliga formen är Malinowska.

Offentlig statistik tillgänglig i januari 2019 uppger att följande antal personer var bosatta i Sverige med namnvarianterna
 Malinowski 89
 Malinowska 45
 Malinovski 1
Totalt blir detta 135 personer.

Den mest kände med namnet är socialantropoligen Bronislaw Malinowski.

Personer med efternamnet Malinovski eller med liknande namn
 Bronisław Malinowski (1884–1942), polsk-brittisk socialantropolog
 Bronisław Malinowski (friidrottare) (1951–1981), polsk hinderlöpare
 Ivan Malinowski (1926–1989), dansk diktare och översättare
 Lise Malinovsky (född 1957), dansk konstnär
 Lucjan Malinowski (1839–1898), polsk språkforskare
 Nina Malinovski (född 1951), dansk dramatiker,  översättare och poet
 Rodion Malinovskij (1898–1967), rysk (sovjetisk) militär och försvarsminister
 Roman Malinowski (1918–2016), polsk-svensk byggnadsingenjör och professor

Källor

Polska efternamn
Harry Nyquist

Harry Nyquist, ursprungligen Harry Theodor Nyqvist, född 7 februari 1889 i  Nilsby i Stora Kils socken, död 4 april 1976 i Harlingen, USA, var en svensk-amerikansk elektroingenjör och fysiker. Hans arbeten om signalöverföring bidrog till utvecklingen av informationsteorin. Han fick IEEE Medal of Honor 1960.

Nyquist föddes i nuvarande Kils kommun i Värmland och emigrerade till USA 1907 för att kunna utbilda sig. Från 1912 studerade han elektroteknik vid University of North Dakota, där han blev Bachelor of Science 1914 och Master of Science 1915. Han fortsatte sedan vid Yale University. där han fick doktorsgrad i fysik 1917. Samma år började han på AT&T där han var delaktig i flera patent inom telekommunikationsområdet. 1934 arbetade han på Bell Telephone Laboratories där hans arbete rörde termiskt brus och stabiliteten på återkopplade förstärkare.

Hans tidiga arbeten med bandbredd och behovet av bandbredd för signalöverföring publicerades 1924. "Certain factors affecting telegraph speed" (Bell System Technical Journal, 3, 324–346, 1924). Detta lade en av grunderna till informationsteorin.

1927 slog Nyquist fast att en telegrafledning kan överföra pulser med en frekvens på som mest dubbla ledningens bandbredd. Nyquist publicerade detta i rapporten Certain topics in Telegraph Transmission Theory (1928). Samma teori gäller vid digital signalbehandling där en analog signal måste samplas vid dubbla frekvensen av den mest högfrekventa signalkomponenten för att kunna återskapas utan förvrängning, så kallad vikningsdistorsion. Detta samband är idag känt som Nyquist-Shannons samplingsteorem.

Arbete tillsammans med en annan svensk-amerikan på Bell Laboratories, Johan Erik Bertrand Johansson (i USA nämnd som John B. Johnson), ledde till att teorin bakom brus i ledningar kunde förklaras i detalj. Samarbetet ledde till att elektroniskt brus även kallas Johnson–Nyquist-brus.

Nyquist pensionerades från Bell Labs 1954 och bodde som pensionär i Texas. Han dog i en ålder av 87 år i Harlingen i Texas.

Se även
 Nyquistfrekvensen
 Nyquists stabilitetskriterium
 Karl Johan Åström A tribute to the memory of an outstanding scientist Harry Nyquist (1889–1976), Ingenjörsvetenskapsakademien, Stockholm, 2003,

Externa länkar
 IEEE page about Nyquist
 ElectroChemistryBiographies

Amerikanska matematiker under 1900-talet
Svenska matematiker under 1900-talet
Informationsteoretiker
Svenskamerikaner
Personer från Stora Kils socken
Födda 1889
Avlidna 1976
Män
Alumner från University of North Dakota
Alumner från Yale University