Bob Hope

Leslie Townes "Bob" Hope, född 29 maj 1903 i Eltham i London, död 27 juli 2003 i Toluca Lake norr om Los Angeles i Kalifornien, var en brittiskfödd amerikansk artist, komiker och skådespelare.

Biografi 
Bob Hope föddes i England och var den femte av sju bröder. Hans far, William Henry Hope, var en stenarbetare från Weston-super-Mare och hans walesiska mor, Avis Townes, var operettsångerska. Familjen bodde först i Weston-super-Mare, sedan Whitehall och St. George i Bristol innan de flyttade till Cleveland i Ohio 1908. 

Som tioåring vann han en "Imitera Chaplin"-tävling.

Privatliv 
Enligt levnadstecknaren Arthur Marx, son till Hopes gamle vän och rival Groucho Marx, så var Hopes första fru hans skådespelarkollega Grace Louise Troxell (1912–1992) som han gifte sig med 25 januari 1933. När äktenskapshandlingarna offentliggjordes några år senare så förnekade Hope att de hade någon som helst substans och att de hade skilt sig strax efter giftermålet. Rykten gjorde dock gällande att han hade fått en dotter tillsammans med Troxell och att han fortsatte att skicka pengar till henne trots sitt rykte om att vara en sparsam person.

I februari 1934 gifte sig Hope med Dolores DeFina (1909–2011), som han hade träffat på nattklubben The Vogue på Manhattan två månader tidigare. Hon var en nattklubbssångerska, känd som Dolores Reade, av italiensk och irländsk börd, och hängiven katolik. DeFina och Hope levde tillsammans fram till Hopes död 69 år senare vilket är det näst längsta äktenskapet i Hollywoods historia. De adopterade fyra barn som alla kom från samma barnhem i Evanston i Illinois.

"Thanks for the Memory" 
Innan Hope startade sin karriär som underhållare boxades han professionellt under namnet Packy Easte. Hans framgångar började med flera musikaler på Broadway, bland annat Roberta, Say When, Ziegfeld Follies (1936) och med Ethel Merman i Red, Hot and Blue. I sin filmdebut i Radioparaden 1938 lanserade Hope i duett med Shirley Ross låten som skulle bli hans varumärke, "Thanks for the Memory". Den sentimentala karaktären i låten tillät Hope och hans textförfattare att skriva flera olika versioner som passade olika omständigheter, som till exempel att säga farväl till amerikanska trupper då han var på turné.

Hope tjänade stora pengar genom sina liveframträdanden. Under en åttaveckorsturné 1940 slog han rekord då han sålde konsertbiljetter för 100 000 dollar.

Hopes filmkarriär 
På 1930-talet medverkade Hope i flera kortfilmskomedier för Warner Brothers och efter det tog hans filmkarriär fart. Som filmstjärna blev han mest känd för filmen Åh, en sån deckare! och en serie filmer[en] tillsammans med Bing Crosby och Dorothy Lamour. Den första filmen med Bing Crosby var Två glada sjömän går i land (1940).

Han vann aldrig någon Oscar för sina filmer men den amerikanska filmakademin belönade honom med specialoscars fem gånger: 1940, 1944, 1952, 1959 och 1965 då han fick två hedersoscars, två specialutmärkelser och en Jean Hersholt Humanitarian Award. Han hade uppdraget som värd för Oscarsgalan nitton gånger mellan 1940 och 1978.

Turnéer för militären 
Den 6 maj 1941, på March Field i Kalifornien framträdde Hope i sin första show för United Service Organizations (USO). Han fortsatte därefter att resa och underhålla USA:s väpnade styrkor under resten av andra världskriget, under Koreakriget, Vietnamkriget och drog sig inte tillbaka förrän efter Gulfkriget 1990–1991. För att visa sitt stöd för trupperna bar han under turnéerna nästan alltid i militäruniform, precis som sin publik. Hans karriär som underhållare genom USO för de amerikanska militärer varade i 60 år under vilka han genomförde omkring 60 turnéer.

22 april 1997 namngav USA:s flygvapenminister Sheila Widnall en C-17 Globemaster III "The Spirit of Bob Hope". Bob Hope blev utsedd till hedersveteran genom en lag stiftad av USA:s kongress och som undertecknades av USA:s president Bill Clinton den 30 oktober.

Hopes sportintresse 
Hope var känd för sitt sportintresse. Han hade varit proffsboxare, spelade biljard, tittade på amerikansk fotboll och var delägare i Cleveland Indians och Los Angeles Rams. Han är dock mest känd för sitt stora golfintresse. Han deltog i några tävlingar på PGA-touren och en tävling har fått hans namn, Bob Hope Chrysler Classic. Han spelade golf med nästan alla presidenter under sitt liv, från Dwight D. Eisenhower till George H. W. Bush och hade ofta någonting ur golfutrustningen som rekvisita när han uppträdde på scenen. 1983 valdes han in i World Golf Hall of Fame.

Hope i radio och TV 

Hopes radio- och TV-karriär pågick i 64 år och han förknippades ofta med NBC. Första gången han framträdde i TV var 1932 när tekniken var i utvecklingsstadiet. Det var dock inte för Peacock network han sände utan det var en testsändning för CBS. Han gjorde sin debut i radion 1937 då NBC bara var ett radioföretag. Hopes första serie för NBC Radio var "Woodbury Soap Hour". Ett år senare hade han den första showen i sitt namn och den sponsrades av Pepsodent tandkräm. I modern tid kommer många ihåg Hope för de många specialprogrammen i TV som han gjorde för NBC under de följande decennierna där många program sponsrades av Texaco. Hans julprogram var alltid favoriter bland hans fans och ett av hans mest uppskattade inslag var då han framförde "Silver Bells" (ur hans Hej tomtegubbar från 1951). Den framfördes vanligen i duett med kvinnliga gäster som till exempel Olivia Newton-John och Brooke Shields. Hans sista TV-framträdande var 1996 då han tillsammans med Tony Danza hyllade USA:s presidenter.

Den sista tiden 
Hope levde så länge att han vid två tillfällen felaktigt kom med på listor över döda personer. 1998 rapporterade Associated Press att han hade avlidit och det offentliggjordes i den amerikanska senaten. 2003 fanns han på ett dokument på CNN:s webbplats som skrivits i förväg men som blev åtkomligt på grund av bristande säkerhet vid inloggningen.

Han firade sin 100:e födelsedag 29 maj 2003 och han konkurrerar med Irving Berlin och George Burns som den mest långlivade bland framstående underhållare. För att hedra Hope på hans födelsedag uppkallades korsningen mellan Hollywood Boulevard och Vine Street i Los Angeles efter honom, Bob Hope Square. Hans 100-årsdag förklarades som Bob Hope Day i 35 delstater. 

Hope firade sin födelsedag privat i sitt hem i Toluca Lake där han hade bott sedan 1937. Även då han var 100 år gammal hade han fortfarande sitt sinne för humor kvar och han sade

Jag är så gammal att min blodgrupp har utgått.

På sin ålders höst fick han frågan om vilken roll som varit svårast att spela. Ja, svarade Hope, "rollen som äkta far till mina barn". "De tyckte jag var bättre som komiker än som pappa. Jag håller med!".

Enligt en av hans döttrar så fick han på sin dödsbädd frågan om var han ville begravas. Han svarade sin fru: Överraska mig. Han avled två månader senare i lunginflammation den 27 juli 2003 i sitt hem i Toluca Lake, norr om Hollywood.

Bob Hope ligger begravd i San Fernando Mission Cemetery i Los Angeles.

Vid sin död var han en av världens rikaste underhållare och hans förmögenhet värderades till 700 miljoner dollar.

Filmografi i urval 

 1934 - Going Spanish
 1934 - Paree, Paree
 1935 - The Old Grey Mayor
 1935 - Double Exposure
 1935 - Calling All Tars
 1935 - Soup for Nuts
 1935 - Watch the Birdie
 1936 - Shop Talk
 1938 - Don't Hook Now
 1938 - Radioparaden 1938 
 1938 - College Swing
 1938 - Give Me a Sailor
 1938 - Thanks for the Memory
 1939 - Idolen i Tyrolen
 1939 - Rhythm Romance
 1939 - En fasansfull natt
 1940 - Två glada sjömän går i land
 1940 - Ingen rädder för spöken
 1941 - Två glada sjömän i Afrika
 1941 - På axel gevär
 1941 - Sanningen - och inget annat!
 1941 - Oh, Louisiana
 1942 - Min favoritblondin
 1942 - Två glada sjömän i Marocko
 1942 - Star Spangled Rhythm
 1943 - They Got Me Covered
 1943 - Show Business at War (kortfilm)
 1943 - Vi klarar skivan
 1944 - Prinsessan och piraten
 1946 - Två glada sjömän i Alaska
 1946 - Monsieur Beaucaire
 1947 - Åh, en sån deckare!
 1947 - Variety Girl 
 1947 - Två glada sjömän i Rio
 1948 - Blekansiktet
 1948 - Vemodiga Jones
 1948 - På kryss med äventyret
 1950 - Gentleman i vilda västern
 1951 -  Hej tomtegubbar
 1951 - Min favoritspion
 1952 - Världens största show  (cameo)
 1952 - Blekansiktets son
 1952 - Screen Snapshots: Memorial to Al Jolson (kortfilm)
 1952 - Två glada sjömän på Bali
 1953 - Akta're för snuten
 1953 - Titta, det spökar (cameo)
 1953 - Here Come the Girls
 1954 - Kanske en Casanova
 1955 - 7 små filurer
 1956 - Pippi i pyjamas
 1956 - Kamrat i svarta spetsar
 1957 - The Heart of Show Business (kortfilm) 
 1957 - Vackra Jimmy
 1959 - Alias Jesse James
 1959 - Five Pennies (cameo)
 1960 - På vift fast gift 
 1961 - Ungkarl i paradiset
 1962 - Vägen till Hongkong
 1963 - Critic's Choice
 1963 - Djungelagenten
 1964 - A Global Affair
 1965 - Svedala, alla gånger
 1966 - The Oscar
 1966 - Inte en siffra rätt
 1966 - Not with My Wife, You Don't! (cameo)
 1967 - 8 på rymmen
 1968 - Vem tog min ubåt?
 1969 - How to Commit Marriage
 1969 - Ungkarl i paradiset
 1972 - Cancel My Reservation
 1979 - Mupparna (cameo)
 1985 - Spioner är vi allihopa (cameo)
 1994 - A Century of Cinema (dokumentär)
 1995 - Radio Star: The AFN Story (dokumentär)

Utmärkelser

Referenser

Noter

Externa länkar 

 
 
 

Födda 1903
Avlidna 2003
Amerikanska skådespelare
Amerikanska scenskådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Hundraåringar
Män
Skådespelare från London
Mottagare av Frihetsmedaljen