kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Aktion T4

Aktion T4 var Nazitysklands så kallade eutanasiprogram som initierades av Adolf Hitler den 1 september 1939. Inom ramen för Aktion T4 mördades personer – män, kvinnor och barn – med psykiska eller fysiska funktionsnedsättningar eller som av någon annan anledning inte bedömdes vara ”livsvärdiga”. Massmordet kallas Aktion T4 efter adressen till huvudkontoret för organisationen Gemeinnützige Stiftung für Heil- und Anstaltspflege, Tiergartenstrasse 4 i Berlin. Under den officiella fasen 1939–1941 beräknas drygt 70 000 personer ha dödats, medan den sammanlagda siffran avseende hela perioden från 1939 till 1945 är cirka 200 000. Efter protester från allmänheten och de kyrkliga samfunden avbröts Aktion T4 i augusti 1941, men fortsatte dock inofficiellt till Andra världskrigets slut 1945 under kodbeteckningen Aktion 14f13. 

Mordverksamheten ägde rum på sex ”eutanasianstalter” (NS-Tötungsanstalt) runtom i Tredje riket: Grafeneck, Brandenburg, Hartheim, Sonnenstein, Bernburg och Hadamar. Morden begicks genom överdosering av läkemedel, giftinjektioner och senare även med gas i gaskammare förklädda till duschar. En av dem som utvecklade gasningstekniken var Christian Wirth, som senare implementerade sina erfarenheter i förintelselägren Bełżec, Sobibór och Treblinka i Generalguvernementet i samband med Operation Reinhard. Philipp Bouhler och Viktor Brack samt läkarna Leonardo Conti, Karl Brandt, Werner Heyde och Paul Nitsche var några av de ansvariga för Aktion T4.

De första gasningarna 
I januari 1940 genomfördes ett gasningsexperiment på anstalten i Brandenburg. Wirth hade tillsammans med kemisten August Becker installerat en gaskammare på 3 x 5 meter, kamouflerad som ett duschrum. Närvarande vid experimentet var, förutom Wirth, bland andra Brandt, Bouhler, Conti, Brack och kemisten Albert Widmann. Omkring 15–20 manliga patienter stängdes in i gaskammaren och Widmann släppte på kolmonoxid från gascylindrar. Inom några minuter var samtliga patienter döda. Några av liken utvaldes för obduktion, medan de övriga kremerades omedelbart.

Lista över anstalter

Se även 
 Koncentrationsläger i Nazityskland
Medicinsk sociologi
Eva Kärfve

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar 

Aktion T4
Eugenik
Mord
Psykiatrihistoria
Tysk rättshistoria
Socialhistoria
Alkalimetall

En alkalimetall (av arabiska: al-qaly, aska, soda) är ett metalliskt grundämne som ingår i det periodiska systemets grupp 1. 

Alkalimetallerna är litium, natrium, kalium, rubidium, cesium och francium. Icke-metallen väte ingår också i grupp 1 eftersom den bara har en valenselektron, men är ingen alkalimetall. Väte skulle också kunna ha placerats i grupp 17 – halogenerna. 

Det som utmärker alkalimetallerna är att de alla är silverfärgade med metallglans (när snittytan är färsk), har en hög elektrisk ledningsförmåga och är mjuka med en låg densitet, alltså liten mängd massa per volymenhet. Litium, natrium och kalium har till och med lägre densitet än vatten så de flyter.

De har bara en valenselektron som de gärna vill bli av med och reagerar då väldigt lätt med halogenerna och bildar vita salter, eller med vatten då de bildar en starkt basisk alkalimetall-hydroxidlösning, under vätgasutveckling. 

Gruppnamnet alkalimetaller hänvisar just till att deras vattenlösningar blir basiska. Ordet alkali kommer från arabiska al-qaly vilket betyder soda. En sodalösning reagerar basiskt, och ordet alkalisk är då en synonym för basisk.

Ett annat kännetecken för alkalimetallerna och deras föreningar, är de karakteristiska färger de ger lågan när man eldar dem, de används därför ofta i fyrverkerier för att få olika färger. 

Reaktiviteten med andra ämnen stiger ju längre ned i gruppen man kommer. Därför finns de inte i naturen som fria grundämnen, utan bara som joner i vattenlösning eller i fasta föreningar. Både kok- och smältpunkten sjunker ju längre ned i gruppen ämnet är, med undantag för väte. 

Varje alkalimetall ger upphov till en speciell lågfärg, vilket betyder att man kan få vägledning om vilka alkalimetaller en kemisk förening innehåller och dess mängd.

Se även 
 Periodiska systemet
 Alkaliska jordartsmetaller

Källor

Periodiska systemets grupper
Övergångsmetall

Övergångsmetaller eller övergångselement (även transitionsmetaller respektive transitionselement) är grundämnena i periodiska systemets mellersta del. Hittills känner man till 64 övergångselement, och alla är metaller.

Beskrivning
Två något olika avgränsningar finns, en där grupp 3 till grupp 12 ingår, och en där grupp 3 till grupp 11 ingår. Den tidigare motsvarar d-blocket och f-blocket. Den senare definitionen används av IUPAC och motsvarar de element som bildar minst en jon med delvis fyllt underskal av d-elektroner. Grundämnena i grupp 12, zink, kadmium och kvicksilver, har fyllda d-elektrondelskal både i atom- och jonform och därmed egenskaper som delvis skiljer sig från de andra grundämnena i d-blocket. Det syntetiska grundämnet copernicium tillhör samma grupp och har troligtvis liknande egenskaper, men det har framställts i så små mängder och har så kort halveringstid att dessa inte har kunnat bestämmas i någon högre grad.

Grundämnena i f-blocket, lantanoider och aktinoider, kallas inre övergångselement. I dessa är det yttersta d-underskalet delvis fyllt, och det yttersta f-underskalet fylls stegvis när man rör sig åt höger i periodiska systemet. I de andra övergångselementen fylls det yttersta d-underskalet stegvis när man rör sig åt höger.

Övergångsmetaller bildar lätt komplex, och dessa har ofta kraftigt färgade föreningar.

Övergångsmetallernas kemiska tecken och atomnummer

Referenser

Noter

Övriga källor 

Periodiska systemet
Själagårdsgatan

Själagårdsgatan är en gata i Gamla stan i Stockholm som går från Köpmangatan till Svartmangatan.

Historik
Det första kända belägg som finns för gatan är från 1487 i Stockholms tänkeböcker 1483-92  och kallades Siela gardz gatan. Själagården som var ett hem för gamla och sjuka från 1420-talet har givit gatan dess namn. Byggnaden var belägen vid nummer 13, huset revs 1933, men källaren är bevarad. Själagårdarna var baserade på själagåvor (donationer) för att ge givaren salighet i sin själ. De försvann efter reformationen under första halvan på 1500-talet. År 1936 byggdes ett nytt hus som Storkyrkoförsamlingens hem för gamla.

När ordet själagård försvann ur språkbruket, ombildades gatunamnet 1718 till Siärgårdz gatan (Skärgårdsgatan). Detta gatunamn levde kvar hos de boende i området ända fram till 1960-talets början, men redan 1925 hade man gått tillbaka till det ursprungliga namnet. Namnberedningen menade: "En pietetsfull rättelse av en, möjligen genom svensk ljudutveckling förorsakad förvrängning av Själagården..."

Verksamheter (urval)
Stockholms själagård (1420-talet till 1531, Själagårdsgatan 13)
Trivialskolan (1666 till 1814, Själagårdsgatan 13)
Stockholms Synagoga (1790 till 1870, Själagårdsgatan 19)

Se även 
 Bartelska och Törneska husen, Själagårdsgatan 2
 Andromeda 2, Själagårdsgatan 13 
 Andromeda 7, Själagårdsgatan 3
 Kvarteret Andromeda, Själagårdsgatan 1–15
 Kvarteret Cupido, Själagårdsgatan 17–21

Källor

Externa länkar

Gator och torg i Gamla stan
Deep Throat (Watergate)

Deep Throat kallades den för allmänheten då hemliga källa som var högt placerad i USA:s administration och som läckte värdefulla uppgifter om Watergateaffären till journalisterna Bob Woodward och Carl Bernstein. Pseudonymen myntades av The Washington Posts dåvarande redaktionschef Howard Simons och anspelar dels på den engelska originaltiteln på den då populära porrfilmen Långt ner i halsen (Deep Throat) och på att de uppgifter som han lämnade betraktades som "deep background", alltså bakgrundsmaterial som aldrig citerades eller direkt refererades till i tidningen. Genom att inledningsvis bekräfta och/eller dementera uppgifter som Woodward och Bernstein hade fått från andra källor hjälpte Deep Throat dem att inte tappa spåret. Under de senare delarna av Watergateaffären tog Deep Throat mer aktivt initiativ och levererade material till de båda journalisterna.

Källans existens blev känd för den stora allmänheten genom Och alla presidentens män, en bok som Woodward och Bernstein skrev 1974 och som sedan filmatiserades 1976 med den svenska titeln Alla presidentens män. I filmen spelades Deep Throat av Hal Holbrook, som alltså fick spela en verklig, men för honom och för resten av filmteamet okänd person.

Avslöjande av personen bakom
Den 31 maj 2005 avslöjades i en artikel i tidskriften Vanity Fair skriven av John D. O'Connor att biträdande FBI-chefen Mark Felt var den som varit den anonyma källan. John D. O'Connor var en advokat som agerade på Felts vägnar. Felt ska ha sagt, "Jag är personen de brukade kalla Deep Throat./I'm the guy they used to call Deep Throat." Efter att artikeln publicerats, bekräftade Woodward, Bernstein och Ben Bradlee, The Washington Posts verkställande redaktör under Watergate, Felts identitet som Deep Throat. 

Motivet för Mark Felts agerande är inte helt klart. Familjen hävdar att han gjorde det av moraliska och patriotiska skäl och kallar honom för en "amerikansk hjälte". Bob Woodward gissar att ett viktigt skäl för Mark Felt att läcka var att han blev arg när den polisiärt oerfarna men Nixonlojala Patrick Gray blev ny FBI-chef efter J. Edgar Hoover i stället för honom. Mark Felt ville genom att på detta vis sätta ett politiskt och medialt tryck på Nixonadministrationen försöka förhindra att Vita huset skulle kunna kontrollera FBI.

Litteratur 
Carl Bernstein och Bob Woodward: Och alla presidentens män, Rabén & Sjögren, Stockholm 1974, 
Bob Woodward och Carl Bernstein: Den hemlige mannen - berättelsen om Watergates Deep Throat, Bonniers Fakta, Falun 2005,

Referenser 

Personer i USA under 1900-talet
Watergate
Borgruppen

Borgruppen kallas gruppen grundämnen i periodiska systemets grupp 13. Aluminium är det vanligaste grundämnet i borgruppen och har atomnummer 13. Borgruppen består av: 
 Bor
 Aluminium
 Gallium
 Indium 
 Tallium

Källor 

 
 

Periodiska systemets grupper
Orion

Orion var en jättelik jägare i grekisk mytologi. Berättelserna om Orion är mycket olika varandra och flera olika historier existerar om hur han föddes och hur han dog och blev en stjärnbild.

En berättelse av den romerske poeten Ovidius säger att Orion föddes när Zeus, Poseidon och Hermes var i Beotien. De kom till en hydda där en gamling bjöd dem att äta och hedrade dem genom att slakta en oxe. Gamlingen berättar att hans högsta önskan var att få en son, men problemet var att han inte hade någon hustru. Gudarna tackade för maten genom att kasta vatten på oxhuden och säga till gamlingen att gräva ner den i jorden och gräva upp den igen om nio månader. Gamlingen gjorde som gudarna sade och efter nio månader grävde han upp skinnet som då hade förvandlats till den nyfödde Orion.

Eftersom han var son till Poseidon kunde han gå över haven. En gång kom han till ön Chios och när han var berusad försökte han våldta Merope som var dotter till kung Oinopion. Som straff lyckades Oinopion förblinda honom men han fick synen åter av Helios som var kär i honom.

Hans död beskrivs på olika sätt. En historia berättar att gudinnan Artemis dödade honom av svartsjuka, det finns även en historia som berättade att Orion försökte våldta Artemis och därför skickade hon upp honom till himlen som en stjärnbild, en annan att hon blev lurad av den svartsjuke Apollon att döda honom. Ännu en berättar att Orion sade att han inte var rädd för några varelser på jorden. Då skickade gudarna en skorpion som stack ihjäl honom. Därefter blev både Orion och skorpionen stjärnbilder.

Se även 
 Mytologi: Jakt
 Mytologi: Jättar och jättedödare

Referenser

Externa länkar 

Personer i grekisk mytologi
Mytologiska jägare
Orisha-Nla

Orisha-Nla eller Obatala är i mytologin hos yorubafolket i Västafrika en förmedlande länk mellan den högste guden Olorun och människorna. Han fördelar rikedom och bestraffningar.

Se även
Oxalá

Gudar i afrikansk mytologi
Orunmila

Orunmila är en siargud i mytologin hos yorubafolket i Västafrika. 

Orunmila deltog i världens skapelse och undervisade inledningsvis människorna. Han återvände dock till himlen för att låta människorna klara sig själva. Orunmila förmedlar den kraft som Ifaprästerskapet via Ifaoraklet använder till sina profetior.

Se även
 Mytologi: Jorden

Referenser 

Gudar i afrikansk mytologi
Oshun

Oshun är en flodgudinna i mytologin hos yorubafolket i Västafrika som förknippas med källor, rikedom och kärlek. Hon beskrivs som givmild och mycket snäll men kan, om man väl lyckas reta upp henne, ha ett hett temperament. Hon är gift med himmelsguden Shango och ser en av hans andra hustrur Oba som sin främsta rival.

I den afro-brasilianska candomblékulten bland ättlingarna till Yorubaslavarna återfinns också gudinnan Oshun, där har hon ärvt många egenskaper från sin afrikanska anmoder men också upptagit drag av katolicismens Jungfru Maria.

I Karibien heter Yoruba-religionen Santería, precis som hos Yoruba finns Oshún representerad här. Då de afrikanska slavarna var tvungna att dölja sin religion maskerade de sina gudar bakom helgonen. Dyrkan av de katolska helgonen är därför också viktiga, men Oshún har inte tagit drag av det katolska helgon som hon synkretiserats med, utan helgonet ses som ännu en aspekt av Oshún. I Yoruba (liksom i Santeria), har helgonen flera "vägar", där de kallas vid olika namn och har olika karaktärer. Helgonet som hon förknippas med är Our Lady of La Caridad del Cobre - Kubas skyddshelgon.

Gudar i afrikansk mytologi
Flodgudar
Osla

Osla Stor-Kniv var i den brittiska, keltiska mytologin en saxisk ledargestalt som för fiendens talan. Namnet härstammar möjligen från Hengists son Octha.

Personer i keltisk mytologi
Ossian

Ossian är ett mansnamn av  keltiskt ursprung med oviss betydelse.

Den 31 december 2019 fanns totalt 3 421 personer i Sverige med namnet Ossian, varav 1630 med det som tilltalsnamn. År 2014 fick 92 pojkar namnet som tilltalsnamn.

Namnsdag: i Sverige 1 december.

Personer med namnet Ossian
 Ossian Appelberg, hydrograf
 Ossian Berger, svensk justitieminister
 Ossian Brofeldt, skådespelare och sångare
 Ossian Dahlgren, botaniker och rasbiolog
 Ossian Elgström, konstnär, författare och etnolog
 Stig Ossian Ericson, skådespelare
 Karl Gustav Ossiannilsson, född Karl Gustav Ossian Nilsson, författare
 Ossian Ray, amerikansk politiker
 Ossian Sehlstedt, svensk journalist, landshövding i Södermanlands län
 Ossian Skiöld, svensk friidrottare

Se även 
 Oisín 
 Oskar
 Fingal

Källor 

Mansnamn
Svenska mansnamn
Skotska förnamn
Fornnordiska mansnamn
Owein

Owein (eller Yvain hos Chrétien de Troyes; stavas ibland även Owain eller Uwain) var en hjälte i den brittiska, keltiska mytologin. 

Owein rider ut på ett äventyr i en stor skog och förundras över de underverk han träffar på. Den fiktive gestalten Owein kan ha sonen till kung Urien av Rheged som historisk förlaga.

Personer i keltisk mytologi
Arthurlegenden
Mononymt kända personer
Owo

Owo är Gud i mytologin hos idomafolket i Nigeria i Västafrika. Samma namn används även för regn i området, vilket antyder en förbindelse mellan de två.

Se även
 En-Kai
 Tanukujen

Referenser 

Gudar i afrikansk mytologi
Oxalá

I den afro-brasilianska candomblékulten bland ättlingarna till yorubaslavarna är Oxalá eller Oshala en fredsgud, fader till de andra gudarna.

I candomblékultens mix av afrikanskt och katolskt framträder Oxalá som Kristus på korset med drag av den västafrikanske guden Orisha-Nla

Se även 
 Mytologi: Fadersgestalter
 Orisha-Nla

Referenser 

Gudar i afrikansk mytologi
Voodoo
Kemisk serie

En kemisk serie är en grupp av grundämnen och i vissa fall andra kemiska ämnen vilkas fysikaliska och kemiska egenskaper förändras progressivt från ena ändan till den andra i serien.

En del kemiska serier som tilldrog sig intresse tidigt i kemins historia visade sig motsvara grupper (kolumner) i periodiska systemet när det upptäcktes. Detta beror på att ämnenas fysikaliska egenskaper hänger ihop med atomernas elektronkonfiguration, vilken placerar ämnena i samma grupp. Andra serier inom kemin, till exempel elektrokemiska spänningsserien och spektrokemiska serien, uppkommer av andra orsaker.

Se även
Periodiska systemet
Indelning av kemiska ämnen

Kemiska substanser
Nytorgs kvarn

Nytorgs kvarn (även kallad Nykvarn eller Mäster Pärs Qwarn) var en väderkvarn på Södermalm i Stockholm. Kvarnen var från 1600-talet och finns på Petrus Tillaeus' karta från 1733 men är inte känd på 1800-talet. Kvarnen låg i hörnet av Skånegatan / Södermannagatan i kvarteret Bondetorpet.

Historik

Nytorgs kvarn var en stolpkvarn som ägdes av kyrkoherden i Katarina församling, Petrus Dieterici Arenbechius. Han kallades även Mäster Pär eller Peder och omnämndes som kvarnägare av Michel Jöranssons kvarn vid Zinkensdamm och kvarnen Fatburan vid sjön Fatburen. Denne Mäster Peder förvärvade 1669 till frij oc egen grundh sin Qwarnplatz på Södremalm widh nygatun.

Kyrkoherdens omfattande tomt- och kvarninnehav väckte viss anstöt hos församlingens medlemmar och han anklagades att vid ett tillfälle ha stulit byggvirke till sina kvarnar ur kyrkans magasin. Snickaren som hade använt virket intygade dock att allt hade gått rätt till och att det var han som sålt virket till prästen.

I Holms tomtbok från 1674 markeras kvarnplatsen med Sal. Mester Peders i S:ta Catarina Qwarnplatz, utan kvarnsymbol. Kvarnplatsen gav även upphov till gatunamn som Qwaren gattun (1669) och Qwarngatan eller Nygatan (1674). För att rensa bland Stockholms många kvarngator döptes 1885 denna gata om till Skånegatan.

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar

Kvarnar i Stockholms län
Ej längre existerande byggnader på Södermalm
Thomas Malory

Sir Thomas Malory, född cirka 1415–1418 i Newbold Reve i Warwickshire, död 14 mars 1471 i Newgatefängelset i London, var en engelsk författare. Han är mest känd som författare eller sammanställare av romanen Le Morte d'Arthur (titeln vald av dess förste tryckare William Caxton) vilken sammanställt de olika berättelserna i legenden om kung Artur till en roman som räknas som den bästa i sitt slag. Malory hämtade enligt Caxtons företal materialet till sitt verk från franska källor. Han identifieras vanligen med en Sir Thomas Malory från Newbold Revel i Warwickshire, men även andra kandidater finns.

År 1934 fann man ett tidigt manuskript, som gjorde att man kunde rätta misstag som under avskrivandet smugit sig in i Caxtons version. Mycket är inte säkert känt om Malory mer än hans egna ord, han sade att han var riddare och skrev sin roman i fångenskap, samt avslutade den 1469.

Huvudkandidaten Sir Thomas Malory från Newbold Revel var bördig från Warwickshire, och kämpade i hundraårskriget. I början av 1440-talet skall han ha gift sig med Elizabeth Walsh, och fick med henne sonen Robert. År 1450 inledde han dock en karriär som rövare, kidnappare, inbrottstjuv, utpressare och våldtäktsman. Han infångades flera gånger, men kunde ett par gånger fly. Fram till 1461, när Edvard IV uppsteg på tronen och han benådades, for han in och ut ur fängelse. Efter det är inte mycket känt om honom, mer än att han skall ha begravts i Christ Church Greyfriars med sådan ståt som ankom en riddare, efter att han dött den 14 mars 1470.

Källor

Externa länkar 

Engelska författare
Män
Födda 1400-talet
Avlidna 1471
Rebell

En rebell är vanligen en upprorsman eller militant aktivist som vänder sig mot den etablerade politiska eller kulturella ordningen. Det används ofta i konstruktioner som rebellanda, rebellarmé, rebellrörelse eller rebellisk. Rebeller ingår ofta i väpnade upprorsrörelser och kan definieras som separatister.

Andra betydelser
Ordet rebell kan även användas i överförd betydelse, om någon som motsätter sig konventioner, moden och rådande regler och/eller är allmänt "bråkig". Raggare, skinheads, fashioncore/hårdrockare och punkare är exempel på ofta ungdomsrelaterade grupperingar som vill kämpa emot (av tidigare generationer skapade) konventioner och sociala normer. En rebell kan agera politiskt (exempelvis i vald ställning ta ställning mot sitt parti – jämför politisk vilde).

Ordet används ofta som en pejorativ term, det vill säga för att beskriva "någon som inte gör som vi vill".

I äldre svensk kunde begreppet även användas om en (utan orsak) trilsk häst. En annan betydelse var som beteckning för klöver sex eller spader sex i kortspelet gråpojs. Ett sådant "rebelliskt" kort kunde användas som en joker, det vill säga för att komplettera vilket annat kort som helst i en svit.

Etymologi
Ordet är ett lån från franskans rebelle med samma betydelse. Det stammar ursprungligen från latinets rebellis, med betydelsen 'upprorisk' och bokstavligen 'som på nytt tar till vapen'. Det är bildat av prefixet re- samt bellum, 'krig'. I svensk skrift finns ordet rebell belagt sedan 1635.

Se även
Aktivist
Avantgarde
Dissident
Radikal
Rebellrörelsen

Referenser

Pejorativa termer
Krigföring
Politik
Raúl Castro

Raúl Modesto Castro Ruz, född 3 juni 1931 i Birán i Holguín-provinsen, Kuba, är en kubansk kommunistisk politiker som var Kubas president 2008–2018, försvarsminister 1959-2008, vicepresident 1976-2008, tillförordnad president 2006-2008 och förstesekreterare i Kubas kommunistiska parti 2011–2021. Han är den yngste av den tidigare presidenten Fidel Castros två bröder och har sedan revolutionen 1959 varit en frontman i landets politik.

Raúls tid som stats- och regeringschef präglades av tydliga reformer, men utan vilja att släppa kommunistpartiets maktmonopol. Betydande ekonomiska reformer genomdrevs, bland annat legalisering av tidigare olaglig privat företagsamhet i mindre skala, decentralisering av ekonomin samt högre löneklyftor, som ansågs stimulera till ökad effektivitet. Trycket på oppositionella grupperingar lättades även något, och vissa tidigare förbjudna eller oåtkomliga handelsvaror, till exempel mikrovågsugnar, persondatorer och DVD-spelare, blev lagliga och mer åtkomliga på Kuba.

Källor 
 Raul Castro, profil från BBC News, 24 februari 2008.

Externa länkar 
 
 Raúl Castro, biografi från CIDOB Foundation (på spanska)
 Tal av Raúl Castro den 26 juli 2007 (översättning från spanska till engelska), Escambray Digital, 27 juli 2007.

Kubas presidenter
Personer i Kuba under 1900-talet
Födda 1931
Levande personer
Män
Kliché

Kliché kan syfta på:

 Kliché (språk) – ett språkligt uttryck
  Klichéavdrag – en helgjuten tryckplåt med text och/eller bild
Kvävegruppen

Kvävegruppen kallas gruppen av grundämnen i periodiska systemets grupp 15. Alla ämnen i kvävegruppen har 5 valenselektroner. Kvävegruppen innehåller följande ämnen:

 Kväve
 Fosfor
 Arsenik
 Antimon 
 Vismut

Periodiska systemets grupper
Kalkogen

Kalkogenerna är grundämnen i grupp 16 i det periodiska systemet. Denna grupp är även känd som syregruppen. Följande ämnen ingår i gruppen:

 Syre
 Svavel
 Selen
 Tellur
 Polonium

Syre, svavel och selen är icke-metaller medan tellur och polonium är halvmetaller. Föreningar med ämnen i syregruppen är vanligt förekommande i jordskorpan.

 
Periodiska systemets grupper
Länstol

En länstol (från tyska lehnen, luta eller stödja sig) är en stol med både rygg- och armstöd. Tidigare användes ordet även om en stol med ryggstöd, vilket kallades för en rygglänstol, medan en stol med både rygg- och armstöd kallades för armlänstol.

Fåtölj
En fåtölj är en "förnämligare, bekväm länstol". Ursprunget till ordet är ett germanskt ord som beskriver en hopfällbar stol, faldestoel, vilket har utvecklats till franskans fauteuil.

Referenser

Sittmöbler
Vardagsrumsmöbler
Taburett

Taburett, kullerstol, är en form av stoppad stol eller i egentlig mening pall, eftersom taburetten saknar ryggstöd. 

En taburett är antingen utförd i en fällkonstruktion eller så har den fyra fria ben, vilka stundom är förbundna med ett fotkryss. 

I Sverige lät Gustav III efter franskt mönster sina riksråd sitta på taburetter under konseljen, och ordet taburett kom därför så småningom att i överförd betydelse beteckna även själva statsrådsämbetet. Därav förekommer uttryck som ”maktens taburetter”. Ännu på 1970-talet satt statsministern och utrikesministern på taburetter nedanför tronen vid riksdagens högtidliga öppnande.

Referenser

Se även
Regeringstaburett

Sittmöbler
Fällstol

Fällstol är samlingsnamnet för hopfällbara stolar och taburetter. Beteckningen används även för sådana stolar vars ursprungliga fällkonstruktion har gjorts fast.

Sittmöbler