kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Galopp

Denna artikel handlar om gångarten. För sporten, se galoppsport.

Galopp (av fornhögtyska gahlaufan; löpa, springa), en av hästens gångarter som också är den snabbaste av dem. Hästen har ena sidans fram- och bakben framför den andra sidans ben och lyfter alla ben samtidigt. Allteftersom högra eller vänstra sidans ben under större delen av galoppsprånget sätts framför den andra sidans, sägs hästen gå i höger eller vänster galopp. Hästens naturliga sätt att fatta galopp är att "ställa sig" i nacken (lätt vridning av huvudet). Om hästen t.ex. ska fatta vänster galopp ställer den sig åt vänster. 

Fötterna sätts på marken i följande ordning under höger galopp: 
 Vänstra bakfoten 
 Högra bakfoten och vänstra framfoten
 Högra framfoten, varefter kroppen i samma ögonblick, som denna fot upplyftes, förblir svävande i luften, tills vänstra bakfoten åter skjutits under bålen. 

Galoppen kallas förvänd, när hästen vid ridning till höger (vänster) med ryttarens vilja går i vänster (höger) galopp, falsk, när detta sker mot ryttarens vilja, samt korsgalopp, när framdelen går i höger och bakdelen i vänster galopp eller omvänt. 

Alltefter den olika grad av hastighet och samling, vari hästen rör sig under galoppen, kallas den samlad galopp (omkring 220 meter per minut), kort galopp (omkring 250 meter/minut), manövergalopp (omkring 350 meter/minut), ökad galopp eller "förstärkt galopp" (omkring 450 meter/minut) samt fyrsprång eller karriär (allt vad hästen kan löpa). 

Ovanstående benämningar är gammalmodiga och används inte längre. Man talar istället om samlad galopp, arbetsgalopp, mellangalopp och ökad galopp. Det som skiljer åt är tempot, inte takten. Då hästen i panik springer allt vad den förmår kallas det att den skenar.

Hastighet

Hastighetsrekord för några olika hästraser

Engelskt fullblod - 66,2 km/h.
Arabiskt fullblod - 65,0 km/h.
Svenskt halvblod - 60,3 km/h.

Genomsnittshastighet vid galopp är 
samlad galopp 16 km/h 
kort galopp 19-21 km/h
mellangalopp 30-33 km/h
ökad galopp 37-43 km/h 
full galopp, fyrsprång 45-58 km/h.

Källor
 

Gångarter
Ugglan

de:Pferdegangart#Galopp
en:Horse gait#Gallop
fi:Hevosen askellaji#Laukka
Gångart

Gångart är hästens naturliga sätt att röra sig: skritt, trav och galopp. 

Det finns dock ett flertal andra gångarter, såsom passgång och tölt som är vanligast hos Islandshästen. Men det finns även andra gångarter som är ovanligare och bara existerar hos några få raser t.ex. foxtrot hos Missouri fox trotter, Slowgait, Rack, Flat foot walk och Running walk. De hästraser som har fler eller andra gångarter än skritt, trav och galopp brukar kallas gångartshästar eller "gaited". För dessa arrangeras separata tävlingar och uppvisningar, oftast genom respektive rasorganisation.

Galoppen i kapplöpningssammanhang delas in i två olika gångarter, en samlad galopp och en snabbare utsträckt galopp; kapplöpningsgalopp.

Lista över gångarter 

 Animated Walk
 Classic fino
 Flat foot walk
 Foxtrot (gångart)
 Fyrsprång
 Galopp
 Huachano
 Marcha (gångart) 
 Pasitrote
 Paso
 Passgång
 Rack (gångart)
 Rocking chair canter
 Running walk
 Show pleasure
 Skritt
 Sobreandando
 Slowgait
 Trav
 Tölt

Se även 

 Lokomotion
Kovalent bindning

En kovalent bindning (lika i värde, likvärdighet, atomer som delar elektronpar lika) eller elektronparbindning uppstår när två eller flera atomer delar ett, två eller tre elektronpar mellan sig. I klassisk atomfysik beskrivs det som att det yttersta elektronskalet fylls. Detta kallas för att atomerna antar ädelgasstruktur. För så gott som alla grundämnen utom väte och helium består det yttersta elektronskalet av fyra elektronparsplatser. Den atomgrupp som uppstår vid kovalent bindning benämns molekyl om den är oladdad, och sammansatt jon om atomgruppen är laddad. De flesta molekyler och sammansatta joner består mest av icke-metaller, då det är det energimässigt förmånligaste alternativet för atomer med nära fullt valenselektronskal.

I vissa fall av kovalent bindning, mellan atomer från olika platser i periodiska systemet, attraherar den ena atomen elektronparet mer än den andra atomen. Elektronerna befinner sig närmare den ena atomkärnan än den andra. Detta resulterar i att molekylen får en ojämn fördelning av laddning och bindningen kallas i detta fall en polär kovalent bindning. En polär kovalent bindning kan betraktas som ett mellanting mellan en ren jonbindning och en opolär kovalent binding; övergången är flytande och omöjlig att definiera exakt. Dock finns en viktig skillnad i att jonbindningen inte har någon riktning, medan polära och opolära elektronparbindningar verkar i vissa bestämda riktningar. Bindningsstyrkan för en kovalent enkelbindning är vanligen mellan 200 och 500 kJ/mol (50–120 kcal/mol).

Väldigt ofta avges energi när kovalenta bindningar bildas.
Detta bidrar till att den nya molekylen har lägre värde än tidigare vilket ytterligare leder till att molekylen blir mycket stabilare; ju mindre energi molekylen har desto stabilare är den.

Ett specialfall av kovalenta bindningar är koordinativa (dativa) bindningar i vilken alla gemensamma bindningselektroner härstammar från den ena av de bundna atomerna. Koordinativa bindningar uppstår bland annat i samband med protolysreaktioner.

Exempel 

Cl-Cl
Skillnad i elektronegativitet: 0
Bindning: Ren kovalent bindning

H-Cl
Skillnad i elektronegativitet: 0,9
Bindning: Polär kovalent bindning

Na-Cl
Skillnad i elektronegativitet: 2,1
Bindning: Jonbindning

Se även 
Metallbindning
Vätebindning

Referenser 

Kemisk bindning
Spinn

Spinn är en kvantfysikalisk egenskap (frihetsgrad) hos partiklar i mikrokosmos. Spinn är ett rörelsemängdsmoment en partikel har utöver sitt banrörelsemängdsmoment. De kvanttal som beskriver en partikels totala spinn och dess projektion längs en godtycklig axel har beteckningarna s och ms. Spinn beskrivs matematiskt av sambanden

där S2 och Sz är spinnoperatorer som verkar på kvanttillståndet ψ. Utläst betyder de att S2 – en partikels spinn i kvadrat – är den reducerade Plancks konstant i kvadrat gånger partikelns spinntal s gånger sig själv plus ett, medan spinnet i en viss riktning ges av den reducerade Plancks konstant gånger ms. Dessa samband visar också att de möjliga kvantiseringarna längs en axel beror av det totala spinnet – som är specifikt för varje elementarpartikel – samt att både s och ms med nödvändighet är hel- eller halvtal. Partiklar med heltalsspinn kallas bosoner och de med halvtalsspinn fermioner.

Ur sambanden kan man även utläsa att storleken på en partikels spinn är  – alltså lite mer än ℏs. Det totala spinnet är alltså alltid större än spinnet i en viss riktning, ℏms (förutsatt att partikeln inte är spinnlös). Detta kan tolkas som att en partikels spinn alltid avviker något från den riktning man mäter i (vilket är ett exempel på Heisenbergs osäkerhetsrelation).

Spinn och rotation 
Benämningen spinn syftar på en hypotetisk egenrotation som man tillskrev en elektriskt laddad partikel och som tänktes ge upphov till dess magnetiska moment. Schrödingerekvationen (se också Erwin Schrödinger) tar inte hänsyn till denna egenskap som härleddes senare från mätningar av atomspektra. Dess skarpa linjer uppvisade små energiavvikelser från de förväntade värdena. Två fysiker, Samuel Goudsmit och George Uhlenbeck, föreslog en förklaring till dessa små avvikelser, som bestod i att elektroner roterar och deras rotationsriktning är avgörande för deras bindningsenergi. En sådan beskrivning är dock problematisk eftersom själva rotationen inte är tillgänglig för fysikalisk mätning. Numera anses elektronerna punktformiga och därmed saknar denna bildliga beskrivning grund. Spinnet som kvanttal och elektronens magnetiska moment är dock viktiga beståndsdelar av kvantmekaniken och beteckningen spinn har bibehållits.

Se även 
 Helicitet
 Spinn-laddningsseparation

Referenser

Externa länkar 

Kvantfysik
Rotationssymmetri
Volt

Volt (V), är en härledd SI-enhet för elektrisk spänning (elektromotorisk kraft). Enheten är uppkallad efter den italienske fysikern Alessandro Volta (1745–1827), som uppfann Voltas stapel, sannolikt det första kemiska batteriet. 

I praktiken mätes antalet volt med en voltmeter eller ett oscilloskop, antingen som en potentialskillnad (spänning) mellan två mätpunkter i en elektrisk krets (som ansluts till instrumentets plus- respektive minusmätstickor), eller som potentialen i en mätpunkt (som ansluts till plusmätstickan) relativt referensjord (minusmätstickan). Referensjorden har således potentialen 0 Volt. Antalet volt kan avse likspänning, det vill säga spänningens tidsmedelvärde (visas om voltmetern ställs i DC-läge), växelspänningens effektivvärde (AC-läge på voltmetern), växelspänningens toppvärde eller amplitud, eller växelspänningens momentanvärde, det vill säga variation med tiden (mätes med oscilloskop).

Antalet volt som ett elektriskt batteri är märkt med (märkspänningen) anger spänningen när batteriet är fulladdat och obelastat. Spänningsfall uppstår när batteriet belastas på grund av dess inre resistans. Batterispänningen sjunker ytterligare i takt med att batteriets laddning förbrukas. Spänningen i ett kortslutet batteri är 0 volt. Spänningen i vägguttaget i bland annat EU-länder är en växelspänning som i dag har effektivvärdet 230 volt, förr 220 volt.

Definition 
Med utgångspunkt i Ohms lag () kan 1 volt definieras som den elektriska spänning U som krävs för att driva en strömstyrka I om 1 ampere (A) genom en resistans R om 1 ohm (Ω), och kan således härledas som enheten A  Ω.

Med utgångspunkt i effektlagen () kan 1 volt definieras som den spänning som krävs för att en strömstyrka om 1 ampere (A) ska ge upphov till effekten P om 1 watt (W). 1 volt härleds således från SI-enheterna watt och ampere och blir då ekvivalent med W/A. 

Kombinerar man effektlagen och Ohms lag kan spänningen uttryckas som: . 1 Volt är således den spänning som krävs för att effekten 1 watt (W) ska utstråla i form av t.ex. värme från en resistans om 1 ohm. 1 volt härleds således från SI-enheterna watt och ohm och blir då ekvivalent med . 

Antalet volt kan också ses som den energi (det arbete) i joule (det vill säga wattsekunder eller newtonmeter) som krävs för att flytta en laddningsmängd om en coulomb (1 C, ekvivalent med en amperesekund) från den negativa mätpunkten till den positiva. 1 volt är således 1 J/C.

Volt kan således uttryckas i andra SI-enheter på ett flertal sätt:

Uttryckt i enbart SI-grundenheter:

Josephsons korsningsdefinition 
År 1988 fastställde den 18:e allmänna konferensen för mått och vikt, enheten volt som grundad på en kalibrering utförd med hjälp av  Josephson-effekten samt frekvensmätning med atomur som tidsreferens. 

Denna definition av volt (V90) har varit i kraft sedan 1990.

Vanliga storlekar 
Liksom för andra SI-enheter används ett system med prefix för att ange större och mindre enheter. De vanligaste, med förkortningar inom parentes, är:

Referenser

Noter

Externa länkar 

Härledda SI-enheter
Spänningsenheter
Vanillin

Vanillin är ett naturligt smak- och doftämne, som är den överlägset tydligaste komponenten i vaniljsmaken. Vanillin kan vara naturligt framställt, men är oftast artificiellt (fortfarande naturidentiskt) för att den produktionen är billigare.

Produktion 
Vanillin, eller rättare sagt metylvanillin (4-hydroxi-3-metoxibensaldehyd) kan syntetiseras från olika råvaror: 

 från barrvedslignin, som tillhör gruppen polycykliska biopolymerer och som är den bindande substansen mellan de cellulosahaltiga fibrerna i växter. (För tillverkning av vanillin utgående från lignin måste den högmolekylära ligninsubstansen först utvinnas och därefter brytas ned.)
 från guajakol som utvinnes från pyrokatekol (tvåvärd fenol) av petrokemiskt ursprung (olja).
 från eugenol som finns naturligt i kryddnejlikor, och som genom en tvåstegsprocess kan omvandlas till vanillin.

Vanillin från dessa råvaror räknas som en naturidentisk arom (till skillnad från etylvanillin, som inte förekommer i naturen). Vanillin från lignin anses ge en mer naturlig vaniljsmak än guajakol, och även vara något starkare. Ämnet syntetiserades först 1858 ur kåda från tall. En stor tillverkare är norska företaget Borregaard i Sarpsborg.

Se även 
Eugenol
Anisaldehyd
Fenol
Guajakol

Referenser 

Aldehyder
Aromater
Aromer
Fenoletrar
Syntetmaterial

Syntetiska material är material producerade på konstgjord väg via kemiska reaktioner, till skillnad från naturmaterial som kan utvinnas ur naturen utan att det sker någon kemisk reaktion. Kemiskt sett kan de vara såväl organiska som oorganiska. Framställning av syntetiska material har skett mycket länge, exempelvis tillverkade man redan under antiken de oorganiska pigmenten blyvitt och blymönja.

Under 1700-talet utvecklades kemin som vetenskap och man upptäckte mer eller mindre av en slump nya föreningar och grundämnen, som blev utgångspunkten för ditintills osedda produkter, som till exempel pigmenten kromgult och koboltblått. Med petroleumindustrins framväxt från mitten av 1800-talet kom möjligheten att syntetiskt tillverka produkter med samma eller liknande verksamma ingredienser som de man tidigare hämtat från naturen. Anilinfärgämnen, där det första var mauvein, alltså malvafärg, konkurrerade snart ut sina naturliga motsvarigheter och erbjöd en tidigare sällan skådad färgprakt. Under 1900-talet har utvecklingen av syntetmaterial fortsatt, ofta som en direkt eller indirekt följd av de stora krigen. Första världskrigets linoljebrist drev fram tillverkningen av polyvinylacetat som bindemedel i färg, och under andra världskriget utvecklade USA:s militärindustri en stor kapacitet för tillverkning av syntetiskt gummi, som efter krigsslutet gavs en rad andra användningsområden.

Inom textilindustrin har det successivt utvecklats en mängd olika syntetiska fibrer, där många hämtar sin råvara från petroleumindustrin. Petroleum utgör också den viktigaste råvaran till den stora grupp organiska material som går under samlingsnamnet plast och som fick sitt genombrott vid mitten på 1900-talet.

Se även 
Lista över textilfibrer

Källor

Konstfibrer
Textilmaterial
Material

en:Synthetic material
Brasiliansk vaxning

Brasiliansk vaxning, även kallad intimvaxning är en skönhetsbehandling som innebär borttagning av allt könshår. Brasiliansk vaxning har traditionellt varit vanligare bland kvinnor, men manlig intimvaxning har blivit allt populärare på senare år. Brasiliansk vaxning kallas ofta för dess engelska översättning brazilian medan samma typ av vaxning på män ofta kallas för manzilian.

Intimvaxning utförs vanligen i två variationer. Traditionell brasiliansk vaxning innebär borttagning av nästan allt hår på hela intimområdet både fram- och baksidan med ett väl format litet område med hår på framsidan ovan könet. Den vanligaste varianten av intimvaxning där allt hår avlägsnas kallas för Hollywood.

Se även
Intimrakning
Hårborttagning

Referenser

Hårborttagning
Hovkrats

Hovkrats, redskap för att kratsa (rensa) en hästs hov ren från stenar och annat som kan ha fastnat i hästens sko. Ser ungefär ut som en pinne med en hake på. Oftast gjorda i metall. Numera finns det moderna hovkratsar, gjorda i plast, med själva "kroken" som man kratsar med på ena sidan och en hård borste på andra sidan så att man kan borsta ur överflödig grus och jord.

Hästskötsel
Jonbindning

Jonbindning är den kemiska bindningen mellan två joner, en positiv jon (katjon) och en negativ jon (anjon). Den idealiserade jonbindningen är helt och hållet en elektrostatisk attraktion men förekommer aldrig i verkligheten, utan det finns alltid ett inslag av kovalent bindning. Jonbindningar förekommer oftast i kemiska föreningar som består av en metall och en icke-metall, som är fallet med vanligt bordssalt, natriumklorid (NaCl). Det negativa jonslaget är inte sällan sammansatta joner som sulfatjoner (SO), men även katjonerna kan vara sammansatta, till exempel ammoniumjoner (NH4+).

Jonbindningar kan också förekomma mellan laddade atomer eller grupper i makromolekyler som i övrigt hålls samman av kovalenta bindningar, till exempel proteiner. Man talar då om saltbryggor.

Referenser

Noter

Kemisk bindning
Fasta tillståndets fysik
6 (tal)

6 () är det naturliga heltal som följer 5 och föregår 7.

Inom matematiken 
 det första perfekta talet, 6 = 1 + 2 + 3.
 det tredje triangeltalet
 6 är ett jämnt tal.
 6 är ett semiprimtal.
 6 är ett Armstrongtal.
 6 är ett rektangeltal.
 6 är ett kvadratfritt tal.
 6 är ett superymnigt tal
 6 är ett unitärt perfekt tal
 6 är ett mycket högt sammansatt tal
 6 är ett kolossalt ymnigt tal.
 6 är ett Schrödertal.
 6 är ett palindromtal i det decimala talsystemet.
 6 är ett palindromtal i det kvinära talsystemet.
 6 är ett Ulamtal.
 6 är ett Praktiskt tal.
 6 är ett hexagontal.
 6 är ett centrerat pentagontal.
 6 är ett oktaedertal.
 6 är ett pentagonalt pyramidtal

Inom vetenskapen 
 Kol, atomnummer 6
 M6, Fjärilshopen öppen stjärnhop i Skorpionen, Messiers katalog
 6 Hebe, en asteroid

I kulturen 
6, sex, är ett tal med det grekiska prefixet hexa. Denna sägs stå för djup, insikter och kunskap som stimulerar sökandet efter visdom. Siffran för det sjätte sinnet.

Se även 
 −6 (tal)
 6 (siffra)
 6 f.Kr. och 6 e.Kr. (årtal)
 Tal
 Siffra
 Nummer
 Lista över tal
 Räkneord
 Numerologi

Källor

Externa länkar 
 
 

Heltal
Sextal
28 (tal)

28 () är det naturliga talet som följer 27 och som följs av 29.

 är i en del kulturer ansett som ett oturstal.
 används av nynazister för att beteckna organisationen Blood & Honour.

Inom matematiken
 28 är ett jämnt tal.
 28 är det andra perfekta talet, summan av delarna (1 + 2 + 4 + 7 + 14) är 28.
 28 är det sjunde triangeltalet
 28 är det fjärde hexagontalet
 28 är ett extraordinärt tal
 28 är ett glatt tal
 28 är ett Keithtal
 28 är summan av de fem första primtalen, då 2 + 3 + 5 +7 + 11= 28
 28 är ett Ulamtal.
 28 är ett Praktiskt tal.
 28 är ett centrerat nonagontal.
 28 är ett palindromtal i det ternära talsystemet.
 28 är ett palindromtal i det senära talsystemet.

Inom vetenskapen 
 Nickel, atomnummer 28
 28 Bellona, en asteroid
 M28, klotformig stjärnhop i Skytten, Messiers katalog

Se även 
 28 f.Kr. och 28 e.Kr. (årtal)
 Siffra
 Nummer
 Lista över tal
 Räkneord

Externa länkar

Källor

Heltal
Opposition

Opposition kan syfta på:

 opposition (astronomi) – två himlakroppar ligger i opposition när de befinner sig på motsatta sidor av himlen sett från jorden
 Opposition (anatomi) – då till exempel tummen rör sig mot övriga fingrar på samma hand
 Lingvistisk opposition – inom strukturell lingvistik utgörs av motsatspar, såsom singularis–pluralis
 Politisk opposition – de politiska partier som inte innehar regeringsmakten
 Opposition (schack) – en spelställning i schack
 Opposition (studier) – på uppsatser

Se även 
 Dialektik
Damlag

Damlag är ett lag bestående av damer istället för att damer och herrar är i s.k. mixade lag. Finns ofta i lagsporter som har med styrka och snabbhet att göra till exempel fotboll, ishockey och bandy.

Se även
Herrlag
Damallsvenskan
Allsvenskan i bandy för damer
Elitserien i handboll för damer
Sveriges damlandslag i handboll
Sveriges damlandslag i fotboll
Sveriges damlandslag i ishockey

Lagsport
Richard Dean Anderson

Richard Dean Anderson, född 23 januari 1950 i Minneapolis, Minnesota, är en amerikansk skådespelare. Han inledde sin karriär i såpoperan General Hospital, men fick sitt stora genombrott med TV-serien MacGyver. Han är bosatt i Malibu i Kalifornien med sin familj. Han har en dotter, Wylie, som föddes 1998.

Anderson producerade och hade huvudrollen i den populära Sci-Fi-serien Stargate SG-1 åren 1997-2005. Han har även gästspelat i spinoff-serien Stargate Atlantis och Stargate Universe.

Anderson har rötter i Finland, både hans farfarsfar och farfarsmor var finlandssvenskar. Efternamnet kommer från Andersons farfarsfar, som var född i Munsala. Han är mycket engagerad i miljöfrågor och är även känd för att uppskatta The Simpsons. 

Anderson var partner med Apryl A. Rose (1996-2003).

Filmografi

Huvudroll

Gästroll

Producent

Kompositör

Referenser

Externa länkar 

 Richard Dean Anderson på Allmovie
 Richard Dean Anderson Website

Amerikanska TV-skådespelare
Skådespelare från Minnesota
Amerikanska röstskådespelare
Personer från Minneapolis
Födda 1950
Män
Levande personer
Alumner från St. Cloud State University
Stående våg

Stående våg är ett vågfenomen som bildas av två vågrörelser som rör sig i motsatta riktningar och är superponerade (överlagrade) på varandra. Därigenom uppstår noder och bukar. Vågen ser ut att stå stilla - en stående våg. Den svänger bara upp och ner (för en transversell våg) eller fram och tillbaka (för en longitudinell våg). Vågen har sin största amplitud i bukarna och minsta i noderna. Avståndet mellan noderna är en halv våglängd. 

Stående vågor är i sin grundläggande form ickeresonanta. Icke resonanta stående vågor uppstår t.ex. mellan en ljudkälla och en reflexyta, alltså när ett ljud från en ljudkälla reflekteras mot ett tvärsnitt med lägre eller högre akustisk impedans än den som råder i vågen, det vill säga mediets akustiska impedans. Resonanta stående vågor (resonanser) är ett specialfall som uppstår när ett ljud reflekteras oändligt många gånger, t.ex. mellan två parallella ytor. Se även resonans.

I musikinstrument utnyttjas stående vågfenomen på olika sätt. I blåsinstrument skapas en resonans i en luftpelare genom att en tryckvåg reflekteras fram och tillbaka i ändarna av ett hålrum (reflektionen i ändarna kan vara på grund av att änden utgår en högre eller lägre impedans än vågen i röret). Dessa ändar utgör då noder eller bukar (beroende på hur reflektionsimpedansen förhåller sig till vågimpedansen), och mellan dem skapas förutsättningar för en resonans. Om energi tillförs på lämpligt sätt och ställe kan denna process underhållas så att en resonanston uppstår i hålrummet. 

Tonens frekvens f beror på vågens utbredningshastighet v, vilket är en fysikalisk egenskap hos det medium som vågen rör sig i och avståndet mellan noderna L. I vissa fall är dock den ena noden virtuell och finns utanför resonanssystemet, exempelvis i en kvartsvågsresonans som underhålls två reflektioner av motsatt polaritet och i en halvvågsresonans som underhålls av reflektioner mellan två högimpediva reflexytor. I båda dessa fall uppvisas bara en reell nod. Även övertoner, multiplar av resonanstonen, kan underhållas av samma process. Våglängder λn och frekvenser fn kan beräknas enligt:

fλ=v       ;n* = L*2/n där n = 1,2,3,...

där n = 1 är grundtonen och n = 2,3,... är övertoner

Se även
Oscillation
Harmonisk svängning
Enkel harmonisk rörelse
Seicher
Habitat 67 (stående våg)

Vågor
Sublimering

Sublimation (även sublimering) är ett ämnes direkta övergång från aggregationstillståndet fast form till gasform, utan att passera mellanfasen flytande form. Motsatsen, den direkta övergången från gas till fast ämne kallas deposition eller desublimation.

Ett exempel på sublimation är ett vått lakan som hängts ut vid minusgrader: vattnet i lakanet fryser, men trots det torkar lakanet, långsamt. Vatten, som därvid sublimerar, övergår då direkt till vattenånga från is (och snö). 

Sublimation sker till exempel på Mars, där Mars-isen sublimerar vid det låga lufttrycket och låga temperaturen. Detta har gjort det svårt att verkligen bekräfta att flytande vatten existerar där.

Sublimering används vid frystorkning av mat. Likaså finns det färgskrivare som arbetar med sublimeringsteknik.

Bland de ämnen som sublimerar relativt enkelt återfinns koldioxid och jod. Frusen koldioxid är mer känd under namnen torris eller kolsyreis och används flitigt i nöjessammanhang för att skapa häftiga rökeffekter. Torris består av sammanpackad kolsyresnö och finns i form av pellets eller block.

Se även
 Ablation
 Fasdiagram
 Frystorkning
 Sublimeringsskrivare
 Trippelpunkt

Referenser.

Externa länkar
 UCSB ScienceLine

Termodynamiska processer
Aggregationstillstånd