kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Hendrick de Keyser

Hendrick de Keyser, född 1565 i Utrecht, död 1621 i Amsterdam, var en nederländsk arkitekt och bildhuggare.

Biografi
Hendrick de Keyser var son till möbelsnickarmästaren Cornelis Dirxzoon de Keyser i Utrecht, och elev till skulptören Cornelis Bloemaert den äldre och målaren Abraham Bloemaert. de Keyser utförde själv även målningar. 

de Keyser, som var stadsarkitekt i Amsterdam, var den nederländska högrenässansens främste byggnadskonstnär, som, ehuru fostrad i Vitruvius' strängt antikiserande skola, påverkad av Hans Vredeman de Vries gav den nederländska renässansarkitekturen dess säregna prägel och - det förtjänar tilläggas - i egenskap av lärare åt den till Danmark sedan överflyttade antwerparen Hans van Steenwinckel indirekt kom att utöva stort inflytande på den danska byggnadskonsten, sådan den framträder i Frederiksborgs och Rosenborgs slott, i gamla Börsen i Köpenhamn, och så vidare 

Hans främsta verk är Haarlemerporten, Börsen, Ostindiska kompaniets hus och tre kyrkor - Zuiderkerk, Westerkerk och Noorderkerk - i Amsterdam, Rådhuset i Delft samt det av generalstaterna beställda gravmonumentet över Vilhelm av Oranien i Nieuwe Kerk (Ursulakyrkan) i samma stad - en kvadratisk, tempelartad hallbyggnad, öppen åt alla fyra sidorna med frihetshjälten vilande omgiven av fyra allegoriska figurer och överst Ryktet - det hela arbetat i olikfärgad marmor och brons. I Mauritshuis i Haag ses den store ståthållarens terrakottabyst av Keysers hand samt i Johanneskyrkan i Gouda en glasmålning, till vilken han gjort utkastet.

Hendrick de Keyser var far till arkitekten och bildhuggaren Pieter de Keyser, som fullföljde några av faderns oavslutade projekt, och till målaren Thomas de Keyser. Han var svärfar till arkitekten och skulptören Nicholas Stone och morfar till målaren Henry Stone.

Källor

Externa länkar 
 
 

Nederländska arkitekter
Nederländska skulptörer
Nederländska konstnärer under 1500-talet
Nederländska konstnärer under 1600-talet
Personer från Utrecht
Födda 1565
Avlidna 1621
Män
Ugglan
Björn Järnsida

Björn Järnsida, latin bier cotae ferrae, Björn Járnsíða, var en viking som gjorde vikingatåg i Frankrike och Medelhavet på 800-talet, och anses vara en av Sveriges sagokungar. Björn skall ha omkommit efter 862, då hans skepp förliste utanför Frisiska öarna, efter ett lyckat vikingatåg till Medelhavet med Håstein.

Biografi  
Enligt Hervarar saga och Ragnar Lodbroks saga skulle han ha varit en av Ragnar Lodbroks söner, och skall ha deltagit i faderns erövring av Paris.

Björn erhöll enligt sagan sitt tillnamn järnsida eftersom han aldrig blev skadad i strid. Detta förklarades med hans mors användning av sejd för att göra honom osårbar. Enligt Hervarar saga fick han Svitjod i arv från sin far medan brodern Sigurd Ormiöga ärvde resten av Skandinavien. De andra Lodbrokssönerna hette Ivar Benlös och Vitsärk.  

Enligt sagorna skall Björn ha grundat en ny svensk kungaätt, Björn Järnsidas ätt. Enligt Johan Peringskiöld var Björn begravd i Björnshögen vid Husby på Munsö i Mälaren. Flera av hans ättlingar kom att ges namnet Björn. Han fick två söner, Refil och Erik Björnsson, och den sistnämnde skulle enligt sagan ärva Svitjods tron efter honom.

Källor

Referenser 

Svenska sagokungar
Vida

Vida kan syfta på:

 Vida-gruppen – en privatägd sågverkskoncern i Sverige
 Vida Arena – en multiarena i Växjö 
 VIDA Museum & Konsthall – ett privatägt konstmuseum på Öland

Personer
 Marcus Hieronymus Vida (ca. 1480–1566), var en nylatinsk skald 
 Vida Vencienė, (1961–), en före detta sovjetisk, och senare litauisk längdskidåkerska
 Vida Beselienė (1956–), en sovjetisk basketspelare
 Vida Guerra (1974–), en kubanskfödd amerikansk fotomodell

Geografi

Antarktis 

 Vida (sjö),

Sverige 
 Vida, Harbo socken – en by i Harbo socken, Heby kommun
 Vida regementsskrivarställe –  ett regementsskrivarboställe i Bergshammars socken i Nyköpings kommun
 Munga, Väster-Ensta och Vida – småort i Tierps kommun
 Vida naturreservat – i Heby kommun

Robotskapade Antarktisförgreningar
Slip

Slip (från engelska slip, glida) är en anläggning på ett båtvarv eller ett skeppsvarv där båtar eller mindre fartyg torrsätts för reparation. Slipvagnen är en järnkonstruktion som går på två eller flera rälar som är fästa i ett lutande plan av trä eller av betong.  En modern slip består av en eller två slipvagnar med ställbara sidostöttor för att anpassas till farkostens bredd, stöttor justeras mekaniskt eller manuellt. Slipvagnen halas (dras) upp ur vattnet med hjälp av en vinsch med vajer och block för att öka dragkraften av vinschen.

Bildgalleri

Se även 
Torrdocka
Kölhalning
Stapelbädd
Sjösättningsramp

Källor

Sjöfart
Grycksbo IF

Grycksbo IF, bildad 1908, är en idrottsförening i Grycksbo. Klubben bedriver bandy, fotboll, orientering och skidsport.

Sektioner

Bandy

Bandylaget spelade i Sveriges högsta division säsongen 1963/1964.

Skidåkning
Klubben har en skidsektion och är moderklubb för Daniel Tynell som vunnit Vasaloppet tre gånger.

Källor

Fotnoter

Externa länkar
 Bandy 
 Fotboll 
 Orientering 
 Skidåkning 

Bandyklubbar i Sverige
Fotbollsklubbar i Sverige
Föreningar i Falu kommun
Orienteringsklubbar i Dalarna
Skidklubbar i Sverige
Sportklubbar bildade 1908
Govert Flinck

Govert (Teunisz.) Flinck (även Govaert), född 25 januari 1615 i Kleve, död 2 februari 1660 i Amsterdam, var en porträtt- och historiemålare.

Flinck var först elev till målaren och mennonitpredikanten Lambert Jacobsz. i Leeuwarden, men överflyttade 1634 till Amsterdam och inträdde då i Rembrandts ateljé. De första åren av sin verksamhet följde han mästaren troget i spåren, och hans arbeten från denna period ha den Rembrandtska skolans allmänna karaktär, men snart avsvor han sig lärarens sätt att behandla ljusdunklet och övergick - såsom det påstås efter bekantskapen med van Dycks målningar - till det så kallade "ljusa" maneret.

Flinck behandlade liksom Rembrandt ofta bibliska motiv, men var avgjort lyckligast såsom porträttmålare. Porträttstycken av hans hand ses i de flesta av Europas museer - Sveriges Nationalmuseum har att uppvisa blott en sannolik kopia efter honom: Porträtt av en ung gosse. Hans ståtligaste verk är en stor, i Bartholomeus van der Helsts stil utförd Skyttefest med anledning av westfaliska freden (1648, i Rijksmuseum i Amsterdam), som jämte en fem år tidigare utförd Grupp av skyttar uppställda på en trappa intar en hedersplats i hans produktion. Flinck är representerad med ett flertal teckningar vid bland annat Nationalmuseum.

Referenser

Noter

Externa länkar 

Nederländska konstnärer
Födda 1615
Avlidna 1660
Män
Personer från Kleve
Representerade vid Nationalmuseum
Geertgen tot Sint Jans

Geertgen tot Sint Jans, född cirka 1465 i Leiden, död 1490 i Haarlem, var nederländsk konstnär. Geertgens tillnamn syftar på det johanniterkloster i Haarlem, där han bodde till sin död.

Geertgen, som till en början var elev till Albert van Ouwater, är dåligt dokumenterad. Två verk, Kristi begråtande (se bild) och Legenden om Johannes Döparens kvarlevor är nästan säkert hans, och hans underligt verkningsfulla, om än naiva och släta, äggformade huvuden har hittats i ett flertal målningar, däribland den upprörande Smärtomannen och Tillbedjan av Jesusbarnet, en liten, mästerligt belyst scen med mystisk intensitet.

Nederländska konstnärer
Födda 1465
Avlidna 1490
Män
Haarlem

Haarlem är en kommun och huvudort i den nederländska provinsen Nordholland. Staden har en yta på 32,11 km² och en befolkning på 155 105 invånare (2014).

Staden är belägen vid floden Spaarne i regionen Kennemerland och är en av de medelstora städerna i Randstad, den mer eller mindre nästan sammanvuxna storstadsregionen i den centrala delen av landet. Till kommunen hör staden Haarlem och de västra delarna av byn Spaarndam. Kommunen är den näst största staden i Noord-Holland efter Amsterdam, och tionde största i Nederländerna.

Första gången stadens namn nämns är i ett dokument från 900-talet. 1245 fick Haarlem stadsprivilegier av Vilhelm II av Holland och mot medeltidens slut hade staden blivit en av de mest betydande städerna i Holland. Under åren 1559–1571 och åter från 1853 framåt har Haarlem varit biskopssäte. Fadrique Álvarez de Toledo, 4:e hertig av Alba erövrade staden 12 juli 1573. 1577 övergick Haarlem till Vilhelm I av Oranien. Under 1600-talet utvecklades staden industriellt, främst inom textilområdet, och kulturellt blev den ansedd som en målarstad, hem åt Haarlem skolan.

Haarlem har fått tillnamnet Bloemenstad eftersom centrum för blomsterodlingar och export av blomsterlökar, framför allt tulpaner, finns här.

Staden har givit namn till stadsdelen Harlem i New York i USA.

I Haarlem finns katedralen Grote Kerk Sint Bavo invid Grote Markt, Frans Hals-museet och Amsterdamse Poort som är den gamla stadsporten och Haarlems enda kvarvarande del av stadsmuren.

Laurens Janszoon Coster, cirka 1370–1440, som av nederländarna anses vara boktryckarkonstens fader, står staty på Grote Markt framför huset där han anses bott .

1839 öppnade den första järnvägen mellan Haarlem och Amsterdam och 1891 spelades den första internationella bandymatchen mellan Bury-on-Fen och Haarlem.

Personer från Haarlem 
 Hannie Schaft (1920–1945), motståndskämpe
 Jordy Clasie (1991–), fotbollsspelare

Vänorter 
  Angers, Frankrike

Noter

Externa länkar 

Nederländernas provinshuvudstäder
Orter i Noord-Holland
Albert van Ouwater

Albert van Ouwater, född kring 1410/1415, död 1475, var en nederländsk målare, aktiv vid mitten av 1400-talet och verksam i Haarlem.

Mycket litet är känt om Ouwaters liv, och hans berömmelse vilar på en enda målning som med säkerhet kunnat tillskrivas honom: Lasarus uppväckelse (cirka 1455). Geertgen tot Sint Jans var hans elev.

Nederländska konstnärer
Män
Födda 1410-talet
Avlidna 1475
Personer i Nederländerna under 1400-talet
Konstnärer under 1400-talet
IFK Motala

IFK Motala är en idrottsförening från Motala i Sverige. Har bland annat en fotbollssektion, se IFK Motala (fotboll) och en bandysektion, se IF IFK Motala Bandy

Historik
IFK Motala har sitt ursprung i Holms IF som bildades den 27 februari 1932. 1937 gjordes en sammanslagning med Motala FF och då antogs namnet IFK Motala. Föreningen blev den 118:e Kamratföreningen i Sverige och är ansluten till Kamraternas Centralorganisation. Fotbollen har funnits på programmet sedan starten medan bandyn tillkom 1965. Säsongerna 1979/1980-2008/2009, 2012/2013, och 2017/2018 spelade bandyns A-herrlag i Sveriges högsta division, och blev svenska mästare säsongen 1986/1987. Föreningen har även spelat seriespel i handboll med början 1947. Den sektionen upphörde 1971.

Källor
Finnkampen 2004

Finnkampen 2004 avgjordes på Ullevi, Göteborg 4-5 september 2004. Sverige vann både herr- och damsidan.

Grenresultat

Seniorer

Herrar

Damer

Sport i Sverige 2004
2004
Internationella sportevenemang i Göteborg
Friidrottsåret 2004
Göteborg under 2000-talet (decennium)
Malolaktisk jäsning

Malolaktisk jäsning är inom vintillverkning namnet på den process under vilken bakterier gör om äppelsyra till mjölksyra varvid vinet blir mjukare och rundare. Namnet är dock något missvisande eftersom det inte handlar om en traditionell jäsning med jästsvampar. Det är istället enzymer som står för omvandlingen. Enzymerna produceras av vissa mjölksyrabakterier.

Då vinmusten genomgått alkoholjäsning tillsätts bakterier, antingen direkt eller genom att vinet överförs till för ändamålet avsedda fat. Med bakteriernas hjälp omvandlas sedan under några månaders tid, äppelsyran till mjölksyra och vinets pH-värde stiger. Malolaktisk jäsning används idag vid i stort sett all rödvinstillverkning och vid vitvinstillverkning i nordligare regioner där syrahalten i vinet (på grund av mindre mogna druvor) är högre och ett mindre syrligt vin är önskvärt. 

Malolaktisk jäsning kan ske naturligt under våren när temperaturen höjs, men vid kontrollerad vintillverkning startas processen genom att temperaturen höjs och vissa bakterier tillsätts. Vanligast är att vinet får "jäsa" färdigt malolaktiskt, men jäsningen kan avbrytas tidigare genom att temperaturen sänks och cirka 70-100 mg svaveldioxid per liter tillsätts.

Vin
Jan Lievens

Jan Lievens d.ä., född 1607 i Leiden, begraven i Amsterdam 1674, figurmålare och etsare. 

Från samma stad som Rembrandt och nästan jämnårig med denne, kom Lievens som gosse i lära hos Rembrandts förste lärare, målaren Joris van Schooten och övergick därefter till Pieter Lastmans ateljé i Amsterdam, där Rembrandt, då ännu student vid universitetet, några år senare fick sin egentliga konstnärliga underbyggnad. Men ehuru L. och Rembrandt sålunda icke samtidigt åtnjöt Lastmans undervisning, stod de i unga år i så livlig beröring med varandra, att båda ofta använde samma modeller. 

Under denna tidigare period av Lievens konstnärsbana rönte han det starkaste inflytande av sin store landsman, ja, han följde honom så tätt i spåren, såväl som målare som flitig etsare, att hans egna verk ibland är rätt svåra att åtskilja från förebilderna. Bland denna Lievens ungdomsproduktion intar Paulus (i grevinnan E. Wachtmeisters samling på Kulla Gunnarstorps slott) och Studenten (i greve Fr. Kl:son Wachtmeisters samling i Stockholm) hedersplatser, båda brett målade, i övervägande grågul ton och med ett förträffligt ljusdunkel. Av Lievens hand är även sannolikt den färgrikare, präktiga framställningen av Josef mottagande sin far och sina bröder i braheska samlingen på Skokloster. 

Ännu 1632 bodde Lievens i. Leiden, men kort därpå reste han utrikes. Han slog sig först ned i Antwerpen, i vars gille han inskrevs och där han, övergivande sin store kamrats naturalistiska målningssätt, rycktes inom trollkretsen av van Dycks mer förfinade och bländande konst. I England skall han sedan med framgång ha arbetat (några målningar av hans hand kan dock där ej med säkerhet uppvisas, och historien om hans vistelse i England är därför kanske apokryfisk). 

På 1640-talet bodde han efter vart annat i Leiden, Amsterdam och Haag, där han omväxlande målade porträtt och dekorativa dukar i akademisk stil. Hans senare arbeten uthärda dock icke jämförelsen med hans tidigare, av Rembrandts verk inspirerade. I likhet med denne dog han fattig och bortglömd.

Jan Lievens d.y., född 1644 i Antwerpen, 1680 bosatt i Paris och sannolikt son till den äldre Jan Lievens, var även figurmålare, men en mindre betydande artist. Lievens är representerad vid bland annat Nationalmuseum i Stockholm.

Källor

Noter

Externa länkar 
 

Representerade vid Nationalmuseum
Nederländska konstnärer
Män
Födda 1607
Avlidna 1674
Ugglan
Smörsopp

Smörsopp (Suillus luteus) är en sopp som förekommer i hela Sverige och växer i tallskog. Soppen har gula rör och vit fot med ring samt brun hatt, samt en slemmig hatthud som går lätt att dra av. Smörsoppen är en uppskattad matsvamp, men den sega, slemmiga hatthuden kan ge matsmältningsproblem, samt förstöra annan svamp som soppen förvaras med. Därför rekommenderas ofta att hatthuden dras bort från plockad smörsopp, gärna redan i skogen.

Smörsopp kan liksom andra svampar i släktet Suillus orsaka allergiska reaktioner hos vissa människor.

Smörsoppen är i vissa regioner i världen en uppskattad matsvamp, och svenska webbsidan Svampguiden ger den fyra av fem stjärnor. Då den inte har någon distinkt smak, är den god att blanda med annan svamp i till exempel pytter, köttfärssås, grytor. Det ryska namnet maslyata och polska maślaki kommer från ord som syftar på smörighet, och liknar på det sättet det svenska namnet.

Smörsoppen är Dalslands landskapssvamp.

Referenser

Externa länkar 
 Svampguiden - Smörsopp
 Naturhistoriska riksmuseets svampbok

Soppar
Matsvampar
Landskapssvampar
Hornsimpa

Hornsimpa (Myoxocephalus quadricornis) hör till familjen simpor i ordningen kindpansrade fiskar. Lever i söt-, brack- och saltvatten. Den är Dalslands landskapsfisk.

Utseende
Hornsimpan har ett kraftigt huvud med en stor, köttig mun och en kraftig, bakåt avsmalnande kropp färgad i gråbrunt med mörkare fläckar. Den har två ryggfenor, varav den bakre är högst, med fenstrålarna stickande upp över den egentliga fenan. På överkroppen har den flera längsrader med knöliga benutskott. På huvudet hos bräck- och saltvattensformerna finns fyra gulaktiga benutskott, därav namnet. Hornsimpan blir upp till 40 cm lång i Europa, 60 cm i Nordamerika. I sötvatten blir den dock sällan mer än 10 centimeter.

Utbredning
Från Ishavskusten österut mot Berings sund och från Alaskas och Kanadas kuster söderut till Newfoundland och längs Grönlands södra och östra kuster. Finns även i Östersjön från Bottenhavet ner till Öland och sjöar i Norge, Sverige, Finland och Ryssland, troligtvis som en istidsrelikt. Närsläktad Myoxocephalus thompsonii finns i Stora sjöarnas sjösystem i USA och Kanada.

Vanor
Lever i hav och djupa sjöar från grunda bottnar ner till 100 meters djup. Går djupare under sommaren. Födan utgörs av bottendjur och fisk. Livslängd upp till 14 år 

Hornsimpan kan avge ett morrande läte, som bland annat hanen avger i samband med revirstrider.

Fortplantning
Hornsimpan leker under vintern på grunt vatten, varvid hona och hane utför dansande rörelser. Hornsimpan är äggläggande, men har inre befruktning; hanen och honan pressar kloakerna mot varandra under parningen. Honan lägger upp till 5000 ägg i en klump på bottnen. Efteråt vaktar hanen äggen, som kläcks efter 12 till 14 veckor. De nykläckta ynglen är pelagiska. Äggen är grönaktiga.

Källor

Simpor
Landskapsfiskar
Herzogin Anna Amalia Bibliothek

Herzogin Anna Amalia Bibliothek är ett berömt bibliotek, centralt beläget i den tyska staden Weimar. Biblioteket fick sitt nuvarande namn 1991 efter Tysklands återförening. 

Biblioteket grundades 1691 och är inriktat på tysk litteratur mellan åren 1750-1850. Sammanlagt innehåller biblioteket nästan en miljon skrifter.

1998 togs biblioteket upp på Unescos världsarvslista tillsammans med flera andra platser i ett område kallat "Klassiska Weimar".

Den 2 september 2004 utbröt en brand på biblioteket då 50 000 oersättliga skrifter förstördes och 62 000 blev allvarligt skadade. Orsaken till branden, som bekämpades av 330 brandmän, är för närvarande (27 maj 2009) okänd. För att rädda de skadade banden har man låtit djupfrysa dem. 2015 beräknas räddningsaktionen vara avslutad.

Biblioteket återinvigdes den 24 oktober 2007 av förbundspresident Horst Köhler. Saneringen har kostat 12,8 miljoner euro.

Externa länkar 
 Alexander Honold, "Die Weimarer Anna-Amalia-Bibliothek und ihre Geschichte", Frankfurter Allgemeine Zeitung, urspr. publicerad 28 juni 1999 (i pappersupplagan: nr 146, s. 50).
 Heinrich Wefing "Der Weltgedächtnisverlust", Frankfurter Allgemeine Zeitung 4 september 2004 (i pappersupplagan: nr 206, s. 33).

Bibliotek i Tyskland
Klassiska Weimar
Utbildning i Thüringen
Aspfjäril

Aspfjärilen (Limenitis populi) förekommer sällsynt från Skåne till Västerbotten eller är åtminstone svårobserverad. Vingbredden är 69–90 mm, honan är större än hanen. Honan har också ett bredare vitt fält över vingarna än hanen. De adulta fjärilarna har en relativt kort flygperiod i månadsskiftet juni/juli. De allra flesta observationerna är av hanar som kommer ner till grusvägar för att suga fukt från marken. Honorna är betydligt svårare att få syn på och ses i princip aldrig nere på marken. Ett bra sätt att få se aspfjäril är att lägga ut till exempel surströmming då hanarna attraheras av lukten av ruttnande kött och djurspillning.    

Äggen är gröna och läggs ett och ett på ovansidan av värdväxtbladen. Larven växer långsamt under sensommaren och avbryter tillväxten efter första hudömsningen (ca 5–6 mm) och spinner ihop ett löv till en övervintringshylsa (tabernakel) som den sedan gömmer sig i till nästa vår då den börjar äta av de färska bladen. Larven är som liten brunaktig men efter andra hudömsningen efter övervintringen får larven gröna inslag i sin färgteckning. Den får dessutom två tydliga utskott precis bakom huvudet och får ännu mer inslag av grönt ju större den blir. Larven lever på asp och poppel och förpuppas som hängpuppa på värdväxten, oftast på ett blad.

Aspfjäril är Dalslands landskapsinsekt.

Externa länkar 
 Bild från Naturhistoriska riksmuseet

Källor 
 

Praktfjärilar
Landskapsinsekter
Insekter i palearktiska regionen
Stor revmossa

Stor revmossa (Bazzania trilobata) är en bladlevermossa med kupade blad som är naggade i spetsen. Skotten är Y-formigt grenade. I Sverige är den vanligast i sydväst. Stor revmossa är Dalslands landskapsmossa.

Externa länkar

Noter

Levermossor
Landskapsmossor
Refil

Refil var enligt isländska sagor son till sveakungen Björn Järnsida. Hervarar saga nämner ingenting om att Refil skulle ha varit kung av Svearike, men däremot att Refils son Erik Refilsson skall ha efterträdit Erik Björnsson som kung av svearna.

Svenska sagokungar
Erik Väderhatt

Erik (Edmundsson) Väderhatt är en mytisk sveakung som ska ha figurerat under 800-talet. Tillnamnet Väderhatt refererar till att han alltid hade god vind när han plundrade runt Östersjön. Han beskrivs av Olaus Magnus och av Saxo Grammaticus.

Denna sagokung hade så stor makt att hwart han wände sin hatt, tädan blåste och wäderet.
Hans placering i den svenska kungalängden är problematisk. Han anses vara antingen samma person som Erik Edmundsson (namnet på Erik Anundsson i Heimskringla) eller en av Ragnar Lodbroks söner (Gesta Danorum).

Se även
 Kungshatt, Mälarön där Erik Väderhatt tappade sin hatt under en flykt.

Noter

Svenska sagokungar
Personer i Sverige under 800-talet
Erik Björnsson

Erik Björnsson är en av Sveriges sagokungar och en av Björn Järnsidas söner. Enligt Hervarar saga efterträdde han sin far som kung av svearna. Han hade en kort regeringsperiod och efterträddes av sin brorson Erik Refilsson. Båda Erik Björnssons söner Björn på Håga och Anund Uppsale, skall ha efterträdit Erik Refilsson och samregerat som sveakungar.

Se även
Björn Järnsidas ätt

Svenska sagokungar
Erik Refilsson

Erik Refilsson var en svensk sagokung av Björn Järnsidas ätt, och son till Refil. Enligt Hervarar saga skulle hans båda kusiner, Björn på Håga och Anund Uppsale, ha efterträdit honom och samregerat som sveakungar.

Rimbert berättar att när Ansgar gjorde sitt andra besök i Birka föreslogs det att Björn och Anunds företrädare Erik skulle upphöjas till gud istället för den nya guden.

Svenska sagokungar
Paprika Steen

Paprika Steen, egentligen Kirstine Steen, född 3 november 1964 i Frederiksberg, är en dansk skådespelare och filmregissör.

Biografi 
Paprika Steen är dotter till jazzmusikern Niels Jørgen Steen (född 1939) och den dansk-amerikanska skådespelerskan Avi Sagild (1933–1995). Hon är syster till skådespelaren Nikolaj Steen. Hon studerade 1988–1992 vid skådespelarskolan i Odense, debuterede på Mungo Park 1992 i pjäsen Manden udenfor och var 1997–2002 knuten till Det Kongelige Teater. Inom filmen fick hon sitt genombrott 1996 i familjefilmen Hannibal & Jerry där hon spelade Hannibals mor. Steen har medverkat i en rad olika filmuppsättningar och TV-serier, bland annat i serien Om ett hjärta, som handlar om två kvinnliga hjärtläkare på samma sjukhus, och i serien Kommissarien och havet.

År 2003 tilldelades Steen priset Tagea Brandts rejselegat for kvinder. Hon har i övrigt vunnit och nominerats till ett stort antal filmpriser; bland annat har hon tilldelats en Bodil fyra gånger och en Robert tre gånger.

Filmografi, i urval 

 (TV-serie)

Källor

Externa länkar 

Danska skådespelare under 1900-talet
Kvinnor
Födda 1964
Levande personer
Danska filmregissörer
Danska skådespelare under 2000-talet
Personer från Frederiksberg
Celltal

Celltal är ett begrepp som används inom mjölkproduktion och som står för antal celler per milliliter mjölk. Dessa celler är i huvudsak olika vita blodkroppar vilka kan användas som en indikator för mjölkkons hälsotillstånd i juvret. Den övre gränsen för ett friskt juver anses gå vid ungefär 400 000 celler medan kor med akut mastit kan ha över hundra miljoner celler. Gränsen för när mjölken visuellt ser dålig ut, blir "flockig", går vid några enstaka miljoner celler per milliliter.

Kornas mjölk blandas i producentens mjölktank. Vid hämtning tar mejeriet mjölkprov som bland annat används för att beräkna den levererade mjölkens celltal. Vanligen används prissystem som premierar duktiga mjölkproducenter med låga celltal, medan det blir avdrag på mjölkpriset om talen är för höga.

Djurskötsel