kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Von Essen af Zellie

von Essen af Zellie är en adelsätt som härstammar från Westfalen och nedsatte sig i den baltiska historiska regionen Livland under medeltiden, möjligen 1502.

Historik 
Släkten von Essen af Zellie naturaliserades i Sverige, genom Diedrich von Essen (1620-1678) år 1663, och i sköldebrevet daterat i Stockholm den 27 november 1663, undertecknat av Carl XI´s förmyndarregering, finns det nedtecknat om släktens ursprung att släkten är: "en gammal Adelig släkt uthi Westfalen skall härkommen vara".  Sköldebrevet i original är sedan år 1964 deponerat på Finlands Riddarhus i Helsingfors.

Diedrich von Essens (1620-1678) farfars far  Diderich von Essen förlänades år 1572 egendomen Zellie på Ösel i Baltikum av hertig Magnus, bror till Danmarks kung Fredrik II. Ösel tillhörde Danmark under denna tid. Släkten von Essen finns kortfattat beskriven som ägare till Zellie i Genealogisches Handbuch der Oeselschen Ritterschaft, utgiven 1935

Ätten har gemensamt ursprung med adliga ätten von Essen, nr 1919, och introducerades vid Riddarhuset först endast med detta namn 1664 (naturaliserades 27 november 1663), men har sedan, troligen för att åtskilja ätten från övriga ätter von Essen, blivit kallad von Essen af Zellie efter stamgodset Zellig eller Zellie i Mustels socken på Ösel.

I Finland, på vars Riddarhus ätten introducerades 26 januari 1818 under nummer 58 bland adelsmän, kallas ätten enbart von Essen.

Vapensköld

Medlemmar i släkten von Essen af Zellie
 Carl Gustaf von Essen (1815–1895), finländsk väckelsepräst och professor i praktisk teologi
 Diedrich von Essen (1620–1678), överste och regementschef 1674. Godsägare i Finland.
 Siri von Essen (1850–1912), finländsk skådespelerska, gift med författaren August Strindberg

Källor 
 Diedrich von Essens sköldebrev daterat den 27 november 1663 i Stockholm. Undertecknat av Carl XI´s förmyndarregering. Deponerat i original sedan 1964 på Finlands Riddarhus i Helsingfors.
Elgenstierna, Gustaf. (1926) Den introducerade svenska adelns ättartavlor.
Riddarhuset. Stockholm. Ätte- och Vapendatabas. von Essen af Zellie.
Riksarkivet. Stockholm. Svensk biografiskt lexikon. von Essen af Zellie. släkt.

Noter

Externa länkar 
 Genealogisches Handbuch der Oeselschen Ritterschaft 1935, s. 656 - adelsätter i Öselska Riddarhuset

 
Svenska adelsätter
Finländsk adel
Fredriksskans

Frediksskans kan syfta:

 Fredriksskans IP –  en fotbollsspelplan belägen i centrala Kalmar vid Kalmarsund
 Fredriksskans, Gävle – en tidigare skans utanför Gävle
 Fredriksskans – en SCB småort vid Gävle, se Norrlandet
Fredriksskans, Gävle

Fredriksskans var en tidigare skans utanför Gävle vid sundet mellan Inre- och Yttre fjärden.

Till "värn emot Juten" byggdes 1612 ett blockhus på en liten holme i sundet mellan inre och yttre Gävlefjärdarna, som därefter fick namnet Blockhusharen. Blockhuset omnämnes ej efter 1650. 

År 1717 anlades på Blockhusharen en skans, som till en början lär ha kallats Hugoskans efter dåvarande landshövdingen Hugo Hamilton (1655-1724). Redan i början av juli samma år, då den var så gott som färdig samt bestyckad med tio kanoner, fick den emellertid namnet Fredriksskans. I början av augusti besköts från skansen en rysk flottilj, vilket fick till följd att denna avstod från sitt försök att framtränga till Gävle. Under sommaren 1720 förbättrades skansen, och tack vare densammas befintlighet seglade ryssarna på våren 1721 förbi Gävlebukten. Den provisoriskt byggda skansen började hastigt förfalla, men iståndsattes 1727-28. 

Vid början av Gustav III:s ryska krig överfördes Fredriksskans besättning och bestyckning till Vaxholm, men Gävle borgare skaffade då ny bestyckning och ditlade annan besättning samt satte upp "ett formidabelt batteri" på Holmudden vid norra inloppet, under det att det södra inloppet gjordes ofarbart. År 1808 lät kronan grundligt reparera och förstärka skansen. År 1863 bortfördes bestyckningen och indrogs besättningen. År 1892 överläts Fredriksskans till staden Gävle, som för sin nya hamnbyggnad lät rasera skansen 1902. På dess plats uppställdes en 4 1/2 meter hög minnessten av röd Norrtäljegranit med inskrift under en i brons gjuten reliefbild av skansen. 

En modell av Fredriksskans finns på armémuseum (se bild ovan). Modellen fanns tidigare i  fortifikationsarkivet.

Andra kompaniet vid Norrlands artilleriregemente (A 4) i Östersund, benämndes Fredriksskans kompani.

Källor

Vidare läsning

Se även
Norrlandet som har mer data om den tidigare småorten Fredriksskans
Gävle containerhamn

Externa länkar

Norrlandet
Gävle
Befästningar i Sverige
Skansar i Sverige
Ugglan
Tidigare småorter i Sverige
Dombóvár

Dombóvár är en stad i provinsen Tolna i centrala Ungern. År 2019 hade Dombóvár totalt  invånare. Dombóvár ligger i kommunen Dombóvári kistérség.

Källor

Orter i Tolna (provins)
Bonyhád

Bonyhád (tyska: Bonnhard) är en stad i Ungern. Bonyhád ligger i kommunen Bonyhádi kistérség där den även är huvudort. Bonyhád ligger i provinsen Tolna i centrala Ungern. Totalt hade Bonyhád  invånare år 2019.

Källor

Orter i Tolna (provins)
Dunaföldvár

Dunaföldvár är en mindre stad i centrala Ungern. Dunaföldvár ligger i provinsen Tolna och i kommunen Paksi kistérség. År 2019 hade staden totalt  invånare.

Källor

Externa länkar
 Officiell webbplats

Orter i Tolna (provins)
Simontornya

Simontornya är en mindre stad i provinsen Tolna i centrala Ungern. Simontornya hade år 2001 totalt 4 606 invånare och tillhör kommunen Tamási kistérség.

Orter i Tolna (provins)
Körmend

Körmend är en stad i provinsen Vas i den västliga delen av Ungern. Körmend hade år 2020 totalt  invånare och tillhör kommunen Körmendi kistérség.

Källor

Orter i Vas (provins)
Celldömölk

Celldömölk (tyska: Kleinmariazell) är en stad i provinsen Vas i västligaste delen av Ungern. Staden Celldömölk hade 10 555 invånare år 2019 och är huvudort i kommunen Celldömölki járás.

Källor

Externa länkar
 Officiell webbplats 

Orter i Vas (provins)
John Fiske (skådespelare)

John Robert Fiske född 12 november 1949, är en brittisk skådespelare bosatt i Uppsala, Sverige. Fiske utgör tillsammans med Paul Kessel humorparet Kesselofski och Fiske. Han har ett förflutet i den brittiska gruppen Belt & Braces Roadshow Band.

Filmografi (urval)
2003 - The Human Press 
1995 - Vampire Vixens from Venus 
1991 - Den ofrivillige golfaren

Referenser

Noter

Externa länkar

Brittiska skådespelare
Födda 1949
Män
Levande personer
Skúvoy (ort)

Skúvoy (IPA: , eller Skúgvoy (, danska: Skuø) är en by på Färöarna, belägen på Skúvoy i Skúvoys kommun. Skúvoy är enda orten i kommunen och hade vid folkräkningen 2015 33 invånare. I samhället finns en liten skola, en dagligvarubutik och en kyrka med en kyrkklocka skänkt av Arnold Peter Møller. Byn ligger på öns östsida och har en kaj och en mindre hamn för småbåtar. På ön finns inga bilar, men några få traktorer som används för att köra upp varor från hamnen till byn.

Historia
På Skúvoys kyrkogård finns en gravsten kallas Sigmundarsteinur ("Sigmundurs sten"), en sten som sägs ha rests för Sigmundur Brestisson som är känd från Färingasagan. Han var en vikingahövding som kristnade Färöarna på 1000-talet. Historian berättar att han hade sin gård på Skúvoy och att han angreps av sin fiende Tróndur i Gøtu. Sigmundur flydde genom att springa ut i havet och simma till Sandvík på Suðuroy 15 kilometer söderut.  I Sandvík skall han ha hittats utmattad på stranden av bonden Torgrimur Illi, som halshögg Sigmundur och stal hans guldarmband som han fått av Håkon Sigurdsson.

Under mitten av 1300-talet förolyckades alla på ön på grund av digerdöden, förutom en ung kvinna vid namn Rannvá. Smittkoppor härjade på ön under 1700-talet vilken också slog hårt på befolkningen.

Skúvoys nuvarande kyrka är från 1937, men det har funnits åtskilliga kyrkor på ön tidigare. Den första skall enligt sägnen byggts av Sigmundur Brestisson år 999.

Befolkningsutveckling

Referenser

Orter på Färöarna
Jimmy Logan

Jimmy Logan (födelsenamn:James Allan Short), född 4 april 1928 i Dennistoun, Glasgow, Skottland död 13 april 2001 i Clydebank, West Dunbartonshire, Skottland, var en skotsk skådespelare, sångare och komiker. Han var bror till sångaren och skådespelaren Annie Ross.

Filmografi (urval)
1999 - Mitt liv hittills
1999 - Kapten Jacks äventyrliga resa 
1991 - Den ofrivillige golfaren
1973 - Kom igen tjejer

Referenser

Externa länkar

Födda 1928
Avlidna 2001
Skotska skådespelare
Män
John Radford

John Radford, född 22 februari 1947 i Hemsworth, Yorkshire, är en engelsk före detta fotbollsspelare.

Radford spelade större delen av sin karriär i Arsenal, där han bildade ett radarpar med Ray Kennedy. Han började som högerytter, men bytte sedermera till centerforward, och gjorde 149 mål på 481 matcher för Arsenal. Han kom till klubben som lärling 1963 och gjorde A-lagsdebut i mars 1964. I matchen mot Wolverhampton den 2 januari 1965 blev han med sina 17 år och 315 dagar Arsenals yngste spelare att göra hattrick.

1970 var han med om att vinna Mässcupen och gjorde då ett mål i finalreturen mot Anderlecht på Highbury. 1968 och 1969 hade Radford varit med om att förlora två ligacupfinaler, men 1971 fick han lämna Wembley Stadium som segrare. Han bidrog starkt med sina två målgivande passningar till att Arsenal kunde besegra Liverpool i FA-cupfinalen. Man hade därmed vunnit "dubbeln" för första gången – ligasegern hade säkrats fem dagar tidigare.

Radford fortsatte i Arsenal under 1970-talet, men skador och det faktum att Frank Stapleton började blomma ut, gjorde att han förlorade sin ordinarie plats. Han såldes till West Ham 1976 och stannade där i två år innan han avslutade proffskarriären med två säsonger i Blackburn Rovers. Han spelade sedan i amatörlaget Bishop's Stortford FC, en klubb han även tränade i slutet av 1980-talet och början av 90-talet. Radford spelade även två landskamper för England, men gjorde inget mål. Efter fotbollskarriären drev han under en period en pub i Essex.

Engelska fotbollsspelare
Engelska fotbollstränare
Spelare i Arsenal FC
Spelare i West Ham United FC
Spelare i Blackburn Rovers FC
Spelare i Bishop's Stortford FC
Män
Födda 1947
Levande personer
Personer från Yorkshire
Ørðavíkarlíð

Ørðavíkarlíð (IPA: , eller Øravíkarlíð och Líðin (IPA: ), är en småort på Suðuroy, den sydligaste av öar som utgör Färöarna. Ørðavíkarlíð ligger mellan Ørðavík och Trongisvágur i Tvøroyris kommun. Ørðavíkarlíð är en av få byar på Färöarna som helt saknar eget postnummer då den ibland räknas som en gränd i Ørðavík, tre kilometer längre söderut. Vid folkräkningen 2015 hade Ørðavíkarlíð 60 invånare. Bilfärjan mellan Suðuroy och Torshamn har sedan 2005 stannat vid kajen på Krambatangi i Ørðavíkarlíð, då den gamla hamnen i Drelnes slutade användas.

Den gamla saltsilon vid Drelnes har byggts om till kulturhus, SALT, ett projekt som påbörjades i december 2013. Projektet startades efter ett bidrag på 58 miljoner kroner från Almenfonden, danska staten och den färöiska landsbanken (20 miljoner).

Befolkningsutveckling

Referenser

Orter på Färöarna
Dan Sundquist

Thord Dan Rickard Sundquist, född 10 september 1958 i Stockholm, är en svensk musikproducent, låtskrivare, sångare och musiker.

Sundquist var medlem i grupperna Reeperbahn (1977-1982) och Prins Valiant. Han är en flitigt anlitad skivproducent med mer än 80 produktioner bakom sig, bland andra Anne-Lie Rydé, Uno Svenningsson, Wilmer X, Adolphson-Falk, Melody Club och Jakob Hellmans ...och stora havet. 1988 fick han ta emot grammispriset som årets musikproducent. Bland 2010 års utmärkelser som producent märks vinsten i svenska Melodifestivalen 2010 med sångerskan Anna Bergendahl samt även vinsten i Norsk Melodi Grand Prix 2010 med sångaren Didrik Solli-Tangen; båda bidragen tävlade i Eurovision Song Contest 2010 i Oslo 27 och 29 maj. I mars 2013 kom sångaren Ralf Gyllenhammar till final i Melodifestivalen 2013 med sitt bidrag Bed on Fire producerat av Sundquist. Han skriver, arrangerar och producerar musik i sin studio i Stora Skuggan i Stockholm.

Produktioner i urval
1981 - Reeperbahn / Venuspassagen (Silver) PolyGram/Mercury
1982 - Protectors / Teenarama Twist, TCP Records
1988 - Freda' / Tusen eldar (Guld- och Platinaskiva; 1 Grammis) Record Station/BMG
1989 - Jakob Hellman / …och stora havet (Platinaskiva; 2 st Grammis) EMI
1991 - Wilmer X / Mambo Feber (Guldskiva; 1 Grammis) EMI
1992 - Anne-Lie Rydé / Stulna kyssar (Guld- och Platinaskiva; Grammisnominering o över 140.000 sålda ex)
1994 - Uno Svenningsson / Uno (Guld- och Platinaskiva; Grammisnominering o över 130.000 sålda ex. Innehåller bl.a. klassikern "Under ytan") Record Station/BMG
1996 - Joey Tempest - A Place To Call Home (Guldskiva; Grammisnominering) PolyGram/Mercury
2003 - Melody Club - Music Machine (Guldskiva o Grammisnominering. Innehåller "Electric") Virgin/EMI
2010 - Anna Bergendahl - Yours Sincerely (Guldskiva. Vinnare av 2010 års Melodifestival med låten "This Is My Life") Lionheart Intl.

Filmmusik i urval  
2015 - Whitney
2000 - Den bästa sommaren
1997 - Adam & Eva 
1996 - Vinterviken
1995 - En på miljonen 
1992 - Hassel – De giriga
1992 - Hassel – Botgörarna

Diskografi

Nedan följer en lista över de låtar han har skrivit, producerat respektive mixat.

Referenser

Externa länkar

Födda 1958
Levande personer
Svenska kompositörer under 1900-talet
Svenska kompositörer under 2000-talet
Svenska musiker
Män
Svenska musikproducenter
Musiker från Stockholm
Peter Jankert

Peter Grels Jankert, född 27 oktober 1953 i Katarina församling i Stockholm, är en svensk skådespelare och regissör.

Biografi
Jankert är utbildad vid Statens scenskola i Malmö 1975–1978. Han har bland annat arbetat vid Västanå teater där han tillsammans med makan Anna Jankert under 14 år var med och utvecklade teatern. Jankert vidareutbildade sig som skådespelare och regissör på Pekingoperaakademin i Peking och vid Konstuniversitetets Teaterhögskola i Helsingfors, där han avlade magisterexamen i teaterkonst 2006. 

År 2010 regisserade Jankert teateruppsättningen Annabelle och Trollkarlen, som senare under spelperioden bytte namn till Annabelle – i kärlekens ljus och mörker, skriven av Hans Söderberg.

Sedan 2009 har Jankert regisserat Gotlandsrevyn.

Han är bosatt på Gotland med makan Anna Jankert; de är gifta sedan 1989.

Filmografi
 1993 – Morsarvet – Greven
 2004 – Masjävlar – Tommy
 2008 – Om ödet får bestämma – Stefan
 2010 – Molinska skrönor
 2010 – Änglavakt – Brandchef
 2013 – Orion – Läraren

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser

Externa länkar

Peter Jankert på Svensk Mediedatabas

Svenska skådespelare
Svenska musiker
Män
Födda 1953
Levande personer
Skådespelare från Stockholm
Monica Rolfner

Monica Rolfner, född 15 november 1958, är en svensk manusförfattare. 

Rolfner har bland annat skrivit manus till filmen Tomten är far till alla barnen. Hon medverkade även som statist, "damen på bussen" i filmen. Nyinspelningar av Tomten är far till alla barnen har gjorts två gånger: i Tyskland 2007, Meine Schöne Bescherung, och i Frankrike 2014, Divin Enfant. I mars 2015 hade I nöd eller lust premiär, med originalmanus av Rolfner.

Idag jobbar hon i kollektivtrafiken.

Filmmanus

Källor

Externa länkar 

 Officiell webbplats

Svenska manusförfattare
Kvinnor
Födda 1958
Levande personer
Nils Egerbrandt

Nils Roland Egerbrandt, född den 11 maj 1926 i Högalid, Stockholm, död 4 februari 2005 i Hässelby, var en svensk serieskapare. 

Egerbrandt är känd som mångårig tecknare av 91:an Karlsson, som han tog över efter skaparen Rudolf Petersson 1960 efter att ha assisterat Petersson under en tid. Han skapade serierna Olli, Mickel och Mackel, Geniet och Frisk och Rask och tecknade även en serieversion av Thomas Funcks Kalle Stropp och Grodan Boll. 

Egerbrandt började sin bana som ateljéteckare tillsammans med Rolf Gohs på Centerförlaget i mitten av 1950-talet för att därefter som frilans etablera sig som en av Sveriges främsta och skickligaste serietecknare. Han är gravsatt i minneslunden på Råcksta begravningsplats.

Referenser

Noter

Svenska serieskapare
Serieskapare i 91:an Karlsson
Personer från Stockholm
Gravsatta på Råcksta begravningsplats
Födda 1926
Avlidna 2005
Män
Personer i Sverige under 1900-talet
Wiveka Warenfalk

Barbro Ida Wiveka Warenfalk, född 22 mars 1942 i Bromma, är en svensk skådespelare och regissör.

Biografi
Warenfalk studerade vid Statens scenskola i Göteborg och är främst verksam där. Hon har även varit verksam som regissör på Borås stadsteater.

Filmografi i urval

Teater

Roller

Regi

Se även
Hör maskinernas sång

Externa länkar

Svenska skådespelare
Svenska teaterregissörer
Alumner från Teaterhögskolan i Göteborg
Kvinnor
Födda 1942
Levande personer
Skådespelare från Stockholm
Härbärge

Härbärge är en tillfällig övernattningslokal för bostadslösa som idag drivs av antingen kommunen, landstinget, privata företag eller av olika humanitära hjälporganisationer. Kostnaden är oftast låg och betalas med socialbidraget antingen av den övernattande själv eller av dennes förvaltare eller gode man. Övernattningen sker för det mesta i sovsalar. Ibland finns även gratis eller billig frukost och lunch att tillgå.

Se även

Bostad
Bob McNab

Bob McNab, född 20 juli 1943 i Huddersfield, Yorkshire, engelsk fotbollsspelare.

McNab började spela fotboll i Huddersfield Town. Han värvades av Arsenal i oktober 1966 för 50 000 pund, vilket var rekord för en ytterback. Även Liverpool var intresserade av att köpa honom, men han valde Arsenal. McNab kom att bli förstavalet som vänsterback i Arsenal under nio säsonger. Han var en ytterback som gillade att komma fram på kanten och slå inlägg, men han var även känd för sitt taktiska sinne. 1968 och 1969 var han med om att förlora två ligacupfinaler. Han gjorde även landslagsdebut mot Rumänien i november 1968, men fick inte spela mer än fyra landskamper. Under VM i Mexiko 1970 satt han i ITV:s VM-panel tillsammans med bland andra lagkamraten i Arsenal, Bob Wilson.

McNabs mest framgångsrika säsong var 1970/71, då Arsenal tog hem segern i både FA-cupen och ligan. Han behöll sin plats i laget ytterligare ett par år, men den sista tiden hade han skadeproblem. Han fick även konkurrens av Sammy Nelson, som började ta för sig allt mer. Sommaren 1975 släpptes han därför på fri transfer till Wolverhampton, där han spelade i ett år innan han flyttade till den nordamerikanska ligan NASL. Han avslutade karriären i engelska amatörklubben Barnet FC, och blev sedan tränare i kanadensiska Vancouver Whitecaps. Bob McNab flyttade sedermera till Los Angeles, där han fortfarande bor.

Engelska fotbollsspelare
Spelare i Huddersfield Town AFC
Spelare i Arsenal FC
Spelare i Wolverhampton Wanderers FC
Spelare i Barnet FC
Spelare i Vancouver Whitecaps FC
Män
Födda 1943
Levande personer
Personer från Huddersfield
Kommunismens svarta bok

Kommunismens svarta bok (fr. Le Livre noir du communisme: Crimes, terreur, répression) är en fransk bok publicerad 1997 som skrevs av  Stéphane Courtois, Nicolas Werth, Karel Bartošek, Jean-Louis Panne, Jean-Louis Margolin samt Andrzej Paczkowski. Förordet till den svenska upplagan som utkom i maj 1999 skrevs dock av Arne Ruth. Bokens syfte var att lista de brott såsom mord, tortyr och etnisk rensning vilka begåtts av kommunistiska regimer.

Innehåll 
I och med att de sovjetiska och östeuropeiska arkiven blivit mer öppna för forskning, har bokens bild av förtrycket snarare förstärkts i nyare forskningsrapporter.

Senare författare har istället hävdat att de verkliga siffrorna är högre. Jung Chang, författare till Mao: den sanna historien, påstår att "Mao [...] var ansvarig för att mer än 70 miljoner människor dödades i fredstid", enbart i Kina, "mer än någon annan 1900-talsledare". 

Courtois fick de siffror han uppgivit genom att addera antalet offer från ett stort antal länder; 20 miljoner i Sovjetunionen, 65 miljoner i Folkrepubliken Kina, 2 miljoner i Nordkorea, 2 miljoner i Kambodja, 1 miljon i Vietnam, 1 miljon i de östeuropeiska kommuniststaterna, 150 000 i Latinamerika, 1,7 miljoner i Afrika, 1,5 miljoner i Afghanistan samt tiotusentals döda i länder där kommunisterna inte kom till makten.

De exempel från boken som kan anses nämnvärda är de tiotusentals fångar, de fem miljoner som dog av svält 1922, de fem miljoner som dog vid deportationen av Don-kosackerna till Sibirien, de över 700 000 människor som mördades under 1930-talets utrensningar, de två miljoner bönder, kulaker, som deporterades 1930-1932, de sex miljoner som dog under svälten i Ukrainska SSR 1932-1933, deporteringarna av polacker, ukrainare, balter, moldaver, volgatyskar, krimtatarer, deporteringen och mördandet av delar av befolkningen i Kambodja samt Kinas förföljelse av befolkningen i Tibet.

Kontroverser 
När boken publicerades på svenska blev det en debatt i den svenska pressen huruvida det verkligen var möjligt att likställa kommunism och nazism.

Courtois introduktion och slutsatser blev kontroversiell av flera anledningar, men inte minst på grund av Courtois påstående om att terror var en ofrånkomlig del av kommunismen och att kommunism för eller senare alltid urartar i massterror. Två av författarna, Nicolas Werth och Jean-Louis Margolin, tog även avstånd från Courtois uppskattning av antalet offer. De menade att Courtois beräkning var överdriven och att man med strängare vetenskapliga krav endast kunde komma upp i mellan 63 miljoner och 93 miljoner döda. Även Arne Ruth skriver i det svenska förordet att Josef Stalin inte drev det systematiska mördandet lika långt som Adolf Hitler och att det inte fanns några renodlade förintelseläger som Treblinka och Sobibór i Sovjetunionen.

Kritik 

Som ett gensvar mot boken publicerades 1998 boken Kapitalismens svarta bok.

Se även 
Kapitalismens svarta bok
Upplysning om kommunismen

Referenser 

Franskspråkig litteratur
Politisk litteratur
Kommunism
Facklitteratur 1997
Fransk litteratur
Galleri över landskapsvapen i Finland

Finlands historiska landskaps landskapsvapen fastställdes på 1500-talet, när landet var en del av Sverige. De moderna landskapen har fått sina vapen när de bildades på 1990-talet och har i vissa fall tagit över ett historiskt landskaps vapen helt eller delvis. Man använder fortfarande de symboliska rangkronor som vapnen tilldelades när de var nya.



Historiska landskap

Nuvarande landskap

Se även 
Kommunvapen i Finland
Landskapsvapen
Heraldik

 
Finlands landskap
Landskapsvapen i Finland