kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Järnvågen, Göteborg

Järnvågen var en järnvåg i Göteborg. 

Järnvågen började anläggas 1624 på en holme i Stora hamnkanalen, där Brunnsparken nu ligger. Senare fick området namnet Jernwågsplatsen (inofficiellt 1753, officiellt 1809). I storbranden 1813 brann den sista resten av järnvågen ned i Brunnsparken. År 1861 fylldes den del av Stora Hamnkanalen igen, söder om "holmen", som nu bildar Södra Hamngatan. Vid en arkeologisk utgrävning som genomfördes hösten 2015 i samband med att Såningskvinnan (även kallad Johanna i Brunnsparken) tillfälligt flyttades för renovering, fann man resterna av järnvågen – 2 meter under dagens marknivå.

Vid järnvågarna skulle förr järnet vägas och granskas före utskeppningen. Till Göteborg kom det på skutor från de värmländska bruken. De äldsta järnvågarna i Sverige tillkom under 1600-talets senare del, och under 1700-talet och början av 1800-talet fanns sådana på flera platser i landet. Sist av alla nedlades den i Göteborg.

Järnbärarna bildade ett privilegierat skrå. Laget i Göteborg bestod av 46, senare 25 man under ledning av en ålderman, som fick svära konungens tro- och huldhetsed. För övrigt tillsattes laget av magistraten i Göteborg. Vågens verksamhet övervakades av vågmästaren för stadens räkning och av inspektören för statens. De siste vågmästarna var; Elias Ahrenberg, far till grosshandlaren och donatorn Henrik Ahrenberg, samt G. Svensson och Gustaf E. Falck, Järnbärarelagets siste ålderman, August Nilsson, dog 1915. Inom järnvågsområdet fanns det stora vågar utplacerade och från och till dessa skulle järnbärarna bära stångjärnet i en järnkrok, som vilade på ryggen. Lönen fick man som provision av vågavgifterna, vilka betalades av köpmännen. Duktiga järnbärare kunde tjäna upp till 1 700 riksdaler om året.  

Genom en kunglig resolution av den 17 mars 1785; "...att der låta uppföra en timrad bod, till manufaktursmides förvarande, med villkor att den genast skulle nedrifvas och varorna bortföras i den händelse något fiendtligt anfall inträffade", skulle järnvågen flyttas till Pusterviksområdet vid Järntorget. För ändamålet grävdes det en hamnanläggning vid Göta älv med 180 meters längd och 30 meters bredd. Flytten blev inte av förrän 1802 eller 1803, då enighet kring vågens avgifter inte kunde nås. Efter en ny resolution av den 24 mars 1802 kunde arbetet med flytten påbörjas. Verksamheten vid vågen tog därefter vid 1806 och upphörde 1892. År 1893 upplöstes Järnbärarlaget. 

Som minne av järnhanteringen finns skulpturen "Järnbärare" på Olof Palmes plats (norra delen av Järntorget).

Referenser 
Noter

Tryckta källor
Det gamla Göteborg: lokalhistoriska skildringar, personalia och kulturdrag - staden i väster, [Första delen], C R A Fredberg (1921). Faksimil med omfattande kommentarer och tillägg, Sven Schånberg, Arvid Flygare, Bertil Nyberg, Walter Ekstrands Bokförlag 1977  s. 446ff, 837f
Anteckningar ur rådman Eric Cederbourgs beskrifning öfver Götheborg, utgifven år 1739 jemte bihang, innehållande upplysningar dertill samt kronologisk förteckning, Henning Gustaf Hemning, Göteborg 1864 s. 25, 88f

Göteborgs historia
Ciderhusreglerna (film)

Ciderhusreglerna (engelska: The Cider House Rules) är en amerikansk långfilm från 1999, med Tobey Maguire, Charlize Theron, Delroy Lindo, Paul Rudd och Michael Caine. Filmen är regisserad av Lasse Hallström med manus av John Irving efter dennes egen roman med samma namn, men utspelas under en mycket kortare tidsperiod än romanen. Den vann två Oscars, en för "Bästa manliga biroll", Michael Caine, och en för "Bästa manus", John Irving. Den var även nominerad i kategorin ”Bästa film”, Richard N. Gladstein.

Handling 
Filmen handlar om ett barnhem. Huvudpersonen är Homer Wells (Tobey Maguire) som aldrig blev adopterad som liten. Doktorn och föreståndaren på barnhemmet tar Homer under sina vingar, och ger honom undervisning inom läkaryrket. I hemlighet utför doktorn aborter, vilket är förbjudet. Homer lever ett enformigt liv med mycket vänskap och kärlek. Vändpunkten kommer när Candy (Charlize Theron) kommer tillsammans med sin fästman Wally för att göra abort. Homer följer med paret tillbaka till deras hemstad. Där börjar han arbeta på Wallys mors cidermusteri. När Wally går in i kriget börjar en romans mellan Homer och Candy.

Rollista (i urval)

Kritik 
Filmen kritiserades av abortmotståndarorganisationer i USA för att vara för aborter.

Referenser

Externa länkar 
 Ciderhusreglerna på Rotten Tomatoes
 Ciderhusreglerna på Metacritic

Filmer 1999
Amerikanska dramafilmer
Filmer från Miramax Films
Amerikanska filmer baserade på böcker
1940-talet på film
Maine på film
Filmer i regi av Lasse Hallström
Engelskspråkiga filmer
Filmer om föräldralösa
Bengt Liljegren

Bengt Liljegren, född 1961, är en svensk lärare och historisk författare. Han är främst känd för att ha skrivit ett antal biografier, om bland andra Winston Churchill, Karl XII, Alexander den store, Adolf Hitler och John F. Kennedy.

Liljegren är adjunkt på Pilängskolan i Lomma kommun. Han har också varit litteraturkritiker i Sydsvenskan och skribent i Populär Historia. 

Liljegren var tidigare trummis i punkgrupperna Besökarna, Garbochock och Underjordiska Lyxorkestern. 1977–1978 var han redaktör för punkfanzinet Noncha Allt. 1978 vann Liljegren JSM-guld i handboll med LUGI.

Under hösten 2008 och våren 2010 medverkade Liljegren som historiker i tv-programmet Boston Tea Party. 2012 samarbetade  han med power metal-gruppen Sabaton på deras album Carolus Rex. Hösten 2014 medverkade Liljegren som historisk expert i tv-programmet Inte ok.

Bibliografi
 Karl XII i Lund (1999)
 Karl XII: En biografi (2000)
 Regenter i Sverige (2004)
 Alexander den store (2005)
 Adolf Hitler (2008)
 Pink Floyd: Musiken, människorna, myterna (2010)
 Att undervisa i historia: Tusen och ett sätt att inspirera sina elever (2012)
 Winston Churchill : Del 1. 1874-1939 (2013)
 Winston Churchill: Del 2. 1939-1965 (2014)
 John F. Kennedy (2021)

Referenser

Externa länkar 

Svenska lärare under 1900-talet
Svenska fackboksförfattare
Svenskspråkiga fackboksförfattare
Män
Födda 1961
Levande personer
Tobinskatt

Tobinskatt är en föreslagen skatt på internationella valutatransaktioner. Meningen är att det ska lägga band på den kortsiktiga spekulationen i utländska valutor och på så sätt stabilisera valutavärdet. Den föreslagna skattenivån är mellan 0,05 och 1,0 procent. Namnet kommer från den amerikanska ekonomen James Tobin, en mottagare av Sveriges Riksbanks pris i ekonomisk vetenskap till Alfred Nobels minne 1981 och som är starkt förknippat med idén.

James Tobin 
År 1972, strax efter att USA tillkännagett att man överger kopplingen mellan dollar och guld, det vill säga att man lät Bretton Woodssystemet bryta ihop, så föreslog James Tobin ett nytt system för att säkerställa internationell valutastabilitet. Han föreslog i korthet en skatt på valutaväxling till utländska valutor. En ekonomisk debatt uppstod kring förslaget och en hel del kritik. Tobin tog till sig av kritiken och presenterade ett drygt decennium senare, 1995, en ny version av sitt förslag. I den nya versionen är det länderna, framför allt EU, som belägger alla utlån av sin valutor till utländska finansinstitut och bankfilialer med en skatt på cirka 0,04 procent. Denna skatt har ingen negativ verkan på långsiktiga investeringar, men skulle ha en hämmande verkan på det spekulativa flödet, vilket är cirka 50 gånger större än handelsutbytet. Om så endast en stor valuta, till exempel Euron, genomför den så får det betydande verkningar för den spekulativa ekonomin världen över, menade Tobin. Då han intervjuades av Der Spiegel 2001 nämnde han skatten 0,5 procent som lämplig.

Debatt  
Medlemmar av antiglobaliseringsrörelsen började i slutet av 1990-talet att diskutera Tobinskatten. Fokus i diskussionen låg dock inte främst på idén att skatten skulle minska svängningarna i valutakurserna, även om det ingick som en del i resonemanget, utan snarare på möjligheterna att använda skatteintäkterna för att motverka fattigdom i tredje världen. 2001 tog Tobin själv, i det tyska magasinet Der Spiegel, avstånd från antiglobaliseringsrörelsen, men han fortsatte alltjämt att fastslå giltigheten i sitt förslag. Under 2010-talet har Tysklands förbundskansler Angela Merkel och Frankrikes president Nicolas Sarkozy aviserat att ländernas finansministrar kommer att lägga fram ett gemensamt förslag på beskattning av finansiella transaktioner till de europeiska institutionerna i september 2011. Klas Eklund, en svensk ekonom, menar att tobinskatt skulle försämra effektiviteten i ekonomin och tror inte heller att den kan stoppa stora spekulationsvågor. Även Anders Borg, före detta finansminister i Sverige, har uttalat sig skeptisk mot idén.

Se även
 Attac

Källor
James Tobin, ”A proposal for International Monetary Reform”, Eastern Economic Journal, 3–4 juli, oktober 1978
Tobinskatten: Ett medel söker sitt mål (länk till pdf), Klas Eklund 2001

Skatter
Antiglobaliseringsrörelse
Näringslivets Presstjänst

Näringslivets Presstjänst, NPT, nyhetsbyrå som startade i Stockholm som en del av Timbro.

Byrån drevs från 1979 till mitten av 1990-talet då den uppgick i Svenska Nyhetsbyrån (SNB). Materialet bestod huvudsakligen av vanliga nyhetsartiklar om ekonomi, näringsliv och samhälle som abonnerades av ett hundratal tidningar, mest dagspress i landsorten.

Chefredaktörer för byrån var Johan Hjertqvist, Mikael Sekund, Mats Johansson och Margareta Lindkvist.

Media i Sverige
Timbro
Näringslivets intresseorganisationer i Sverige
Organisationer bildade 1979
Marknadsekonomisk tidskrift

Marknadsekonomisk tidskrift startades av Mats Johansson 1986 som en del av verksamheten inom näringslivets tankesmedja Timbro. Johansson efterträddes av Janerik Larsson.

Kvartalstidskriften ägnades idépolitiska artiklar med liberalkonservativ inriktning och debatt kring marknadsekonomins teori och praktik. Bland medarbetarna märktes Lars Gustafsson och Per Ahlmark. Larssons efterträdare Carl Rudbeck startade 1991 en efterföljare, kulturtidskriften Smedjan, som lades ner i december 2005..

Referenser 

Svenska tidskrifter
Timbro
Gradering (kampsporter)

Graderingar är vanligt bland kampsporter och är ett upprov där man ska bevisa att man behärskar den grad man ska ta. Ofta består graderingen i ett slags praktiskt prov, där de som ska gradera får gå upp och visa vad de kan under bestämda former. Graderingar brukar i de flesta fall fokusera på grundtekniker, och inte innehålla något kampmoment förrän ganska långt upp i graderingssystemet – undantag förekommer dock.

Graderna visas ofta med vilken färg man har på bältet, där de högre graderna, dangraderna, bär svarta bälten och de lägre graderade antingen bälten i olika färger som markering av grad, eller så bär alla kyugraderade vita bältet. Det förekommer även vita bälten med olika färgmarkeringar, såsom i svensk aikidos och ju-jutsuns barngrader, eller vita bälten med ett färgat längsgående band som i judons dito.

Det första graderingssystemet med dan- och kyugrader infördes av judons skapare Jigoro Kano. Detta kopierades sedan till andra moderna budokonster såsom karate, kendo, shorinjikempo och iaido. Även de koreanska kampsporterna, såsom taekwondo och hapkido, har lånat systemet med grader fast graderna där har annat namn som heter gup. Även inom vissa kung fu-organisationer förekommer graderingar i form av bälten, dessa är då oftast av siden. En del skolor inom wing chun utmärker elevens grad genom olika färger på tröjan som används vid träning.

Kampsport
Helena Sigander

Helena Maria Elisabeth Johansson Sigander, född 17 december 1947 i Kungsbacka, är en svensk författare och förläggare på Exilium förlag sedan 2012.

Sigander skriver romaner, kriminallitteratur, barnböcker, noveller och dramatik. Hon skriver under eget namn och under noms de guerre. Mellan 2001 och 2008 startade och drev Sigander läsrörelsen Stockholm Läser. Hösten 2008 startade Sigander tillsammans med Britta Bergstedt Teaterradion Lidingö 97,8 i Närradio Lidingö. Hon driver en skrivarskola på nätet.

Sigander verkar bland annat som spökskrivare. Våren 2008 medverkade hon i SVT:s kulturmagasin Kobra och beskrev sitt yrke med orden "Som spökskivare arbetar jag som en hårfrisörska. Jag fixar frisyren men hänger inte med på partyt."

Helena Sigander var gift med journalisten och riksdagsledamoten Mats Johansson fram till dennes död 2017.

Medlemskap
Sigander är medlem av Sveriges Författarförbund, Svenska PEN, Författarcentrum och ordförande i NovellmästarnA.

Bibliografi 

Sagor för små änglar med trötta föräldrar (1991)
Mordförsök, antologi (1998)
Döda män vittnar inte (1999) 
I döda blondiners sällskap (2000)
Marionett (2001)
Sveriges kusligaste spökhistorier, antologi (2001)
Terrorns tecken (2002)
Hemligheter kan vara farliga (2002)
Sista kallelsen (2003)
Bankrånet (2004)
En mycket nervös man (2004)
De skalliga barnens orkester (2005)
Svindel och svek (2006)
Mord och vassa klackar, antologi (2007)
Vi spelar i natt, Lina (2008) 
Crime the Swedish Way, antologi  (2008)
Gräva en grop ..., antologi  (2009)
Kärlek, mord och poesi (2009) 
Liv och död i Stockholm, Norrmalm, antologi (2010)
Våld vid vatten (2010)
Lek med döden, antologi (2011)
Dubbeldöd (2012)
Hållplats Ättehögsgatan (2013)
Dosan, Helga Gregorius berättelse (2013)
En storlek mindre, minska 4-7 kilo på femton dagar, ill. Ulla Lindborg (2014)
Ridå, noveller (2014)
Hångel krångel (2015)
Mord på väg, (2015)
Sigillet, Helga Gregorius berättelse (2019)

Dramatik

Radio
Åh, alla dessa Karlar (1993)
En Greenpeaceanhängare (1993)
Helga Gregorius (2008)
Den starkare kvinnan (2009)
Ett glas vin (2009)

Teater
Grönt, grönt vårt MORD är grönt (2003)
Helga (2006)
Repetitionen om Harriet Bosse (2008)
Kära fröken Harriet Bosse! (2008)
Augusts dilemma (2008)
After the Last Curtain i översättning av Verne Moberg  (2008)
Pojken, prinsessan och draken (2012)

Referenser

Externa länkar 
Officiell webbplats
 

Svenskspråkiga författare
Stockholmare
Personer från Kungsbacka
Födda 1947
Levande personer
Kvinnor
Mårten Andersson

Fredrik Mårten Andersson, född 2 maj 1974 i Stockholm, är en svensk komiker. 

Andersson slog igenom i radioprogrammet Pippirull i Sveriges Radio P3 med sina kontroversiella imitationer av bland annat Mikael Persbrandt, Dr Alban, Bengt Magnusson och Peter Antoine. Han är idag främst standup-komiker och tillhör den svenska stand up-scenen. Andersson driver sedan 1999 bolaget Knakelibrak Produktion AB och sedan 2004 standup-bolaget Raw Comedy, med en klubb i Stockholm där svenska och internationella komiker uppträder. Andersson gjorde sin debut i Melodifestivalsammanhang år 2012 som låtskrivare till låten "Sean den förste Banan", framförd av just Sean Banan.

Tidig karriär 

Redan som barn drömde Andersson om att jobba inom media, som tolvåring ville han bli sportreporter. Det förverkligades efter avslutade journaliststudier på Kalix folkhögskola (med inriktning på radio) då han fick jobb direkt på SR, Radiosportens lokalredaktion där han bland annat refererade fotboll.

Samma år, då Mårten Andersson var 19 år gammal, fick han jobb som ungdomsreporter på Sveriges radio P3:s Signal. Knappt ett år senare blev han rekryterad av den relativt nystartade tv-kanalen ZTV. Där jobbade Andersson som framför allt programledare och reporter men även som redaktör och producent. Arbetskamraterna hette bland annat Henrik Schyffert, Amanda Rydman, Kristian Luuk, Olle Sarri och Per Sinding-Larsen. Mårten Andersson stannade på ZTV i fyra år.

1998 började Andersson som programledare på TV 3 och var bland annat nyhetsankare för TV 3-sporten. Under de tre åren på TV 3 jobbade han parallellt på P3. Denna gång med samhällssatiriska programmet Pippirull. Andersson har senare sagt att han länge hade känt ett sug att skriva humor och att han i Pippirull fick ett kvitto på att han kunde det. Hans imitationer av Dr Alban och Mikael Persbrandt blev publikfavoriter och han valdes år 2001 ”Till årets manliga komiker” av tidningen Café och skivan ”Det e stabilt” Grammis-nominerades. I samband med Pippirull började även Mårten Andersson att uppträda som ståuppkomiker. Debuten skedde på Norra Brunn år 2000 och sedan dess har hans fokus legat på humor och underhållning.

Senare år 

Andersson var inspirerad av den stand up han hade sett i England som ofta hade en råare, elakare ton än den svenska. När han 2004 grundade sin egen stand up-klubb: RAW comedy club ville han att komikerna själva skulle få sätta ribban för hur rå humorn skulle få vara. RAW comedy club har idag breddat verksamheten och omfattar både stand up-klubb, tv-program, turnéer, management och bokningar av internationella komiker.

Andersson har medverkat i ett flertal underhållningsprogram, t.ex. Extra Extra,  Fredag hela veckan, Stockholm Live, Babben & Co och Let's dance.

Referenser 

 http://www.aftonbladet.se/nojesbladet/article18903133.ab 

Födda 1974
Svenska komiker
Män
Levande personer
Skådespelare från Stockholm
Deltagare i Let's Dance
Birger Utbult

Karl Birger Utbult (i riksdagen kallad Utbult i Öckerö), född 6 oktober 1884 i Öckerö, död där 4 december 1963, var en svensk fiskare och politiker (folkpartist).

Birger Utbult, som kom från en fiskarfamilj, var själv fiskare på Öckerö 1899-1939. Han var också ordförande i Öckerö kommunalstämma och 1924-1961 ordförande i kommunalnämnden.

Han var riksdagsledamot i andra kammaren för Göteborgs och Bohus läns valkrets 1945-1954. I riksdagen var han bland annat suppleant i jordbruksutskottet 1945-1954. Han var främst engagerad i frågor som gällde kustbefolkningens och fiskenäringens situation.

Källor

Litteratur
 Tvåkammarriksdagen 1867-1970 (Almqvist & Wiksell International 1990), band 4, s. 165

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Folkpartiet
Personer från Öckerö socken
Födda 1884
Avlidna 1963
Män
Erik Svensson i Restad

Erik Svensson i Restad född 9 april 1768 i Krokstads socken, död 10 oktober 1843 i Krokstads socken riksdagsman för bondeståndet, 1809-1810, 1812, 1815, 1817-1818, 1823 samt 1828-1830, han var också ledamot av bevillningsutskottet 1809-1810, 1817-1818 och 1823 samt fullmäktige i riksgäldskontoret från 7 juli 1815 till 25 april 1831.

Referenser

Bondeståndets riksdagsledamöter
Män
Födda 1768
Avlidna 1843
Personer från Krokstads socken
NPT

NPT kan syfta på:

NPT – en nyhetsbyrå som startade i Stockholm, se Näringslivets Presstjänst
NPT – amerikansk standard som omfattar koniska och raka gängor, se National Pipe Thread
 Non-Proliferation Treaty – ett fördrag som skrevs på i New York 1968, för att hindra spridningen av kärnvapen, se icke-spridningsavtalet
AIK Bandy Dam

Denna artikel behandlar AIK:s bandysektion för damer. För herrarnas bandysektion, se AIK Bandy Herr.

AIK Bandy Dam, tidigare AIK Dambandy, är den svenska idrottsklubben AIK:s bandysektion för damer. AIK:s damsektion för bandy startades 1976 och debuterade i seriesammanhang säsongen 1976/1977 , då man spelade i Division II. Säsongen 1977/1978 vann AIK sin serie i Division II, och flyttades upp i Division I, som då var högsta divisionen, och sedan dess har man aldrig åkt ur.

AIK:s damlag i bandy var från slutet av 1980-talet och fram till början av 2000-talet mycket framgångsrikt, med totalt elva SM-guld på 14 spelade SM-finaler. Inför säsongen 2006/2007 lämnade dock flera av de framgångsrika spelarna klubben, men AIK lyckades dock ta sig till semifinalspel med hjälp av före detta stjärnspelare i laget. Väl där åkte man dock ut mot Sandvikens AIK. Säsongen 2007/2008 var man åter i Sverige-toppen och blev svenska mästarinnor efter finalseger, 3-0, mot IFK Nässjö på Studenternas IP, vilket sammanlagt blev AIK:s 15:e SM-guld i bandy på seniorsidan, både herrar och damer inräknat. Bara Västerås SK (21) har vunnit fler SM.

Inför säsongen 2008/2009 flyttade AIK:s herrlag och damlag i bandy från Spånga IP och Sollentunavallen till Bergshamra IP .

Den 19 augusti 2016 meddelades att laget på grund av spelarbrist drar sig ur Elitserien inför säsongen 2016/2017. Av 17 spelare hade man då tappat 15 sedan föregående säsong.
En ny styrelse tog vid och räddade spel i Allsvenskan. Laget bestod mestadels av finska juniorer som tillsammans med ett par ryska och svenska damer förde AIK till en sensationell andraplats.

Den 15 augusti 2017 meddelades att man inför säsongen 2017/2018 återigen blivit klara för Elitserien, sedan NT Bandy dragit sig ur på grund av spelarbrist.

Den 24 april 2023 meddelade Svenska Bandyförbundet AIK:s bandydamer tvångsnedflyttas från Elitserien på grund av ekonomiska skäl.

Meriter
Svenska mästerskap:
Vinnare (15): 1988, 1990, 1995, 1996, 1998, 1999, 2000, 2003, 2004, 2005, 2006, 2008, 2010, 2012, 2014
Finalförluster (10): 1994, 2001, 2002, 2009, 2011, 2013, 2015, 2016, 2018, 2022
Distriktsmästerskap:
Vinnare (10): 1980, 1984, 1985, 1986, 1988, 1989, 1990, 1991, 1993, 1995
World Cup:
Vinnare (5): 2003, 2004, 2008, 2010, 2011
Svenska mästerskap i rinkbandy:
Vinnare (8): 1992, 1993, 1994, 1995, 1996, 1997, 1999 och 2000

Referenser

Externa länkar
AIK:s webbplats: Bandysektionen

Bandy Damer
Bandyklubbar i Sverige
Sportklubbar bildade 1976
Basker (huvudbonad)

Basker (även bask eller  baskermössa) är en mjuk, rundkullig mössa utan skärm, ofta av filt. Ordet "basker" kommer ursprungligen från Baskien i norra Spanien. I de aktuella regionerna benämns en mössa av denna typ "txapel" (på baskiska) eller "boina" (på spanska/katalanska/portugisiska). 

Under slutet av 1920-talet blev baskern ett populärt sportplagg. I Finland använder man i militära sammanhang termen barett för det som man i Sverige kallar basker.

Militära baskrar 
Baskermössan har använts av många militära enheter och av polisstyrkor i olika länder. I vissa länder förknippas den med elittrupper. Ett är Gröna baskrarna i USA.

Den moderna traditionen med militär baskeranvändning började hos de franska alpjägarna som använde sig av lokalbefolkningens stora baskrar som huvudbonad. Det var och är stora baskrar som kunde dras ned över öronen vid kyla. De första brittiska stridsvagnsförbanden började använda sig av svarta baskrar för att de var bekväma huvudbonader när pansarsoldaten skulle krypa in och ut i trånga utrymmen. Baskern fick därigenom status av kännetecken för elitförband. Från pansartrupperna spred sig baskern sen till fallskärmsjägarna, då i vinröd färg.

Israel 
 Baskerfärger

Schweiz

Baskerfärger i schweiziska armén

Sverige 

I den svenska Försvarsmakten användes stridsvagnsmössa m/30 länge som skyddsbeklädnad av stridsvagnsbesättningar. Inspirerad av dessa huvudbonader infördes baskermössa m/1952 för Fallskärmsjägarskolan efter andra världskriget. Den var av vinrött ylle med en skyddskant av skinn. Med uniform m/1960 infördes baskrar även för Lapplands jägarregemente och Norrlands dragoner (mörkgrön), samt pansartrupperna (mörkblå). År 1978 fick även Livregementets husarer mörkgrön basker och 1982 fick arméflyget en mellanblå basker.

Inom marinen infördes en kommandogrön basker för kustjägare från och med den 1 september 1961.

Från och med 2003 används basker av hela armén, amfibiekåren och helikopterflottiljen.

Baskerfärger i Försvarsmakten

Tyskland 
 Baskerfärger.

USA
Från att ha varit en persedel som betecknade en elit används baskern idag som allmän huvudbonad i många länders arméer. Nu är det i stället baskerfärgen som får markera förbandens status. I USA har baskern sedan 2001 varit huvudbonad för alla arméförband i fältuniform, men 2011 beslutade den amerikanska arméledningen att för armén i allmänhet skall baskern ersättas av fältmössor med skärm. Orsaken var soldaternas missnöje med att baskern var opraktisk i fält.

Österrike

Baskerfärger i Bundesheer

Referenser

Externa länkar 

Huvudbonader
Generiska egennamn