Harry Martinson

Harry Edmund Martinson, född 6 maj 1904 i Jämshög i Blekinge, död 11 februari 1978 i Solna, var en svensk författare. Martinson var ledamot av Svenska Akademien (stol nr 15) från 1949 och mottog Nobelpriset i litteratur 1974, tillsammans med Eyvind Johnson – den senaste gången som ett nobelpris i litteratur har delats mellan två personer.

Biografi

Bakgrund 
Martinson miste sina föräldrar i sina tidiga år. Han var endast sex år gammal när hans far, Martin Olofsson, avled i lungtuberkulos 1910 och modern emigrerade ett år senare till Oregon i USA. Modern bosatte sig i Portland, och den kvarlämnade Harry ackorderades ut på socknen som fosterbarn – ett öde som i viss mån liknade Viktor Rydbergs, en författare som för övrigt liksom Rudyard Kipling, Joseph Conrad och Lev Tolstoj tillhörde Martinsons litterära förebilder. Han genomgick sex år i folkskola, bland annat i Alltidhults skola i Blekinge. Martinson var en kort tid på ett barnhem i Göteborg och vid Skeppsgossekåren i Karlskrona. Han arbetade sedan en tid vid Jonsereds Fabriker på bruksorten Jonsered.

Vid sexton års ålder gick han till sjöss och seglade jorden runt, bland annat till Brasilien och Indien, men måste på grund av lungsjukdom gå i land för gott år 1927. Både under sjömansåren och efteråt gick han tidvis på luffen. Såväl föräldralösheten som erfarenheterna som sjöman och luffare satte tydliga spår i hans författarskap. Hans idé om "Världsnomaden" som presenterades i en essä i början av 1930-talet präglade mycket av hans diktning.

Martinson träffade under sina år som arbetslös sjöman författaren Moa Martinson som han gifte sig med 1929. Äktenskapet var stormigt men konstnärligt inspirerande för båda. Martinson flydde tidvis från hennes torp i Sorunda där de bodde och gav sig ut på nya luffarresor men återvände fram till en slutlig brytning 1939 och skilsmässa 1941.

Martinson deltog som frivillig i finska vinterkriget. Han var gift med Ingrid Lindcrantz från 1942.

Nobelpriset och de sista åren
Harry Martinson tilldelades Nobelpriset i litteratur 1974 med motiveringen "för ett författarskap som fångar daggdroppen och speglar kosmos". Han delade priset med Eyvind Johnson. Vid prisutdelningen framhävde Karl Ragnar Gierow i sitt tal att Johnson och Martinson var "representativa för det uppbåd av proletärförfattare eller arbetardiktare, som på bred front bröt in i vår litteratur inte för att härja och plundra utan för att berika den med sina förmögenheter". Prisutnämningen uppskattades av den läsande socialistiska delen av allmänheten men kritiserades hårt från flera håll i den svenska pressen, främst för att Svenska Akademien hade utsett två av sina egna ledamöter till pristagare.

Det med tiden allt hårdare bemötandet från delar av kritikerkåren, bland annat för att han själv satt i Svenska Akademien då han tilldelades Nobelpriset, jämte hans egen insikt om att begåvning inte ger någon rättighet att ställa sig över samhällets uppfattning om rätt och fel, ledde till att han slutligen tog sitt liv 1978 genom att skära upp magen med en sax på Karolinska sjukhuset i Solna. Detaljerna kring hans död har skildrats i Lars Gyllenstens memoarer, där självmordet beskrivs som harakiri.

Harry Martinson är begravd på Silverdals griftegård i Sollentuna församling.

Författarskap, mottagande

Martinson debuterade den 27 augusti 1927 med dikten "Sanningssökare" i tidningen Arbetaren. Vid samma tid träffade han Artur Lundkvist som introducerade honom för amerikanen Carl Sandburgs diktning, vilket blev en viktig litterär impuls. 1927–1928 fick Martinson dikter publicerade i bland annat Arbetare-Kuriren, Eldaren, Sjömannen, Ny Tid och Brand.

Martinson medverkade i antologin Fem unga 1929 och samma år kom bokdebuten med diktsamlingen Spökskepp. Han fick sitt genombrott med diktsamlingen Nomad 1931. Med reseskildringarna Resor utan mål (1932) och Kap Farväl! (1933) fick han sitt stora genombrott även som prosaförfattare. Han lovordades för sitt pregnanta och djärvt associationsrika språk. Anders Österling utnämnde Martinson till "en av de största naturbegåvningar som någonsin framträtt i svensk litteratur". Den expressionistiskt anstrukna diktsamlingen Natur (1934) fick emellertid ett kyligt mottagande vilket gjorde att Martinson under elva år övergick till att enbart publicera prosaböcker.

Den självbiografiska romanen Nässlorna blomma (1935) blev en ny stor framgång och följdes av Vägen ut (1936). Under de följande åren gav han ut en rad böcker av det mindre formatet som pendlar mellan finstämd naturiakttagelse och häftig tidskritik; Svärmare och harkrank (1937), Midsommardalen (1938) och Det enkla och det svåra (1939). Tidskritiken dominerar i boken Verklighet till döds (1940), som skildrar författarens erfarenheter som frivillig i finska vinterkriget. Ett par höjdpunkter i författarskapet blev diktsamlingen Passad (1945) och romanen Vägen till Klockrike (1948) och 1949 invaldes Martinson som den förste proletärförfattaren i Svenska Akademien. Efter att ha gjort succé med rymdeposet Aniara (1956) vände framgångarna och Martinson blev hårt angripen för den samtids- och teknikkritiska diktsamlingen Vagnen (1960).

Från denna tid förändrades hans position. Det starka behovet av uppskattning och ökande krav på politiskt engagemang gjorde att den tidigare uppburne Martinson i slutet av 1960-talet anförtrodde till den svenska författaren Kjell Espmark: "Jag skriver i katakomberna, förstår du". Resultatet, De tusen dikternas bok, ämnade han inte publicera under sin livstid. Några verk nådde ändå offentligheten. 1964 uruppfördes teaterpjäsen Tre knivar från Wei på Dramaten i regi av Ingmar Bergman och han utgav även ett par prosaböcker med naturimpressioner. I början av 1970-talet övergav Martinson sina betänkligheter mot att utge fler diktsamlingar och utkom med Dikter om ljus och mörker (1971). Den följdes av en samling naturdikter Tuvor (1973).

Eftermäle 
Cikada-priset och Harry Martinson-priset utdelas till Harry Martinsons minne. Harry Martinson-sällskapet utdelar även Klockrikestipendiet. Svenska Akademien utdelar vartannat år Stipendium till Harry Martinsons minne. Aniarapriset är uppkallat efter Martinsons verk.

Harry Martinson har givit namn åt Harry Martinsons gata på Kungsholmen, Harry Martinsons väg i Gnesta samt Aniaraparken i Olofström och Aniaraplatsen i Sollentuna centrum är uppkallad efter namnet på Martinsons diktverk från 1956.

Dikten "Besök på observatorium" från 1945 finns med på de två guldskivor som skickades ut i rymden med projektet Voyager 1977, inläst av den dåvarande svenske FN-ambassadören Anders Thunborg.

Intressen, konstnärskap

Livsåskådning 

Martinson sade i en intervju i Röster i radio-TV (nr 33 1961): ”Jag skriver som jag skriver därför att jag är buddhist. Inte religiöst, men moraliskt-filosofiskt.” Hans tankevärlds rötter i buddhismen och daoismen gick över huvudet på den samtida kritiken. Hans buddhistiska livssyn har därför inte alltid tagits på allvar av hans omgivning, som både gav honom en kyrklig begravning och tog in en av hans dikter (De blomster som i marken bor) i Svenska kyrkans psalmbok.

Bildkonstnär
Martinson ägnade sig vid sidan av skrivande även åt konstnärligt bildskapande. Han illustrerade själv sin naturbok Det enkla och det svåra och textbidrag i olika tidskrifter med tuschteckningar. Senare blev det känt att Martinson hade en stor bildproduktion bakom sig med konstverk i olja, krita, pastell, tusch och blyerts. Han var från unga år nära vän med Sven X:et Erixson och Bror Hjorth och visade släktskap med dessa konstnärer i sitt bildskapande. Motiven i Martinsons bildkonst anknyter nära till hans litterära teman.

Bibliografi

 Spökskepp, dikter 1929
 Nomad, dikter 1931 (illustrerad utgåva 1943, med några nya dikter, illustrationer av Torsten Billman)
 Resor utan mål, prosa 1932
 Kap Farväl!, prosa 1933
 Natur, dikter 1934
 Nässlorna blomma, roman 1935
 Vägen ut, roman 1936
 Svärmare och harkrank, prosa 1937
 Midsommardalen, prosa 1938
 Det enkla och det svåra, prosa 1939
 Verklighet till döds, prosa 1940
 Den förlorade jaguaren, roman 1941

 Passad, dikter 1945
 Vägen till Klockrike, roman 1948
 Cikada, dikter 1953
 Aniara, 1956. (Eposet ligger till grund för operan Aniara med libretto av Erik Lindegren och musik av Karl-Birger Blomdahl).
 Gräsen i Thule, dikter 1958
 Vagnen, dikter 1960
 Utsikt från en grästuva, prosa 1963
 Bestiarium, 1964 (tillsammans med Björn von Rosen)
 Dikter om ljus och mörker, 1971
 Tuvor, dikter 1973

Postumt utgivna:
 Längs ekots stigar 1978
 Doriderna 1980
 Gyro 1986 (skriven cirka 1946–47)

Radiopjäser 
 Gringo
 Salvation 1947
 Lotsen från Moluckas 1948

Scenpjäs 
 Tre knivar från Wei 1964

Psalm 
 Sv.ps. 202 De blomster som i marken bor

Filmmanus

Priser och utmärkelser 
1938 – De Nios Stora Pris
1944 – Svenska Dagbladets litteraturpris
1947 – Gustaf Fröding-stipendiet
1949 – Övralidspriset
1951 – Bellmanpriset
1954 – BMF-plaketten för Cikada
1954 – Doblougska priset
1954 – Hedersdoktor vid Göteborgs universitet
1955 – Litteraturfrämjandets stora pris
1962 – Bellmanpriset
1967 – Sveriges Radios Lyrikpris
1968 – Evert Taube-stipendiet
1974 – Nobelpriset i litteratur

Se även 
 Fem unga
 Nilsson, Seth, Blekinge – Sveriges Trädgård, Blekinge, 2008 – fotobok med dikter av Harry Martinson

Referenser 

 Den svenska litteraturen V. Modernister och arbetardiktare (1989), Bonniers.

Vidare läsning

Externa länkar 

 Harry Martinson-Sällskapet
 The Nobel Prize in Literature 1974. Nobelprize.org
 Harry Martinson : Biographical. Nobelprize.org
 Orden prövas : Harry Martinson 1927–1939 : en digital utställning. Litteraturbanken.
 
 
 

 
Svenska psalmförfattare
Svenska arbetarförfattare
Svenska romanförfattare
Svenska science fiction-författare
Svenska dramatiker
Svenska essäister
Svenska poeter
Svenskspråkiga poeter
Svenska författare under 1900-talet
Nobelpristagare i litteratur
Svenska nobelpristagare
Ledamöter av Svenska Akademien
Hedersdoktorer vid Göteborgs universitet
Hedersledamöter vid Södermanlands-Nerikes nation
Författare från Blekinge
Författare som begått självmord
Födda 1904
Avlidna 1978
Män
Personer från Jämshögs socken
Autodidakter
Gravsatta på Silverdals griftegård
Svenskspråkiga science fiction-författare