kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Böna kapell

Böna kapell är ett kapell i Gävle. Det tillhör Gävle församling i Uppsala stift.

Kyrkobyggnaden
Böna kapell är uppfört 1843 i fiskeläge, vid Gävlebuktens mynning. På kyrktomten står en enkel klockstapel. Böna begravningsplats ligger ett stycke väster därom. Det enkla träkapellet har rektangulärt långhus och vidbyggt vapenhus i väster. Kyrkorummets sydöstra hörn är avdelad till sakristia. Ingång i väster, via vapenhuset.

Exteriören är klädd med locklistpanel och vitmålad. Rektangulära fönsteröppningar. Sadeltaket är tegeltäckt. Kyrkorummets väggar är klädda med pärlspontpanel, platt innertak, något neddraget vid sidorna. Markus Dahlberg 1997-03-24

Historik
Kapellet byggdes 1843 av "husfäderna" i fiskelägena Bönan och Utvalnäs med timmer skänkt av Gävle stad. På 1870-talet byggdes en klockstapel. Kapellet överlämnades till staden 1892. 

När Gävle församling delades 1916 kom Norrlandet med Bönan och Utvalnäs att tillhöra Heliga Trefaldighets församling. Inför kapellets 100-årsdag gjordes en renovering med tillbyggnad av sakristia och vapenhus, efter förslag av Sven Henrik Wranér, och kapellet återinvigdes 27 juni 1943. Vapenhuset utvidgades 1972 och där fick en skrudkammare plats. 

Sångaren i Jesus Jones, Mike Edwards, gifte sig i Böna kapell.

Inventarier
Altarväggen pryds av ett ramverk som snidades av fiskaren Per Wickman när kapellet byggdes. Till vänster om altaret står predikstolen med en Kristustavla som bakgrund. Mikaelidagen 1952 invigdes en dopfunt i röd Gävlesandsten, ritad av stadsarkitekt Sven Wranér, Gävle, (1894-1965).

Orgel
Firma Magnusson, Göteborg, bygger 1963 ett helmekaniskt positiv.

Disposition:

Referenser

Tryckta källor
 
 Karlsson, A.M. & Kilström, Bengt Ingmar: Gästriklands kyrkor - medeltid möter nutid (ingår i "Från Gästrikland 1988").

Webbkällor
 
 Svenska kyrkan i Gävle informerar om kapellet

Vidare läsning

Externa länkar
 Svenska kyrkan i Gävle

Kyrkobyggnader i Uppsala stift
Norrlandet
Orgeldispositioner
Kyrkobyggnader i Gävle kommun
Kyrkobyggnader invigda 1843
1843 i Sverige
Eggegrund

Eggegrund är en ö i Gävlebukten med ett fiskeläge och en fyr. I våra dagar finns den gamla fyrvaktarbostaden, fiskarstugor och några fritidshus på ön.

Ön donerades av drottning Kristina tillsammans med Lövgrund till Gävle stad "att av dess fiskare brukas". Det blev alltså ett fiskeläge för Gävlefiskarna. På 1800-talet fanns här mellan tolv och femton fiskare.

1695 lades ett stort stenkummel upp som landningsbåk. 1838 byggdes den första fyren, som underhölls av Handelssocieteten till 1872 då statsverket tog över. 1933 uppfördes en ny fyr som 1938 fick en elektrisk fyranläggning. Den ersattes på 1970-talet med en helautomatiserad fyr i ett 26 meter högt torn. Från ön har sedan 1881 lämnats regelbundna sjö- och väderrapporter. Eggegrund har ett rikt fågelliv och  är en viktig sträck- och rastlokal för vissa arter. På Eggegrund finns Eggegrunds fågelstation, som sedan 1986 ingår i Naturhistoriska Riksmuseets nät av fågelstationer.

Eggegrund ingår i naturreservatet och Natura 2000-området Eggegrund-Gråsjälsbådan.

Källor

Noter

Vidare läsning
 

Fyrar i Sverige
Svenska öar i Bottniska viken
Gästriklands öar
Gävlebohamnar
Fågelstationer
Områden och platser i SMHI:s sjöväderrapport
Arkeologisk teori

Arkeologisk teoribildning är ett snårigt kapitel där influenser regelmässigt hämtas från angränsande ämnen. Detta täcker både utgrävningsverksamheten och tolkningen av materialet. Det finns ingen enhetlig teori och gränserna däremellan är mycket flytande. T.o.m. mitten av 1900-talet var man ganska överens om att arkeologi var mest besläktat med historia och antropologi. Sedan dess har element av andra ämnen använts som geologi, fysik, kemi, biologi, metallurgi, ingenjörsvetenskap, medicin etc. vilket inneburit att ämnet har blivit bredare.

De största teoribildningarna är:

Kulturhistorisk arkeologi
Den traditionella eller kulturhistoriska arkeologin var (och är) främst inriktad på systematiseringar, typologiseringar och klassificeringar av fynd, artefakter, för att sedan ordna in dessa i arkeologiska kulturer. Dessa arkeologiska kulturer antas sedan vara liktydiga med mänskliga kulturer.  Man har sagt att de kulturhistoriska arkeologerna grävde upp fler och fler fynd utan att för den skull lära sig mer om forntiden.

Processuell arkeologi
Processuell arkeologi,  även New Archaeology, gjorde sitt insteg i arkeologin under 1960-talet. Teoribildningen har influerats av till exempel geografin där en motsvarande rörelse "New Geography" finns.

Den processuella arkeologin, som inte var (eller är) en enhetlig rörelse förespråkar en ökad användning av naturvetenskapliga metoder och teorier. Lagbundenhet hos människor och mänskliga kulturer eftersöks och generaliseringar eftersträvas framför studiet av det lilla. Den processuella arkeologin är starkt influerad av det positivistiska vetenskapsidealet.

Den processuella arkeologin kom att kraftigt ifrågasättas av den så kallade postprocessuella arkeologin, främst under 1980- och 90-talen. Diskursen är dock fortfarande aktiv i dag.

Kända företrädare är bland andra Lewis Binford och Colin Renfrew.

Postprocessuell arkeologi
Postprocessuell arkeologi är inte en enhetlig teoribildning utan den företräds av många olika arkeologer med många olika åsikter. Den utgör dock en kritik av den processuella arkeologin och vänder sig emot det positivistiska vetenskapsidealet som gjort sig gällande inom arkeologin på många håll, samt mot det ökande användanden av den vetenskapliga metoden. Den postprocessuella arkeologin är en del av postmodernismen men kan också sägas vara en del av den Platonska idealistiska filosofin, i motsats till den Aristotelianska realistiska.

Känd förespråkare för den postprocessuella arkeologi är Ian Hodder.

Referenser

Noter

Litteratur
Johnson. M. 1999. Archaeological theory: an introduction. Blackwell Publishers Ltd. Oxford 

Arkeologi
Engesberg

Engesberg som ligger på Norrlandet vid Yttre fjärden i Gävle kommun, är en badvik med campingplats och vandrarhem. Där anlades på 1970-talet en fiskehamn för trålare och i viken ligger ett båtvarv, grundat 1928 av August Wahlström. 
Engesberg var från mitten av 1800-talet - då huvudbyggnaden, den så kallade herrgården, uppfördes - ett mycket stort lantställe. Engesberg köptes 1891 av Gävle stad för att användas som industriområde. Så blev det dock inte. I stället flyttades 1915 ett uppfostringshem för pojkar till platsen. Det hade startats i Torsåker 1893 och flyttats till Sofiedals herrgård i Valbo 1905. 

Engesberg ombildades 1927 till skyddshem för pojkar och drevs från 1938 av staten under namnet Statens uppfostringsanstalt. År 1949 anlades badet och småstugor sattes upp sedan Gävle stad vägrat uppfostringsanstalten fortsatt arrende och utbyggnad. I herrgårdsbyggnaden öppnades 1979 en servicebutik och i annexet, den äldsta byggnaden, finns våtutrymmen för campare. Engesbergs Restaurang marknadsfördes flitigt i början av 1950-talet. 

I parken finns en lind som länsstyrelsen fridlyste 1923. Det påstås att en liten flicka vid namn Lizzy på 1600-talet följde sin far, skeppare från England, på resan till Gävle. Enligt berättelsen dog Lizzy under inresan mot hamnen, och fadern ska då ha begravt henne på stranden vid Engesberg och på graven ha planterat en liten lindplanta hon haft med sig hemifrån. Trädet kallas därför Lizzys lind.

Källor
Norrlandet, utredning om bebyggelse- och upplåtelseformer, Gävle kommun 1980.

Norrlandet
Badplatser i Sverige
Campingplatser i Sverige
Gråberget

Gråberget är ett f.d. kustartillerifort beläget mellan Bönan och Utvalnäs utanför Gävle. Under högsta punkten finns en fästning ursprängd för flera stora kanoner, rum för sjukhus med mera. Allt har hållits rustat och i drift till 1997.Utmed gråberget ut i norra farleden var minspärr med kodnamn tobbe aktiv tom 2009. Gråberget är en av alla försvarsanläggningar som skulle skydda Gävle i händelse av krig. Gävle var för övrigt ett av Sveriges kanontätaste inlopp.

Gråberget som hörde till KA5 i Härnösand var bestyckad med fyra stycken 15,2 cm pjäser av modell m/98 E-50, som kunde sänka ett angripande fartyg på 12 000 meter. Gråberget bestod inte bara av en utan två separata anläggningar. De låg i varandras närhet och benämndes GE1 och GE2. De låg på varsin sida av villan vid Grubban. GE1 var bataljonsstaben och det tunga batteriets plats 

De kompletterades med ytterligare en anläggning som hette GE3 i Furuvik. GE3 är i dag öppen för visning för allmänheten genom Furuviksparken. GE2 och GE3 var äldre och mindre anläggningar och var beväpnade med de mindre 7,5 cm kanonerna av modell 1905 . De skulle skjuta på de fartyg som det tunga batteriet inte lyckats sänka längre ut.

Se även 
Furuskär

Referenser

Noter 

Norrlandet
Kustartilleri
Limön

Limön är en ö i Gävlebukten i Gävle kommun i Gästrikland. Namnet kommer av det fornnordiska ordet lim som betyder kalk. Den dominerande bebyggelsen på ön utgörs av stugor. Båttrafik till Limön utgår på somrarna från Södra Skeppsbron i Gävle.

Historia
Limön ägdes fram till 1939 av svenska staten. Där har funnits ett fiskeläge som nyttjades av Gävlefiskarna, men antalet fiskare verkar aldrig ha varit fler än åtta. Länge nyttjades ön av landshövdingen i Gävle. På ön fanns också ett kalkbrott där mindre bemedlade Gävlebor bröt kalksten som levererades både till borgarna i staden och till näraliggande bruk. Kalkstensbrytningen pågick till mitten av 1800-talet. Kalkstensbrytarna bodde på Limön året runt och ägnade sig även åt jordbruk och fiske. 

På Limön finns en minnessten över det hundratal soldater som omkom då brigantinen Fru Margareta förliste utanför ön den 2 oktober 1808 på väg till Svensk-ryska kriget i Finland. Stenen restes 1916 av landstormsföreningen. 

Lotsstation upprättades på ön 1822 men flyttades 1912 till fiskeläget Bönan. År 1901 anlades Limö fyr.

Redan i slutet av 1880-talet var Limön en populär utflyktsö. August Strindberg, som besökte ön, skrev om sitt besök och citeras i Tord Anderssons "Sällsamheter i Gästrikland".

Böndernas fiske sköttes från 1890-talet av en arrendator och sex fiskare med familjer, totalt cirka 50 personer. Den siste bofaste fiskaren hette Hillberg.

Limöns bebyggelse
Limön köptes 1939 av Gävle stad. Därefter har sommarstugetomter arrenderats ut av Gävle kommun, som i början av 1940-talet föreskrev att endast enkla stugor, så kallade masonittält, fick sättas upp på somrarna. De skulle monteras ner varje höst. Dessa stugor har senare förstärkts och byggts på och får stå kvar året runt. På Limön finns cirka 150 sommarhus. På ön finns badplats, vandringsleder och ett kafé med ett enklare urval av livsmedelel. Kommunen har renoverat den gamla fyren, byggd i fyra våningar av trä, och tornet upplåts till konstnärer några veckor på somrarna i form av kulturstipendiet Natura.

Bilder

Källor
Norrlandet, utredning om bebyggelse- och upplåtelseformer 1980.

Noter 

Svenska öar i Bottniska viken
Gästriklands öar
Öar i Gävle kommun
Gävlebohamnar
Ian Hodder

Ian Richard Hodder, född 23 november 1948 i Bristol, är en brittisk arkeolog och är en av pionjärerna inom den postprocessuella arkeologin. Han är (2005) Dunlevie Family Professor och ordförande för institutionen för kultur och socialantropologi vid Stanford University i USA. 

Hodders fältarbete är mest berömt för utgrävningen av den 9000 år gamla neolitiska platsen  Çatalhöyük i södra Anatolien (Turkiet). Han är ledare för "Çatalhöyük Archaeological Project" som har som mål att bevara platsen, placera den i sitt sammanhang och presentera den för allmänheten. Hodder har givit varje utgrävare möjlighet att göra sin egen tolkning av det som hittats. 

Han tog sin fil kand (Bachelor of Arts) i förhistorisk arkeologi vid University of London  1971 och en doktorsgrad (PhD) i "spatial analysis in archaeology" vid University of Cambridge 1975.  Han var föreläsare vid University of Leeds mellan 1974 och 1977 innan han återvände Cambridge, där han så småningom blev professor i arkeologi 1996.  Han flyttade till Stanford 1999, och blev Dunlevie Family Professor 2002. 1996 blev han forskardocent vid British Academy.

Publikationer 
Spatial analysis in archaeology (1976, with C. Orton)
Symbols in action. Ethnoarchaeological studies of material culture (1982)
The Present Past. An introduction to anthropology for archaeologists (1982)
Reading the Past. Current approaches to interpretation in archaeology (1986) (revised 1991 and, with Scott Huston, 2003)
The Domestication of Europe: structure and contingency in Neolithic societies (1990)
Theory and Practice in Archaeology (1992) (Collected papers)
On the Surface: Çatalhöyük 1993-95 (1996) As editor,  Cambridge:  McDonald Institute for Archaeological Research and British Institute of Archaeology at Ankara.  . 
The Archaeological Process.  An introduction (1999)
Archaeology beyond dialogue (2004) (Collected papers)

Litteratur 
Kerig, Tim. Ian Hodder und die britische Archäologie. In: M. K. H. Eggert & U. Veit (Eds.): Theorien in der Archäologie: Zur englischsprachigen Diskussion. Tübinger Archaeologische Taschenbucher 1. p. 217-242. Münster: Waxmann 1998 (paperback )

Källor

Noter

Externa länkar
Hemsida vid Stanford University
Curriculum vitae (PDF, 56K)
Intervju med Society for California Archaeology 1999

Brittiska arkeologer
Alumner från University of London
Födda 1948
Män
Levande personer
Vitgrund, Gävle kommun

Vitgrund är en ö i havsbandet utanför Utvalnäs, Gästrikland, med rikt fågelliv och klassad som naturvårdsområde. Därför råder tillträdesförbud på öns östra del mellan den 1 april och 31 juli.

På ön fanns ett fiskeläge som nyttjades av Gävlefiskarna. Under 1800-talet var det vissa somrar fler än 20 fiskare som höll till här. Deras många getter betade nästan rent på ön. 

Lövgrunds kapell, uppfört 1831, var gemensamt för fiskarna på Lövgrund och Vitgrund.

Fiskeläget ändrade karaktär när fiskarna senare flyttade till Bönan och Utvalnäs. När den siste fiskaren lämnade ön i början av 1900-talet flyttades hans boställe till Furuviksparken.~

På ön återfinns del av Vitgrund-Norrskär naturreservat

Referenser 

Svenska öar i Bottniska viken
Gästriklands öar
Öar i Gävle kommun
Gävlebohamnar
Bönans lotsstation

Bönans lotsstation på Bönan är trafikcentral och lotsstation för Södra Bottenhavets sjötrafikområde.

År 1912 flyttades lotsstationen, som drivs av Sjöfartsverket, dit från Limön. En ny hamn byggdes 1921. Byggnaden, som i dag används för passning, uppfördes 1948 och tillbyggdes 1966.

De första lotsbåtarna roddes eller seglades, men 1910 fick man maskindrivna lotskuttrar. I det gamla fyrtornet hänger storseglet från den sista lotsbåt som seglades.

Se även
 Bönans fyrplats
Lotsbåten Ymer

Norrlandet
Svensk sjöfart
Byggnader och anläggningar i Gävle kommun
Bönans fyrplats

Bönans fyrplats är en fyrplats på ön Bönan utanför Gävle i Sverige. Fyrplatsen förklarades som statligt byggnadsminne den 14 december 1978.

Historia 
Vid platsen fanns ett fiskeläge som gradvis hade växt i omfattning under slutet av 1700-talet. Bofasta lotsar hade funnits sedan början av 1700-talet och en tullstation hade också upprättats vid slutet av 1700-talet. Handelssocieteten i Gävle ansökte 1839 till Förvaltningen av Sjöärendena om att få uppföra en fyr vid platsen, det gamla fyrtornet som i trä stod klart året efter. Byggnationen sponsrades med medel från förvaltningen och timmer donerat av staden Gävle. Fyren var fotogendriven och ljuset förstärktes av fyra speglar. 

Kring sekelskiftet 1900 underkändes fyren vilket ledde till att en ersättare uppfördes år 1902 på närbelägna Limön samt att det gamla fyrtornet på Bönan släcktes. Som ersättare till det gamla fyrtornet anlades år 1920 en AGA-fyr som elektrifierades 1950. Under 1960-talet var lotsverksamheten som störst med omkring 6  000 lotsutryckningar per år. Själva fyren övertogs 1972 av Sjöfartsverket, som 1973 och 1994 rustade upp de gamla byggnaderna. Vid fyrplatsen har Sjöfartsverket även en radaranläggning med antennhöjd på 26 meter.

Se även
 Bönans lotsstation

Referenser

Noter

Källor

 
 Lagskydd, Bebyggelseregistret, Riksantikvarieämbetet. Läst 28 juni 2016.

Fyrar i Sverige
Norrlandet
Statliga byggnadsminnen i Sverige
Byggnader och anläggningar i Gävle kommun
Gävlebukten

Gävlebukten är en bukt i Sverige vid sydligaste Bottenhavet. Längst in i bukten vid Inre fjärden ligger Gävle.

I Gävlebukten mynnar Testeboån, Gavleån och Dalälven. Här finns också en liten skärgård med bland annat Limön. Nordkusten kallas Norrlandet.

Att Gävlebukten buktar in i landet och Uppland därmed buktar ut ger goda förutsättningar för ordentliga snöstormar tidigt på vintern och sent på våren. Vid nordostlig vind har nämligen den kalla luften samlat på sig rejält med fukt över det då öppna havet, fukt som sedan vid minusgrader faller som snö över Gästrikland och Norduppland. Helgen 4-7 december 1998 drog en snöstorm från Gävlebukten in  över Gävle och då föll (officiellt uppmätt) 133 cm snö över Gävle, lokalt flera meter på grund vindarna.

Vattenförvaltning
Gävlebuktens vatten förvaltas inom Vattendirektivet med avseende på ekologisk och kemisk status. I Gävlebukten ligger  kustvattenförekomsterna Inre fjärden, Yttre fjärden och Skutskärsfjärden. Den ekologiska statusklassificeringen 2016 indikerade dålig (Inre fjärden) och måttlig (Yttre fjärden och Skutskärsfjärden) ekologisk status.

Källor

Fotnoter

Gästriklands geografi
Upplands geografi
Bukter i Sverige
Svenska sparbanksföreningen

Svenska sparbanksföreningen bildades i september 1900 som ett samarbetsorgan för sparbanksrörelsen. I samband med sammanslagningen till Sparbanken Sverige 1992 övergick också föreningens verksamhet till den nya banken.

Se även
Sveriges föreningsbankers förbund

Intresseorganisationer i Sverige
Sparbanksrörelsen
Surströmmingssalteri

Ett surströmmingssalteri är en livsmedelsindustri där surströmming läggs in (saltas).

Surströmmingssalterier finns spridda längs hela norrlandskusten från Hållnäshalvön utanför Gävle till Kalix. De flesta salterierna ligger i annars relativt oansenliga byar och fiskelägen.

Exempel på större salterier
 Oskars surströmming, Tynderö, Söråker
 Ulvö lilla salteri, Ulvö Prinsen, Erik den Röde Ulvön
 Gösta Hanells fisksalteri, Skagshamn, Arnäsvall (med bl.a. Röda Ulven)
 BD Fisk, Kallax (med bl.a. Kallax surströmming)
 Borkbo Suringen, Enånger
 Hållstrands, Hästskär Tierp
 Bockön, Siknäs Kalix
 Rovögern, Täfteå Umeå

Externa länkar
 Intresseföreningen för Norrlands salterier

Fisk
Konservering
Mat och dryck i Norrland
Pia Oscarsson

Pia Ulrika Oscarsson, född 7 augusti 1956 i Danderyd, är en svensk skådespelare.

Biografi 
Oscarsson är kusinbarn till Per Oscarsson, vilket var en bidragande orsak till att hon ville bli skådespelare. Hon började vid Vår Teaters barnverksamhet och därefter fortsatte hon 1978 vid Riksteatern och följande år vid Stockholms Stadsteater. 1983 engagerades hon vid Norrbottensteatern och har senare varit frilansare. Under 1980-talet vidareutbildade hon sig vid Kulturama och Scenskolan i Stockholm.

På TV och film är hon mest känd för rollen som Karin Toivonen i TV-serien Skilda världar (1996-2002). För en yngre publik blev hon 1995 också känd för rollen som tidsresenären fru Dito i några "sidoavsnitt" av julkalendern Jul i Kapernaum.

Hon var tidigare gift med regissören Leif Lindblom, och har med honom dottern Niki Lovild.

Filmografi

 (TV-film)

 (kortfilm)

Teater

Roller (ej komplett)

Källor 
 (Film och TV-roller 1985-2000)

Fotnoter

Externa länkar

 

Kvinnor
Födda 1956
Svenska skådespelare
Levande personer
Personer från Danderyds kommun
Skådespelare från Stockholm
Ingemar Wiberg

Håkan Ingemar Wiberg, född 15 oktober 1935 i Gamlestaden, Göteborg, död 16 juni 2009 i Lerum, var en svensk scenograf.

Biografi
Wiberg var en av Sveriges mest anlitade scenografer. Han har svarat för scenografin till mer än 200 uppsättningar på Stadsteatern, Stora Teatern och Lisebergsteatern i Göteborg.
I 35 år var han anställd vid SVT i Göteborg där han var inblandad i välkända produktioner som till exempel Jubel i busken, Blå gatan, Hem till byn och
Svenska hjärtan. Han gjorde scenografin till Melodifestivalen 1985 när Lill Lindfors tappade kjolen.

Han har belönats med privatteatrarnas pris Guldmasken flera gånger för Bästa Scenografi till bl.a. Tomas Revy på Lisebergsteatern 1991, I hetaste laget på Cirkus i Stockholm 1994, Guys and Dolls på Oscarsteatern 1998, han har skapat scenografin till alla sommarpjäser på Fredriksdalsteatern i Helsingborg mellan 1995 och 2009 och musikalen Singin' in the Rain på Oscarsteatern 2007.

Ingemar Wiberg var gift med Gun-Britt Viberg från 1959 och tillsammans hade de tre döttrar. Han avled den 16 juni 2009, 73 år gammal.

Teater

Priser och nomineringar

Referenser

Noter

Övriga källor 
SFI med födelse- och dödsdatum

Födda 1935
Avlidna 2009
Svenska scenografer
Män
Zack de la Rocha

Zacharías Manuel "Zack" de la Rocha, född 12 januari 1970 i Long Beach, Kalifornien, är en amerikansk sångare och aktivist. Han är framförallt känd som sångare i Rage Against The Machine.

Biografi 
Zack de la Rocha var sångare i Inside Out, innan han 1991 med bland andra Tom Morello bildade Rage Against the Machine. Året därpå utgav bandet sitt självbetitlade debutalbum, Rage Against the Machine.

Zack de la Rocha hoppade av Rage Against the Machine år 2000 efter utgivningen av Renegades. Därefter samarbetade han med bland andra DJ Shadow och Trent Reznor. År 2008 utgav han tillsammans med Jon Theodore albumet One Day as a Lion under gruppnamnet One Day as a Lion.

Diskografi (urval) 
Rage Against the Machine
 Rage Against the Machine (1992)
 Evil Empire (1996)
 Live & Rare (1998)
 The Battle of Los Angeles (1999)
 Renegades (2000)
 Live at the Grand Olympic Auditorium (2003)

One Day as a Lion
 One Day as a Lion (2008)

Referenser

Externa länkar 

Amerikanska musiker
Män
Födda 1970
Levande personer
Musiker från Long Beach
Amerikanska aktivister
Sydney Coulson

Sydney Coulson, född 3 mars 1922, död 19 mars 2018, var en svensk skådespelare och manusförfattare.

Han var skådespelare och speaker i olika film- och TV-roller 1955–1991, i många fall som engelsktalande. Han var också verksam vid Radio Sweden International.

Filmografi
 Roller

 Manus

Källor

Externa länkar

Svenska manusförfattare under 1900-talet
Svenska skådespelare under 1900-talet
Män
Födda 1922
Avlidna 2018
Margo Gunn

Margo Gunn, född 8 februari 1956 i Doncaster, South Yorkshire, England, är en engelsk skådespelare. För den svenska publiken är hon troligen mest känd för sin roll som Fiona McDougall i Den ofrivillige golfaren.

Filmografi (urval)
1997 - Coronation Street (TV-serie)
1993 - Doctor Finlay (TV-serie)
1991 - Den ofrivillige golfaren

Externa länkar

Brittiska skådespelare
Kvinnor
Födda 1956
Levande personer
Personer från Doncaster
(Du är så) Yeah Yeah Wow Wow

"(Du är så) Yeah Yeah Wow Wow" är en sång som den svenske sångaren Martin Svensson fick sitt stora genombrott med i den svenska Melodifestivalen 1999. Han både skrev och sjöng låten, som hamnade på fjärde plats. Texten handlar om nöjesjournalisten Jonna Bergh.

Singeln toppade den svenska singellistan och låg även på Trackslistan. Den 15 maj 1999 gick "(Du är så) Yeah Yeah Wow Wow" in på nionde plats på Svensktoppen , där bästa placeringen var en åttondeplats den 22 maj 1999 . Den 5 juni 1999 var sången utslagen .

Listplaceringar

Listföljd

Referenser

Externa länkar 
 Information i Svensk mediedatabas.

Melodifestivalbidrag 1999
Musiksinglar 1999
Tracks 1999
Låtar av Martin Svensson
Singlar utgivna på Universal Music Group
Svensktoppsmelodier 1999
Svenskspråkiga sånger
Singelettor i Sverige