kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Kväveoxid

Kväveoxid eller kvävemonoxid, NO, är en gas som är giftig i koncentrationer som överstiger 30 ppm (miljondelar). NO bildas vid förbränning i luft. Kvävemonoxid verkar irriterande på hud och ögon och inandning av stora mängder kan leda till död.

Kvävemonoxid (NO) bildas då en blandning av kväve och syre utsätts för höga temperaturer och högt tryck. Ju längre tid som en blandning av kväve och syre utsätts för höga temperaturer och högt tryck, desto mer kvävemonoxid bildas. Den största källan till bildandet av kvävemonoxid är förbränningsmotorer i bilar, särskilt dieselmotorer, eller vid förbränning i kraftverk. Kvävemonoxid reagerar sakta med syre. Kvävedioxid (NO2) bildas.

Kvävemonoxid (NO) och kvävedioxid (NO2) kallas tillsammans för NOx. Gasen kvävedioxid spelar en roll i bildandet av marknära ozon ihop med andra luftföroreningar som till exempel kolväten (HC) och sot. Kvävemonoxid kan bidra till nedbrytningen av ozonlagret. Nästan all kvävemonoxid omvandlas till kvävedioxid långt innan gasen når ozonlagret. I förorenad stadsluft bidrar kvävemonoxid till att halterna av ozon (O3) minskar genom reaktionen:

Kvävemonoxid har också en funktion som signalsubstans hos däggdjur inklusive människan. NO har effekten att det får glatt muskulatur runt blodkärl att slappna av lokalt varpå blodkärlen expanderar. Kvävemonoxid bildas i endotelceller som svar på olika former av stimuli, bland annat ett ökat blodtryck och kärlstress. Nitroglycerin som ges vid behandling av kärlkramp omvandlas i kroppen till kvävemonoxid, vilket leder till vasodilation. Vid behandling av kärlkramp kan även luft berikad med upp till ca 20 ppm NO ges. Som stöd till lungfunktionen hos för tidigt födda och även till andra med problem med lungfunktionen ges luft berikad med NO. NO leder till att luftrören vidgas. NO kan ges som en puls i början av andetagen till sövda hästar och förbättrar då matchningen mellan ventilation och perfusion och genom detta ökas syresättningen i blodet.

Se även
Kvävedioxid

Referenser

Miljökemi
Oorganiska kväveföreningar
Oxider
Signalsubstanser
PostgreSQL

PostgreSQL är en databashanterare baserad på öppen källkod. Den följer SQL-standarden i mycket hög grad och erbjuder avancerade funktioner som vissa enklare databaser saknar, exempelvis lagrade procedurer, triggers och stöd för användarskapade funktioner skrivna i en mängd olika språk. Systemet som senare skulle bli PostgreSQL började utvecklas på University of California, Berkeley 1986.

Historia 
När Dr Michael Stonebraker återvände från näringslivet (efter att ha kommersialiserat sitt tidigare Ingres-projekt) till University of California, Berkeley, 1985 startade han ett nytt projekt för att arbeta med problem kring dåtidens databashanterare. Projektet fick namnet Postgres då det var efter Ingres, post-Ingres. Projektet startade 1986 med ett stort fokus kring hantering av typer samt relationer och ett flertal artiklar publicerades kring systemets arkitektur. Målet var från början att kunna hantera typer och relationer med ett avancerat regelsystem. Den första prototypen av systemet blev klar 1988 och version 1 släpptes i juni 1989. Ett år senare släpptes version 2 med omarbetad regelhantering vilken återigen omarbetades inför version 3 vilken släpptes 1991. Sista versionen, 4 - vilken till stor del var en uppstädning, släpptes 1994 varpå projektet avslutades.

Användarbasen var vid projektets avslutning avsevärd och Postgres kommersialiserades i företaget Illustra vilket sedermera köptes av Informix. Informix databasverksamhet blev i sin tur uppköpt 2001 av IBM för 1 miljard dollar.

Postgres var dock licensierat med BSD-licensen och utvecklingen kunde därmed fortsätta utvecklas även efter projektets slut. 1995 ersatte två av Stonebrakers studenter (Andrew Yu och Jolly Chen) Postgres frågesystem QUEL med en SQL-tolk och döpte det resulterande systemet Postgres95.

1996 påbörjades utvecklingen av Postgres95 utanför den akademiska sfären i form av ett öppen-källkod projekt vilket tog namnet PostgreSQL. Projektet startades av Marc G. Fournier, Bruce Momjian och Vadim B. Mikheev och släppte sin första version i januari 1997. Versionen döptes till 6.0 för att erkänna allt arbete på vilket projektet byggde.

Användare (i urval) 
 Afilias, för domänregister för bland annat .org och .info
 Sony Online, för multispelar onlinespel
 BASF, för e-handelsplattform
 hi5.com, socialt nätverk
 O3Spaces, Document Management
 Skype, tjänst för internettelefoni

Referenser

Noter

Webbkällor 
 Delar av denna artikel är översatt från engelska Wikipedia
 
 

Fria databashanterare
Relationsdatabaser
Databashanterare
Kvävedioxid

Kvävedioxid, NO2, är vid standardtryck och -temperatur en röd-brun, giftig gas som bildas vid förbränning eller oxidation av kväveoxid. Kvävedioxid verkar irriterande på luftvägarna och kan orsaka skador på lungorna. I mycket höga halter är gasen direkt dödlig.

Miljöaspekter 
Från ett miljöperspektiv är kvävedioxid en av de största luftföroreningarna i den industrialiserade världen av två anledningar; Dels är i sig mycket irriterande på luftvägarna, dels bidrar till bildandet av marknära ozon genom att den bildar fria syreradikaler när den bryts ner av ultraviolett ljus.

Det leder inte till någon nettoproduktion av ozon eftersom förekomsten av kväveoxid bryter ner ozonet i de ursprungliga beståndsdelarna.

Mängden ozon beror alltså på mängden UV-ljus och är därmed högre på dagen.

Dessutom står NO2 i jämvikt med sin dimer (dikvävetetraoxid) som agerar som reservoar och förhindrar att allt NO2 bryts ner under dagtid.

I miljöstudier nämns ofta kväveoxider, NOx, vilket är en blandning av kvävedioxid, NO2, och kväveoxid, NO.

Användning 
Industriellt används kvävedioxid i framställningen av konstgödsel genom Ostwald-processen, där kvävedioxid får reagera med vatten för att bilda salpetersyra.

Kvävedioxid i luft står i jämvikt med luftfuktigheten;

De två syrorna som bildas, salpetersyra och salpetersyrlighet, faller ner med nederbörden och försurar;

Nitratjoner (NO3-) och nitritjoner (NO2-) samt sura oxoniumjoner bildas. Nitratjoner tas dock upp av växter i mycket hög grad och verkar där även gödande. Växterna använder nitratjonen. Först reduceras den i växten till en ammoniumjon, NH4+. Ammoniumjoner använder växterna i bildningen av aminosyror och proteiner med mera. Nitritjoner är kemiskt instabila och oxideras till nitratjoner.

Se även
Kväveoxid
Dikväveoxid

Referenser 

Oorganiska kväveföreningar
Oxider
Blekmedel
Hälsovådliga luftföroreningar
James Frey

James Frey, född 12 september 1969 i Cleveland i Ohio, är en amerikansk författare. Han har skrivit romanen Tusen små bitar, en berättelse om kampen mot missbruk. Han har även skrivit Min vän Leonard som handlar om samma karaktär.

När Oprah Winfrey hösten 2005 tog med James Freys Tusen små bitar från 2003 i sin inflytelserika bokklubb sålde den raskt två miljoner exemplar. Bara Harry Potter hade bättre försäljningssiffror i USA det året.

Den gripande berättelsen om att ta sig ur ett alkohol- och narkotikamissbruk presenterades av författaren som helt självupplevd. Men den grävande internetsajten The Smoking Gun publicerade graverande uppgifter som ifrågasatte bokens autenticitet.

James Frey erkände till sist i amerikansk tv det han tidigare förnekat, att sajten hade rätt i det mesta. James Frey erkände att han inte suttit i fängelse i tre månader – utan i två timmar. Han medgav också att han ändrat detaljer om personers liv för att skydda deras identitet, till exempel hur hans flickvän begick självmord.

Förlaget Random House stoppade tillfälligt tryckningen och distribueringen av boken för att kunna inkludera ett meddelande om att ”flera fakta har förändrats och händelser förskönats”. De skickade även ut rättelser till bokaffärer att sticka ner i tidigare upplagor och erbjöd pengarna tillbaka till läsare som köpt boken.

Tillsammans med Jobie Hughes är han författare till ungdomsbokserien Lorien Legacies, under pseudonymen Pittacus Lore.

Svenska översättningar
 Tusen små bitar (A million little pieces) (översättning Hans Berggren, Bonnier fakta, 2003)
 Min vän Leonard (My friend Leonard) (översättning Örjan Sjögren, Bonnier fakta, 2006)
 Sista testamentet (The final testament of the Holy Bible) (översättning Örjan Sjögren, Gilla böcker, 2012)

Källor 

Födda 1969
Amerikanska författare
Män
Levande personer
Alumner från Denison University
Göran Elwin

Göran Torsten Elwin, född 10 februari 1940 i Eskilstuna, död 20 mars 2011 i Stockholm, var en svensk jurist, journalist, programledare och TV-producent vid Sveriges Television. Elwin var svärson till Staffan Andræ och Manne Ginsburg samt far till Cissi Elwin.

Biografi
Han började sin journalistkarriär som frilansmedarbetare på Dagens Nyheter 1970–1976. Elwin var medlem i Riksförbundet för kriminalvårdens humanisering (KRUM) där han var engagerad i hur Västtyskland behandlade misstänkta och dömda terrorister. Elwin började övervakas av Säkerhetspolisen en vecka efter Ambassadockupationen i Stockholm 1975 då han var en flitig deltagare i debatten kring vänstermilitanta Röda armé-fraktionen (RAF) och deltog på en konferens tillsammans med RAF-medlemmen Siegfried Haag. Elwin var därefter journalist på TV1 1976–1977, programledare för samhällsmagasinet Studio S 1978–1980, programchef vid TV1 1981–1983 och sedan på nytt programledare för Studio S 1983–1984. 

Elwin, som var juris doktor, var docent i straffrätt vid Uppsala universitet. Han skrev böcker om marxism och om juridik, till exempel Brottet och straffet: En första bok i straffrätt (1975) och dokumentärromanen om Johan-fallet Fallet Johan (1986). Vidare gjorde han tv-dokumentärer om spionorganisationen IB och styckmordet på Catrine da Costa 1984. 1994 Dömd på förhand - en undersökande dokumentär om en ridlärare, dömd för sexuella övergrepp, M6-redaktionen SVT, dokumentären har tagit emot mycket kritik för att vara misogyn och vinklad till förövarens fördel.

Han anklagades av Jan Guillou i Ordets makt och vanmakt för mened i samband med IB-affären, något som ifrågasatts i en debattartikel i Dagens Nyheter av Elwins dotter Cissi Elwin.

Priser och utmärkelser
1991 Guldspaden för programmet Vita rockar, svarta pengar.

Referenser

Noter

Externa länkar
 Bild på Göran Elwin.

Födda 1940
Avlidna 2011
Svenska journalister under 1900-talet
Män
Programledare i Sveriges Television
Journalister från Eskilstuna
Svenska jurister under 1900-talet
Jurister från Eskilstuna
BE

BE, Be eller be kan syfta på:

BE 
 BE – landskod för Belgien
 BE – en kanton i västra Schweiz, se Bern (kanton)
 BE – ett socialistiskt politiskt parti i Portugal, se Bloco de Esquerda
 BE Group – ett svenskt handels- och serviceföretag
 BE (musikalbum) – ett konceptalbum från 2004 med det progressiva metalbandet Pain of Salvation 
 BE (musikalbum av Beady Eye) – ett studioalbum från 2013 av Beady Eye

Be 
 Be – ett grundämne som tillhör gruppen alkaliska jordartsmetaller, se beryllium
 Be (vattendrag i Guinea) – ett vattendrag i prefekturen Lola
 BeOS – ett operativsystem utformat för multimedia

be 
 be – koden enligt ISO 639-1 för vitryska 
 .be – nationell toppdomän för Belgien
 be – ett borgerligt politiskt parti i Bergs kommun, se Bergspartiet
Jag är hos dig, min Gud

Jag är hos dig min Gud är en aftonpsalm med text av Margareta Melin från 1969 och musik av Lars Åke Lundberg från 1970.

Den handlar om att vara hos Gud "som babyn hos sin mamma", "som fågeln i sitt bo" och med en önskan att få Gud kvar hos sig "så har jag lugn och ro".

Publicerad i
Den svenska psalmboken 1986 som nummer 607 under rubriken "Barn och familj".
Psalmer och Sånger 1987 som nummer 550 under rubriken "Dagens och årets tider - Kväll". 
Hela familjens psalmbok 2013 som nummer 25 under rubriken "Gud tycker om oss".

Referenser

Noter 

Svenska psalmer
Jörg Lanz von Liebenfels

Jörg Lanz von Liebenfels (eg. Adolf Joseph Lanz), född 19 juli 1874 i Wien, död 22 april 1954 i Wien, var en österrikisk konsthistoriker, utstött cisterciensermunk, ockultist, rasideolog och nazist.

Biografi
Lanz, som var munk åren 1893–1899, publicerade 1904 verket Die Theozoologie oder die Kunde von den Sodoms-Äfflingen und dem Götter-Elektron ("Teozoologi eller läran om Sodoms ättlingar och gudaelektronen"), i vilket han fordrade en radikal raspolitik, där medlemmar av lägre raser skulle tvångssteriliseras. Härifrån lånade August Strindberg ordet "äffling" (halvapa). Lanz von Liebenfels var anhängare av Guido von Lists ariosofiska lära, och grundade i dennes efterföljd 1905 Guido-von-List-Gesellschaft ("Guido von List-sällskapet") samt 1907 Ordo Novi Templi (ONT), eller "den nya tempelorden". Dessa organisationers syfte var enligt Lanz bl.a. att "befordra rasmedvetandet genom härstamnings- och rasforskning".

I sitt författarskap formulerade sedan Lanz sedan i "Ostarahäftena" från 1905 en kristendom där Kristus var en rasrenhetens profet, änglarna var rasrena väsenden och den slutliga domen kommer att utgöras av kampen mellan arierna och "djurmänniskorna", bestående av "färgade" och judar. Där skriver han bland annat om hur man ska upprätta ”avelsfarmar” och låta judar och andra mindervärda folkslag gå under genom svält och tvångsarbete.

Även om Lanz själv även efter Andra världskriget gärna utmålade sig som Adolf Hitlers främste inspiratör finns det skäl att ifrågasätta detta. Han är sålunda inte ens omnämnd i Hitlers Mein Kampf.

Referenser

Noter

Politiska teoretiker
Eugenik
Rasteoretiker
Män
Födda 1874
Avlidna 1954
Horton Smith

Horton Smith, född 22 maj 1908 i Springfield, Missouri, död 15 oktober 1963 var en amerikansk golfspelare.

Smith blev professionell 1926 och vann sin första tävling, Oklahoma Open 1928. 1929 vann han åtta segrar. Detta var under en period då den professionella golfen blev större. PGA-touren grundades 1934 och Smith var en av de ledande spelarna under tourens tidiga historia då han bland annat toppade penningligan 1936. Han vann totalt 32 PGA-segrar, den sista 1941. Smiths två majorsegrar kom båda i The Masters Tournament. Den första Masterstävlingen hölls 1934 och Smith var den förste segraren. Hans andra seger kom 1936.

Han spelade i det amerikanska Ryder Cup-laget fem gånger.

Byron Nelson ansåg att Smith var den bäste chipparen och puttaren på den tiden. De båda skrev även en bok tillsammans, The Secret of Holing Puts (1961). Han var den förste spelaren som använde en sandwedge. Klubban förbjöds dock av USGA som istället valde att godkänna Gene Sarazens modell av klubban.

Smith var den siste spelaren som utmanade Bobby Jones i matchspel innan Jones drog sig tillbaka från golfen 1930. Han var ordförande i PGA of America 1952-1954 och PGA of America delar årligen ut Horton Smith Award till den spelare på PGA-touren som har gjort speciella insatser för PGA:s utbildningar.

Smith valdes in World Golf Hall of Fame 1990.

Amerikanska golfspelare
Födda 1908
Avlidna 1963
Män
Personer från Springfield, Missouri
Pierre Clémenti

Pierre Clémenti, född 28 september 1942 i Paris, död 28 december 1999 i Paris, var en fransk skådespelare.

Filmografi (urval)

Referenser

Externa länkar

Franska skådespelare under 1900-talet
Skådespelare från Paris
Män
Födda 1942
Avlidna 1999
Matteusevangeliet (film)

Matteusevangeliet, är en italiensk-fransk film från 1964 regisserad av Pier Paolo Pasolini. Den är en filmatisering av Matteusevangeliet som handlar om Jesu liv och gärningar. 2015 kallades filmen "den bästa filmen om Jesu liv" av Vatikanens dagliga tidning L'Osservatore Romano.

Rollista (i urval)
Enrique Irazoqui - Kristus
Margherita Caruso - Maria (som ung)
Susanna Pasolini - Maria (som äldre)
Marcello Morante - Joseph
Mario Socrate - Johannes Döparen 
Settimio Di Porto - Petrus
Alfonso Gatto - Andreas
Luigi Barbini - Jakob
Giacomo Morante - Johannes
Natalia Ginzburg - Maria från Betania
Otello Sestili - Judas Iskariot
Rossana Di Rocco - Herrens Ängel

Referenser

Noter

Källförteckning

Externa länkar
 

Filmer 1964
Filmer i regi av Pier Paolo Pasolini
Franska dramafilmer
Italienska dramafilmer
Filmer baserade på Bibeln
Jesus på film
Jungfru Maria på film
Italienskspråkiga filmer
Kulturella återgivningar av Salome
Kulturella återgivningar av Johannes döparen
Kulturella återgivningar av aposteln Johannes
Kulturella återgivningar av aposteln Petrus
Kulturella återgivningar av Judas Iskariot
Richard Lindström

Richard, Rikard eller Rickard Lindström kan syfta på

 Rikard Lindström (1882–1943), svensk konstnär och författare
 Richard Lindström (skådespelare) (1892–1940), svensk skådespelare och manusförfattare
 Rickard Lindström (politiker) (1894–1950), svensk journalist och socialdemokratisk politiker
Alfonso Gatto

Alfonso Gatto, född 17 juli 1909 i Salerno, död 1976, var en poet, skådespelare, författare, konstkritiker, målare och tidningsredaktör. Han är känd för roller i Matteusevangeliet 1964, Teorema 1968, Utsökta lik 1967 och Caro Michele 1976.

Alfonso Gatto dog i en bilolycka 8 mars 1976, i Orbetello i Toscana.

Filmografi

Priser och utmärkelser 
 Baguttapriset 1955

Externa länkar

Referenser

Noter 

Italienska skådespelare under 1900-talet
Män
Födda 1909
Avlidna 1976
Personer från Salerno
Personer som omkommit i trafikolyckor
Hubert Green

Hubert Green, född 28 december 1946 i Birmingham, Alabama, död 19 juni 2018, var en amerikansk golfspelare.

Green blev professionell 1969 och han vann majortävlingarna US Open 1977 och PGA Championship 1985. Han ställde upp i 18 Masters där han spelade den sista 1990 då han var 43 år gammal.

Sedan 1996 spelar Green på Champions Tour.

Green drabbades 2003 av cancer och han belönades 2005 med USGAs statyett Ben Hogan Award för spelare som har gjort en beundransvärd comeback till golfen. Han arbetar med bandesign och har ritat banor tillsammans med bland andra Fuzzy Zoeller.

Meriter

Majorsegrar
1977 US Open
1985 PGA Championship

PGA-segrar
1971 Houston Champions International
1973 Tallahassee Open,  B.C. Open
1974 Bob Hope Desert Classic,  Greater Jacksonville Open,  IVB-Philadelphia Golf Classic,  Walt Disney World National Team Championship
1975 Southern Open
1976 Doral-Eastern Open,  Greater Jacksonville Open,  Sea Pines Heritage Classic
1978 Hawaiian Open,  Heritage Classic.  
1979 Hawaiian Open,  First NBC New Orleans Open
1981 Sammy Davis Jr.-Greater Hartford Open
1984 Southern Open

Segrar på Champions Tour
1998 Bruno's Memorial Classic
2000 Audi Senior Classic,  Kroger Senior Classic
2002 Lightpath Long Island Classic

Övriga segrar
1975 Dunlop Phoenix
1977 Irish Open
1980 Jerry Ford Invitational (delad seger)
1999 Liberty Mutual Legends of Golf (med Gil Morgan)

Källor

Externa länkar
Profil på PGA Tour



Amerikanska golfspelare
Män
Födda 1946
Personer från Birmingham, Alabama
Avlidna 2018
Idrottare i Florida State Seminoles
Alumner från Florida State University
Seven of Nine

Seven of Nine, är en rollfigur i Star Treks universum, som porträtteras av Jeri Ryan i TV-serierna Star Trek: Voyager och Star Trek: Picard.

Biografi 

Seven of Nine föddes som Annika Hansen, dotter till Magnus och Erin Hansen, i Tendarakolonien den 14 juni 2348 (Stjärndatum: 25479). Annikas föräldrar arbetade som exobiologer ombord på rymdskeppet USS Raven och sökte efter Borgerna som på den tiden var föga känd för Federationen. Annika Hansen assimilerades in i Borgkollektivet som 6-åring men blev som vuxen en av de första borgerna som återgavs sin fria vilja.

Se även 

Rollfigurer i Star Trek: Voyager
Fiktiva figurer introducerade 1997
Utsökta lik

Utsökta lik (originaltitel: Cadaveri eccellenti) är en italiensk-fransk film från 1976 i regi av Francesco Rosi. Filmen är baserad på Leonardo Sciascias roman Il contesto från 1971.

Handling 
En detektiv, inspektör Rogas, utreder mystiska mord på några domare i högsta domstolen.

Medverkande i urval 
Lino Ventura - Inspektör Amerigo Rogas 
Tino Carraro - Polischefen
Marcel Bozzuffi - Den långsamme
Max von Sydow - Högsta domstolens president
Charles Vanel - Prokurator Varga
Fernando Rey - Säkerhetsminister
Tina Aumont - Prostituerad
Renato Salvatori - Poliskommissarie
Luigi Pistilli - Cusan
Maria Carta - Fru Cres

Externa länkar 

Filmer 1976
Franska kriminalfilmer
Franska mysteriefilmer
Franska thrillerfilmer
Italienska kriminalfilmer
Italienska mysteriefilmer
Italienska thrillerfilmer
Marstrands kyrka

Marstrands kyrka är en kyrkobyggnad på Marstrand i Kungälvs kommun. Den tillhör Marstrands församling i Göteborgs stift.

Kyrkobyggnaden
Den första kyrkan lär ha uppförts i trä 1138 av den norske kungen Harald Gille. 

Nuvarande kyrka uppfördes ursprungligen 1270–1319 och var sannolikt kyrka för ett franciskanerkonvent. Större om- och tillbyggnader genomfördes 1690, 1804 och 1807–1809. Kyrkan är uppförd av gråkalkad natursten och enskeppig. Den består av långhus med smalare kor i öster och torn i väster. Fram till 1807 var långhuset tvåskeppigt och kyrkan hade tegelvalv, men detta ändrades i början av 1800-talet. Mittpelarna togs bort och kyrkan fick ett välvt brädtak. Vid den norra sidan finns en låg sakristia och vapenhuset ligger vid norra och södra sidan.

Kyrkogården ligger söder om kyrkan, där tidigare konventet hade sina byggnader fram till reformationen och en tid därefter.

Inventarier

 I fönsternischen bakom altaret, mellan östfönstren, hänger sedan 1809 ett triumfkrucifix, som är ett nederländskt arbete, troligen från 1400-talets senare del. Det flankeras av två skulpturer: evangelisten Matteus som ”bevingad man” (ängel) till vänster och Johannes Döparen som örn till höger. Krucifixet satt tidigare på den omkring sekelskiftet 1700 raserade triumfbågen. Det är utfört i polykromerat trä. Kristusgestalten företer likheter med den i Torslanda kyrka.
 Predikstolen har en sexkantig korg som är ett barockarbete från 1691. Ombyggnader 1852 har förändrat predikstolen till en mer nyklassicistisk stil.
 Delar av en äldre läktarbröstning bemålad på 1700-talet av Erik Eriksson Grijs är bevarade.
 I tornet hänger tre klockor. En är från 1667 och de två andra från 1686.
 En åttkantig dopfunt med nyklassicistisk utformning är tillverkad 1912 efter ritningar av Ture Schaar i Göteborg. Runt cuppans kant finns ett textband: "Låten barnen komma till mig".

Orglar
En tidig orgel på läktaren i norr, först byggd 1604 och sedan ombyggd flera gånger, avyttrades 1803 till Morlanda kyrka. 
Orgeln på läktaren i väster har en stum fasad som tidigare varit ljudande, byggd 1817 av Johan Ewerhardt den yngre. Verket byttes först ut 1899 till ett nytt tillverkat av Olof Hammarberg och därefter till ytterligare ett nytt verk 1934 från A. Magnusson Orgelbyggeri AB, vilket utökades 1946 av samma firma. Den har nu pipmaterial från olika tider och 26 stämmor fördelade på två manualer och pedal.
Kororgeln kom 2008 till kyrkan efter att tidigare ha stått i Kastalakyrkan och Munkegärdekyrkan i Kungälv. Den är byggd på 1980-talet av Hammarbergs Orgelbyggeri AB och har fem stämmor.

Referenser

Noter

Källor

Vidare läsning

Externa länkar 
 

Kyrkobyggnader i Göteborgs stift
Kyrkobyggnader i Kungälvs kommun
Marstrand
Guido von List

Guido von List, född 5 oktober 1848 i Wien, död 17 maj 1919 i Berlin, var en österrikisk ockultist, rasideolog och grundläggare av ariosofin.

Biografi

Guido von List var i sitt tänkande framförallt påverkad av Joseph Arthur Gobineau och Helena Petrovna Blavatsky. Han trodde på existensen av en världsomfattande judisk sammansvärjning mot den ariska rasen. En av von Lists mest betydelsefulla lärjungar var Jörg Lanz von Liebenfels.

von List växte upp i en romersk-katolsk österrikisk familj, och det var från början tänkt att han skulle följa sin fader och bli köpman. 1871 fick han emellertid anställning i en nationalistisk organisation (Alpenverein) och drogs först till dennas världsåskådning och senare till en ockultistisk livsåskådning. När sedan fadern avled 1877 drogs sig von List ur familjefirman, och beslöt sig istället för att bli journalist. Han publicerades med diverse hembygdsromantiska alster i olika tidskrifter och tidningar, och kom 1884 ut med sin första roman, hållen i högstämd tysk-nationalistisk, antikatolsk stil.

Referenser

Noter

Ockultister
Politiska teoretiker
Konspirationsteoretiker
Rasteoretiker
Födda 1848
Avlidna 1919
Män