kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Stefan Nilsson (kompositör)

Dan Stefan Nilsson, född 27 juli 1955 i Kukasjärvi i Hietaniemi, död 25 maj 2023 i Saltsjöbadens församling, Stockholms län, var en svensk kompositör och pianist.

Biografi 
Nilsson fick sin första musikaliska utbildning vid Framnäs folkhögskola utanför Piteå. Efter studier vid Kungliga Musikhögskolan i Stockholm 1975–1977 studerade han piano för Gunnar Hallhagen. Han spelade därefter med jazzgruppen Kornet. 

I slutet på 1970-talet inledde han ett samarbete med Tommy Körberg som fortsatt genom åren, som arrangör och pianist. Som arrangör och pianist medverkade han även på Björn Afzelius album Nio liv från 1985.

Nilsson var också med i TV-serien Lorry som musikalisk ledare och pianist. Nilssons komponerande av filmmusik inleddes med Gunnel Lindbloms Sally och friheten 1981. Nilsson tilldelades 1998 en Guldbagge för kreativa insatser inom svensk film och var SKAP-stipendiat 1982.

I samband med den svenska marinens 500-årsjubileum komponerade Nilsson Karlskrona amiralitetsförsamlings gåva, musikstycket "Ulrica Pia". Stycket skrevs för marinens musikkår, kyrkorgel och Ulrica Pias kyrkklockor.

Några av hans kompositioner finns samlade på skivan Filmmusik: Stefan Nilsson.

Nilsson var kusin till rockmusikern Pugh Rogefeldt. I sitt första äktenskap fick han två döttrar.

I februari 2023 diagnostiserades Nilsson med den dödliga nervsjukdomen amyotrofisk lateralskleros. Sjukdomsförloppet gick fort och den 25 maj samma år avled Nilsson i sitt hem 67 år gammal. Nilssons sjukdom och sista tid är skildrad i Tom Alandhs dokumentär "Beskedet".

Filmmusik i urval

Källor

Noter

Externa länkar 
 Bild på Stefan Nilsson
  Dokumentärfilm från 2023 av Tom Alandh om Stefan Nilsson. Sveriges Television, läst 11 juni 2023.
 
 
 
 Stefan Nilsson i Svensk mediedatabas

Födda 1955
Svenska pianister under 1900-talet
Svenska pianister under 2000-talet
Svenska kompositörer under 1900-talet
Svenska kompositörer under 2000-talet
Svenska filmmusikkompositörer
Guldbaggen för kreativa insatser
Män
Avlidna 2023
Tornedalingar
Personer från Hietaniemi socken
Georg Enders

Georg Enders, född 20 januari 1898 i Kopitz i Böhmen, Österrike-Ungern, död 17 april 1954 i Danderyd, var en svensk pianist, orkesterledare och revy- och filmmusikkompositör.

Biografi
Enders studerade vid Neues Wiener Konservatorium och dessutom piano för Emil von Sauer. Han flyttade till Sverige 1921 och fick anställning som pianist vid en biograf i Ludvika; där skrev han även sin första komposition, som han gav titeln Gubben Noak. Han studerade i mitten av 1920-talet vid Schartaus handelsinstitut i Stockholm. 

Sin första kapellmästarplats intog han hos Ernst Rolf 1926, då också hans namn som kompositör kom att uppmärksammas. Under åren 1927–1936 spelade han med sin orkester på Berns salonger och 1938–1939 på restaurang Kungsparken i Malmö. Hans orkester hade dessutom engagemang i Schweiz, Tyskland, Danmark och Ryssland. Han var en tid förlagschef på Sonora. Georg Enders är begravd på Danderyds kyrkogård.

Filmmusik

1943 – En melodi om våren
1934 – Uppsagd

Filmografi roller

1934 – Uppsagd

Referenser

Svenska orkesterledare
Svenska kapellmästare
Svenska filmmusikkompositörer
Svenska pianister under 1900-talet
Gravsatta på Danderyds kyrkogård
Födda 1898
Avlidna 1954
Män
Elisabeth Tarras-Wahlberg

Astrid Birgitta Elisabeth Tarras-Wahlberg, född von Engelhardt den 15 september 1950 i Vä socken i Skåne, är en svensk tidigare hovmarskalk. Hon var informationschef vid Kungliga hovstaterna 1995–2004.

Biografi
Elisabeth Tarras-Wahlberg är dotter till veterinären friherre Berndt von Engelhardt och Astrid, född Josefsson. Farfadern tillhörde en baltisk friherrlig ätt och farmodern kom från Åbo. Makarna flydde till Sverige under andra världskriget. Elisabeth Tarras-Wahlberg var 1974–2003 gift med Björn Tarras-Wahlberg och paret fick två döttrar.

Tarras-Wahlberg var elev vid Söderportgymnasiet i Kristianstad. Hon studerade därefter vid Mount Holyoke College i Massachusetts i USA, där hon tog en Bachelor of Arts-examen 1971, och vid Stockholms universitet, där hon tog examen som filosofie kandidat i statskunskap. Hon fick därefter anställning som informations- och pressekreterare vid Svenska institutet och var redaktör för Aktuellt om Sverige 1973–1976. 

År 1976 anställdes Tarras-Wahlberg som pressassistent av Jan Mårtenson, som var kung Carl XVI Gustafs kanslichef. Hon var pressekreterare vid hovmarskalkämbetet 1979–1987, presschef från 1988 och blev 1995 informationschef. Hon lämnade informationsarbetet 2004 för att bli hovmarskalk och chef för kronprinsessan Victorias nya hovstat (även hovstat för prins Carl Philip och prinsessan Madeleine). Hösten 2008 avslutade Tarras-Wahlberg sin anställning vid kungliga hovstaterna och tillträdde i stället en ettårig tjänst som rådgivare i internationella relationer hos Qatars emir Hamad bin Khalifa Al Thani. Sedan hösten 2009 bedriver hon egen verksamhet med bland andra TV4-Gruppen som uppdragsgivare. Hösten 2018 började hon som konsult på kommunikationsbyrån Lennox PR. 

Tarras-Wahlberg var styrelseledamot i Skattefondförvaltningen AB 1979–1991, Sail Pool Sweden 1982–1984, Millesgårdens vänner 1984 (ordförande där 1993) och i Vasamuseets vänner 1990. Hon var vidare ledamot i fullmäktige för Svensk-Amerikanska stiftelsen från 1984 och i Svensk-Grekiska nämnden för kulturutbyte 1990–1995 samt sekreterare i Stiftelsen Drottning Silvias Jubileumsfond 1994.

Utmärkelser
   Kommendör av Isländska falkorden (23 juni 1987)
   Kommendör av Norska förtjänstorden (1 juli 1992)
   Storofficer av Argentinska Majorden (4 juni 1998)
   2:a klass av Vita stjärnans orden (september 1995)

Referenser

Övriga källor 
Vem är det: Svensk biografisk handbok 2001, redaktör Lena Jönsson, P. A. Norstedt & Söner, Stockholm 2000  ISSN 0347-3341, s. 1119.

Externa länkar

Elisabeth Tarras-Wahlbergs sida på tv4.se
 

Svenska hovmarskalkar
Kvinnor
Födda 1950
Levande personer
Sommarvärdar 2016
Mottagare av Hans Majestät Konungens medalj
Personer från Vä socken
Sommarpratare 2020
Mats Långbacka

Mats Anders Långbacka, född 19 september 1963 i Helsingfors, är en finlandssvensk skådespelare, manusförfattare och filmproducent. Han är son till regissören Ralf Långbacka och sonson till läraren Runar Långbacka.

Biografi
Långbacka bildade tillsammans med regissören Arn-Henrik Blomqvist samt skådespelarna Johan Storgård och Robert Enckell den finlandssvenska teatergruppen Teater Viirus 1987. Han är bosatt i Tölö i Helsingfors.

Filmografi

Skådespelare (urval) 
1986 – The Last Season
1995 – Älskar älskar inte 
1998 – Hamilton 
1999 – Lapin kullan kimallus
2004 – Joensuun Elli 
2005 – Paha maa

TV-teater, TV-serier (urval) 
1992 – Fem skott i senaten

2001 – Hamilton 

2002 – Tack och hej, Rederiet!
2003 – Beatlehem 
2004 – The Return of the Dancing Master

Manus 
2001 – Epäilyksen varjo 
2003 – Operation Stella Polaris

Producent 
2003 – Fylla moppe – Täyttää mopoa
2004 – Barnavännen – Lastenystävä
2005 – Stjärnregn
2013 – Lärjungen

Källor 
 

Finlandssvenska skådespelare
Finlandssvenska manusförfattare
Finländska manusförfattare
Finländska filmproducenter
Finländska skådespelare under 1900-talet
Finländska skådespelare under 2000-talet
Skådespelare från Helsingfors
Författare från Helsingfors
Födda 1963
Levande personer
Män
Pro Musica Militare

Pro Musica Militare (MMSGM/MMSSM) är en medalj som instiftades 1965 och delas ut av Militärmusiksamfundet. Medaljen är av 7:e storleken på den Berchska skalan och har bärandetillstånd (grupp L) och får således bäras till Försvarsmaktens uniformer. Bland dem som tilldelats denna utmärkelse är Ivar Widner, Per Grundström (General Cederschiöld) och Ille Gustafsson (Svea livgardes defileringsmarsch) samt Torgny Hanson.

Kriterier 
Ur §2 från "Statuter för medaljer och hederstecken inom Militärmusiksamfundet":

Medalj av guld kan tilldelas enskild person för utomordentlig militärmusikalisk gärning eller utomordentlig kulturvårdande gärning på det militärmusikaliska området. 

Medalj av silver kan tilldelas enskild person för betydande militärmusikaliska insatser eller för betydande insatser i övrigt inom det militärmusikaliska området.

Lista över mottagare av högsta valören

Anmärkningar

Priser
Svensk militärmusik
Maja

Maja är ett kvinnonamn, en germansk, skandinavisk och slavisk form av Maia från den grekiska mytologin. Det är även en svensk kortform av Maria, som använts sedan 1300-talet.

Folkbokförda i Sverige den 31 december 2008 var 18 217 kvinnor med förnamnet Maja, av vilka 13 630 hade namnet som tilltalsnamn/förstanamn.

Namnet har namnsdag i Sverige 28 februari. Det datumet gällde före 2001 då det togs bort ur namnsdagskalendern, men återfördes till samma datum 2022.

Variant: Majse, Majsan (som smeknamn).

Personer med förnamnet Maja 
 Maia Asatiani, TV-programledare
 Maja-Lisa Borgman, caféägare
 Maja Dahlqvist, längdskidåkare
 Maja Gullstrand, musiker
 Maja Hagerman, författare och journalist
 Maia Hirasawa, sångerska
 Maja Ivarsson, sångerska
 Maja Lundgren, författare
 Maia Pandzjikidze, politiker och diplomat
 Maja Reichard, simmare
 Maja Sjöström, textilkonstnär
 Maja Thuvesson, bowlare
 Maia Tjiburdanidze, schackspelare

Fiktiva personer med förnamnet Maja
 Maja, i paret Erk och Maja, fiktiva personer i Gustaf Frödings dikt Äktenskapsfrågan som ingår i diktsamlingen Guitarr och dragharmonika från 1891.
 Maja Gräddnos, en katt som förekommer i Gösta Knutssons barnboksserie om Pelle Svanslös.
 Biet Maja, honungsbi som förekommer i böcker, serier och filmer.
 Nalle-Maja, dotter till den tecknade björnen Bamse.
 Sagofiguren Tummelisa bytte på en blommas inrådan sitt namn till Maja i samband med sitt giftermål i slutet av sagan om henne, skriven av H.C. Andersen.

Maja, majo och -maja
Maja (och maskulinformen majo) är en spansk benämning på en person ur de lägre samhällsskikten som klär sig pråligt. Ett exempel på en maja inom bildkonsten är Francisco de Goyas Den nakna maja och Den klädda maja. Ordet blev populärt i spanskan under 1700- och 1800-talet. Ett modernt uttryck för en liknande peson är choni (spanska) och xoni (katalanska).

Påhänget -maja används i svenska språket i sammansatta ord där enkelhet eller sämre karaktär (hos en kvinna) ska åsyftas. Exempel är snuskmaja, slarvmaja, skvallermaja och bajamaja.

Se även 
 Lasse-Maja
 "Majas visa"
 "Min Piraja Maja", låt av Electric Banana Band
 Maja, roman av Amanda Kerfstedt
 Maja (roman av Anni Blomqvist)

Källor

Noter

Kvinnonamn
Kallax

Kallax (finska Kalalaksi) är en tätort i Luleå kommun sydväst om Luleå.

Området mellan Kallax och Bergnäset utgör Kallaxheden, som delvis är naturskyddsområde, och också innehåller flera stora sandtag. På Kallaxheden finns sedan 1944 Luleå Airport med Norrbottens flygflottilj. Flygplatsen hette fram till 2007 Kallax flygplats, vilket den fortfarande kallas i folkmun. Längs vägen till flygplatsen ligger Bergnäsets industriområde.

Befolkningsutveckling

Samhället
Kallax är ett gammalt fiskeläge, men Kallax surströmming tillverkas numera i Kalix. I Kallax har man istället börjat med en ny surströmming som man kallar Grand Kallax.

Årligen hålls en surströmmingsfest i bygdegården.

I Kallax finns det en fiskehamn. Bredvid fiskehamnen ligger KSSF som är en hamn för dem som har stuga i skärgården nära Kallax, det vill säga Kallaxön, Granholmen eller Bergön. På vintern plogas en isväg ut till dessa öar.

Se även
Nederluleå socken

Referenser

Externa länkar 
Kallax Byns hemsida
Kallaxskärgårdens samfällighetsförening (med lokala föreningslänkar)
Kallax Fiskehamns hemsida
Kallax Fiskehamn på Bottenviken.se

Orter i Luleå kommun
Fiskelägen
Tätorter i Sverige
Tidigare småorter i Sverige
Old Boy – hämnden

Old Boy – hämnden (originaltitel: 올드보이) är en sydkoreansk actionthrillerfilm från 2003 i regi av Park Chan-wook, med Choi Min-sik i huvudrollen.

Filmen baseras på en japansk manga Oldboy (manga) (1996–1998) av Garon Tsuchiya och Nobuaki Minegishi och har gjorts i en amerikansk version Oldboy (2013) i regi av Spike Lee.

Handling 
Handlingen börjar 1988. Oh Dae-su, en vanlig familjeförsörjare med hustru och dotter, ägnar en stor del av fritiden åt alkohol och kvinnor. Han har just arresterats för störande av ordningen och en kompis har hämtat honom på polisstationen. Medan kompisen talar i telefon med Dae-sus hustru kidnappas Dae-su.

Kidnapparna låser in honom i ett litet rum utan att ge sig tillkänna eller komma med krav. Hans enda kontakt med omvärlden är att titta på TV och så får han veta att hans hustru har mördats, hans dotter försvunnit och att polisen misstänker honom. Dae-su tillbringar flera år inlåst, tränar för att hålla sig i form och fyller dagbok efter dagbok med anteckningar för att inte förlora förståndet. Hans drivkraft blir att ta reda på varför han blivit inspärrad, att utkräva hämnd och att söka upp sin dotter.

Efter 15 år i fångenskap släpps han plötsligt utan att ha fått veta vem som hållit honom inspärrad. På en sushi-restaurang tappar Dae-su medvetandet och blir omhändertagen av Mi-do som jobbar där, varpå de inleder ett förhållande. 

Dae-su söker utan framgång efter sin dotter, men lyckas hitta tillbaka till sitt fängelse då han mindes namnet på den restaurang som levererat mat. Fängelsets ägare, Mr Park, kunde inte säga vem som gett honom uppdraget men att det var för att Dae-su "pratat för mycket". Efter att Dae-su lämnat fängelset igen kontaktas han av uppdragsgivaren, den rike Lee Woo-jin, och får ett ultimatum: Tag reda på varför du blev inspärrad annars dödas Mi-do. 

Så småningom kommer Dae-su på vilken koppling han haft till Lee Woo-jin och varför denne vill hämnas. Han ber om ursäkt och ber att Mi-do ska skonas. Han får veta att det inte är så enkelt. Slutscenen är öppen för tolkning.

Medverkande (i urval) 
 Choi Min-sik – Oh Dae-su
 Yoo Ji-tae – Lee Woo-jin
 Kang Hye-jung – Mi-do

Om filmen 
Filmen vann Grand prix vid filmfestivalen i Cannes 2004 och publikens pris under Stockholms filmfestival samma år, samt flera andra utmärkelser. Filmen är den andra, fristående, delen i Park Chan-wooks "hämndtrilogi" som inleddes med Hämnarens resa år 2002 och avslutades 2005 med filmen Lady Vengeance.

Det har beräknats att filmen haft en inspelningsbudget på tre miljoner dollar och att biljettförsäljningen inbringat närmre 15 miljoner dollar världen över. Det var den femte bäst säljande koreanska filmen under 2003.

Källor

Externa länkar 
 

Filmer 2003
Sydkoreanska thrillerfilmer
Sydkoreanska actionfilmer
WP:Projekt Korea
Filmer i regi av Park Chan-wook
Koreanskspråkiga filmer
GAM

GAM kan syfta på:

 Gam –  en benämning som används för två distinkta grupper av rovfåglar vars systematik är under diskussion, se gamar
 Gamar (film) – en kortfilm från 2007 av Piotr Giro
 GAM – en gerillarörelse som kämpar för den indonesiska regionen Acehs självstyre Gerakan Aceh Merdeka, se Rörelsen för ett fritt Aceh
 GAM – IATA:s kod för en flygplats i Gambell i Alaska i USA, se Gambell Airport
 GAM – ICAO:s kod för Tysklands flygvapen
 GAM – IOK:s kod för Gambia, se Lista över IOK:s landskoder

Geografi

Antarktis 

 Gam (udde),

Indonesien 

 Pulau Gam (ö i Indonesien, lat -1,64, long 129,92), Papua Barat, 
 Pulau Gam (ö i Indonesien, lat -0,46, long 130,61), Papua Barat, 

Robotskapade Antarktisförgreningar
Robotskapade Indonesienförgreningar
Livet går vidare

Livet går vidare är en svensk dramafilm från 1941 i regi av Anders Henrikson. I huvudrollerna ses Edvin Adolphson och Aino Taube.

Handling 
Mikael har tjänstgjort i franska armén i Afrika i 17 år, men han drabbas av malaria och återvänder hem. Här träffar han sin son som han inte sett på hela tiden. Han träffar också en ung kvinna som han inleder ett förhållande med. Det pågående andra världskriget påverkar livet i Sverige, men också misstänksamheten mot dem som lyckats utomlands. När Mikael får veta att hans malaria inte går att bota beslutar han sig för att lämna sin käresta och återvända till Afrika, men det går inte som han tänkt sig...

Om filmen 
Filmen är en filmatisering av Dagmar Edqvists roman Kamrathustru och hade premiär på biograf Grand i Stockholm den 28 februari 1941. Den spelades in vid AB Sandrew-Ateljéerna med exteriörer från Stockholm och Munsö. Filmen har visats vid flera tillfällen i SVT, bland annat 1999, i mars 2019, i juli 2021 och i augusti 2023.

Rollista i urval 

Edvin Adolphson – Mikael Bourg, civilingenjör, major i franska armén 
Aino Taube – Ebba Garland, biblioteksamanuens 
Sigurd Wallén – doktor Bolivar Garland, Ebbas farfar 
Hasse Ekman – Ludvig, kallad Ludde, Mikaels son 
Anders Henrikson – Andersson, Bourgs kalfaktor 
Olav Riégo – direktör Sandegren 
Åke Claesson – bibliotekarie 
Stig Järrel – Kristensson, Ludvigs vän 
Sten Lindgren – doktor Wadlund 
Ragnar Falck – Bengtsson, patient i sjuksalen 
Anna-Lisa Fröberg – bankfröken 
Kaj Hjelm – pojke på biblioteket 
Carl Deurell – Boman, bokmal på biblioteket 
Margit Andelius – dam på biblioteket 
Aurore Palmgren – doktor Garlands mottagningssköterska 
Agda Helin – patient hos doktor Garland 
Emmy Albiin – fru Johansson, patient hos doktor Garland

Musik i filmen 
 "Liten serenad", kompositör Lars-Erik Larsson, instrumental

Externa länkar 
 
 

Svenska filmer 1941
Svenska dramafilmer
Svenska filmer baserade på romaner
Filmer i regi av Anders Henrikson
Filmmusik av Lars-Erik Larsson
Dagmar Edqvist-filmatiseringar
Stockholm på film
Filmer från Terrafilm
Svenskspråkiga filmer
Svenska 1940-talsfilmer
Alias

Ett alias är ett namn som används av en person, annat än det borgerliga namnet. Ett alias regleras inte av namnlagen och kan vara ett oäkta namn som ett smeknamn, ett artistnamn eller en pseudonym. Sådana namn är nödvändigtvis inte mindre äkta än namn som är registrerade hos en myndighet. För att rekvisiten ska vara uppfyllda vad gäller exempelvis olagliga former av oäkthet, såsom urkundsförfalskning, kan det krävas att någon vilseletts samtidigt som någon form av vinningsrekvisit föreligger.

Se även
 Alter ego
 Pseudonym

Referenser

Externa länkar

Typer av namn
Kutaisi

Kutaisi (även Kutaissi, Kutaïssi, Kutais, Kutaia, Kutatisi, K'ut'aisi; under antiken Aea, Aia; georgiska: ქუთაისი) är den tredje största staden i Georgien. Den är administrativ huvudort för regionen Imeretien och har 147 635 invånare (2014). Kutaisi ligger vid floden Rioni.

Georgiens parlament hade sitt säte i Kutaisi under perioden oktober 2012 till januari 2019, varefter det flyttade tillbaka till Tbilisi.

Geografi
Kutaisi ligger vid dynerna av Rionifloden och staden är belägen på en höjd av 125–300 m ö.h.. Åt öster och nord-öst är Kutaisi omgivet av norra Imeretibergen, åt norr av Samgurialislätten och åt väst omges Kutaisi av Kolchisslätten.

Klimat
Klimatet i Kutaisi är fuktigt/subtropiskt. Under somrarna är det generellt sett varmt och relativt torrt, medan vintrarna är blöta och kyliga. Stadens årliga genomsnittstemperatur är 14,5 grader Celsius. Januari är den kallaste månaden med en medeltemperatur på 5,3 °C, medan juli är varmast med en medeltemperatur på 23,2 °C. Den lägsta temperatur som uppmätts är –17 °C, och den varmaste 44 °C. Den årliga nederbörden ligger på 1 530 mm, och regn förekommer under alla årstider. Staden brukar uppleva kraftiga blötsnöoväder under vintern (snöfall med över 30cm snö per gång är inte ovanligt). Dock brukar snön inte ligga kvar mycket längre än en vecka. Staden är också utsatt för ganska kraftiga östliga vindar under sommaren, vilka kommer från de närliggande bergen.

Klimattabell

Kultur
Kutaisi har en gammal kulturell tradition. I staden finns flera kulturella föreningar, museer och gallerier. Dessutom finns i staden ett statligt operahus, en statlig akademiteater och ett statligt historiskt museum.

Kulturella centrum
Nedan följer en lista över kulturella centrum i Kutaisi.

Museer, arkiv, bibliotek, gallerier & konstcentrum
Kutaisis statliga historiska museum
Kutaisis sportmuseum
Kutaisis kampsportsmuseum
Museet om Zakaria Paliasjvili
Kutaisis statliga arkiv
Kutaisis forskningsbibliotek
David Kakabadzes konstgalleri
Konstsalong

Teater, bio och underhållningscentrum
Kutaisis statliga akademiteater
Kutaisis statliga operahus
Kutaisis statliga dockteater
Bio- och underhållningscentrumet "Suliko"
Hermann Wegekind Jugendteater

Fackföreningar och offentliga organisationer
Georgiska författarförbundet
Georgiska måleriförbundet
Folkpalatset

Media

Ett flertal lokala tidningar finns i staden, bland annat "Kutaisi", "Imeretis Moabe" och "Chveneburebi". Även TV-kanalen "Rioni" är baserad i staden. Dessutom har alla republikanska tidningar, tidskrifter och TV-stationer sina lokalrepresentationer i staden.

Kända personer från Kutaisi
Aietes - Kung över Kolchisriket
Bagrat III - Kung över det Georgiska riket
Zakaria Paliasjvili - Georgisk kompositör
Maja Tjiburdanidze - 7:e kvinnliga världsmästaren i schack
Katie Melua - Sångerska
Nino Burdzjanadze - Före detta talman i georgiska parlamentet

Källor

Externa länkar

 
Orter i Imeretien
Indelningar i Imeretien
Viviane

Viviane eller Damen i sjön (engelska: The Lady of the Lake) är en mytisk figur som förekommer i legenderna om Kung Artur. Hon var den som gav Arthur svärdet Excalibur. Hon förekommer med flera olika namnvarianter: Nimue och Niniane utgör några exempel. I Layamons Brut (1215) kallas hon Argante.

Det finns en mängd olika varianter av Arthurlegenden och hon spelar inte exakt samma roll i alla versioner. Ibland är Viviane, Sjöns härskarinna, inte samma person som Nimue, Merlins älskarinna och förgörerska. I vissa varianter av legenden är Viviane syster till Morganas och Arturs mor Igraine samt fostermor till Lancelot.  

Trollkarlen Merlin förälskade sig i Viviane och hon utnyttjade detta för att komma åt hans magiska krafter. Hon lärde sig en besvärjelse som kunde stänga in en person för evigt, och hon uttalade den över Merlin.

Referenser

Externa länkar 

 Britannia – The Lady of the Lake

Arthurlegenden
Litterära figurer
Silvia Cartwright

Dame Silvia Cartwright, född 7 november 1943, var Nya Zeelands generalguvernör från 4 april 2001 till 4 augusti 2006. Hon har verkat som advokat i England. 1992 flyttade hon till Nya Zeeland.

Externa länkar

Brittiska jurister
Nya Zeelands generalguvernörer
Födda 1943
Kvinnor
Levande personer
Alumner från University of Otago
Edsel Ford

Edsel Bryant Ford, född 6 november 1893 i Detroit, Michigan, död 26 maj 1943 i Grosse Pointe Shores, Wayne County, Michigan, var son till Henry Ford och far till Henry Ford II och William Clay Ford, Sr. Han var VD för Ford Motor Company 1919-1943 och grundade 1936 Ford Foundation. Förnamnet lånades till bilmärket Edsel.

Källor

Personer inom USA:s näringsliv
Personer verksamma inom bilindustrin
Personer verksamma inom Ford Motor Company
Amerikanska formgivare av bilar
Födda 1893
Avlidna 1943
Män
Amerikanska eponymer
Gideon Sundbäck

Otto Fredrik Gideon Sundbäck, född 24 april 1880  på Sonarps gård, Ödestugu socken, död 21 juni 1954 i Meadville, Pennsylvania, var en svenskamerikansk uppfinnare och industriman.

Biografi
Sundbäck var son till Jonas Otto Magnusson Sundbäck (född 1846) och Kristina Karolina Klasdotter (född 1852), och hade fem syskon. 
Sundbäck utvecklade och förbättrade blixtlåset. Hans första patent, för dragkedjan Hookless #1 eller Plako, godkändes 29 april 1913. Men det var hans andra patent, Hookless #2, godkänt 20 mars 1917 som blev dagens moderna blixtlås. Han uppfann även den maskin som tillverkade blixtlåset automatiskt, vilket bidrog till världssuccén. Tidigare syddes de för hand på tygband.

Idén med blixtlås var egentligen gammal; redan 1851 fick Elias Howe patent på ett "draglås". Uppfinnaren Whitcomb Judson var den förste som tillverkade blixtlås i större skala, men inget fungerade bra förrän Sundbäck 1906 anställdes i dennes firma.

Källor 
 Gustaf V och hans tid 1907-1918, Erik Lindorm 1939
 Sveriges befolkning 1890, Riksarkivet 2003
 The Evolution of Useful Things, Henry Petroski 1992

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 
 Knäppupp! Reportage i Populär historia nr 2/2000

Svenska uppfinnare under 1900-talet
Amerikanska uppfinnare
Svenskamerikaner
Personer från Ödestugu socken
Födda 1880
Avlidna 1954
Män