kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
RG-32 Scout

RG-32 "Scout" är ett sydafrikanskt fyrhjulsdrivet terrängfordon producerad av BAE Systems (, tidigare ).

En vidareutvecklad vintervariant kallad RG-32M har framtagits för Sveriges försvarsmakt, betecknad terrängbil 16 (tgb 16) "Galten" i Sverige, vilken levererades i 380 exemplar mellan 2006 och 2013 från BAE Systems till det svenska försvaret och avses främst för trupptransport.

Egenskaper 
”Galten” klarar 60 % stigning och 40 % sidlutning, kan korsa 50 cm djupa diken, klättra i trappor med 35 cm höga steg och vada genom 80 cm djupt vatten, och har en vändcirkel på 12 meter. Bränsleförbrukningen på landsväg är drygt 1 liter/mil och i blandskog 2 liter/mil. Växellådan består av en 5-stegs automatlåda och en fördelningslåda med hög och låg växel. Detta medför att fordonet kan framföras med fyrhjulsdrift eller bakhjulsdrift.

Ballistiskt skydd:
Stanag 4569A level 1 - 7,62 × 51 mm NATO projektil, 5,56 × 45 mm NATO projektil med skjutavstånd 30 m
Stanag 4569A level 2 - kan uppnås om fordonet förses med tilläggsskydd (finns 20 bolt-on kit som ger level II, går att flytta mellan fordon)

Minskydd:
Splittermina DM31

Motor 
Rak 6-cyl diesel från österrikiska Steyr-Daimler-Puch. Klarar diesel av dålig kvalitet, kan även köras på flygfotogen. Cylindervolym är 3,2 liter, 181 hk vid  med avgasrening enligt Euro III, i strid kan avgasreningen kopplas ur, då ökar effekten till 215 hk vid . Vridmoment 420 Nm vid .

Användning i Sverige 
Försvarets materielverk (FMV) mottog officiellt den 19 maj 2005 det första exemplaret av totalt 102 stycken fordon av typen BAE Systems OMC RG-32M. Försvarsmaktens officiella namn på fordonet är Terrängbil 16 (tidigare benämnd Personterrängbil 6, Ptgb6), men som smeknamn kallas den för Galten. Priset på "Galten" ligger omkring 2 miljoner kronor. Försvarsmakten mottog vidare från FMV sina första exemplar under början av 2006. Den 16 mars 2010 levererade FMV delserie två till Försvarsmakten, där fordonet förbättrats med bland annat IR-lampor för mörkerseende, samt för fjärrstyrd vapenstation typ Protector Nordic (Vapenstation 01).

Namnet 
Namnet "Galten" spånades fram av FMV:s projektgrupp över några öl på en bar i Sydafrika. Galten har släktskap med legendariska Suggan.

Delserier 
Galten har köpts in i 4 delserier med olika modifikationer.

Produktionshistoria

Varianter 
 RG-32 Scout
 RG-32M Standard (Förare + 4)
 RG-32M Full armour (Förare + 8)
 RG-32M LTV (Light Tactical Vehicle), senare omdöpt till

Användare 
Mer än 800 RG-32-fordon är i drift världen över, bland annat i:
 Finland Uttis jägarregemente

Se även 
Terrängbil 11/13
Terrängbil 14/15
Terrängbil 20
Terrängbil 30/40

Referenser 

Terrängfordon
Pansarfordon
Fordon i svenska armén
OMC RG32M
Fyrhjulsdrivna fordon
I dödens bojor Kristus låg

I dödens bojor Kristus låg eller I dödens band låg Herren Krist är från början en tysk version (Christ ist erstanden) från 1100-talet av en latinsk sekvens, Victimae paschali laudes, diktad omkring 1050, sannolikt av historieskrivaren och diktaren Wipo från Burgund, kaplan vid den tyske kejsaren Konrad II:s hov. Den bearbetades med sju verser av Martin Luther 1524 med titeln Christ lag in Todes-Banden. En svensk översättning gjordes 1567. Den publicerades inte i 1819 års psalmbok. Senare kom psalmen att bearbetas av Johan Ludvig Runeberg 1857, Edvard Evers 1902, Johan Alfred Eklund 1919 och en mindre bearbetning 1936. Vid publiceringen av fyra verser i Den svenska psalmboken 1986 (nr 467) är texten en bearbetning av Anders Frostenson 1983. I den finlandssvenska psalmboken 1986 finns sex verser.

Psalmen inleds 1695 med orden:
Christ låg i dödsens bandom
För wåra synder uthgifwen

Melodin är en bearbetning av den latinska originaltextens, i sin tur byggd på den långa tonslingan i sista stavelsens i påskdagsmässans Alleluia. Melodin är, enligt 1921 års koralbok med 1819 års psalmer, första gången funnen i Sverige i Mönsteråshandskriften från 1646 och där hämtad ur Erfurter Enchiridion från 1524. Den tillhör medeltidens äldsta kyrkomelodier och omarbetades av Luther och Johann Walter inför publiceringen 1524.

Se även
Jesus Christus han är worden som bygger på samma latinska sekvens.
Krist är uppstånden som också den bygger på samma latinska sekvens (tysk originaltitel Christ ist erstanden) och har en snarlik melodi.

Publicerad i
1572 års psalmbok med titeln CHrist lågh i dödzens bandom eller VIctime Paschali laudes under rubriken "Om Christi upståndelse".
Den finska psalmboken 1583 i översättning av Jacobus Finno
Göteborgspsalmboken under rubriken "Om Christi Upståndelse".
1695 års psalmbok som nr 163 under rubriken "Påska Psalmer – Om Christi Upståndelse".
1937 års psalmbok som nr 113 med titelraden "I dödens band låg Herren Krist" och fyra verser, under rubriken "Påsk".
Finska psalmboken 1938 som nr 74
1943 års psalmbok som nr 68
Den svenska psalmboken 1986 som nr 467 under rubriken "Påsk".
Finlandssvenska psalmboken 1986 som nr 92 under rubriken "Påsk".
Finska psalmboken 1986 som nr 96 under rubriken "Påsk".

Koralbearbetningar

Orgel
Christ lag in Todes Banden av Franz Tunder.

Referenser

Noter

Externa länkar
Hos Sibelius-Akademin återfinns noterna enligt 1695 års melodi till Christ låg i dödsens bandom. Där framgår att förebilden är: "Christ lag in Todesbanden".

Påskpsalmer
Latinskspråkiga psalmer
Verk av Martin Luther
Gaucho

Gaucho (araukanska gatschu, kamrat) är en boskapsskötare i Sydamerika (främst Argentina, Uruguay, Paraguay och Brasilien). Gauchor är skickliga ryttare och lassokastare och en motsvarighet till Nordamerikas cowboyer.
 
Gauchon ses idag romantiskt som de fria viddernas man, och har, genom sin och hästens utstrålning och styrka, blivit en symbol för rioplatensisk kultur, traditioner, konst och hantverk. Med andra ögon kan han ses som en rätt tragisk och ensam figur, en landstrykare och simpel lönearbetare. Under inbördeskriget fick han både rollen som rå soldat och som vägvisare och spårare. Helt odiskutabelt var gauchon extremt duktig på att rida och på att arbeta med hästar. Något av en motsvarighet till den amerikanska cowboyen. 

Men i stället för quarterhästar hade gauchon en personlig tropp på tio-femton criollos som ständiga följeslagare. Och i stället för cowboyhatt bar han en mjuk, svart filthatt med uppvikta brätten. Revolvrar och andra eldvapen bar han ogärna. I stället försvarade han sig med hjälp av en facón, en jaktkniv som var ett mellanting mellan svärd och dolk. En facón hade en sylvass dubbeleggad klinga och ett skaft av lindade djursenor som gav ett slintfritt grepp. 

Det långa rep han hängde på sadeln var också flätat av djursenor och mycket starkt. Repet användes dock inte som lasso. I stället använde gauchon så kallade boleadoras. Boleadoras bestod av två till tre klot av sten eller metall fastsatta i ena änden av ihopflätade läderremmar. En kula var en aning mindre än de övriga. Den grep gauchon i handen, svängde de andra över huvudet på en armlängds höjd och släppte taget när de roterade tillräckligt snabbt. Boleadoran susade genom luften och lindade sig osvikligt kring benen på ett löpande byte. 

Liksom cowboyen tillbringade gauchon ofta nätterna ute i det fria bland boskapen. De otaliga filtarna under sadeln virade han själv in sig i nattetid. Hade gauchon överskott i den oftast magra kassan investerade han gärna i tunga silversporrar och silverprydnader på sadel, tyglar och bälte. Ofta hade gauchon inget hem, utan allt han ägde hade han med sig på hästen. Även hästarnas träns tillverkades av silver. Allt detta är utmärkta souvenirer vilket kan ha bidragit att gauchon blivit en symbol för Argentina. 

Gauchons historia tog dock slut när bilarna kom och Pampas inhägnades. Asociación Criolla Argentina har tagit på sig uppgiften att vårda och prisa gauchons minne. De har ett museum med alla attiraljer för ryttare och häst, och ordnar årligen festivaler där hundra- eller tusentals ryttare sluter upp och rider fram i kolonner. Dessutom möter man gauchon i rätt parodiska utstyrslar i restauranger specialiserade på asado. Gauchokulturen säljer och har till och med tillägnats en opera, Opera Pampa, som med sång, dans och ryttarkonster berättar Pampas historia för tusen och åter tusen turister i huvudstaden Buenos Aires.

Se även 
Vaquero
Huaso

Källor

Externa länkar 

Yrken
Djurskötsel
Argentinas samhälle
Mediko-filosofisk examen

Mediko-filosofisk examen (ofta kallad "medikofilen") var i Sverige en äldre preliminär akademisk examen som avskaffades 1907. Den avlades vid filosofisk fakultet och var obligatorisk för tillträde till medicinsk fakultet.

Akademiska examina
Apollo 9

Apollo 9 var den tredje bemannade rymdfärden inom Apolloprogrammet och startade den 3 mars 1969. Man kretsade under tio dygn i en bana kring jorden där man genomförde de första bemannade testerna av en månlandare i rymden.

Besättningarna

Besättningen
 James A. McDivitt befälhavare
 David R. Scott pilot, kommandomodulen
 Russell L. Schweickart pilot, månlandaren

Backupbesättning
 Charles P. Conrad
 Richard F. Gordon
 Alan L. Bean

Reservbesättning
 Fred W. Haise
 Edgar Mitchell
 Alfred Worden
 Jack R. Lousma

Uppdraget
Apollo 9 skulle testa hela Apollofarkosten tillsammans med månlandaren genom att docka, separera och att återdocka kommandomodulen till månlandaren. Det var den första rymdfärden i projektet där besättningsmän utförde en operation där de inte skulle ha kunnat återvända till jorden, om den misslyckats. Om McDivitt och Schweickart inte skulle klara en återdockning hade de blivit kvar i en bana runt jorden, utan möjlighet att komma tillbaka till moderfarkosten. Flera dockningar genomfördes. Den 7 mars gjordes det längsta testet, sex och en halv timme, och månlandaren var som mest 183,5 kilometer från moderfarkosten.

Under färden skulle man också för första gången testa den nya Apollorymddräkten. Till skillnad från tidigare rymddräkter hade den nya ett eget livsuppehållande system. Tidigare rymddräkter var beroende på livsuppehållande försörjning från kapseln genom slangar.

Bildgalleri

Referenser

Noter

Externa länkar 

Apolloprogrammet
Utforskningen av månen
Rymdfarkoster
1969 i USA
Rymdfartsåret 1969
Independent Broadcasting Authority

Independent Broadcasting Authority (IBA, ungefär "Fristående rundradiomyndigheten") var en brittisk myndighet som hade ansvar för tillståndgivning och sändarunderhåll av marksänd kommersiell television och radio. Myndigheten grundades som Independent Television Authority 1954, men blev IBA när dess ansvarsområde vidgades till lokalradio genom en lag 1972.

Direkt efter namnbytet började IBA planera de nya lokalradiostationerna, Independent Local Radio (ILR). De första ILR-stationerna började sända 1973.

IBA:s första genomgång av tillstånden för sändning på ITV-nätverket ledde inte till att något företag förlorade några tillstånd 1974.

I början av 1980-talet skulle ITV-tillstånden förnyas igen. Westward Television och Southern Independent Television förlorade sina tillstånd och ersattes av Television South West respektive Television South. ATV, som sände i Midlands, förändrades och bytte namn till Central Independent Television. Dessutom gavs tillstånd till TV-am som skulle börja sända TV-morgonprogram i maj 1983 (vilket flyttades fram till februari 1983).

Ytterligare ett ITV-nätverk hade diskuterats sedan det första startade, men intresset var för svalt. I dess ställe startade IBA i november 1982 Channel 4 som sände i hela Storbritannien, undantaget Wales där S4C sände.

I slutet av 1980-talet gav IBA tillstånd till en ny satellittjänst. Det blev British Satellite Broadcasting som fick tillståndet, men de hann bara sända i några månader under 1990 innan de fusionerade med konkurrenten Sky Television.

1990 kom även en ny tv-lag som ledde till avreglering av tv och radio i Storbritannien och att IBA avskaffades. Dess kontrollerande delar överfördes till Independent Television Commission (ITC), Broadcasting Standards Commission (BSC) och Radio Authority. Alla dessa myndigheter ersattes sedermera av Ofcom. IBA:s sändare överfördes till företaget National Transcommunications Limited.

TV-myndigheter
Ej längre existerande brittiska myndigheter
Organisationer bildade 1954
Organisationer upplösta 1990
Lunds FF

Lunds FF bildades 1941, under namnet Prennegatans IF, som sedan blev IF Stjärnan innan namnet Lunds FF spikades 1944.

Klubben
Under 2013 (Lunds FF:S 72:a verksamhetsår) hade föreningen 345 medlemmar och deltog med 12 lag i seriespel samt två yngre lag utanför Skånebolls seriesystem. Ca 40 st spelar i något av seniorlagen och ca 250 i LFF:s många knatte- eller ungdomslag. Klubben målsättning är att ha lag i alla ålderskategorier.

Styrelsen består av Nino Simic (ordf.), Lars Renman (v. ordf.), Maarten Ellmer (sekr.), Roger Hildingsson (v. sekr.), Barbro Rehnman (Kassör) med Kjell Åkerblom och Shirin Ghanfili som suppleanter.

A-Laget
Efter att ha varit ett stabilt division 5 lag i många år under 00-talet trillade laget ner i division 6 efter säsongen 2016 och kom året därefter på en fjärdeplats. Laget spelar 2018 i division 6 Sydvästra.

Övrigt
Karl-Erik "Ledde" Lundberg, fotbollsartist och gatumålare, var en av fyra tonårskillar som startade Lunds FF (Prennegatans IF). "Ledde" avled 1992. Kuriosa är också boken, nyckelromanen Hövdingen av Per Wahlöö, den kom 1959 med titeln Himmelsgeten som i andraupplagan blev bättre säljande än Hövdingen. Romanen handlar om Lunds FF, "hövdingen" Helge Wramhagen och om Lund på 1940- och -50-talet. Per Wahlöö gjorde succé som deckarförfattare och läses med behållning än. Han var sekr i Lunds FF 1949-51. Det han var med om i lilla LFF har med konstnärlig frihet blivit en läsvärd idrottsroman. Fast Wahlöö själv tyckte att den handlade lika mycket om samhällskritik från vänster.

Efter 45 år som sekreterare och på väg att trappa ner lite grand, tog Allan Jönsson på sig att väljas som ordförande vid årsmötet i december 2008. Det fanns ingen annan att tillgå, och var det någon som alltid så långt timmarna räcker till är villig att ställa upp och vara närvarande för LFF så var det Allan, född 1940. LFF:s allt-i-Allan som han också kallades. Allan Jönsson avled, 76 år gammal, i början av 2017 och är en LFF legend med sina 422 matcher i klubben.    

Sportklubbar i Lunds kommun
Fotbollsklubbar i Sverige
Sportklubbar bildade 1941
Manja Mourier

Manja Cecilie Mourier, född Povlsen, den 3 oktober 1911 i Sankt Petersburg i Ryssland, död 10 juni 1991 i Danmark, var en dansk skådespelare och sångare. Hon var gift tre gånger, först med arkitekten och skådespelaren Paul Mourier, andra gången med arkitekten Otto Danneskiold-Samsøe och slutligen med psykologen Bertel Hauge.  

Povelsens föräldrar var officerer i Frälsningsarmén. Hon fick som barn följa med föräldrarna på deras resor runt Europa. Hon studerade vid Aarhus Teater 1938–1939 och debuterade som vissångare i Lulu Zieglers revy. Efter andra världskriget startade hon tillsammans med sin första man Poul Mourier "Den lille Cabaret" i Grand Cafe vid Kongens Nytorv. Hon medverkade i en konsert i Carnegie Hall och uppträdde som sångare i Iran, Japan, Indien, USA och Europa. Filmdebuten gjordes under flicknamnet Manja Povlsen i den svenska Kreuger-filmen Panik (1939).

Filmografi i urval

Referenser

Noter

Externa länkar
 
 

Danska skådespelare under 1900-talet
Danska sångare
Skådespelare från Sankt Petersburg
Kvinnor
Födda 1911
Avlidna 1991
Tåg 56

Tåg 56 är en svensk dramafilm från 1943 i regi av Anders Henrikson. I huvudrollerna ses Anders Henrikson, Aino Taube och George Fant.

Om filmen 
Filmen premiärvisades den 26 december 1943. Stockholmspremiär månaden därpå, den 22 januari 1944 på biograf Grand. Den spelades in vid Centrumateljéerna i Stockholm med exteriörer från  Statens Järnvägars banområde i Krylbo av Elner Åkesson. 

Som förlaga för miljön har man Emil Bønnelyckes roman Lokomotivet från 1933, medan handlingen kommer från Herbert Grevenius pjäs Tåg 56 som uruppfördes på Svenska Dramatikers Studio i Stockholm 1941.

Filmen har visats i SVT, bland annat 1986, i september 2019 och i oktober 2021.

Rollista  

Anders Henrikson – Oskar Ljungvik, lokförare 
Aino Taube – Britta, hans hustru 
George Fant – Lasse Rylander 
Emil Fjellström – Öhman, pensionerad lokförare 
Hugo Björne – Gustav Rylander, Lasses far, lokförare 
Ivar Kåge – lokmästare 
Carl-Gunnar Wingård – Johansson, lokförare 
Anna-Lisa Baude – fru Öhman 
Bellan Roos – Anna, Rylanders husa 
Gösta Bodin – lokförare i personalrummet 
Helge Andersson – lokförare i personalrummet 
Stig Johanson – ung man vid skjutståndet 
Millan Lyxell – hans flickvän 
Uno Larsson – äldre man vid skjutståndet 
Carl Andersson – gäst på 60-årsfesten 
Manja Povlsen – gäst på 60-årsfesten 
Hilmer Peters –  man som krävs på passersedel 
Pierre Colliander – klarinettist på 60-årsfesten

Filmmusik i urval 
När skönheten kom till byn, kompositör Lille Bror Söderlundh, text Nils Ferlin, sång George Fant 
Ständchen, kompositör Jonny Heykens, framförs nynnande av Aino Taube 
Med en enkel tulipan, kompositör Jules Sylvain, text Sven Paddock, sång Harry Brandelius
Ja, må han leva!, framförs med sång av Emil Fjellström och en kör 
Sjösalavals (Rönnerdahl han skuttar), kompositör och text Evert Taube, instrumental
The Farewell Waltz (Godnatt-valsen), musikarrangemang Herbert Stothart musiken bygger på den skotska folkmelodin Auld Lang Syne, svensk text signaturen Tommy (Lennart Reuterskiöld), instrumental
Vi gå över daggstänkta berg, kompositör Edwin Ericson eventuellt efter gånglåt från Hälsingland, text Olof Thunman, framförs i filmen av Emil Fjellström med ny text av Fritz Gustaf
Ljuva minnen (Lovely Memories), kompositör Yngve Nilsson, musikarrangör Casper Hjukström, instrumental
I Can't Give You Anything but Love, Baby, kompositör Jimmy McHugh, text Dorothy Fields, framföres visslande av George Fant

Referenser

Externa länkar 
 
 

Filmer 1943
Svenska dramafilmer
Filmer i regi av Anders Henrikson
Svenska filmer baserade på pjäser
Svenska filmer baserade på romaner
Järnväg på film
Svenskspråkiga filmer
Svenska 1940-talsfilmer
Wallace & Gromit: Osten är slut

Wallace & Gromit – Osten är slut (A Grand Day Out) är en lerfigursfilm från 1989 och den första av filmerna i Wallace & Gromit-serierna. Den 24 minuter långa filmen tog sex år att producera.

Handling
Wallace och Gromit är mycket förtjusta i kex med skivad ost på. På kvällen upptäcker de att osten är slut och att affärerna är stängda. Wallace bygger ett rymdskepp för att bege sig till månen, eftersom en gammal myt är att månen består av ost. Där råkar de stöta på en robot vilken liknar en ugn, medan de festar på kex och osten från månen. I denna varelse finns ett myntinkast, Wallace lägger i ett mynt men ingenting händer.

Efter att de har gått iväg från roboten börjar den få liv. Den noterar att någon har genomfört en picknick och han börjar genast undersöka det. Därefter finner roboten en tidning som han börjar bläddra i. Där ser roboten en bild i tidningen som visar skidåkning i bergen från Jorden. Han vill gärna göra detta och går vidare tills han får syn på Wallace raket.

Han vill gärna följa med till Jorden och åka skidor, och försöker ta sig in i raketen när den är på väg att lyfta från månen. Maskinen blir besviken över sin uteblivna tur till Jorden, men sedan får han idén att tillverka en skidutrustning av olika vrakdelar från raketen. Roboten börjar nu att åka skidor och blir mycket nöjd.

Röster

Externa länkar 
 

Filmer 1989
Brittiska animerade filmer
Animerade kortfilmer
Filmer i regi av Nick Park
Engelskspråkiga filmer
Animerade filmer 1989
Månen på film
Kepstaksmack

En kepstaksmack är en typ av bensinstation i form av ett lutande tak under vilken både pump- och stationshus ryms, synonymt med "sittande hund".

Externa länkar
Bild på kepstaksmack i Tingsryd

Se även
Kepskiosk

Byggnadstyper
Bensinstationer
Finstrukturkonstanten

Finstrukturkonstanten är en dimensionslös storhet (betecknas α) som enligt moderna tolkningar anger den elektromagnetiska kraftens styrka. Eftersom denna kopplingskonstant alfa är mycket mindre än ett, är kvantelektrodynamik en relativt enkel kvantfältteori för denna fundamentala naturkraft. Men talet introducerades redan 1916 av Sommerfeld som ett hastighetsförhållande för att beräkna relativistiska effekter i väteatomen. Värdet har kommit på tal i forskningen om frågan om ljusets hastighet alltid varit densamma.

Den har värdet (enligt senaste mätningar)

Den kan definieras som

 

där  är elementarladdningen,  är Plancks konstant,  är ljusets hastighet i vakuum,  är den elektriska konstanten och  är den magnetiska konstanten.

Samband
Finstrukturkonstanten ger samband mellan några storheter inom elektronfysik: 
En elektron med kinetisk energy 1 Ry = 13,6 eV har en fart som är 1/137 av ljusets hastighet
En Hartree = 27,2 eV = 2 Ry är 1/137² av elektronens vilomassa på 511 keV
Bohrradien är 137 gånger så stor som Comptonvåglängden, som i sin tur är 137 gånger så stor som den klassiska elektronradien.

Är finstrukturkonstanten konstant?

Det finns vissa mätningar som antyder att finstrukturkonstanten α kan ha ändrats en aning under universums historia, vilket ger en liten öppning för möjligheten att naturkonstanter faktiskt inte behöver vara strikt konstanta.

Olika senare mätningar har gett olika resultat; fortsatta arbeten av samma forskare finner fortsatt stöd för att α ändrats , men andra forskare har inte lyckats reproducera resultatet.

Man har bland annat använt sig av studier av Okloreaktorn, en naturlig kärnreaktor i Gabon, Västafrika, som var "i drift" för 2 miljarder år sedan, och där man kan se ändringar av α genom att mäta olika isotophalter.

Referenser 

Dimensionslösa storheter
Fysikaliska konstanter
Emil Bønnelycke

Emil Bønnelycke född 21 mars 1893 i Danmark död 27 november 1953 i Halmstad Sverige, dansk författare. Han var en av förgrundsgestalterna i den lyriska modernism som bröt fram under slutet av första världskriget. 

Han framträdde 1917 som lyriker med Ild og Ungdom, följd av Taarer (1918), Asfaltens Sange (1918), Buer og Staal (1919), Rosa Luxemburg (1919), Gadens Legende (1920), Hymnerne (1925) med flera. Bønnelycke utgav även bland annat romanerna Spartanerne (1919), Aurora (1920), Ny Ungdom (1925) och Appassionata (1926) samt en del noveller.

Bibliografi (på svenska)
 Ny ungdom (Ny Ungdom) (översättning Ernst Lundquist, Bohlin, 1925)
 Margrethe Menkel: roman (översättning Ernst Lundquist, Bohlin, 1926)
 Festen är slut (Festen er forbi) (översättning Nils Jacobsson, Geber, 1943) [utgavs under pseudonymen Jörgen Jylland)
 Lokomotivet (översättning Ingrid Rääf, Nordisk rotogravyr, 1944)
 Banditen: Perdue Thorndykes tragedi: roman (översättning Ingrid Rääf, Mauritzon, 1944)
 Angrepp: roman (översättning Ingrid Rääf, Svenska missionsförbundet, 1945)
 Främlingen från heden: roman (Tateren) (översättning Ingrid Rääf, ICA, 1949)

Priser & utmärkelser 
 Emma Bærentzens Legat 1925

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1930

Noter 

Danska författare
Födda 1893
Avlidna 1953
Män
Svensk uppslagsbok
Carla Eck

Carla Eck, egentligen Elsa Karola Eck, född 13 januari 1919 i Göteborg, död 30 december 2001 i Sankt Görans församling i Stockholm, var en svensk skådespelare.

Hon filmdebuterade 1939 i Per-Axel Branners och Ragnar Frisks Adolf i eld och lågor och kom att medverka i totalt tolv produktioner mellan 1939 och 1947.

Filmografi

Teater

Roller

Källor

Fotnoter 

Kvinnor
Födda 1919
Avlidna 2001
Skådespelare från Göteborg