kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Teism

Teism (av grekiska theos, gud), är en filosofisk eller religiös riktning som menar att det finns en transcendent (översinnlig, ej möjlig att uppfatta eller förstå) och personlig (ett väsen/en kraft i sig själv och inte något utspritt) Gud. Denne är upphovet till universum och ingriper i mänsklighetens historia främst genom att ge människorna en tro. 

Om Gud dessutom anses fortsätta att agera i historien, benämns denna teism varande evolutionär. Detta agerande kan ske exempelvis genom en serie ännu ej avslutade uppenbarelser till utvalda människor, som blir grundare av nya världsreligioner eller tankeriktningar. Detta för att modifiera människornas rådande normer för moraliskt handlande och anpassa samhällets levnadssätt och tankekoder för att fortlöpande driva mänsklighetens andliga utveckling framåt. En evolutionär syn förekommer inom bahá'í-tron.

Teism i jämförande belysning 
Ofta likställs teism med monoteism och förstavelsen "mono" finns huvudsakligen för att betona att det är fråga om en och endast en gud som existerar, till skillnad från polyteism och henoteism. Dock är statisk monoteism eller teism i meningen att en enda Gud har lagt fast religionens grundläggande normer en gång för alla – exempelvis i kristendom, judendom, islam och zoroastrism – inte detsamma som evolutionär teism eller monoteism.

Inom polyteismen finns ett helt pantheon med olika gudar, som har olika ansvarsområden. Så är till exempel fallet i antik grekisk, egyptisk och centralamerikansk religion. Om en folkgrupp dyrkar en enda gud (exempelvis Jahve under Mose tid), samtidigt som gruppen accepterar att andra folk har andra gudar kallas det henoteism eller monolatri; jämför budet "Du skall inga andra gudar hava jämte mig", som inte nödvändigtvis utesluter att andra gudar existerar.
 
Motsatsen till teism är ateism, vilket spänner från avsaknad av tro på någon eller några gudar (eller högre makter), till aktivt avvisande av sådana (se antiteism).

Deism innebär att den ende och transcendente guden är skapare av allt, men att Gud efter skapelsen inte överhuvudtaget ingriper i världen genom att exempelvis uppenbara religioner. Deismen kan indelas i (1) Gud vill inte ingripa efter skapelsen och (2) Gud kan inte ingripa efter skapelsen.

Panteism är uppfattningen att hela naturen, världen eller universum är besjälat av ett gudomligt allomfattande väsen. I sin mest extrema form innebär panteismen att Gud och universum är identiska med varandra, och Gud är enligt detta synsätt inte världens skapare. Pandeismen är inom religionsfilosofi en kombination av panteism och deism.

En religion som inte kan inordnas i detta schema är buddhismen.

Kritik av teism 

Kritik av teism framförs huvudsakligen från ateistiskt och agnostiskt håll, även om vissa former av teism har blivit kritiserade av andra teister. Till exempel kritiseras islam ibland från kristet håll och omvänt. Det finns flera särskilda sorters argument som används mot teism, exempelvis sådana som ifrågasätter giltigheten i teismen, konsekvenserna av tro och troendes handlingar.

Referenser

Externa länkar 

Gudsuppfattningar
Saltvatten

Saltvatten är vatten som innehåller en märkbar koncentration av lösta salter, främst natriumklorid (NaCl) men även en hel rad andra salter. Det mesta havsvattnet är saltvatten, liksom vattnet i vissa insjöar, som kan ha salthalter flera gånger högre än i vanliga hav, exempelvis Döda havet och Aralsjön. Oftast definieras saltvatten som vatten med mellan 3 och 5 procent salinitet. Vatten med högre salthalt kallas för saltlag medan vatten med lägre kallas bräckt vatten, eller sötvatten om det har riktigt låg salthalt (under ca 0,05%).

För flertalet djur – undantaget exempelvis saltvattenlevande fiskar – är saltvatten inte tjänligt som dricksvatten i större mängder. Det beror på att saltvatten orsakar uttorkning i och med att saltvatten är en hyperton lösning och cellerna därför genom osmos töms på vätska, för att samma jonkoncentration ska uppnås innanför cellernas membran som i deras omgivning. Överlevnadsexperiment har visat att människokroppen kan tillgodogöra sig 1–3 deciliter havsvatten per dygn, beroende på kroppsvikt och om man har annat vatten att dryga ut saltvattnet med. Vid större mängder riskerar man nedsatt njurfunktion vilket försämrar allmäntillståndet mer än enbart vätskebristen skulle göra. Däremot går det bra att koka till exempel fisk, kött eller grönsaker i havsvatten, och sedan äta livsmedlen. Pasta och ris blir däremot för salt, eftersom dessa varor suger åt sig mycket av vattnet och därmed saltet.

Se även
 Fysiologisk saltlösning
 Salinitet

Referenser

Hydrologi
Vattnets kemi
Bang (tidskrift)

Bang var en svensk feministisk kultur- och samhällstidskrift, som är namngiven  efter journalisten Barbro Alvings signatur "Bang". Tidningen grundades 1991 av en grupp studenter vid Stockholms universitet. Enligt Statens Kulturråd som ger statsbidrag till tidskriften är den en bland "centrala noder inom kulturtidskriftsområdet". Tidningen gick i konkurs i december 2020.

Redaktionell historia
Bang gavs ut av den ideella Föreningen Bang, och tidningen betecknar sig som politiskt obunden. Tidskriften utkom med fyra nummer per år och finansierades dels genom prenumerationer och bidrag från Statens kulturråd där tidskriften var en av de med högst stödbelopp år 2019. Upplagan låg på cirka 6 000 exemplar, och nådde omkring 12 000 läsare. År 2014 startade tidskriften även poddradiosändningar.  

Bang leddes av en styrelse som var ekonomiskt ansvarig och arbetsgivaransvarig och ansvarade för tidskriftens strategiska och ekonomiska utveckling. Sista styrelseordförande var Emilie Roslund. Tidigare chefredaktörer är bland andra Sanna Samuelsson, Valerie Kyeyune Backström, Johanna Palmström, Mireya Echeverría Quezada, Lawen Mohtadi, Ulrika Westerlund, Malena Rydell, Sonja Schwarzenberger, Ulrika Stahre och Anneli Carnelid.

Tidskriften förde en feministisk och antirasistisk debatt genom att synliggöra hur olika maktordningar samverkar. Bang bevakade debatt, forskning och feministisk rörelse ur ett normkritiskt perspektiv. 

Bang publicerade reportage, krönikor, essäer, poesi, intervjuer, analyser, serier, debattartiklar, bildkonst, horoskop och skönlitterära texter i skilda ämnen och med olika perspektiv.

Hösten 2019 hade tidningen drabbats av ekonomiska problem, efter en halverad mängd prenumeranter sedan 2016. Planer på att lägga ner papperstidningen och driva den vidare som en helt digital publikation diskuterades. Tidningen gick dock i konkurs den 14 december 2020 på grund av ekonomiska problem.

Priser och utmärkelser 
 Årets väckarklocka 1993
 Årets kulturtidskrift 2002
 Årets bästa omslag, Tidningstorget 2012
 Guld i kategorin Redaktionell design, Kolla! 2013

Se även
 Föreningen för Sveriges Kulturtidskrifter

Källor

Externa länkar 
 Tidskriften Bangs webbplats

Svenska feministiska tidskrifter
Kulturtidskrifter
Svenska kulturtidskrifter
Tidskrifter startade 1991
Nedlagda svenska tidskrifter
Det andra könet

Det andra könet (originaltitel: Le Deuxième sexe) är en facklitterär bok från 1949, av Simone de Beauvoir. Boken, som ursprungligen publicerades i två delar, räknas ofta som en av feminismens riktigt stora klassiker.

Verket är en sorts filosofisk och idéhistorisk utvärdering av kvinnans situation. Författaren ville här vederlägga olika myter om kvinnan som florerade i det rådande manssamhället, myter som förpassat kvinnan till en andraplansposition.

Innehåll 
Det andra könet handlar om kvinnans olika roller, hennes utveckling, kvinnoförtrycket, och vad det innebär att vara kvinna. Ur ett historiskt perspektiv förklarar de Beauvoir hur kvinnans roll som "den Andre" skapats och återskapats genom tiderna och konstaterar att "man föds inte till kvinna, man blir det".

Simone de Beauvoir hävdar att miljön för flickor och pojkar hjälper till att forma våra könsroller. Flickornas fysiologi och könsorgan omgärdas av tabun, medan pojkar uppfostras att vara stolta över sin maskulinitet. Vidare under uppväxten uppmuntras flickan till passivitet, vilket leder till att hon inte vågar lita på sin egen styrka, inte vågar företa sig saker och – minst av allt – revoltera. I polemik uppmuntras pojkar till att leka ibland våldsamma lekar och där de hela tiden hävdar sin suveränitet gentemot andra.

Teman 
Huvudsakliga begrepp som används i Det andra könet är transcendens och immanens. Beauvoirs användning av begreppen fokuserar på att både män och kvinnor har möjlighet till att transcendera – samtidigt som kvinnor är födda in i immanensen. Transcendens är att överskrida det kroppsliga, medan immanens är motsatsen – alltså det kroppsliga.

Ett tydliggörande av detta är transcendens är varat för sig och immanens varat i sig, Med detta menas att i transcendens har man möjlighet att lyckas, tjäna pengar och förändra både sig själv och samhället, medan i immanensen är man kvar i sin kropp och det som man strukturellt är tvingad att vara i. Immanensen låser fast individen vid bestämda normer och strukturer som gör att den inte har makten över sitt liv och överskridande. I och med immanensen är kvinnan fast i det kroppsliga, medan mannen överskrider det.

Utgivning 
Den franska originalutgåvan kom 1949, utgiven i två delar hos Gallimard.

1973 utgavs den första svenska utgåvan, i översättning av Inger Bjurström och Anna Pyk. År 2002 utgavs en ny och för första gången oavkortad översättning, av Åsa Moberg och Adam Inczédy-Gombos i samarbete med granskaren Eva Gothlin ().

Se även 
 Århundradets 100 böcker enligt Le Monde

Referenser 

Facklitteratur 1949
Feministisk litteratur
Franskspråkig facklitteratur
Verk av Simone de Beauvoir
Generalbas

Generalbas (italienska basso continuo)  är ett slags notskrift där man anger ackord i relation till en given basnot. Den noteras genom att man sätter till exempel siffror och/eller förtecken över basmelodin, som ska visa vilka ackordtoner som ska finnas med. Användes främst under barocken.

Generalbasen anses vara så grundläggande för barockmusik att Hugo Riemann i slutet av 1800-talet stiftade termen Generalbasszeitalter när han menade vad vi idag kallar barocken. Det kom sig av att generalbasen är så spridd; mycket få musikstycken från perioden mellan omkring 1600 till cirka 1780 är tänkta att framföras utan den.

Termen "generalbas" används egentligen för att beskriva ett antal funktioner i barockmusik, men är mest förstådd som basstämman i ett musikstycke med eller utan så kallad generalbasbesiffring, samt den eller de spelare som framför ett mer eller mindre improviserat ackompanjemang genom att läsa denna bas och dessa siffror. Genom att spela till exempel ett "e" i basstämman och ovanför den se siffran "6" vet man att här skall spelas ett så kallat sextackord på "e", det vill säga ett C-durackord i första omvändningen (under förutsättning att ciss inte är ett fast förtecken). Står där ingen siffra betyder det i princip att man skall spela ett ackord i grundläge.

En vanlig uppfattning är att basen spelades av ett basinstrument (cello, fagott et cetera) och att siffrorna realiserades av ett ackordinstrument (cembalo, orgel, luta et cetera) men så enkelt är det långtifrån. Generalbasen kan utan problem framföras av enbart ett ackordinstrument, men likaså kan basinstrumenten vara flera i kombination. För att göra det mer komplext förekom det att även de så kallade basinstrumenten spelade ackord (cello och gamba) medan ackordinstrumenten ibland inte spelade ackord utan bara basen (till exempel ärkeluta).

Vidare berodde realiseringen av generalbasen på andra faktorer; olika länder hade olika "stilar" och ideal under olika perioder, olika musikstilar (till exempel kyrkomusik och världslig/teatermusik) hade olika sätt att ackompanjeras, olika storlekar på ensemblen krävde olika ackompanjemang och så vidare. Vad man under alla omständigheter kan vara säker på är att man inte höll sig till ett strikt fyrstämmigt ackompanjemang genomgående; många originalkällor visar på detta. Det är dock på det sättet man vanligen får lära sig att spela generalbas idag.

Se även 
 Musiknotation

Musiknotation
Harmonik
Barockmusik
Musikhistoria
Population (olika betydelser)

Population kan sytfa på:

Population (biologi) – en samling individer av samma art inom ett visst geografiskt område vid en viss tidpunkt
 Population – med avseende på Homo Sapiens, se Befolkning
 Population – antal invånare i ett geografiskt avgränsat område, se Folkmängd
Population (astronomi) – en generation av stjärnor
Population (statistik) – en grupp som ska undersökas och ur vilken stickprov tas
Population (datavetenskap) – inom genetiska algoritmer, mängden av kandidatlösningar som evalueras vid en iteration av algoritmen
Astronom

En astronom är en forskare i astronomi, studiet av himlakroppar i rymden.

Astronom är ingen skyddad titel, utan kan användas även av amatörastronomer utan formell högskoleutbildning eller anställning. Yrkesverksamma astronomer är i allmänhet anställda vid universitet eller statliga forskningstinstitut.

En astronom har i allmänhet en magisterexamen eller motsvarande som omfattar matematik och fysik, och genomfört en doktorandutbildning vid en akademisk institution för astronomi. Antalet verksamma personer, med doktorsexamen eller motsvarande, inom svensk astronomi uppgår till cirka 60. Antalet forskarstuderande är ungefär lika stort. Endast en del som utexamineras med doktorsexamen i astronomi kan beredas plats vid universiteten – övriga har anställningar inom industri och ämbetsverk, inom dataföretag och inom skolan.

Historik 
Under antiken och medeltiden utövade astronomerna även astrologi, det vill säga vidskepelsen att beskriva tillvaron på jorden utifrån himlakropparnas rörelser. Runt år 1600 bröts dock definitivt kopplingen mellan astronomi och astrologi.

Etymologi 
Ordet astronom kommer från latinets och grekiska ἀστρονόμος, ett adjektiv som betyder "som ordnar stjärnorna i stjärnbilder" eller "stjärnkunnig".

Se även
 Lista över astronomer

Referenser

Noter 

 
Astronomi
Måne

En måne, naturlig satellit eller drabant är en himlakropp som kretsar kring en planet eller en asteroid i ett solsystem. Ordet i bestämd form – månen – avser planeten jordens måne. Det finns inte i något fall belagt att någon måne har egna månar. De flesta stora månar i solsystemet är bundna i synkron rotation med en och samma sida vänd mot planeten. Ett exempel på en måne som inte beter sig på detta vis, är Hyperion som kaotiskt roterar kring Saturnus.

En asteroidmåne är en måne som kretsar kring en asteroid.

En måne kan ha bildats samtidigt som moderplaneten eller senare infångats av planetens gravitationskraft. I vårt eget solsystem känner vi i nuläget till 205 månar runt sex av de åtta planeterna: 
 Jorden – månen
 Mars – Phobos och Deimos
 Jupiter – Ganymedes (som är solsystemets största måne), Io, Europa, Callisto och 76 andra kända månar
 Saturnus – Titan (den enda månen i solsystemet som har en tät atmosfär), Rhea, Enceladus, Dione, Tethys, Hyperion, Japetus och 75 andra kända månar
 Uranus – Titania, Oberon, Ariel, Umbriel, Miranda och 22 andra kända månar
 Neptunus – Triton och 13 andra kända månar

Runt dvärgplaneten Pluto känner man till fem månar, Charon, Nix, Hydra, S/2011 P 1 (P4) och S/2012 (134340) 1 (P5). Charon och Pluto kallas ibland för dubbel-dvärgplanet, Charon visar alltid samma sida mot Pluto och Pluto visar alltid samma sida mot Charon

Även asteroider har månar. Sonden Galileo tog 1993 de första bilderna på Dactyl som är en måne till asteroiden 243 Ida. Astronomerna känner till ett 80-tal månar som kretsar kring asteroider.

Se även 
 Exomåne
 Kvasimåne
 Satellit
 Submåne

Referenser

Noter

Externa länkar
Offer (religion)

Offer (av latin offerre, erbjuda, frambära som gåva) finns i många religioner som ett sätt att blidka högre makter såsom gudar, gudom, förfäder eller andar av olika slag. Offerhandlingar har en central roll inom zoroastrism och hinduism och andra förgreningar av indoiransk religion.

Människooffer har förekommit i vissa kulturer och religioner.

Inom den bibliska judendomen fanns det flera olika sorters offer, bland annat tackoffer. Det viktigaste offret enligt kristen tro är Jesu syndoffer, som överskylde människornas synder så att de kunde undvika Guds straff.

Termen offer används även metaforiskt för att beskriva osjälviska handlingar, att göra gott för andra utan tanke på sig själv.

Se även
Offerfynd
Brännoffer
Blot
Hekatomb
Hostia
Martyr
Syndabock
Votivgåva

Källor

Externa länkar

Offer
Gamla testamentet
1890-talet

1890-talet var det decennium som inleddes 1 januari 1890 och avslutades 31 december 1899.

Händelser 
 1890 - Massakern vid Wounded Knee äger rum 29 december. 
 1896 - De första moderna olympiska spelen hålls i Aten.
 1897 - Andree-expeditionen sker juli-oktober. 
 1898 - Spansk-amerikanska kriget utkämpas.
 1899 - Andra Boerkriget bryter ut.

Födda 
12 mars 1890 – Evert Taube, svensk författare, kompositör, trubadur, lutspelare, sångare och konstnär.
 28 december 1890 - Gösta Ekman, svensk skådespelare och teaterdirektör.
 1891
 20 januari - Ernst Rolf, svensk revyartist.
 14 april - Karl Gerhard, svensk revyartist.
 20 augusti 1898 - Vilhelm Moberg, svensk författare.
 10 maj 1899 - Fred Astaire, amerikansk dansare.

Avlidna 
4 februari 1894 – Adolphe Sax, saxofonens uppfinnare.
10 december 1896 – Alfred Nobel, svensk uppfinnare, Nobelprisets stiftare.

Externa länkar
AD

AD kan syfta på:

 A.D. – har varit den dominerande tideräkningsnumreringen av årtal i modern tid i Europa
 ad- – ett svenskt prefix, se Lista över prefix i svenskan
 AD –  en specialdomstol i Sverige vars syfte är att göra domstolsprövningar i arbetsrättsliga mål, se Arbetsdomstolen
 AD –  ett yrke inom reklam-, medie- och underhållningsbranscherna, se art director
 AD – landskod för Andorra
 .ad – nationell toppdomän för Andorra
 AD – en katalogtjänst från Microsoft, se Active Directory
 AD (fostermått) – ett magmått

Se även 
ADHD
ARE

ARE eller Are kan syfta på: 

 ARE (reklamföretag) – företag i utomhusreklambranschen
 ARE – landskod enligt ISO 3166-1 för Förenade arabemiraten
 Are – ett nordiskt mansnamn och del i den nordiska mytologin

Geografi

Estland 

 Are, Pärnumaa, Pärnu län, Are vald,

Sverige 

Are sjö (Sjösås socken, Småland), sjö i Växjö kommun,  (66,2 ha)
Are sjö (Gårdsby socken, Småland),  sjö i Växjö kommun,  (1,65 km²)
Jakob Duncan

Jakob Duncan, född omkring 1625, död 1685, var en dansk general av skotsk härkomst. 

Duncan tillhörde den gamla skotska adelsätten Duncan, deltog i Karl I:s krig med parlamentet och i det skotska legitimistkriget 1650-51 och kom till Sverige som flykting 1651. Han inträdde i svenska armén, stred 1655–57 i Polen och utmärkte sig under striderna kring Kraków och befordrades till överstelöjtnant. 1671 gick han i dansk tjänst, blev 1675 generalmajor och sändes under det skånska kriget med 2.900 man in i Halland för att erövra Halmstad och längs västkunsten söka förbindelse med norska hären men överraskades av Karl XI och tillfångatogs i det förödande nederlaget i slaget vid Halmstad 17 augusti 1676. Han utväxlades 1677, och ställdes på egen begäran inför krigsrätt men frikändes och utnämndes till kavalleriinspektör på Fyn. 1678–79 deltog Duncan i den norska fälttågen i Sverige, blev 1683 generallöjtnant och 1684 överbefälhavare över danska hären i Holstein. Han inföll samma år i Sachsen-Lauenburg och erövrade Mölln. Senare samma år följde han den kejserliga hären mot turkarna i Ungern men föll i onåd hos Kristian V och fick 1685 avsked.

Duncan dog i Altona och begravdes därefter i Kristine kyrka i Göteborg.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Noter

Externa länkar 
 Jacob Duncan på danska Wikipedia

Danska generaler
Män
Födda 1600-talet
Avlidna 1685
Deltagare i slaget vid Halmstad
Ulrik Frederik Gyldenløve

Ulrik Frederik Gyldenløve, född 1638, död 1704 i Hamburg, dansk militär, fältherre; ståthållare i Norge 1664-1699. Oäkta son till kung Fredrik III av Danmark och dennes älskarinna Margarete Pape. Halvbror till kung Kristian V av Danmark och den svenska drottningen Ulrika Eleonora, brorson till Christian Ulrik Gyldenløve.

Biografi
Ulrik Frederik Gyldenløve deltog i krigen mot Sverige 1657-1660 och utmärkte sig särskilt i slaget vid Nyborg. 1664 blev han ståthållare och från 1666 även kommenderande general i Norge, förvärvade sig norrmännens stora tillgivenhet och genomförde även flera nyttiga reformer, även om han saknade ihärdighet att fullfölja deras genomförande till slut. Tillsammans med Frederik Ahlefeldt och Peder Schumacher Griffenfeld utövade Gyldenløve ett avgörande inflytande på den danska politiken under Kristian V:s första år, och under hela dennes regering vägde hans ord tungt. Han ledde framgångsrikt de norska trupperna som intog Bohuslän under det skånska kriget 1675-1679. Efter kriget återvände han till Danmark, dock med bibehållande av sin ställning i Norge. 1699 nedlade Gyldenløve sina ämbeten och tillbringade sjuk och missmodig sina sista år i Hamburg. 

Uppförde Charlottenborgs Palats, i Köpenhamn, 1672.

Den utslocknade greveätten Danneskjold-Løvendal härstammade från honom.

Förläningar 
 Udsten Kloster, Norge, 1657-
 Kalø slott, Nordjylland, 1660-1670
 Laurvigen grevskap, Norge, 1671-
 Griffenfeld grevskap, Norge, köpt 1683-

Äktenskap 
Ulrik Frederik var gift tre gånger.

 1. 1659-1660 hemligt gift med Sofie Urne, upplöstes 1660.
 2. 1660-1670 med Marie Grubbe, skilsmässa 1670.
 3. 1677-1701, med Antonia Augusta af Aldenburg. Avled 1701.

Se även
 Norges grevskap

Referenser

Noter

Externa länkar
 

Danska militärer under 1600-talet
Personer i Norge under 1600-talet
Danska militärer under 1700-talet
Personer i skånska kriget
Födda 1638
Avlidna 1704
Män
Deltagare i belägringen av Köpenhamn
Mottagare av Elefantorden
Wolmar Wrangel

Wolmar Wrangel, född 1641, död 1675, friherre Wrangel af Lindeberg, militär. Halvbror till Carl Gustaf Wrangel. Gift 1665 med grevinnan Kristina af Vasaborg (1644–1689), dotter till Gustav II Adolfs utomäktenskaplige son Gustaf Gustafsson af Vasaborg och grevinnan Anna Sofia Wied-Runkel.

Han blev för faderns förtjänster friherre 1654, och gick tidigt i ut i krigstjänst. Under Karl X Gustavs danska krig var han ryttmästare, och blev under Karl XI:s förmyndarregering anställd hos den omyndige kungen, hos vilken han kom i stor gunst. År 1665 blev han överste för ett regemente till häst, med vilket han sedan deltog i det bremiska kriget. År 1667 blev han generalmajor och överste för Upplands ryttare.

År 1674 blev han generallöjtnant, och kom under fälttåget mot Brandenburg till Tyskland tillsammans med sin halvbror, som sedan 1664 var riksmarsk. Under detta fälttåg skulle han vara den tredje personen i befälsordningen, efter riksmarsken och fältmarskalk Conrad Mardefelt, men genom att såväl riksmarsken som Mardefelt på grund av sjukdom inte kunde föra befälet, kom Wolmar Wrangel att bli den egentlige överbefälhavaren. Han ledde den svenska armén under nederlaget i slaget vid Fehrbellin 1675. Riksmarsken var mycket kritisk mot sin halvbrors insatser under detta olyckliga fälttåg, men vem som bar skulden tvistas det om.

Wolmar Wrangel är begravd i Vasaborgska gravkoret i Riddarholmskyrkan i Stockholm, i koret vilar även hans hustru och fem barn.

Källor

Noter

Födda 1641
Avlidna 1675
Svenska militärer under 1600-talet
Svenska generaler
Män
Gravsatta i Riddarholmskyrkan
Wolmar