kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
VHDL

VHDL, VHSIC (Very High Speed Integrated Circuit) Hardware Description Language, är ett hårdvarubeskrivande språk, vilket betyder att det liksom Verilog är ett programspråk som används för att beskriva digitala kretsar som sedan kan realiseras i en grindmatris eller ASIC.

VHDL lånar många element i sin syntax från Ada.

Historia 
VHDL utvecklades 1980 av IBM, Texas Instruments och Intermetrics kontrakterade av det amerikanska försvaret. VHDL har kommit ut i ett antal nya versioner sen dess och idag vidareutvecklas programspråket under IEEE Computer Society som en IEEE standard. 
VHDL Analysis and Standards Group (http://www.eda.org/vasg/ [VASG]) håller i den utvecklingen.

Programexempel 
En krets, till exempel en vippa, kallas i programspråket för en entitet. En sådan beskrivs av dess portar, dvs in- och utgångar som den använder för att kommunicera med andra kretsar, samt sin funktion, i språket kallat sitt beteende (behaviour), dvs vad den beroende på sina insignaler skickar ut som utsignal.

Beteendet hos en entitet styrs av processer som triggar på en av insignalernas positiva eller negativa flank.

D-vippa 
Följande exempel är en D-vippa med synkroniserad reset som sparar en databit:

-- VHDL exempel program: DFlipFlop.vhd
-- en kommentar inleds med dubbla streck
  library IEEE;                 -- motsvarande C++: #include <...>
  use IEEE.std_logic_1164.all;  -- motsvarande C++: using namespace ...
  entity DFlipFlop is           -- moduldeklaration (C++: klassdeklaration)
     port (                     -- port(...) deklarerar alla "publika" signaler
        CLK : in STD_LOGIC;     -- ingång CLK
        RST : in STD_LOGIC;     -- ingång RST, aktiv hög
          D : in STD_LOGIC;     -- ingång D - värdet som skall "kopieras"
          Q : out STD_LOGIC    -- utgång Q - det kopierade värdet
     );
  end DFlipFlop;

  architecture behaviour of DFlipFlop is  -- motsvarande en klassdefinition.
                                          -- här deklareras ev. "privata" signaler/funktioner
  begin
      process(CLK)                -- processen "körs" när CLK ändras...
      begin
          if rising_edge(CLK) then --...från nolla till etta
              if RST = '1' then   -- Om RST är aktiv (hög), så skall vi...
                 Q <= '0';        --...nollställa utgången...
              else                --...annars skall vi...
                 Q <= D;          --...kopiera värdet på ingången D
              end if;
          end if;                 -- Kom ihåg: Raderna ovan händer bara när CLK går från 0 till 1.
      end process;
  end behaviour;                  -- Avsluta "klassdeklarationen".

Se även 
 ASIC
 FPGA
 Grindmatris
 Verilog

Externa länkar 
 Öppen källkod VHDL simulator

Programspråk
Hårdvarubeskrivande språk
Datorteknik
Elektronik
Digitalteknik
Afro-Dite

Afro-Dite är en svensk popgrupp, som ursprungligen bestod av Gladys del Pilar, Blossom Tainton Lindquist och Kayo Shekoni, dock ersatte Jessica Folcker Kayo som medlem i gruppen mellan 2015 och 2022. Gruppen vann den svenska Melodifestivalen 2002 med låten Never Let It Go. De kom senare på en åttonde plats i Eurovision Song Contest. De deltog även i Melodifestivalen 2003 med låten Aqua Playa och kom då sjua. 2007 kom de ut med ett nytt album som släpptes som nedladdning på deras hemsida.
Lagom till Stockholm Pride 2011 släppte Jonas Hedqvist en ny version av singeln I am What I am tillsammans med gruppen Afro-Dite. Gruppen gjorde comeback och deltog i Melodifestivalen 2012 med låten "The Boy Can Dance". De kom 5:a i första deltävlingen och blev därmed utslagna.

Nakenchock 
Afro-Dite var med och myntade ordet nakenchock i samband med repetitionerna inför Eurovision Song Contest 2002. Det skedde när det blev uppståndelse kring de nya scenkläderna på repetitionerna. Inför att gruppen skulle representera Sverige på Eurovision Song Contest så beslöts det att de skulle få nya kläder uppsydda åt dem. Gladys del Pilar sade att "- Vi hade faktiskt kroppsstrumpor, och på dem var det stenar som ska se ut som att det gnistrar från våran hud. Och när vi vänder oss om så är det fransarna, de åker åt sidan och därmed ser man bara strumpan - och det uppfattades då som nakenchock. Vi var mer påklädda då än vi var med våra silverkläder..."

Bilder

Diskografi

Album
Never Let It Go 2002

Singlar
Never Let It Go 2002
Rivers of Joy/Shining Star 2002
Turn It Up 2002
Aqua Playa 2003
I Am What I Am med Jonas Hedqvist 2011
The Boy Can Dance 2012
Never Let It Go 2022 remix av SoundFactory 2022
We're Back 2022

Se även 
 Afrodite (grekisk gudinna)

Referenser

Externa länkar
 Afro-Dites webbplats
 Afro-Dite på MySpace

Svenska discogrupper
Svenska popgrupper
Supergrupper
Grammis-vinnare
Svenska triogrupper
Artister som representerat Sverige i Eurovision Song Contest
Deltagare i Eurovision Song Contest 2002
Deltagare i Melodifestivalen 2002
Deltagare i Melodifestivalen 2003
Deltagare i Melodifestivalen 2012
Nisse Peters

Nisse Peters, egentligen Nils Hjalmar Petersson , född 5 februari 1932 i Annedal, död 13 november 1999 i Göteborg, var en svensk skådespelare och revyartist.

Redan vid tjugo års ålder började Petersson sätta upp amatörrevyer tillsammans med sin hustru Ulla-Berit (1935–2011). Hans professionella debut ägde rum i Stjärnskottsrevyn i Göteborg 1953. Han är mest känd för sitt samarbete med Sten-Åke Cederhök i TV-serierna Jubel i busken och Låt hjärtat va me. Från 1963 gjorde han tjugo säsonger i Cederhöks Veckans revy på Liseberg. Han gästspelade hos Knäppupp, medverkade i folklustspelet Baldevins bröllop, gjorde mindre roller i TV-serier som Albert och Herbert och Polisen som vägrade ta semester.

Hagge Geigert engagerade honom som en av poliserna i kriminalfarsen Arsenik och gamla spetsar på Lisebergsteatern 1987. De sista åren deltog han i flera nyårsrevyer i Göteborg. Nisse Peters arbetade aldrig som artist på heltid; han var expedit på systembolaget.

Nisse Peters är begravd på Västra kyrkogården i Göteborg.

Referenser 

Svenska revyartister
Skådespelare från Göteborg
Gravsatta på Västra kyrkogården i Göteborg
Födda 1932
Avlidna 1999
Män
Adelsö församling

Adelsö församling var en församling i Stockholms stift och i Ekerö kommun i Stockholms län. Församlingen uppgick 2006 i Adelsö-Munsö församling.

Administrativ historik
Församlingen har medeltida ursprung.

Församlingen utgjorde till 1941 ett eget pastorat för att därefter från 1941 till 1962 vara moderförsamling i pastoratet Adelsö och Munsö. Från 1962 till 2006 var församlingen annexförsamling i pastoratet Ekerö, Adelsö, Munsö och Lovö. Församlingen uppgick 2006 i Adelsö-Munsö församling.

Kyrkor 
 Adelsö kyrka

Klockare och organister

Se även 
Adelsö socken
Adelsö distrikt

Källor 

Indelningar i Ekerö kommun
Historiska församlingar i Stockholms stift
Volvo V50

Volvo V50 är en personbil i mellanklassen, tillverkad av Volvo.

Volvo introducerade V50 vid motorshowen i Bologna år 2003. V50 ersatte Volvos tidigare mellanklasskombi V40. Modellen baseras teknisk på sedanmodellen S40 som kom några månader senare. V50 delar plattform med Ford Focus och Mazda3. 

Volvo V50 har varit drabbad av milda elektronikfel orsakad av att fukt tränger sig in i känsliga områden. .

Säkerhetstänkandet är högt och V50 räknas som säkrare än medelbilen enligt Folksams olycksstatistik. S40 fick fem stjärnor i Euro NCAP:s krocktest och V50 bör vara lika säker eftersom det handlar om samma konstruktion. Besiktningen klarar V50 något bättre än genomsnittet.

Toppmodellen av V50 är T5 AWD. Motorn i denna version är femcylindrig på 2,5 liter och har 220 hk med ett maximalt vridmoment på 320 Nm.

Historia 
Från modellår 2008 fick V50 en facelift som innebar förändringar av front, inredning m.m.

Utrustningspaket 
Till en början fanns följande paket tillgängliga:

Addition, Plus och Plus Plus, av vilka den sistnämnda är mest välutrustad. 

Senare hette det enklaste utrustningspaketet Kinetic och väljs av de flesta köpare. Nästa steg i utrustningsnivå heter Momentum och lyxpaketet är Summum.

Källor
http://www.vibilagare.se/test/begbil/begtest-volvo-v50-2796

V50
Framhjulsdrivna fordon
Fyrhjulsdrivna fordon
Lanseringar 2004
Munsö socken

Munsö socken i Uppland ingick i Färentuna härad, ingår sedan 1971 i Ekerö kommun och motsvarar från 2016 Munsö distrikt.

Socknens areal är 27,89 kvadratkilometer, varav 27,53 land. År 2000 fanns här 685 invånare. Godset Bona gård och Österås gård samt kyrkbyn Munsö med sockenkyrkan Munsö kyrka ligger i socknen.

Administrativ historik
Munsö socken omtalas i skriftliga handlingar första gången 1305 ('ecclesijs...Munzø'). Nuvarande kyrkans äldsta delar dateras till 1100-talets slut. 

Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till Munsö församling och för de borgerliga frågorna till Munsö landskommun. Landskommunen uppgick 1952 i Ekerö landskommun som 1971 uppgick i Ekerö kommun. Församlingen uppgick 2006 i Adelsö-Munsö församling.

1 januari 2016 inrättades distriktet Munsö, med samma omfattning som församlingen hade 1999/2000.

Socknen har tillhört län, fögderier, tingslag och domsagor enligt vad som beskrivs i artikeln Färentuna härad. De indelta båtsmännen tillhörde Södra Roslags 2:a båtsmanskompani.

Geografi
Munsö socken ligger väster om Stockholm och omfattar Munsön och några holmar med Långtarmen i öster och Hovgårdsfjärden i väster och med Uppsalaåsen löpande från norr till söder. Socknen är i väster nedanför åsen odlad slättbygd.

Fornlämningar
Från järnåldern finns flera gravfält, inklusive en storhög på gravfältet vid Husby, Björn Järnsidas hög. Tre runristningar (U 12, U 13, U 14) har påträffats.

Namnet
Namnet (1185 Munseo) kommer från ön, den västra delen av den nuvarande. Namnet innehåller mun syftande på Svinsundet mellan Adelsö och Munsö.

Se även
Munsö församling

Referenser

Externa länkar

Socknar i Färentuna härad

Indelningar i Ekerö kommun
Lovö församling

Lovö församling är en församling i Ekerö pastorat i Birka kontrakt i Stockholms stift. Församlingen ligger i Ekerö kommun i Stockholms län.

Administrativ historik
Församlingen har medeltida ursprung.

Församlingen utgjorde till 1962 ett eget pastorat för att därefter från 1962 vara annexförsamling i pastoratet Ekerö, Adelsö, Munsö och Lovö, från 2006 Ekerö, Adelsö-Munsö och Lovö.

Befolkningsutveckling

Kyrkoherdar

Klockare och organister

Kyrkor 
 Lovö kyrka
 Drottningholms slottskyrka

Se även 
Lovö socken
Lovö skogskyrkogård
Lovö distrikt

Källor

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Församlingar i Stockholms stift
Indelningar i Ekerö kommun
Harry Potter och den flammande bägaren

Harry Potter och den flammande bägaren (Harry Potter and the Goblet of Fire), (8 juli 2000) av J.K. Rowling, är den fjärde boken om trollkarlen Harry Potter. Boken har filmatiserats, se Harry Potter och den flammande bägaren.

Bokomslaget till den svenska originalutgåvan illustrerades av Alvaro Tapia. Boken släpptes på svenska 26 september 2001.

Handling 
Harry Potter ska börja sitt fjärde år på Hogwarts skola för häxkonster och trolldom där det i år ska anordnas en tävling tillsammans med två andra trollkarlsskolor.

Referenser 

Skönlitteratur 2000
Harry Potter-böcker
Romaner av J.K. Rowling
Anna Lindmarker

Anna Birgitta Lindmarker, född 5 januari 1961 i Stockholm, är en svensk journalist, nyhetsankare på TV 4:s Nyheterna.

Anna Lindmarker är dotter till utrikeskorrespondenten Ingmar Lindmarker och växte upp i Moskva, New York och Washington. Under gymnasiet började hon frilansa för att sedan studera vid Poppius journalistskola. Efter att ha arbetat vid flera lokalradiostationer fick hon i mitten av 1980-talet anställning på Ekot Sveriges Radio. Under 1989 började hon som nyhetsankare vid Aktuellt på SVT. Hösten 1997 gick hon över till TV 4:s Nyheterna. 2011 var hon gästprofessor vid Södertörns högskola. Våren 2014 var Lindmarker en av programledarna i Utbildningsradions dokumentärserie om tv-historia, Programmen som förändrade TV.

Hon har två barn i ett tidigare äktenskap och levde med Lars Weiss fram till hans död 2021. Hon har också en son tillsammans med honom.

Referenser

Externa länkar 
Anna Lindmarkers biografi i korthet

Svenska TV-programledare
Julvärdar i TV4
Journalister från Stockholm
Programledare från Stockholm
Födda 1961
Levande personer
Kvinnor
Ekerö församling

Ekerö församling är en församling i Ekerö pastorat i Birka kontrakt i Stockholms stift. Församlingen ligger i Ekerö kommun i Stockholms län.

Administrativ historik
Församlingen har medeltida ursprung.

Församlingen utgjorde till 1962 ett eget pastorat för att därefter från 1962 till 2006 vara moderförsamling i pastoratet Ekerö, Adelsö, Munsö och Lovö församlingar, från 2006 Ekerö, Adelsö-Munsö och Lovö.

Kyrkor 
 Ekebyhovskyrkan
 Ekerö kyrka

Klockare och organister

Se även 
 Ekerö
 Ekerön
 Ekerö socken
Ekerö distrikt

Källor

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Församlingar i Stockholms stift
Indelningar i Ekerö kommun
Volvo VCC

Volvo VCC, konceptbil från Volvo Personvagnar, visad 1980.

Volvo VCC ingick i 760-projektet, vilket realiserades i och med lanseringen av Volvo 760 1982. Volvo VCC visar tydliga drag av Volvo 760 och kan ses som Volvos test av sin kommande modell på publiken. Men medan konceptbilen var en herrgårdsvagn släpptes modell 760 som en fyradörrars sedan med en karaktäristiskt upprätt nästan plan bakruta. Volvo VCC återfinns idag på Volvo Museum i Göteborg.

Externa länkar
www.ultimatecarpage.com

VCC
Lanseringar 1980
Volvo VESC

Volvo VESC, Volvo Experimental Safety Car var en konceptbil från 1972.

Dåvarande Volvos, nu Volvo Personvagnars konceptbil utformades med tyngdpunkten kring säkerhetstänkande. Redan på slutet av 1960-talet hade Volvo haft ett projekt med benämningen P1560, som man tillverkat i flera olika modeller. Men detta projekt lades ner 1971, bland annat på grund av osäkerheter kring kommande säkerhetsregler – främst från USA. Istället koncentrerade man sig på VESC, på samma sätt som ESV (Experimental Safety Vehicle)-projekten hos amerikanska bilföretag. Enligt planen skulle totalt 10 exemplar byggas. Anledningen till att så många exemplar byggdes var att man redan hade byggt ett antal prototyper till en ny bilmodell som skulle komplettera 140-serien och bli en ersättare för Volvo 164. Den skulle erbjudas med en V8 och vara betydligt större än tidigare Volvo-modeller. Projektet lades ner, men konstruktionen och prototyperna kom till användning som Volvo VESC.

Den 552 centimeter långa bilen hade kraftigt utdragna stötfångare för att åkande skulle överleva en frontalkollision i 80 km/h. Vid kollision skulle motorn tvingas ner under kupégolvet med hjälp av en plåt mellan motorrummet och sittutrymmet. Likaså var rattstången utrustad med en fjäder för att dras ner i instrumentpanelen vid krock (det sistnämnda är nu standard men fanns på en del bilar redan då; innan dess var det vanlig att föraren klämdes ihjäl mellan ratt och säte vid kollision). Bilen hade också deformationszoner och kraftiga förstärkningar i sidorna. VESC skulle klara ett fall med taket före från 2,4 m höjd utan att tryckas in mer än 75 mm. Nackstöden var infällda i sätena och fälldes upp vid krock – på framsätenas baksida satt stora kuddar som skulle fånga upp baksätespassagerare vid kollision.

Andra finesser på Volvo VESC var låsningsfria bromsar, backvarningssignal, varselljus, varningslampor i dörren och en föregångare till de backkameror som finns idag. De olika exemplaren hade något olika utrustning, bland annat krockkuddar. Mycket av bilen – i synnerhet fronten – går igen i den första generationen av Volvo 240, som lanserades 1974.

Volvo VESC återfinns idag på Volvo Museum i Göteborg.

Källor
Lindh, Björn-Eric, Volvo: Personvagnarna- från 20-tal till 90-tal, tredje reviderade och utökade upplagan, Förlagshuset Norden AB, 1988, s. 170-173. 

VESC
Lanseringar 1972
Verilog

Verilog är ett hårdvarubeskrivande språk liksom VHDL. Det används för att beskriva digitala kretsar som sedan kan realiseras och hamna på ett chip. En stor skillnad mellan hårdvarubeskrivande språk och konventionella programspråk är att exekvering av ett programblock kan ske både parallellt och sekventiellt.

Fördelen med att konstruera kretsar med hjälp av ett språk är att det är lättare att simulera och realisera än att räkna allting för hand. Det är också lättare att beskriva vad en funktion ska åstadkomma i ett chip och sedan låta en kompilator räkna ut den optimala grindstrukturen.

Verilog lånar många element av sin syntax och exekvering från C.

En skillnad mellan Verilog och VHDL är att Verilog-standarden inte definierar parallellitet på ett sätt som gör exekveringen kompilatoroberoende. Verilog skapades som ett kommersiellt programspråk från början och har därför programelement för att underlätta konstruktion och verifiering av en design, till skillnad från VHDL som fått dylika funktioner senare som en påbyggnad.

Historia 
Verilog skapades 1984 av Gateway Design Automation Inc som köptes 1990 av Cadence. Cadence valde 1991 att försöka öppna språket och göra det till en standard. Arbetet kallades Open Verilog Initiative (OVI) men man såg snart att man behövde en hårdare standard för att inte språket åter skulle divergera. Därför vände man sig till det amerikanska standardiseringsorganet IEEE och bildade 1994 IEEE [1364 Working Group]. Arbetsgruppen standardiserade språket 1995 som IEEE std. 1364-1995.

Programexempel

D-vippa 
Följande exempel är en D-vippa med asynkron reset:

module d_flipflop
(input wire clk,
 input wire reset_n,
 input wire q,
 output reg d);

  always @(posedge clk, negedge reset_n) begin
    if (not reset_n) begin
      d <= 1'b0;
    end else begin
      d <= q;
    end
  end

endmodule

Se även 
 ASIC
 FPGA
 Grindmatris
 VHDL

Programspråk
Hårdvarubeskrivande språk
Datorteknik
Elektronik
Ekerö pastorat

Ekerö pastorat är ett pastorat i Birka kontrakt i Stockholms stift inom Svenska kyrkan.

Pastoratskoden är 130602.

Pastoratet omfattar sedan 2006 följande församlingar:

 Ekerö församling
 Adelsö-Munsö församling
 Lovö församling

Källor

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Pastorat i Stockholms stift
Indelningar i Ekerö kommun
Brännkyrka församling

Brännkyrka församling är en församling i Brännkyrka kontrakt i Stockholms stift. Församlingen ligger i Söderort i Stockholms kommun i Stockholms län och utgör ett eget pastorat.

Församlingen omfattade vid inkorporeringen med Stockholms stad 1913 större delen av nuvarande Söderort, men efter flera delningar sträcker den sig nu från Västertorp till Årstafältet.

Administrativ historik
Församlingen har medeltida ursprung. Ur församlingen utbröts på 1600-talet Erstaviks kapellförsamling och på 1640-talet Nacka kapellförsamling. 1931 utbröts Enskede församling. Åren 1951-57 var församlingen uppdelad på två kyrkobokföringsdistrikt: Brännkyrka kbfd (018017) och Årsta kbfd (018018). År 1957 bröts Hägerstens och Vantörs församlingar ut, samtidigt som området Årsta överfördes till Enskede församling.

Församlingen var till 1562 annexförsamling i pastoratet Huddinge och Brännkyrka för att därefter till 1588 utgöra ett eget pastorat. Från 1588 till maj 1887 var den annexförsamling i pastoratet Huddinge, Brännkyrka, Nacka och Erstavik och från maj 1887 till 1899 annexförsamling i pastoratet Huddinge, Brännkyrka och Nacka och från 1899 till maj 1914 annexförsamling i pastoratet Huddinge och Brännkyrka.

Från maj 1914 till 1931 utgjorde församlingen ett eget pastorat för att därefter januari-april 1931 vara moderförsamling i pastoratet Brännkyrka och Enskede. Från maj 1931 utgör församlingen ett eget pastorat.

2014 gjordes vissa mindre gränsjusteringar mot Hägerstens församling.

Areal
Brännkyrka församling omfattade den 1 januari 1976 en areal av 13,5 kvadratkilometer, varav 13,3 kvadratkilometer land.

Kyrkoherdar

Förste komministrar

Andre komministrar

Tredje komministrar

Organister

Kyrkor 
Brännkyrka kyrka
Vårfrukyrkan

Se även 
 Liljeholmens folkskola som byggdes år 1900 av Brännkyrka församling.
 Brännkyrkas församlingshus
 Brännkyrka socken
 Brännkyrka distrikt

Källor

Noter

Externa länkar 
 Brännkyrka församlings webbplats

Församlingar i Stockholms kommun 
Söderort
Tizian

Tiziano Vecellio, på svenska känd som Tizian, födelsedatum omtvistat, någon gång mellan 1473 och 1490, troligtvis mellan 1488 och 1490 i Pieve di Cadore, död 27 augusti 1576 i Venedig, var en italiensk målare, verksam i Venedig. Tizian var den venetianska högrenässansens portalgestalt.

Liv och karriär 
Efter att ha gått i lära i Venedig och Padua kom Tizian att bli målaren på modet i Venedigs förmögna, intellektuella kretsar. Hans venetianska beställarskap utvidgades snart med ett flertal av Europas kungar och prinsar. Kejsar Karl V bad att få sitt porträtt målat 1533 och blev så nöjd att han adlade Tizian till greve av Palatinen. 

År 1543 avporträtterade Tizian påve Paulus III och kallades kort därefter till Vatikanen. I Rom kom han att lära känna Michelangelo. På 1550-talet anlitades han av Filip II av Spanien. Tizian avled i en pestepidemi i Venedig. Han är begravd i Santa Maria Gloriosa dei Frari i Venedig.

Tizian strävade i sin egenskap av konstnär att förhålla sig självständig gentemot mäktiga beställare som Paulus III och Karl V. Med bistånd av sin förtrolige vän, författaren Pietro Aretino, gjorde sig Tizian till Europas mest eftersökte målare. Denna enastående ställning gjorde det möjligt för honom att i mycket stor utsträckning arbeta för vem han ville, i sin egen takt och med motiv som han själv valde.

Asteroiden 9905 Tiziano är uppkallad efter honom.

Stil och motivval 
Tizian uppvisar i sin mogna konst en uttrycksfullhet som sällan har överträffats. En hovmans känslor, universums kosmiska krafter, livets och dödens mysterier, den himmelska och den jordiska kärlekens fröjder var temata som återkommande inspirerade honom under hans konstnärsliv.

Tizians enorma produktion diskuteras ofta med hans motivval som utgångspunkt: religiösa målningar, mytologiska och historiska motiv samt porträtt. På varje område bidrog han med något innovativt och avgörande för konstens fortsatta utveckling.

Tizian hade inte Leonardos vetenskapliga intressen eller Michelangelos religiösa och poetiska. Inte var han heller, som Rafael, arkitekt. Det var emellertid Tizian som i verklig bemärkelse kom att bli det moderna måleriets grundare. Han var en av de första att mer konsekvent använda oljefärg på duk och utnyttjade skickligt dess möjligheter, från att ge liv åt bildytan med kraftiga penseldrag på dukens grova yta till att dra fördel av kontrasten mellan tjockt pålagda, varma, fylliga glansdagrar och djupa, mörka, med lasyrer fint modulerade färgskiftningar.

Verk i urval 
Alfabetisk lista över ett urval av hans målningar

Den himmelska och den jordiska kärleken (1514, Galleria Borghese)
Jungfru Marie himmelsfärd (1516–1518, Santa Maria Gloriosa dei Frari)
Bacchus och Ariadne (1520–1523, National Gallery)
Venus från Urbino (1538, Uffizierna)
Danaë (flera versioner, bl.a. 1544–1545, Museo di Capodimonte)
Paulus III och hans nepoter (1546, Museo di Capodimonte)
Kejsar Karl V vid Mühlberg (1548, Pradomuseet)

Referenser

Noter

Externa länkar 

 

 
Födda 1488
Avlidna 1576
Italienska konstnärer
Venetianska målare
Renässansmålare
Män
Gevgelija

Gevgelija (  ) är en stad i kommunen Gevgelija i sydöstra Nordmakedonien. Staden ligger längs med floden Vardar, vid gränsen till Grekland. Gevgelija hade 15 156 invånare vid folkräkningen år 2021.

Motorvägen mellan Belgrad och Thessaloniki går förbi Gevgelija. Även järnvägen mellan samma städer går förbi.

Av invånarna i Gevgelija är 95,27 % makedonier, 1,82 % valaker och 1,37 % serber (2021).

Se även 
 Idomeni

Referenser

Externa länkar 

Orter i Gevgelija
Gränsorter i Europa