kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Natalie Cole

Natalie Maria Cole, född 6 februari 1950 i Los Angeles, Kalifornien, död 31 december 2015 i Los Angeles, Kalifornien, var en amerikansk sångerska och dotter till Nat King Cole.

År 1975 fick hon en Grammy som bästa nya artist.

På hennes album Unforgettable ... With love från 1990 sjöng hon sin fars sånger. Albumet innehåller även en duett med honom som är gjord genom en trickinspelning.

Natalie Cole medverkade på Macy Grays album, Big.

Diskografi
Studioalbum
1975 – Inseparable
1976 – Natalie
1977 – Unpredictable
1977 – Thankful
1979 – I Love You So
1980 – Don't Look Back
1981 – Happy Love
1983 – I'm Ready
1985 – Dangerous
1987 – Everlasting
1989 – Good to Be Back
1991 – Unforgettable... with Love
1993 – Take a Look
1994 – Holly & Ivy
1996 – Stardust
1999 – Snowfall on the Sahara
2002 – Ask a Woman Who Knows
2006 – Leavin'
2008 – Still Unforgettable
2008 – Caroling, Caroling: Christmas with Natalie Cole
2013 – Natalie Cole en Español

Livealbum
1978 – Natalie Live!
1996 – A Celebration of Christmas (med José Carreras och Plácido Domingo)
2010 – The Most Wonderful Time of the Year (med Mormon Tabernacle Choir)

Singlar (topp 10 på Billboard R&B)
1975 – "This Will Be (An Everlasting Love)" (#1)
1975 – "Inseparable" (#1)
1976 – "Sophisticated Lady (She's a Different Lady)" (#1)
1976 – "Mr. Melody" (#10)
1977 – "I've Got Love on My Mind" (#1)
1977 – "Party Lights" (#9)
1977 – "Our Love" (#1)
1978 – "Annie Mae" (#6)
1979 – "Stand By" (#9)
1979 – "Gimme Some Time" (med Peabo Bryson) (#8)
1987 – "Jump Start" (#2)
1987 – "I Live For Your Love" (#4)
1987 – "Over You" (med Ray Parker Jr.) (#10)
1988 – "Pink Cadillac" (#9)
1989 – "Miss You Like Crazy" (#1)
1989 – "I Do" (med Freddie Jackson) (#7)
1991 – "Unforgettable" (med Nat King Cole) (#10)

Samlingsalbum
1982 – The Natalie Cole Collection (återutgiven 1987)
1992 – TWIN BEST NOW
1995 – I've Got Love on My Mind
1997 – This Will Be: Natalie Cole's Everlasting Love
1998 – SUPER BEST
2000 – Greatest Hits, Vol. 1
2001 – Love Songs
2001 – The Best of Natalie Cole
2003 – Anthology
2010 – Original Album Series

Referenser

Externa länkar

 Officiell webbplats

Amerikanska kompositörer
Amerikanska sångare
Kvinnor
Födda 1950
Avlidna 2015
Musiker från Los Angeles
Skådespelare från Los Angeles
Amerikanska skådespelare
Amerikanska pianister
Personer i USA under 1900-talet
Personer i USA under 2000-talet
Alumner från University of Massachusetts Amherst
Afroamerikanska sångare
Nino Farina

Emilio Giuseppe "Nino" Farina, född 30 oktober 1906 i Turin, död 30 juni 1966 i Chambery i Frankrike, var en italiensk racerförare. Farina var brorson till bildesignern Battista Pininfarina.

Racingkarriär
Farina började med racing 1932 i Alfa Romeo. Han gick sedan över till Maserati. 1938 och 1939 körde han för Scuderia Ferrari, men i en Alfa Romeo 158. Efter andra världskriget vann Farina Monacos Grand Prix 1948 i en privat Maserati. 

Säsongen  gick Farina tillbaka till Alfa Romeo, vilket var den säsong som Formel 1-VM hade premiär och han tävlade då, 44 år gammal, i den nya racingklassen. 
Farina vann historiens första VM-lopp i formel 1, Storbritanniens Grand Prix 1950, och blev också den förste världsmästaren i formel 1. Redan  fick formel 1 en ny världsmästare, Juan Manuel Fangio. Säsongen  blev Farina tvåa i mästerskapet, men då i en Ferrari. 

Farina omkom i en trafikolycka på väg till Frankrikes Grand Prix 1966, bara några månader före sin 60-årsdag.

F1-karriär

Referenser

Fotnoter

Källor 

Födda 1906
Avlidna 1966
Italienska racerförare
Grand Prix-förare
Italienska Formel 1-förare
Alfa Romeo F1-förare
Ferrari F1-förare
Formel 1-racevinnare
Formel 1-racevinnare under 1950-talet
Världsmästare i formel 1
Sportvagns-VM-förare
Personer som omkommit i trafikolyckor
Män
Potalapalatset

Potalapalatset (tibetanska: པོ་ཏ་ལ།; Wylie: po ta la) är ett palats i Lhasa i Tibet, som var Dalai lamas ordinarie vinterresidens och den tibetanska regeringens kansli. Det är tretton våningar högt och är beläget på klippan Marpori ("Den röda klippan"), omkring 3 700 meter över havet.

Historik
Namnet Potala kommer från det gudomliga berget Potalaka, där boddhisattvan Chenresig skall ha sin boning. Palatset är också känt som Tse Podrang, "palatset på bergstoppen".

Det första palatset började byggas redan 631 av kejsar Songtsän Gampo. Det nuvarande palatset, som är av dzong-typ, består av två delar: det vita palatset, som började uppföras år 1645 på order av den femte Dalai Lama, och det röda palatset, som stod färdigt 1693.

Det vita palatset var både Dalai Lamas vinterresidens och kansli för den tibetanska regeringen, medan det röda palatset uteslutande har sakrala funktioner. I det röda palatsets västra kapell finns fem guldbeklädda chörten, där fem inkarnationer av Dalai lama finns begravda.

Potala var residens och regeringsbyggnad fram till det tibetanska upproret 1959, då den fjortonde Dalai lama tvingades gå i exil i Indien. Under kulturrevolutionen undgick Potalapalatset förstörelse och är därför en av de mest välbevarade historiska byggnaderna i Lhasa.

Potalapalatset är numera ett museum öppet för allmänheten. 

Potalapalatset upptogs 1994 på Unescos världsarvslista. Världsarvet utökades 2000 att även omfatta Jokhangklostret och 2001 även Norbulingka, det forna sommarpalatset.

Referenser

Externa länkar 

Världsarv i Kina
Tibet
WP:Projekt Kina
Världsarv inskrivna 1994
Ignatij Nikolajevitj Potapenko

Ignatij Nikolajevitj Potapenko, rysk författare, född 1856, död 1928, son till en ulanofficer, vilken sedan blev präst, uppfostrades i prästseminariet och studerade vid Sankt Petersburgs universitet. 

Sin litterära verksamhet började han 1881 och vann stor framgång med berättelsen Na djejstvitelnoj sluzjbje ("I aktiv tjänst") 1890. Synnerligen produktiv, lyckas han särskilt i de berättelser, där han skildrar livet som rysk-ortodox präst. Sina personliga minnen från studietiden har han nedlagt i den förträffliga berättelsen Prokljataja slava ("Förbannad ära"). 

Åtskilliga av hans dramer stod länge på den ryska repertoaren, däribland Zjizn ("Livet") och Tjuzjie ("Främlingar"). På Kungliga Dramatiska Teatern i Stockholm spelades 1906 hans skådespel Iskuplenije ("Uppgörelse"). Potapenkos samlade skrifter utkom 1895-97 i 12 band.

Referenser

Noter

Externa länkar 

Ryskspråkiga författare
Män
Födda 1856
Avlidna 1928
Potchefstroom

Potchefstroom (tidigare Vrijburg eller Vryburg) är en stad i Nordvästprovinsen i norra Sydafrika, vid Mooi, en biflod till Vaal, elva mil sydväst om Johannesburg. Folkmängden uppgick till 149 230 invånare vid folkräkningen 2011, inklusive delområdena Potchefstroom, Ikageng, Mohadin, Mooivallei Park och Promosa.

Näringsliv 
Viktiga näringar i staden är handel samt stål- och livsmedelsindustri och kemisk industri. I omgivningarna finns guldgruvor. Staden har ett universitet och flera andra högskolor.

Historia 
Staden grundades 22 december 1838 av Andries Hendrik Potgieter och var den äldsta huvudstaden i Sydafrikanska republiken (motsvarande Transvaal, nuvarande provinserna Gauteng, Nordvästprovinsen, Limpopoprovinsen och Mpumalanga).

Staden belägrades december 1880–mars 1881 av boerna. Dess brittiska garnison förmåddes att kapitulera efter ett omtalat svek av Piet Cronjé.

Källor 

Orter i Sydafrika
Naturliga färgämnen

Naturliga färgämnen är färgämnen härrörande från växter, ryggradslösa djur eller mineraler. De flesta naturliga färgämnen är vegetabiliska färgämnen från växtkällor som rötter, bär, bark, löv och trä eller andra biologiska källor som svampar och lavar.

Se även
 Växtfärgning
 Färglacker (ej att förväxla med lackfärger)
 Livsmedelsfärgämnen

Referenser 

Färgämnen och pigment
Potemkinkuliss

Potemkinkulisser är bedrägliga skönmålningar som är avsedda att dölja en bedrövlig verklighet bakom vackra och förskönande kulisser. Begreppet sägs ha kommit från den ryska fursten Grigorij Potemkin som inför kejsarinnan Katarina II:s resa till Krim 1787 lät bygga teaterdekorationer utefter hennes resväg föreställande välmående byar för att ge intryck av att han snabbt hade åstadkommit välstånd på den nyerövrade halvön.

Enligt Simon Sebag Montefiore som har skrivit biografin Potemkin och Katarina den stora - en kejserlig förbindelse, är "Potemkinkulisserna" en myt uppfunnen av Potemkins politiska fiender.

Exempel på potemkinkulisser
 Gettot och staden Theresienstadt kallades paradisghettot under andra världskriget - när det förevisades för Röda Korset putsades fasader och gator och blommor planterades. Det var dock en potemkinfasad, verkligheten var svält, usla förhållanden och den grymma hemligheten att det var en mellanstation till Auschwitz-Birkenau.
I förintelselägren i östra Polen, till exempel Treblinka, fanns potemkinfasader i form av trevliga stationshus.
 Gijeong-dong, Nordkorea

Referenser

Propaganda
Viborgsmanifestet

Viborgsmanifestet var en av omkring 200 ledamöter i den första ryska riksduman mot dess upplösning från Viborg 23 juli 1906 utfärdad protestförklaring.

Se även
Rysslands historia

Källor

1906 i Ryssland
1906 i Finland
Rysslands politiska historia
Viborgs historia
Potemkin

Potemkin kan syfta på:

Personer
Grigorij Potemkin (1739–1791)

Övrigt
Potemkin (pansarkryssare) – ryskt slagskepp.
Pansarkryssaren Potemkin – sovjetisk film från 1925.
Potemkinkuliss – bedrägliga skönmålningar
Potemkintrappan – fritrappa i Odessa
6954 Potemkin – en asteroid
Rod Evans

Rod Evans, född 19 januari 1947 i Eton, Berkshire, är en brittisk sångare. Han fick sitt genombrott som sångare i rockbandet Deep Purples tidigaste uppsättning i slutet på 1960-talet. Han medverkade på albumen Shades of Deep Purple (1968), The Book of Taliesyn (1969), och i viss mån det självbetitlade albumet Deep Purple samma år. Kort efter att sistnämnda album släppts uteslöts han ur gruppen och blev ersatt av Ian Gillan. Enligt andra bandmedlemmar sparkades Evans eftersom Ritchie Blackmore efterlängtade ett hårdare ljud, där Evans popstil inte ansågs lämplig. Enligt basisten Nick Simper, som sparkades samtidigt som Evans, hade bandet redan rekryterat Gillan, och börja spela in material medan Evans befann sig i Amerika.

Han var också sångare i rockbandet Captain Beyond åren 1972–1973. År 1980 gjorde Evans en comeback med en otillåten "återförening" av Deep Purple, där han bland annat framförde material skrivet efter hans avskedande. Upplopp bröt ut på flera spelningar, då själva bandet var en grupp studiomusiker, utan någon koppling till Deep Purple och tidigare kopplat till ett liknande falskt Steppenwolf, och Evans blev stämd av medlemmarna av det äkta bandet, därefter försvann han från musikindustrin, då alla royalties han skulle tjäna i framtiden skulle gå till rättskostnader. Evans, tillsammans med majoriteten av Deep Purple vann en plats i Rock N' Roll Hall of Fame, dock dök Evans inte upp för ceremonin.

Externa länkar

Deep Purple fansajt

Skotska sångare
Brittiska pop- och rocksångare
Män
Födda 1947
Levande personer
Medlemmar i Deep Purple
Progressiv rock-sångare
Andries Hendrik Potgieter

Andries Hendrik Potgieter, född 19 december 1792, död 16 december 1852, var en sydafrikansk boerledare. 

Potgieter anförde 1836 vid boernas "stora uttåg" (groote trek) från Kapkolonin en skara av sina landsmän. Han förklarade 1838 det land, som den undan boerna över Limpopofloden flyktade matabelehövdingen Mosilikatse innehaft mellan Vaal och Limpopo, förverkat och grundlade samma år, sedan han utan framgång kämpat mot zuluerna i Natal, staden Potchefstroom. Den blev ett slags huvudstad för boerna i Transvaal och i området närmast söder om Vaal.

Potgieter och hans kamrater ingick 1840 union med de boer som slagit sig ned kring den även av Potgieter 1837 anlagda kolonin Winburg i Oranjefristaten, och Potgieter var allmänt erkänd ledare för boerna på båda sidor om Vaal till 1845, då han med en skara landsmän flyttade till östra Transvaal, först till Zoutpansberg och sedan till Lydenburg. Han invecklades sedermera i tvist med en annan betydande boerledare i Transvaal, Andries Pretorius, men försonades 1852 med denne och accepterade även för sin del den av Pretorius med brittiska regeringen samma år avslutade Sand River-konventionen om villkoren för Transvaals självständighet.

Källor

Noter

Boerledare
Sydafrikanska politiker under 1800-talet
Födda 1792
Avlidna 1852
Män
Ugglan
The Book of Taliesyn

The Book of Taliesyn, rockbandet Deep Purples andra studioalbum, släppt 1969. På detta album var fortfarande sångaren Rod Evans och basisten Nick Simper medlemmar i gruppen. På albumet fanns mycket material skrivet av gruppmedlemmarna själva, men största hiten på denna skiva blev en cover på Neil Diamonds "Kentucky Woman".

Omslag 
Musikalbumet är öppningsbart och invändigt återfinns fem svartvita fotografier på medlemmarna när de spelar i studion. På baksidan finns en gruppbild runt flygeln; Jon Lord sitter och spelar medan de andra står runt omkring. Över bilden finns albumets titlar och viss produktionsinformation.
Fotograf var Richard Imrie.

Skivomslagets framsida skapades av illustratören och författaren John Vernon Lord. The Book of Taliesyn är det enda skivomslag tecknaren skapat. 

John Vernon Lord har sagt följande angående uppdraget:
"The agent gave me the title saying that the art director wanted a 'fantasy Arthurian touch' and to include hand lettering for the title and the musicians' names. I mainly drew from The Book of Taliesin, which is a collection of poems, said to be written by the sixth century Welsh bard Taliesin." (Lord. J, Drawing upon Drawing p. 46. Pub 2007 by the University of Brighton)

Låtlista 
 "Listen, Learn, Read On" (Ritchie Blackmore/Rod Evans/Jon Lord/Ian Paice) 4:04 
 "Hard Road (Wring That Neck)" (R. Blackmore/J. Lord/I. Paice/Nick Simper) 5:13 
 "Kentucky Woman" (Neil Diamond) 4:44 
 a) "Exposition" (R. Blackmore/N. Simper/J. Lord/I. Paice) / b) "We Can Work It Out" (John Lennon/Paul McCartney) 7:07 
 "The Shield" (R. Blackmore/R. Evans/J. Lord) 6:06 
 "Anthem" (R. Evans/J. Lord) 6:31 
 "River Deep, Mountain High" (Jeff Barry/Ellie Greenwich/Phil Spector) 10:12

Bonusspår
 "Oh No No No" (Mike Leander/Leon Russell) 4:25
 "It's All Over" (Ben E. King/Bert Berns) 4:14
 "Hey Bop A Re Bop" (R. Blackmore/R. Evans/J. Lord/I. Paice) 3:31
 "Wring That Neck" (R. Blackmore/J. Lord/I. Paice/N. Simper) 4:42
 "Playground" (R. Blackmore/N. Simper/J. Lord/I. Paice) 4:29

Medlemmar 
 Rod Evans - Sång
 Ritchie Blackmore - Gitarr
 Nick Simper - Bas sång
 Jon Lord - Orgel
 Ian Paice - Trummor

Musikalbum 1969
Album av Deep Purple
Pansarkryssaren Potemkin

Pansarkryssaren Potemkin (ryska: Броненосец Потёмкин) är en sovjetisk stumfilm från 1925 av regissören Sergej Eisenstein. Filmen ses som ett av filmhistoriens mest inflytelserika verk.

Handling 
Filmen skildrar ett delvis verklighetsbaserat skeende från revolutionsåret 1905, då matroser på ett tsarryskt örlogsfartyg gjorde myteri på politiska grunder. Potemkins besättning gjorde uppror och gick över från att ha tjänat inom Svartahavsflottan till att stå på den ryska revolutionens sida. Revolten på Potemkin var den första revolutionära massaktionen inom flottan och armén, och första gången tsaren miste en betydande stridsenhet till revolutionen. 

Dock slutade revolten med nederlag, och matroserna ställdes inför rätta, sändes till straffarbete eller avrättades.

Produktion 
Till tjugoårsjubileet av den första ryska revolutionen fick regissören Sergei Eisenstein 1925 i uppgift att filmatisera myteriet på slagskeppet Potemkin. Scenen på Odessatrappan grundas dock ej på verkliga händelser.

Scenerna med soldaternas stöveltramp nedför trappstegen på Odessas kaj och barnvagnen som rullar genom korselden har bägge plagierats eller återgivits i hyllningsreferenser åtskilliga gånger, exempelvis i filmen De omutbara (1987). Sergej Eisenstein hade själv en biroll i filmen.

Filmen ansågs farlig och var oerhört kontroversiell och våldsam för sin tid och visades därför inte i Sverige förrän på 1950-talet. Först 1952 frisläpptes den av den svenska censuren.

Odessatrappan 

Odessatrappan används som filmterm för att illustrera Eisensteins teknik. Han skildrar hur flyende människor i flera minuter springer nerför trappan. I verkligheten skulle det inte tagit mer än en halv minut, men Eisenstein drar ut på scenen och bygger upp spänningen genom att klippa växelvis mellan det flyende folket och soldaternas stövlar. Ibland visas någon enstaka person eller detalj under en kort stund, men tyngdpunkten läggs på att skildra helheten.

Rollista (i urval) 
 Aleksandr Antonov – Grigorij Vakulintjuk, en bolsjevikisk sjöman
 Vladimir Barskij – befälhavare Golikov
 Grigorij Aleksandrov – chefsofficer Giljarovskij
 Ivan Bobrov – en ung sjöman
 Michail Gomorov – en militant sjöman
 Aleksandr Ljovsjin – en lägre officer
 Konstantin Feldman – studentagitatorn

Se även 
 Potemkin (slagskepp)
 Grigorij Potemkin

Referenser

Externa länkar 

 
 

Sovjetiska filmer 1925
Filmer i regi av Sergej Eisenstein
Sovjetiska dramafilmer
Sovjetiska historiefilmer
Sovjetiska stumfilmer
Sovjetiska episka filmer
Sjöfartsfilmer baserade på verkliga händelser
1905 på film
Propagandafilmer
Justaucorps

Justaucorps (franska "tätt efter kroppen") är en åtsittande och upptill knäppt rock med långa skört, som var vanlig under 1600-talets senare hälft och under 1700-talet. Den ersatte doubleten på 1670-talet. Den svenska benämningen var livrock vilket dock även kunde betyda ett kort och i livet tätt åtsittande överplagg för kvinnor. Den folkliga benämningen på justaucorps var långrock.

Källor

Externa länkar

Herrkläder
Justeringskommissionen

Justeringskommissionen var en kommission som inrättades i Finland 1886 för att förbereda och övervaka tillämpningen av det metriska mått- och viktsystemet. Den bestod av överdirektören för lantmäteristyrelsen samt en justeringsinspektör. För särskilda frågor var en konsultativ ledamot med rösträtt anställd. Inspektören hade till sitt biträde en assistent.

Källor

Finlands samhälle
Kommissioner i Finland
Ugglan
Justitiarie

Justitiarie (från medeltidslatin justitiarius som betyder "den som förvaltar rätten") är en föråldrad svensk titel på borgmästaren i mindre städer, men användes även som titel för domare eller ledamot av vissa domstolar, som amiralitetsrätten och krigshovrätten, för häradshövdingar, men även  på de som skötte styret över den svenska kolonin Saint-Barthélemy. Som titel för borgmästare behölls benämningen längst i Vaxholm.

Under början av 1700-talet fanns en justitiare i Lappland. Underlagmannen Lars Jakobsson Grubb kallades så i lönelistorna från 1694, och hans efterträdare Markus Bostadius hade också titeln formellt. Borgmästaren i Torneå, Carl Sadlin, övertog ämbetet 1714 och innehade det fram till 1742.

Den sista justitiaren på Saint-Barthélemy var Bror Ludvig Ulrich, som bar titeln fram till 1878.

Se även 
 Justitiarius

Noter 

Titlar i statsförvaltning
Justitieborgmästare

Justitieborgmästare var tidigare titeln för den borgmästare som ansvarade för rättskipningen i en svensk stad. Justitieborgmästaren var chef för rådhusrätten i staden. Från och med tingsrättsreformen fick domstolarnas nya chefsdomare i stället titeln lagman.

Titeln infördes under 1600-talet sedan kungen velat öka sitt inflytande i städerna och samtidigt öka professionalismen inom städernas styre.

I början av 1900-talet fanns endast en stad med flera än en borgmästare, nämligen Göteborg, som hade en justitieborgmästare och en handels- och politieborgmästare ; den förre stod i spetsen för rättegångsväsendet i staden. I Norrköping bar den ende borgmästaren titeln justitieborgmästare. I Stockholm fanns från 1636 fyra borgmästare, av vilka en var justitieborgmästare; sedan de övrigas ämbeten under loppet av 1800-talet indragits, det sista 1875, utbyttes samma år benämningen justitieborgmästare mot borgmästare.

Referenser

Noter

Övriga källor 

Jurister
Borgmästare
Ugglan
Justitium

Justitium, lat., var inom romersk rätt ett upphörande av domstolarnas verksamhet till följd av förhållanden, som var oberoende av deras vilja, till exempel krig, farsot och så vidare I moderna termer motsvaras detsamma av undantagstillstånd.

Då under justitium parterna saknade möjlighet att fullfölja sin rätt, så inräknades inte den tid, under vilken justitium varade, i de frister, som annars var bestämda för vissa rättsliga handlingar (jfr moratorium).

Källor

Romersk rätt
Ugglan
Danvikcenter

Danvikcenter är ett kontorshus vid Hästholmsvägen intill Henriksdals trafikplats i Nacka kommun. 1987 tilldelades byggnaden European Award For Steel Structures.

Kontorshuset
Tomten förvärvades 1981 av Folke Ericsson byggnads AB (Feba) från Nacka kommun som resultat av en markanvisningstävling avseende detaljplan och utformning av nybyggnad på fastigheten. Huset uppfördes åren 1984 till 1986 med första inflyttning i september 1986. Största hyresgäst blev Viking Line. Anläggningens byggherre och byggentreprenör var Folke Ericsson byggnads AB (med ansvarige Lennart Ericsson), Can Arkitekter stod för utformningen och Arne Hill AB för konstruktionerna. Ericsson hade tidvis sitt eget huvudkontor i byggnaden.

Byggnaden består av fyra sammanbyggda volymer med olika höjd som trappar ner mot sydost. Komplexet är formad i svag böj som ett "C" kring en innergård med terrasser, planteringar, statyer, en fontän och altaner. Stommen utgörs av bärande pelare och balkar av stål med platsgjutna betongbjälklag gjutna med kvarsittande form av plåtkassetter som samtidigt utgör armering. Fasaderna är klädda med gråvita plåtkassetter. Den uthyrbara ytan är ca 15 000 m². 

Fram till 1996 ägdes fastigheten av Ericsson då den såldes till Fabege.

Parkeringshuset

Mittemot DanvikCenter med adress Kvarnholmsvägen 12 hade ägaren Feba en obebyggd tomt som nyttjades för korttidsparkering. Man befarade att parkeringsplatserna för kontorshusets hyresgäster inte skulle räcka till och planerade därför bygget av ett parkeringshus i tre plan för totalt 300 bilar. En ny detaljplan för tomten vann laga kraft i december 1988 och året därpå uppfördes bygget efter ritningar av Can Arkitekter som även stått för formgivningen av DanviCenter några år tidigare. 

Parkeringshuset med sin råa betongstruktur blev inget populärt bygge och framröstades så småningom som Nackas fulaste hus. År 2019 gav Ikano Bostad den chilenska gatukonstnären Nelson Cekis i uppdrag att utföra en muralmålning på parkeringshuset som numera ägs av Ikano. Cekis konstverk blev en av 17 väggmålningar som 2019 utfördes av olika gatukonstnärer i Nacka kommun i samband med muralmålningsfestivalen Wall Street.

Referenser

Noter

Källor
Murmestare Embetet i Stockholm: DanvikCenter.
Byggnadsfirman Folke Ericssons historia.

Externa länkar

Byggnader och anläggningar i Nacka kommun
Sicklaön
Ikon (data)

Ikon, även kallad symbol, är i grafiska användargränssnitt i en dator en liten bild som kan representera ett datorprogram eller en fil i operativsystemets filhanterare. Genom direktmanipulation av symbolen, oftast utförd via en datormus, kan användaren utföra funktioner som att flytta, se information om eller radera en fil.

Ikoner används även i datorprogram. Ikonerna är då ofta placerade i ett verktygsfält där användaren kan utföra en funktion i programmet genom att klicka på ikonen.

Exempel på ikoner

Se även
Piktogram
Clipart
Favicon

Externa länkar

Datorgrafik
Symboler
Användargränssnitt
Grafisk formgivning
Piktogram