kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Grönlandsstarr

Grönlandsstarr (Carex scirpoidea) är en flerårig gräslik växt inom starrsläktet och familjen halvgräs. Grönlandsstarr är tvåbyggare och växer i glesa tuvor. Den har brunvioletta basala slidor och styva raka strån som är sträva upptill. De styva bladen blir från en till tre mm breda och är platta och kortare än stråna. Hanaxen blir cirka en cem långa och dess honax 1 till 1,5 cm. De mörkbruna honaxfjällen blir cirka två mm, är äggrunda och trubbiga, har en ljus mittnerv och smal, hinklik, fint fransad kant. De gulgrå till bruna fruktgömmena blir från 2,5 till 3 mm och är fint och styvt gråhåriga, upprätta, med kort näbb och tre märken. Grönlandsstarr blir från 5 till 15 cm hög och blommar från maj till augusti.

Utbredning 
Grönlandsstarr är sällsynt i Norden och återfinns mest i norra Nordland, och där i fuktigt gräs- och snölegemark. Dess utbredning i Norden sträcker sig till några områden i Nordnorge.

Referenser 
 Den nya nordiska floran 

Starrar
Gr Växtindex
Lappstarr

Lappstarr (Carex parallela) är en flerårig gräslik växt inom släktet starrar och familjen halvgräs. Lappstarr är lik nålstarr, men växer i glesa mattor med böjda högre strån. Dess honax blir från 8 till 16 mm, är gles i basen och har uppåtstående fruktgömmen. De olivbruna fruktgömmena blir från 3 till 3,5 mm och har kort slät näbb. Lappstarr blir från 15 till 30 cm hög och blommar i juli.

Utbredning
Lappstarr är ganska sällsynt i Norden, men återfinns på kalkrik fuktig sand- eller grusmark, såsom hedar, gräsmyrar och älvstränder. Växer mest i fjälltrakter. Dess utbredning sträcker sig till norra Norge, norra Sverige, norra Finland och i små områden på Svalbard.

Referens: Den nya nordiska floran

Externa länkar
Den virtuella floran 

Starrar
La Växtindex
Nålstarr

Nålstarr (Carex dioica) är en flerårig gräslik växt inom släktet starrar och familjen halvgräs. Nålstarr är tvåbyggare och har trinda upprätta strån som är släta och spridda från tunna jordstammar med böjda sidoskott. Den har blekt brunoranga basala slidor. Dess mörkgröna syllika blad blir från 0,3 till 1 mm breda, men kortare än stråna. De blekt rödbruna hanaxet är något längre än honaxet, sällan med några få honblommor längst ner. Honaxen blir från åtta till tolv mm med tätt sittande fruktgömmen som är rakt utåtstående. De rödbruna axfjällen blir från 2,5 till 3,5 mm och har en hinnkant och en blek mittnerv. De rödbruna utstående fruktgömmen blir från 2,5 till 3,5 mm och har nerver med kort, sträv näbb. Nålstarr blir från 5 till 30 cm hög och blommar från maj till juli. Den bildar ibland hybrider med norskstarr och bildar sällsynt hybrider med stjärnstarr, myrstarr, ripstarr och gråstarr.

Utbredning 
Nålstarr är vanlig i Norden och återfinns på öppen, något rikare, fuktig, gärna genomsilad torvmark, såsom kärr, mossar, ängar och stränder. Dess utbredning i Norden sträcker sig till hela Sverige, hela Finland, hela Danmark, hela Norge, norra Island och hela Färöarna.

 Referens: Den nya nordiska floran

Externa länkar 
 Den virtuella floran 
 

Starrar
Nå Växtindex
Taggstarr

Taggstarr (Carex pauciflora) är en flerårig gräslik växt inom släktet starrar och familjen halvgräs. Taggstarr växer i glesa mattor och dess basala slidor är blekbruna. Dess strån är styva, tunna och ofta böjda med ett ax. De styva bladen är cirka en mm breda och kortare än stråna. Taggstarr har ax med en till två hanblommor upptill och två till fyra honblommor nertill, och saknar stödblad. De blekbruna axfjällen blir från fyra till fem mm och faller av tidigt. De blekgula till blekbruna fruktgömmena blir fem till sju mm och har otydliga nerver som i mognat tillstånd är utåtstående till nedåtriktat, utan borst och faller lätt av. Taggstarr blir från sju till tjugo cm hög och blommar från juni till juli.

Utbredning
Taggstarr är vanlig i Norden och återfinns på fuktig, mager torvmark, såsom myrar, sumpskogar, kärr, myrdråg och gölkanter. Sällan i lägre fjälltrakter. Dess utbredning i Norden sträcker sig till låglandet i hela Sverige, förutom Öland och Gotland, Finland och Norge samt Åland och ett litet område i mitten av Danmark.

Referens: Den nya nordiska floran

Externa länkar
Den virtuella floran 

Starrar
Ta Växtindex
DO

DO , Do eller do kan syfta på

DO 
 DO – en svensk statlig förvaltningsmyndighet, se Diskrimineringsombudsmannen
 DO (klassificering) – ett spanskt system för skyddade ursprungsbeteckningar av jordbruksprodukter, Denominación de Orígen
 DO – landskod för Dominikanska Republiken

Do 
 Do – artistnamn för en nederländsk sångerska, se Dominique van Hulst (1981–)
 Do – del av rustningen i kendo, se bogu

do 
 .do – Dominikanska Republikens nationella toppdomän
 do – den första tonen i en durskala, se solmisering
 d:o - förkortning för dito

Se även 
 do-omskrivning – en grammatisk konstruktion i engelskan
Trans-European Motorways

Trans-European Motorways eller Trans-European North-South Motorway och ofta förkortatr TEM är ett större motorvägsprojekt som är framtaget av UNECE. Målet är längre motorvägar som ska binda ihop större och viktigare europeiska städer och även med viktiga platser i Europas närhet. Projektet startade redan 1977 men först under 1990-talet har projektet blivit mer synligt i praktiken då vissa berörda sträckor har blivit synliga. Ett mål som TEM har är att knyta ihop Östersjön, Adriatiska havet, Egeiska havet och Svarta havet landvägen med motorvägar. Man har också ett mål att se till att huvudstäder och ett flertal viktiga platser knyts ihop med motorvägar. Som en del i TEM:s projekt ingår t.ex. att bygga en motorväg som går från Berlin till Moskva.

Projektet avser i första hand östra Europa och Balkanhalvön. Därför är det ett mindre antal länder som verkligen är anslutna till TEM eller har kopplingar dit. De inblandade länderna är Bosnien och Hercegovina, Bulgarien, Georgien, Italien, Kroatien, Litauen, Polen, Rumänien, Slovakien, Tjeckien, Turkiet, Ungern och Österrike. Som observatörer finns även Sverige, Serbien och Ukraina med. Ett flertal stora motorvägsländer som t.ex. Tyskland eller Storbritannien är inte med i TEM och har inte ens något observatörskap. En del av TEM:s medlemsländer har inte motorvägar eller enbart ett mycket litet antal i form av små snuttar. De har ändå planer på att bygga ut motorvägar som ansluter i ett större nätverk. I de planer som TEM har ingår inte bara deras medlemsländer och observatörsländer utan även många kringliggande länder ingår också. I planerna ingår nämligen att knyta ihop viktiga platser inom TEM:s medlemsländer med andra viktiga platser i de kringliggande länderna. Flera av de planer som ingår i TEM faller även samman med de som ingår i det transeuropeiska transportnätet (TEN-T) som är EU:s satsningar på kommunikationer. Till skillnad från t.ex. TEN så ingår inte någon ekonomisk hjälp inom TEM.

Läget
Rapport från TEM avseende 1 januari 2006. 

Siffrona "% i drift" stämmer inte helt mot tabellen men är vad står i rapporten.

Se även
Paneuropeiska transportkorridorerna

Externa länkar
http://www.unece.org/trans/main/tem/tem.html

Motorvägar
Transport i Europa
Akronymer
Franz König

Se även Franz König (kirurg)

Franz König, född 3 augusti 1905 i Rabenstein an der Pielach, död 13 mars 2004 i Wien, var ärkebiskop av Wien (1956–1986), och kardinal i Romersk-katolska kyrkan. Han var vid tidpunkten för sin död världens näst äldste kardinal och den längst tjänande. Han var son till Franz och Maria König.

König föddes i Warth nära Rabenstein an der Pielach, Niederösterreich, som den äldste av nio barn. Han gick på en katolsk skola i Melk (Stiftsgymnasium) och studerade senare i Rom. Franz König prästvigdes 1933 och gkorde även akademisk karriär (först Privatdozent, senare professor vid universitetet i Salzburg) innan han utsågs till ärkebiskop av Wien 1956 som efterträdare till Theodor Innitzer. König upphöjdes 1958 av påve Johannes XXIII till kardinalpräst med Sant'Eusebio som titelkyrka.

König spelade en nyckelroll i valet av kardinal Karol Wojtyła till påve 1978. König avled i sömnen, 98 år gammal, den 13 mars 2004. Han begravdes i biskopskryptan i Stefansdomen i Wien.

Källor
 Austria's Franz König dies at 98: Last remaining cardinal named by John XXIII was Vatican II luminary, By JOHN L. ALLEN JR., National Catholic Reporter, Rome

Litteratur
Franz König, Christa Pongratz-Lippitt (ed.): Open to God, Open to the World, Burns & Oates/Continuum, London 2005 
Franz König, Zarathustras Jenseitsvorstellungen und das Alte Testament, Wien, 1964.(på tyska)
Hubert Feichtlbauer: Franz König. Der Jahrhundert-Kardinal (2003)  (på tyska)

Externa länkar

Anton Pelinka: "Kardinal Franz König und die Öffnung von Gesellschaft und Politik in Österreich" (2003 föredrag av en framstående österrikisk forskare]  
Cardinal König: man of faith, man of dialogue 5 april 2004  

Personer från Niederösterreich
Österrikiska biskopar
Romersk-katolska ärkebiskopar
Österrikiska kardinaler
Födda 1905
Avlidna 2004
Män
Alumner från Påvliga universitetet Gregoriana
Leopold III av Österrike

Se även Leopold III, hertig av Österrike.

Leopold III av Österrike, född 1073, död 15 november 1136, markgreve av Österrike 1095-1136, även känd som S:t Leopold (hans festdag är 15 november), skyddshelgon för Österrike, särskilt för Wien, Niederösterreich tillsammans med Sankt Florian särskilt i Oberösterreich.

Leopold var son till Leopold II och Ida av Formbach-Ratelnberg; hans söner var Leopold IV och Henrik II Jasomirgott och en dotter var Agnes av Babenberg. Hans andra maka var Agnes, syster till Henrik V, då han stött den senare gentemot fadern Henrik IV. Detta band till salierna ökade huset Babenbergs inflytande, vars kungliga rättigheter på grevskapet garanterades. Han sågs som en kandidat vid valet till kung av Tyskland 1125, men avstod från denna möjlighet. 

Han är främst ihågkommen för utvecklingen av landet, genom att han grundade kloster. Hans mest betydelsefulla grundande var Klosterneuburg (1108). Enligt en legend skall Jungfru Maria ha uppenbarat sig för honom och lett honom till en plats där han fann en slöja som makan Agnes förlorat flera år tidigare. På den platsen byggdes klostret Klosterneuburg. Han fortsatte sedan med att bygga ut denna stad och besatte sig där. 
Han grundade även Heiligenkreuz, Kleinmariazell och Seitenstetten. Allt detta ledde till att Romersk-katolska kyrkan kanoniserade honom 1485. Klosterutbyggnaden ledde till att landområden som dittills varit täckta av skog utvecklades. 

Leopold bidrog även till städernas utveckling, förutom Klosterneuburg och Wien, även Krems an der Donau, som fick ett myntslageri, som dock aldrig blev särskilt betydande. 

Områdets första litterära texter är från Leopolds tid, och är skrivna av  Henrik av Melk och Ava av Göttweig.

Han är begraven i Klosterneuburgklostret som han grundade. 1663 gjorde hans namne kejsar Leopold I, honom till skyddshelgon över Österrike istället för S:t Koloman. Skolorna i Wien, Niederösterreich och Oberösterreich är stängda på hans festdag 15 november.

Referenser

Födda 1073
Avlidna 1136
Österrikes regenter
Österrikiska helgon
Män
Huset Babenberg
Personer i Österrikes historia
Europeiska sydobservatoriet

Europeiska sydobservatoriet, ESO (en. European Southern Observatory), är en europeisk astronomisk organisation med teleskop placerade på södra halvklotet. ESO driver flera observatorier i norra Chile: Paranalobservatoriet och det optiska teleskopet VLT - Very Large Telescope, La Silla-observatoriet samt är med som europeisk partner i ALMA. ESO är även delägare i APEX. Dess största framtidsprojekt är European Extremely Large Telescope. ESO bildades 1962 och är Europas främsta mellanstatliga organisation inom astronomi.

Verksamhet
Europeiska sydobservatoriet stöds idag av 15 länder. Observatoriet innebär att europeiska astronomer ges möjlighet att observera den södra stjärnhimlen med hjälp av några av världens mest avancerade teleskop. Organisationen har cirka 730 anställda och får bidrag från medlemsstaterna med 143 miljoner euro per år. 

ESO har byggt och driver några av världens mest kraftfulla markbaserade teleskop. Bland dessa finns New Technology Telescope (NTT), som grundlade teknik kring aktiv optik, och Very Large Telescope (VLT), som består av fyra 8-metersteleskop och fyra 1,8-metersteleskop, samt Atacama Large Millimeter Array (ALMA), som är det största projektet i världen inom markbaserad astronomi. Under utveckling är också European Extremely Large Telescope (E-ELT).

ESO:s observatorier har möjliggjort ett flertal viktiga astronomiska upptäckter och resulterat I ett stort antal vetenskapliga artiklar. Med hjälp av VLT och HARPS har ett flertal exoplaneter upptäckts, bland annat en planet kring en av våra närmaste stjärngrannar Alfa Centauri. Med hjälp av VLT fick forskarna ett avgörande bevis för existensen av ett supermassivt svart hål i Vintgergatans centrum. VLT har observerat mycket avlägsna stjärnor som skapades bara några hundra miljoner år efter Big bang samt observerat efterglöden av den mest avlägsna gammablixt som vi känner till, 12,8 miljarder ljusår bort.

ALMA

ALMA är ett teleskop som består av 66 högprecisionsantenner. ALMA undersöker ljuset från universums kallaste himlakroppar och från kalla moln i den interstellära rymden. Detta ljus har våglängder kring en millimeter, mellan infrarött ljus och radiostrålning, och kallas därför för millimeterstrålning och submillimeterstrålning.

European Extremely Large Telescope

European Extremely Large Telescope (E-ELT) är ett teleskop i 40-metersklassen. Det blir världens största teleskop för synligt och kortvågigt infrarött ljus. Teleskopet möjliggör detaljerade studier av bland annat planeter kring andra stjärnor,  de första objekten i universum, supermassiva svarta hål, den mörka materians beskaffenhet och fördelning samt av den mörka energin som dominerar vårt universum.

Medlemsländer

Referenser

Externa länkar 

 ESO:s hemsida 
 ESO:s svenskspråkiga hemsida 

Organisationer i Europa
Astronomiorganisationer
Organisationer bildade 1962
Observatorier i Chile
Astronomi i Europa
Astronomi i Chile
Vetenskap i Chile
Pietro Passalacqua

Pietro Passalacqua, född 1690 i Messina, död 1748 i Rom, var en italiensk arkitekt under barockepoken.

Passalacquas främsta arkitektoniska verk är restaureringen av den fornkristna basilikan Santa Croce in Gerusalemme (1743–1744) som han utförde tillsammans med Domenico Gregorini. I närheten av Vatikanen ritade Passalacqua oratoriet Santa Maria Annunziata in Borgo (1742–1745).

Källor

Italienska arkitekter under 1700-talet
Barockarkitekter
Män
Födda 1690
Avlidna 1748
Personer från Messina
Petrus Canisius

Petrus Canisius, född 8 maj 1521 i Nijmegen, död 21 december 1597 i Fribourg, var en framstående jesuit som kämpade mot protestantismens spridande i Tyskland, Österrike, Böhmen och Schweiz. Petrus Canisius vördas som helgon i Romersk-katolska kyrkan, och han utropades till kyrkolärare 1925. Hans minnesdag firas den 21 december.

Biografi 
Han föddes som Peter Kanis i Nijmegen i Guelders som fram till 1549 var en del av det Tysk-romerska riket, men nu ligger i Nederländerna). På universitetet i Köln träffade han Peter Faber, en av jesuitordens grundare. Canisius blev 1543 den förste tysk att ansluta sig till orden. 

Genom sitt arbete i orden blev han en av de mest inflytelserika katolikerna under sin tid. Han ledde grundandet av tidiga tyska jesuitskolor, ofta med mycket knappa resurser. På grund av sitt ständiga resande mellan dessa, vilket var ett enformigt och farligt uppdrag under denna tid kom han att kallas Tysklands andre apostel. 

Canisius hade även ett stort inflytande över kejsar Ferdinand I; han påminde oförtröttligt Ferdinand om att hans själ kunde vara i fara om han gav protestanterna fler rättigheter i utbyte mot militärt stöd. Han upplevde det som en stor fara då Ferdinands son och arvtagare Maximilian, öppet förklarade sig vara protestant, så Canisius övertalade Ferdinand att hota med arvlöshet om Maximilian skulle lämna den katolska tron.

Canisius var en inflytelserik lärare och predikare särskilt genom sin Tyska katekes, en bok som definierade katolicismens basprinciper på tyska och fick många läsare i tyskspråkiga länder. Han erbjöds posten som biskop av Wien, men han tackade nej för att fortsätta resa och predika. Han var dock förrättare i Wiens stift mellan 1554 och 1555 och huvudpredikant i katedralen i Augsburg mellan 1559 och 1568 där han höll tre till fyra predikningar i veckan. Det sägs att han var en så övertygande predikant att han fick hundratals protestanter att återvända till den gamla läran.

Då han lämnade Tyskland 1580, hade Jesuitorden i Tyskland vuxit från att inte finnas till att vara ett mäktigt redskap i motreformationen. Canisius tillbringade sina sista 17 år i livet i Fribourg, där han grundade en jesuitskola som kom att ligga till grund för  Fribourguniversitetet. En av klockorna i Stefansdomen är uppkallad efter Sankt Petrus Canisius.

Verk i urval 
 1555 – Summa doctrinae christianae 
 1556 – Catechismus minimus 
 1558 – Parvus catechismus catholicorum

Källor

Webbkällor

Tryckta källor

 The Book of Saints: A Dictionary of Servants of God. 6th ed. London: Cassell 1994.

Externa länkar 

 

Nederländska helgon
Nederländska jesuiter
Kyrkolärare
Tidigmoderna teologer
Födda 1521
Avlidna 1597
Män
Jesuithelgon
Personer från Nijmegen
Personer helgonförklarade av påve Pius XI
Stämjärn

Ett stämjärn är ett verktyg avsett för att bearbeta trä. Metallskäret på stämjärnet kan vara rakt eller skålformat. Det används för att hugga loss bitar och karva fram exempelvis ett motiv ur materialet. Vid slipning bör eggvinkeln för medelhårt trä vara 25 grader. För hårdare trä 30-40 grader och mjukare 15-20. 

Stämjärnet kan användas vid högtrycksbearbetning av trä vid grafisk formgivning.

Träskaftets ände är ofta förstärkt med en metallring, för att bättre tåla slag med träklubba eller hammare.

Ordet "stämjärn" är belagt i svenska språket sedan 1773.

Se även
Lockbettel
Skölp
Huggmejsel

Referenser 

Verktyg
Regionstyrelse

En regionstyrelse (före 1992 förvaltningsutskott och fram till 2019 landstingsstyrelse) är ett styrande organ inom Sveriges regioner (tidigare benämnda landsting). Regionstyrelsen består ofta av ledamöter från regionfullmäktiges alla partier, men ibland saknar riktigt små partier representation. Hur många ledamöter det finns i regionstyrelsen varierar.

Regionstyrelsens uppgift är bland annat att förbereda ärenden till regionfullmäktige och verkställa regionfullmäktiges beslut.

Arbetet leds som regel av ett arvoderat regionråd. Regionstyrelsen kan ha ett eller flera utskott. Vanligtvis är tjänstemän i kommunen ofta föredragande, medan vid regionfullmäktige i princip endast en regiondirektör (då sådan finns) har yttranderätt vid sidan om fullmäktiges ledamöter.

Se även
Länsstyrelse

Referenser 

Sveriges landsting
Kommunalpolitik i Sverige
Sveriges kommunala myndigheter
Sveriges regioner
Buffel

Buffel kan syfta på:

 Vattenbuffel – ett oxdjur, ursprungligen vilt i Asien, tamdjur i Sydostasien och inplanterat i norra Australien
 Afrikansk buffel  – ett vilt oxdjur i Afrika, även kafferbuffel
 Mindorobuffel – ett oxdjur som är endemisk för ön Mindoro
 Buffel – ett oxdjur i Nordamerika, se bisonoxe

Personer
 Thomas Buffel (1981–), en belgisk fotbollsspelare

Se även
Oxdjur
Johan och Pellevin

Johan och Pellevin (franska: Johan et Pirlouit), egentligen Johan och Pellevins äventyr, är en belgisk tecknad serie i medeltidsmiljö, skapad av Peyo 1947.

Historik och publicering

Belgien
Ursprungligen kallades serien enbart för Johan och handlade om en ung väpnare i slottsmiljö. Under de första åren producerade Peyo serien för dagstidningen La Dernière Heure, innan han gick över till Le Soir, för att 1952 slutligen flytta över den till serietidningen Spirou.

1954 introducerades figuren Pellevin och populariteten sköt i höjden, och 1958 skapades smurfarna som bifigurer i serien. Redan det påföljande året fick smurfarna en egen serie, som snart växte förbi moderserien i popularitet. 1970 publicerade Spirou Peyos sista serie med Johan och Pellevin.

Från och med 1954 började avsnitten från Spirou publiceras i albumutgåvor – totalt 13 stycken.

1994 återupptogs serien, denna gång med manus av bland annat Peyos son Thierry Culliford och teckningar av Alain Maury. Serien publicerades nu direkt i albumformat, utan att först publicerats i serietidningar.

Sverige
Den svenska albumutgivningen påbörjades av Coeckelberghs 1973. När förlaget 1976 köptes upp av Carlsen/if (sedermera Carlsen Comics) fortsatte den löpande numreringen, och Carlsen gav så småningom även ut de äldsta albumen i nyupplagor, i samma översättning som Coeckelberghs hade använt. Totalt har 17 album i serien givits ut på svenska. 

Den svenska albumutgivningen följer inte den kronologiska ordning i vilken serierna skapades.

Albumutgivning
Denna lista följer den belgiska originalpubliceringen.

Peyo

Den förtrollade flöjten var det äventyr där smurferna dyker upp för första gången.

Maury
Samtliga album med teckningar av Alain Maury

Referenser 

Belgiska serier
Fantasyserier
Belgiska seriefigurer
Historiska serier
Fiktiva radarpar
Lovisa Lagerström Lantz

Lovisa Lagerström Lantz, född 1975, är en svensk kommunikatör. Hon var tidigare ordförande för Ungdomens Nykterhetsförbund mellan 1997 och 2001. 2010 -2015 var hon kommunikationschef på Hotell- och restaurangfacket. Mellan september 2001 och maj 2006 arbetade hon som pressekreterare för infrastrukturminister Ulrica Messing. Under två år arbetade Lagerström Lantz som projektledare på PR-byrån Westander Publicitet & Påverkan och därefter som vikarierande presschef på byggbolaget NCC. Sedan 2018 arbetar hon som Kommunikationschef på koncernen Alligo  

Lagerström Lantz hade under 2007 -2008 olika kommunpolitiska uppdrag i Tyresö kommun, bland annat som gruppledare för socialdemokraterna i barn- och utbildningsnämnden i Tyresö. Lovisa Lagerström Lantz kommer ursprungligen från Alingsås.

Källor 

Personer inom nykterhetsrörelser i Sverige
Svenska socialdemokrater
Födda 1975
Levande personer
Kvinnor
Semic press

Semic Press var ett svenskt Bonnier-ägt serieförlag, verksamt 1950–1997 under olika namn. Semic dominerade länge marknaden, bland annat genom uppköp av konkurrenter som Centerförlaget 1969 och Williams förlag 1975/1976. Förlagschef och VD var under flera decennier Ebbe Zetterstad.

Historik
Förlaget, som ingick i Bonnierägda Semic International, grundades år 1950 som ett dotterbolag till Bonnierägda Åhlén & Åkerlunds förlag. Förlagsnamnet under de första åren var Serieförlaget, och bland de första titlarna fanns Fantomen (1950), Blondie (1951), Tarzan (1951) och Tuff och Tuss (1953). 

Vid mitten av 1950-talet ändrades namnet till Åhlén & Åkerlunds Ungdomstidningar. I mitten av 1960-talet, i samband med internationalisering av verksamheten, fick förlaget sitt nuvarande namn, Semic Press; ordet Semic var en sammanslagning av orden serier och dess engelska motsvarighet comic.

1997 sålde Bonnier sin skandinaviska serieutgivning till danskägda Egmont. Därmed avvecklades Semic Press, vars utgivning övergick till Egmont serieförlaget. Namnet Semic lever dock kvar i en del utländska förlag, samt i Bonnierägda Bokförlaget Semic, som genom sitt dotterföretag Semic Jultidningsförlaget marknadsför ett antal seriealbum.

Verkställande direktörer
 1962–1983: Ebbe Zetterstad
 1983–1985: Torgny Litzell
 1985–1992: Börje Nilsson
 1992–1994: Jonas Bonnier
 1994–1995: Börje Nilsson

Referenser
 

Ej längre existerande svenska serieförlag
Ej längre existerande svenska tidningsförlag
Företag bildade 1950
Företag upplösta 1997
Bonnierkoncernen