kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Sven Johan Almqvist

Sven Johan Almqvist, född 22 april 1769 i Visingsö församling, Jönköpings län, död 12 augusti 1843 i Gränna landsförsamling, Jönköpings län, var en svensk prästman och riksdagsman. Han var hovpredikant, kyrkoherde i Gränna stadsförsamling (ibland kallad "biskopen i Gränna") och representerade prästeståndet i Växjö stift vid riksdagarna 1810, 1812, 1815, 1817/1818 och 1823.

Almqvist var son till kyrkoherden i Visingsö, Johannes Almqvist. Han var far till åtta barn, däribland kyrkoherden Johan Magnus Almqvist, justitieministern Ludvig Teodor Almqvist och kyrkoherden Knut Wilhelm Almqvist. Sonen Carl Oscar var landskamrerare i Älvsborgs län och far till landskamreraren i Skaraborgs län Gerhard Ludvig Almqvist.

Riksdagsuppdrag 
1810 (urtima riksdagen)
Ledamot i Bevillningsutskottet.
Ledamot i Förstärkta statsutskottet.

1812 (urtima riksdagen)
Ledamot i Bevillningsutskottet.
Ledamot i Särskilda utskottet nr 3.
Ledamot i Förstärkta statsutskottet.

1815 (urtima riksdagen)
Ledamot i Allmänna besvärs- och ekonomiutskottet
Ledamot i Ecklesiastika lagutskottet
Ledamot i Förstärkta statsutskottet.
Ledamot i Förstärkta konstitutionsutskottet.

1817/1818  (urtima riksdagen)
Ledamot i Statsutskottet.
Ledamot i Särskilda utskottet.

1823
Ledamot i Statsutskottet.
Ledamot i Förstärkta ekonomiutskottet
Suppleant i Förstärkta bankoutskottet
Suppleant i Förstärkta konstitutionsutskottet

Källor 
 Personregister till Rikets ständers protokoll 1809-1866, Centraltryckeriet, Stockholm 1935, sid. 8 (avd. "Prästeståndet").

Noter 

Svenska hovpredikanter
Svenska präster under 1800-talet
Prästeståndets riksdagsledamöter
Födda 1769
Avlidna 1843
Män
Personer från Visingsö socken
Peter Holm

Peter Gustaf Carl Sjöholm, känd under artistnamnet Peter Holm, född 16 juni 1947 i Sankt Görans församling i Stockholm, är en svensk före detta popsångare som var verksam under 1960- och 1970-talen. 
Han gjorde sig bland annat känd för låten Monia och Syster Jane, som var en svensk version av Sister Jane, en hit med den australiska gruppen New World. Mest utmärkande var hans falsettsång, inte minst i både franska och svenska versionen av "Monia". 

Han är son till företagsledaren Gunnar Sjöholm och Greta, ogift Bråland, samt dottersons son till Aleph Anrep. Mellan 1985 och 1987 var han gift med skådespelaren Joan Collins.

Referenser

Svenska popsångare
Män
Födda 1947
Levande personer
Sångare från Stockholm
Medaljfördelning vid olympiska vinterspelen 1980

Detta är medaljfördelningen vid olympiska vinterspelen 1980 som hölls i Lake Placid, USA.

Tabellen  
Ländernas placering i listan avgörs av:
Antal guldmedaljer.
Antal silvermedaljer.
Antal bronsmedaljer.
Bokstavsordning (förändrar dock inte landets ranking).
Det här systemet används av IOC, IAAF och BBC.
<onlyinclude>

</div>

Källor 

Se även Olympiska vinterspelen 1980

1980
Olympiska vinterspelen 1980
Simchat Torah

Simchat Torah, שמחת תורה, är en judisk högtid, då man firar att man läst ut Torah för det förra året och börjar om på nytt.
Man firar att man fått torah med presenter, dans och godis.

Referenser 

Judendom
Medaljfördelning vid olympiska vinterspelen 1972

Medaljfördelning vid olympiska vinterspelen 1972 i Sapporo.
<onlyinclude>

Källor 

Se även Olympiska vinterspelen 1972

1972
Olympiska vinterspelen 1972
Pye Engström

Pye Ester Agneta Engström, född Nanneson den 8 juni 1928 i Danderyd, är en svensk skulptör. 

Pye Engström är dotter till Ludvig Nanneson och gifte sig 1951 med Clas Engström. Hon studerade på Konstfack 1945–1948, vid Kungliga Konsthögskolan i Stockholm för Stig Blomberg 1948–1953 och på Det Kongelige Danske Kunstakademi i Köpenhamn. Hon har gjort sig känd för skulpturer i sten, bland annat lokal gotländsk kalksten. Hon bor i Rute på Gotland.

Offentliga verk i urval
Embryo, granit, 1956, Statens centrala frökontrollanstalt i Solna
Stenålderskvinna, granit, 1956, Brännkyrka gymnasium i Stockholm
Finn, kalksten, 1963, parkleken mot Gyllenstiernsgatan, Gustav Adolfsparken i Stockholm
 Den glada draken, betong, 1964, Torsviks skola, Lidingö
Fårhjord, granit och brons, 1967, Järfälla
Grottmormor med unge, lekskulptur i betong med glasinslag, 1966-69, Polhemsgatan, Stockholm
Var god vidrör, koppar, 1969, Älvsjö i Stockholm
Tantstol och farbrorbänk, kalksten, 1971, Ekeskolan för synskadade barn, Örebro
Efter badet, kalksten, 1971-76, utanför Västertorpsbadet i Västertorp, Stockholm
Familjen, brons, 1973, Mälartorget i Stockholm
Häst och vagn, granit och trä, 1973, Västerås
Vad vet datan om människor, kalksten, 1977, Polishuset i Visby
Granitskulpturer, 1979, vid Livsmedelsverket, Uppsala
Vår enighets fana, granit och guld, 1977-85, Skvallertorget i Norrköping
Grundlagen, granit, 1986 utanför Förvaltningsrätten i Malmö
Frukost i det gröna, gotländsk granit, 1987, Birgittaskolan, Klostergatan i Linköping
Utsträckta händer, granit, 1991, minnesmärke över Olof Palme i Almedalen i Visby
Förr och nu, granit, 1991, utanför kommunalhuset i Bålsta
Fåglarna i Handen, granit, 1998, Eskilsparken i Handen, Haninge kommun
Fredens rike, granit, 1992, utanför biblioteket i Flemingsberg i Huddinge
Magi och vetenskap, granit, guld och halvädelstenar, 1997, utanför entrén till Visby lasarettet 
En dröm, granit och trä, 1997, Karolinska Universitetssjukhuset i Solna
Gaia, granit, Orrtorget i Sollefteå
Grottan, granit, utanför Gotlands konstmuseum
Drakguldet, utanför Visby konsthall
Resan till Cythere, röd granit, utanför Visby konsthall
Rauken Granit/Kalksten. Uppförd 1995 i Kiruna City

Engström är representerad vid bland annat Kalmar konstmuseum.

Litteratur
Nina Weibull: Kärlek till sten kräver vassa verktyg i Svenska Turistföreningens årsbok 1960

Bildgalleri

Källor
Pye, Lund 2008,

Noter

Externa länkar
Pye Engströms webbplats 
 Annika Marusarz: Om Pye Engström 11 juli 2008

Svenska skulptörer under 1900-talet
Födda 1928
Kvinnor
Levande personer
Alumner från Konstfack
Personer från Danderyds kommun
Torpedmotmedel

Torpedmotmedel kallas teknisk utrustning som används ombord på örlogsfartyg för att försöka förmå anfallande torpeder att missa det.

De första torpedmotmedeln utvecklades i samband med att de första målsökande torpederna började användas under andra världskriget. Dessa bestod av kraftigt bullrande bojar som släpades efter det beskjutna fartyget. Genom att de bullrade starkare än fartyget så styrde torpederna mot dessa istället för fartyget. Detta eftersom torpederna var konstruerade för att styra mot den starkaste ljudkällan. Bojarnas kraftiga buller blev också en av deras nackdelar genom att de drog till sig torpeder som annars inte skulle ha styrt åt det hållet.

Släpade torpedmotmedel finns fortfarande ombord på vissa moderna örlogsfartyg. Dessa har dock utvecklats med tiden och kan numera spela upp ljud mycket lika moderfartygets riktiga ljud.

För ubåtar finns också torpedmotmedel som skjuts ut ur speciella tuber. För att dra anfallande torpeder från ubåten så kan de till exempel spela upp ljud eller skapa bubblor för att förvilla aktiva målsökare.

Ett fartyg kan också använda sig av en pulsrepeter som då den träffas av en aktiv puls från en målsökare skickar tillbaka ett falskt eko. Förhoppningen är att detta eko ska tolkas som ett sant eko av torpeden. Genom att repetern skapar en fördröjning mellan det att pulsen träffar ubåten och utsändandet av det falska ekot fås torpeden att tro att målfartyget befinner sig någon annanstans än var det faktiskt är. Repetern kan också skapa en falsk dopplerförskjutning för att på så sätt förse torpeden med falsk information om målfartygets hastighet.

Moderna torpeder är programmerade för att, till viss del oberoende av en operatör som styr torpeden via en styrtråd, kunna skilja mellan skenmål och riktiga mål. Har torpeden till exempel passerat den position där det troliga målet befinner sig ett antal gånger utan att detonera kan det ligga nära till hands att anta att det rör sig om ett skenmål. Då ett släpat skenmål kan antas ha samma kurs och fart som det släpande fartyget så borde detta ligga framför skenmålet på samma kurs. Med den informationen kan torpeden påbörja ett anfall utefter kursen.

Se även
Motmedel

Militär utrustning
Gordon MacRae

Gordon MacRae, född 12 mars 1921 i East Orange, New Jersey, död 24 januari 1986 i Lincoln, Nebraska, var en amerikansk skådespelare och sångare.

Han uppträdde redan som barn. 1940 vann han en sångtävling där första priset var att sjunga med storband såsom Harry James och Les Brown. Efter andra världskriget fick han roller på Broadway. Hans snygga och prydliga utseende gjorde honom populär i en rad musikfilmer, bland annat mot Doris Day.

I slutet av 1950-talet hemföll han åt dryckenskap; inte förrän på 1970-talet lyckades han ta sig ur alkoholmissbruket. Han gjorde comeback i filmen The Pilot 1979, men drabbades 1982 av ett slaganfall. Han avled, 64 år gammal, av cancer i mun och käke.

Filmografi (urval)
1949 – Look for the Silver Lining
1950 – Tea for Two
1951 – Vårflamman
1953 – Ökensången
1955 – Oklahoma
1956 – Karusell
1979 – The Pilot

Externa länkar

Internet Broadway Database

Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska scenskådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Födda 1921
Avlidna 1986
Män
Vanozza Cattanei

Vanozza Cattanei, född 13 juli 1442 i Mantua, död 26 november 1518 i Rom, var älskarinna till kardinal Rodrigo Borgia, sedermera påve Alexander VI. Paret fick fyra barn, däribland Cesare Borgia (1475) och Lucrezia Borgia (1480). Parets relation avslutades dock innan Alexander valdes till påve 1492.

Vanozza Cattaneis bakgrund är inte bekräftad, men hon ska ha varit dotter till en fattig romersk adelsman. Ett dokument från år 1483 tycks fastställa att hennes föräldrar var Jacopo Pinctoris och dennes hustru Menica: fadern anges vara målare, vilket inte anses utesluta att han kunde vara en fattig adelsman. Det är inte känt när, eller hur, Cattanei blev älskarinna till den framtida Alexander VI, men det bedöms ha varit ungefär 1473–1474. Hon ska vid någon tidpunkt även ha haft ett förhållande med den blivande påven Julius II. Enligt vissa källor ska hon ha arbetat som kurtisan vid denna tid, men det är inte bekräftat. Cattanei var en av många älskarinnor till Alexander VI, men deras förhållande var längst och mest stabilt, och Alexander visade mer intresse för deras barn än för sina övriga. Parets barn var: Cesare, som föddes år 1475, Giovanni 1476, Lucrezia 1480 och Joffre 1481. Alexander erkände barnen offentligt, något som bröt mot kyrkans officiella regel att präster ska leva i celibat.

Vanozza Cattanei var gift fyra gånger: först med Domenico d'Arignano, och andra gången med Antonio da Brescia. År 1480 gifte hon sig med den apostoliska sekreteraren Giorgio della Croce (d. 1486), och slutligen med Carlo Canale. De två sista äktenskapen var arrangerade av Alexander för att fungera som alibin för hans relation med henne.

Förhållandet mellan Vanozza Cattanei och Alexander VI avslutades innan den senare valdes till påve 1492. Alexander ville inte träffa henne mer för att undvika skvaller, men hon tillförsäkrades en inkomst som gjorde det möjligt för henne att finansiera ett liv i lyx. Cattanei ägde flera palats och ska ha levt som en adelsdam, drev hotell och värdshus och en lönsam verksamhet som pantlånare. Hon började dock också ägna mer och mer tid åt att finansiera välgörenhet. Detta tolkades som ett sätt för henne att gottgöra sina synder, och den popularitet hon uppnådde genom detta gjorde att hon undvek att dras in i den oppositionella propagandan mot påven. Vid påvens död 1503 hade hon blivit så populär i Rom att de försiktighetsåtgärder som hennes son Cesar hade vidtagit för att skydda henne från eventuella hämndaktioner visade sig vara onödiga.

När Vanozza Cattanei avlidit vid 76 års ålder fick hon sin grav i kyrkan Santa Maria del Popolo. Graven förstördes emellertid vid Roms skövling 1527. Gravstenen har flyttats till San Marco-basilikans portik i Palazzo Venezia.

Referenser

Noter

Källor 

Födda 1442
Avlidna 1518
Mätresser
Kvinnor
Personer i Kyrkostaten under 1400-talet
Personer i Kyrkostaten under 1500-talet
Enmansbolag

Ett enmansbolag är ett företag som ägs och kontrolleras av en enda person. I Sverige används begreppet enmansbolag enbart om aktiebolag, där alltså samma person äger alla aktierna.

Se även
Enskild firma

Källor

Associationsrätt
Företag
Bolagsformer
Lindhagen

Lindhagen är en ofta använd beteckning på ett stadsutvecklingsprojekt i stadsdelarna Stadshagen och Kristineberg på nordvästra Kungsholmen i Stockholms innerstad.

Namnet
Beteckningen Lindhagen är inte officiell. Namnet är ursprungligen ett förslag från kulturjournalisten Harald Norbelie och har använts av byggbolag i lanseringen av sina projekt och även gett namn åt gallerian Lindhagens Centrum som ligger mitt i området. Lindhagensgatan – uppkallad efter Albert Lindhagen, det sena 1800-talets store stadsplanerare i Stockholm – löper som en axel genom området vilket gett inspiration till namnet. Stockholms namnberedning avvisade dock förslaget vilket medför att Lindhagen inte kommer att markeras på officiella kartor. Motiveringen till avslaget är att de områden som berörs har existerande beteckningar som Hornsberg, Kristineberg och Stadshagen. På ett motsvarande sätt används det inofficiella men väletablerade begreppet Hammarby sjöstad om områden som officiellt heter Södra Hammarbyhamnen och Norra Hammarbyhamnen.

Som alternativ till Lindhagen används begreppet "Nordvästra Kungsholmen". Ett större bostadsprojekt lanseras även som "Västermalmsstrand". Staden använder namnet Västra Kungsholmen som får anses vedertaget.

Geografiskt område
Området sträcker sig i stora drag från Drottningholmsvägen i söder till Ulvsundasjön i norr. Det innefattar Kristinebergs slottspark i sydväst och sträcker sig till Stadshagens gräns mot stadsdelen Kungsholmen i öster.

Stadsutvecklingsprojekt
I projektet Västra Kungsholmen/Lindhagen ingår nyproduktion av en rad byggnader, både bostäder och kontor. År 2017 räknar man med att ca 20 000 personer kommer att bo här och att det finns ca 15 000 arbetsplatser i området. En del projekt är ännu på planeringsstadiet, andra har påbörjats eller är klara.

Området har tidigare dominerats av industriverksamhet och genomkorsas av Essingeleden. Bland annat fanns vid projektets början Hornsbergs asfaltverk och ett stort bussgarage, Hornsbergsdepån.

Inledningen var att ett Program för nordvästra Kungsholmen utarbetades och godkändes av stadsbyggnadsnämnden 2002. Initiativtagare och projektledare var arkitekt Charlotte Holst på Stockholms stadsbyggnadskontor, som i samarbete med stadsarkitekt Per Kallstenius och arkitekt Mikael Uppling tog fram planprogrammet. 

Lindhagensgatan är områdets ryggrad som 2005 fick nya alléträd. De första nya bostäderna färdigställdes 2006 i hörnet Sankt Göransgatan och Mariebergsgatan i kvarteret Gångaren, där en yta som tidigare varit parkeringsplats för Sankt Görans sjukhus bebyggdes med 200 lägenheter. I norra delen av området finns Hornsbergs strand, där en rad bostadskvarter har byggts. 

Bland kvarteren som ingår i projektet finns Brovakten, Lusten, Lustgården 14, Gångaren, Paradiset och Snöflingan. Snöflingan innebar en övertäckning av Drottningholmsvägen och tunnelbanan strax öster om Lindhagensplan.

Se även 
 Samverkanscentralen
 Stadsplanering i Stockholm
 Lindhagens Centrum

Referenser

Externa länkar 
 Om "Projekt Lindhagen" på Stockholm.se

Stadshagen
Kristineberg
Informella områden i Stockholm
Obergruppenführer

Obergruppenführer var en grad inom tyska Schutzstaffel (SS), motsvarande general inom armén. De högre graderna var Oberstgruppenführer och den unika Reichsführer-SS. Nittioåtta personer kom att befordras till SS-Obergruppenführer.

Ursprungligen hade kragspegeln tre eklöv och en knapp. Från april 1942 hade den tre eklöv och två knappar.

SS-Obergruppenführer i urval 
 Gottlob Berger
 Werner Best
 Wilhelm Bittrich
 Leonardo Conti (Rikshälsoledare i Nazityskland (1939–1945)
 Theodor Eicke 
 Karl Hermann Frank
 Rudolf Hess
 Reinhard Heydrich 
 Richard Hildebrandt
 Ernst Kaltenbrunner 
 Friedrich Wilhelm Krüger
 Werner Lorenz
 Otto Ohlendorf
 Oswald Pohl 
 Fritz Sauckel
 Karl Wolff
 Karl Edvard av Sachsen-Coburg-Gotha (SA-Obergruppenführer)
 Felix Steiner
 Herbert Otto Gille
 Walter Krüger
 Karl von Eberstein
 Wilhelm Koppe
 Arthur Greiser
 Julius Schaub
 Albert Forster
 Max Amann
 Hans Heinrich Lammers
 Martin Bormann
 Philipp Bouhler
 Karl Wahl
 Joachim Albrecht Eggeling
 Hartmann Lauterbacher
 Erich von dem Bach-Zelewski
 Curt von Gottberg
 Theodor Berkelmann
 Wilhelm Rediess
 Rudolf Querner
 August Eigruber
 Franz Breithaupt
 Konstantin von Neurath
 Alfred Wünnenberg
 Matthias Kleinheisterkamp
 Josias zu Waldeck und Pyrmont
 Carl Oberg
 Otto Winkelmann
 Günther Pancke
 Walther Darré
 Otto Hofmann
 Ernst-Heinrich Schmauser
 Benno Martin
 Fritz Bracht

Gradbeteckningar för Obergruppenführer i Waffen-SS

Referenser

Tryckta källor

Se även 
 Lista över SS-generaler

Externa länkar 

SS-generaler
Paramilitära grader i Nazityskland
Efterkoloniala byten av indiska geografiska namn

I modern tid har flera efterkoloniala byten av indiska geografiska namn ägt rum genom att de tidigare namnen som hade kolonial prägel bytts ut mot regionala indiska namn. Större städer som bytt namn är Mumbai (Bombay), Chennai (Madras), Khambhat (Cambay), Kolkata (Calcutta) och Thiruvananthapuram (Trivandrum). Den 11 december 2005 förklarade premiärminister Dharam Singh att regeringen bestämt att byta namn på Bangalore till sitt namn på kannada, Bengaluru eller Bengalooru. Det nya namnet började användas 1 november 2006. I många fall används fortfarande de gamla namnen informellt, och även som namn för olika institutioner, exempelvis heter högsta domstolen i Mumbai och Chennai fortfarande Bombays respektive Madras högsta domstol. I vissa fall har även byggnader och institutioner som namngavs av kolonisatörerna bytt namn, framförallt gatunamn i Delhi. Många städer främst i södra Indien har fortfarande kvar sina brittiska namn.

Kontroversiellt 
Namnbytena har gett upphov till en bitvis hätsk debatt. Debatten är inte unik för Indien, utan gäller även andra före detta kolonier som återanvänder traditionella geografiska namn. Dock är debatten i Indien speciellt hätsk på grund av Indiens mångkultur som orsakats av att området var brittisk koloni relativt länge och att de brittiska namnen är så etablerade.

Externa länkar
 Politiken bakom namnbytena i Indien

Indiens geografi
Tunnbrödsrulle

En tunnbrödsrulle består av mjukt tunnbröd – eller liknande bröd – som vikts eller rullats om en fyllning. Fyllningen kan vara varm eller kall. Alternativa namn är klämma (exempel: renklämma) eller wrap.

Tunnbrödsrullar med varm fyllning säljs i korvkiosker och gatukök som snabbmatsmåltid. Fyllningen består då oftast av korv, potatismos, någon form av röra som gurkmajonnäs eller räksallad och ofta även rå eller rostad lök. Som regel ingår även ketchup och senap i en sådan tunnbrödsrulle.

Historia och varianter 
En kall tunnbrödsrulle kallas ibland (efter engelskan) wrap, alternativt klämma. Ett exempel på det senare är renklämman som är fylld med renkött som vanligen är rökt. Ett annat tuttul, en lokal rätt i Rättviksbygden med ett speciellt slags tunnbröd med potatis i degen.

Tunnbrödsrullen med korv och potatismos sägs ha uppfunnits i mitten av 1960-talet av Elov "Loffe" Bråtfors, när han drev Loffes Grill i Stuvsta. Den lär i originalutförande ha haft bostongurka som enda tillbehör utöver senap och ketchup. Rätten uppmärksammas årligen på temadagen andra lördagen i maj. En vegetarisk variant med vegetarisk korv förekommer också.

Särskilt under 1990-talet serverade vissa skolor i Sverige tunnbrödsrulle med ryssröra, men tunnbrödet har vanligen små hål och på senare år har tunnbrödet ofta ersatts av pitabröd eller tortillabröd till ryssröra och andra fyllningar som är lite rinniga.

Exempel på alternativa fyllningar i tunnbrödsrullen är böcklingfyllning med böcklingfilé, hackat ägg och gräddfil, samt skinkfyllning med strimlad skinka och keso.

Svenskt tunnbröd är ojäst och traditionellt baserat på korn- eller havremjöl, numera oftare på mjöl från råg eller vete. Även andra typer av liknande bröd, med tradition från andra länder, kan användas på samma sätt. Bland annat används flera varianter av tunna bröd från östra Medelhavsområdet (inklusive lavash, gyros och tunna sorter av pitabröd – ibland definierade som "orientaliskt" eller "libanesiskt" tunnbröd) till tunnbrödsrullar.

Referenser

Svenska maträtter
Snabbmat
Bröd
Washington County, Missouri

Washington County är ett county i östra delen av delstaten Missouri, USA. År 2010 hade countyt 25 195 invånare. Den administrativa huvudorten (county seat) är Potosi som ligger cirka 170 km sydost om delstatens huvudstad Jefferson City och cirka 60 km väster om gränsen till delstaten Illinois.  Countyt fick sitt namn efter George Washington, USA:s förste president.

Geografi 
Enligt United States Census Bureau har countyt en total area på 1 975 km². 1 968 km² av den arean är land och 7 km² är vatten.

Större städer och samhällen 
 Potosi, med cirka 2 700 invånare

Källor
IT-kanalen

IT-kanalen är en svensk betalkanal fokuserad på data, internet och IT. Den drivs av ? (tidigare även Sveriges television). Kanalen startades i januari 2006, men enbart ett fåtal nordiska operatörer distribuerar kanalen. Kanalen har dock expanderat starkt i vissa orter. 

Deras nuvarande vinjett består av deras logotyp som snurrar fem varv runt, där det nedan finns ett grått fält där det i vit text står "Den nya kanalen för IT-folk" (slogan).

Kanalen finansieras via reklam.

TV-kanaler och TV-stationer startade 2006
TV-kanaler i Sverige
Washington County, Mississippi

Washington County är ett county i västra delen av delstatenMississippi. Countyt fick sitt namn efter George Washington, USA:s förste president. Den administrativa huvudorten (county seat) är Greenville och ligger cirka 190 km nordväst om delstatens huvudstad Jackson och omedelbart öster om gränsen till delstaten Arkansas.

Geografi 
Enligt United States Census Bureau så har countyt en total area på 1 972 km². 1 875 km² av den arean är land och 97 km² är vatten.

Angränsande countyn 
 Bolivar County - nord
 Sunflower County - nordost
 Humphreys County - öst
 Sharkey County - sydost 
 Issaquena County - syd
 Chicot County, Arkansas - väst

Större städer och samhällen 
 Greenville, med cirka 41 633 invånare
 Hollandale
 Leland

Källor 

 
Stater och territorier bildade 1827
Take That and Party

Take That and Party är det brittiska pojkbandet Take Thats första album. Den nådde en andraplats på albumlistan i Storbritannien.

Take That and Party

I Found Heaven 
Once You've Tasted Love  
It Only Takes a Minute 
Million Love Songs 
Satisfied 
I Can Make It 
Do What You Like 
Promises 
Why Can't I Wake Up With You
Never Want to Let You Go 
Give Good Feeling 
Could It Be Magic 
Take That and Party

Singeln Could It Be Magic är en Barry Manilow-cover.

Album av Take That
Brittiska debutalbum
Debutalbum 1992
Angina

Angina kan avse:
av latinets angere, sammantrycka, strypa)

 Angina pectoris – tillfälliga smärtattacker i bröstet som förekommer i samband med att hjärtats kranskärl inte klarar av att försörja hjärtmuskeln med blod
 Angina tonsillaris – en infektion i tonsillerna, "angina" i denna betydelse används mest i finlandssvenska