kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Vikbolandet

Vikbolandet är en cirka 59 700 hektar eller 597 km² stor halvö som från Östergötland skjuter ut i Östersjön, avgränsad i norr av Bråviken och i söder av viken Slätbaken. Halvön, som till stor del utgörs av åkermark, består av ett antal socknar som är belägna huvudsakligen i Norrköpings kommun. Utanför Arkösund på halvöns östligaste del återfinns den nordligaste delen av Östgötaskärgården.

Vikbolandet är en av de fornlämningstätaste platserna i Östergötland, som i sin tur är ett av de fornlämningstätaste länen i landet med cirka 60 000 kända fornlämningar. Historiskt delades Vikbolandet av Björkekinds härad i söder och sydväst och Östkinds härad i norr och nordväst. Området närmast Norrköping tillhörde Lösings härad. 1967–1974 fanns Vikbolandets kommun, som sedan uppgick i Norrköpings kommun. Vikbolandet har tidigare haft en smalspårig järnväg, Vikbolandsbanan (nedlagd 1960).

På Vikbolandet har det under olika tidsperioder funnits tre fästningar och minst sju skansar. Samtliga ligger eller har legat vid kusten eller i skärgården. Den mest kända borgen är Stegeborg som var uppförd på en ö i Slätbaken. En ruin av Stensö borg finns öster om Mauritzbergs slott. Längre in mot Norrköping finns också rester av Bråborg. Samtliga slottsbyggnader (Stegeborg, Bråborg och Johannisborg (inne vid Norrköpings godsstation) byggdes eller renoverades av Gustav Vasas son Johan III.

Det finns ett antal fornborgar på Vikbolandet. De mest kända är Jämjö borg några kilometer sydöst om Östra Husby, och Boberget vid Östra Stenby. 

På halvön ligger ett fängelse, Anstalten Skenäs i norra delen. Vid norra kusten mot Bråviken ligger slottet Lönö, tidigare bostad för Zarah Leander. Vid Marviken byggdes på 1960-talet ett kärnkraftverk.

Orter
 Arkösund
 Häradshammar
 Jonsberg
 Kälebo
Kättinge
 Ljunga
 Östra Husby
 Östra Ny

Socknar
 Björkekinds härad
 Konungsund
 Kuddby
 Rönö
 Tåby
 Å
 Östra Ny

 Lösings härad
 Dagsberg 
 Furingstad 
 Styrstad 
 Tingstad 

 Östkinds härad
 Jonsberg
 Häradshammar
 Östra Husby
 Östra Stenby

Postort
Vikbolandet utgör en gemensam postort, med postnummer i serien 610 XX.

Källor

Externa länkar 

Norrköpings kommun
Söderköpings kommun
Östergötlands geografi
 
Halvöar i Sverige
Postorter i Sverige
Veikko Sinisalo

Veikko Antero Sinisalo, född 30 september 1926 i Riihimäki, död 16 december 2003 i Tammerfors, var en finländsk skådespelare.

Karriär 
Efter genomgången teaterskola fick Sinisalo 1950 anställning vid Tammerfors arbetarteater, där han stannade till 1979 med avbrott perioden 1967–1969 då han var verksam vid Helsingfors stadsteater. Vid TTT arbetade han under Eino Salmelainen. Från 1980 var han frilansskådespelare. Som mest uppmärksammad blev Sinisalo för sin enmansteater och för dikt- och sångaftnar.

Sinisalo var vän med författaren Väinö Linna och spelade i två tidiga filmatiseringar av Linnas verk, båda i regi av Edvin Laine, dels Okänd soldat 1955 och dels Mörk kärlek 1957. Under andra halvan av 1970-talet spelade han enmansteatern 70 vuotta Pohjantähden alla (i regi av Kalle Holmberg), som bygger på texter ur Väinö Linnas torpartrilogi Här under Polstjärnan och innehöll scener ur Okänd soldat.

Utmärkelser 
Han tilldelades Pro Finlandia-medaljen 1976. 1977 erhöll han professors titel.

Filmografi (i urval) 
1955 – Okänd soldat
1958 – Sven Dufva

2002 – Aleksis Kivis liv

Källor

Externa länkar 
 

Finländska skådespelare under 1900-talet
Finländska skådespelare under 2000-talet
Mottagare av Pro Finlandia-medaljen
Finländska innehavare av professors namn
Personer från Riihimäki
Födda 1926
Avlidna 2003
Män
Matti Pellonpää

Matti Kalervo Pellonpää, född 28 mars 1951 i Helsingfors, död 13 juli 1995 i Vasa, var en finländsk skådespelare.

Han medverkade i många av Aki Kaurismäkis och Mika Kaurismäkis filmer.

Han är begravd på Malms begravningsplats i Helsingfors.

Filmografi (urval)

Källor

Externa länkar
 
 
 
 

Finländska skådespelare under 1900-talet
Gravsatta på Malms begravningsplats
Skådespelare från Helsingfors
Födda 1951
Avlidna 1995
Män
Peter Lindahl

Peter Lindahl, född 1712 i Karlskrona, död 19 december 1792 i Ånsta, Örebro län, var en svensk skådespelare. 

Född i Karlskrona som son till en kompaniskrivare och själv en tid verksam som sådan började han med att spela teater på Bollhuset vid Slottsbacken 1737, där han 1740–1753 satt i ledningen som biträdande direktör tillsammans med Charles Langlois och Johan Palmberg. Han var också sakförare vid kämnärsrätten i Stockholm och assisterade som sådan sina kolleger, handelsbokhållare och landskanslist och militär under den tid då teatern var tillfälligt stängd på grund av landssorgen efter drottningens död under 1741–1743.    

Sedan ett franskt teatersällskap hade övertagit engagemanget på Bollhuset, erhöll han 20 maj 1754, tillsammans med Johan Bergholtz (död 1774) privilegium att spela teater i landsorten, och från 1760 var han verksam i Göteborg. Utländska sällskap turnerade ofta i Sverige, – en engelsk trupp omtalas redan 1592 – men hans sällskap var det första svenska kringresande teatersällskapet. Bland hans skådespelare ingick aktörer tidigare verksamma vid Stora Bollhusets teater, som Johanna Catharina Enbeck, "madame Gentschein" och Petter Öberg, båda senare verksamma i Stenborgs Sällskap, och Catharina Sophia Murman, Johan Bergholt'z fru, som lämnade truppen med sin man 1755.    

Han ansågs av sin samtid som en av de främsta inom komedi, där han främst spelade så kallade Harlekin-roller, och på repertoaren märktes Molière, Voltaire och Corneille men även svenska verk som Den Svenska Sprätthöken av Carl Gyllenborg, där han spelade löparen Måns i denna den första svensktalande pjäs som uppfördes 1737. I rollen som Måns blev han också den första namngivna svenska skådespelare, som spelade ett annat kön, (en så kallad kjolroll), eftersom Måns i slutet av pjäsen avslöjar att han i själva verket är en kvinna, Brita, utklädd till man.   

Hans fru Margareta Maria Fabritz, som han gifte sig med 1742, var en av Sveriges första infödda professionella skådespelerskor, och hans dotter, Margareta Seuerling, var redan som barn en av skådespelarna i hans trupp och övertog den sedan med sin man Carl Gottfried Seuerling år 1768. Han och hans fru fortsatte dock att spela i sin svärsons trupp, Seuerlingske Comoedie-Trupp, i många år till, fram till sjuttioårsåldern, och avled 1792 på Åby gård i Ånsta nära Örebro.

Källor
 Svensk uppslagsbok, 1947 års utgåva.
 
 Andersson, Ingvar (red.), Gustavianskt: [1771-1810] : en bokfilm, [Ny utg.], Wahlström & Widstrand, Stockholm, 1979

Noter

Svenska skådespelare under 1700-talet
Svenska översättare under 1700-talet
Födda 1712
Män
Avlidna 1792
Svenska teaterchefer under 1700-talet
Personer från Karlskrona
Queerfilm

Queerfilm är en karaktärsbaserad filmgenre där handlingen kretsar kring queer-teman som homosexualitet, bisexualitet och/eller könsidentitet/könsuttryck. Populärt används termen "gayfilm" synonymt, men är i strikt mening en snävare genre.

Queerfilmsfestivaler i urval

Europa
Cinema Queer
Göteborg Film Festival har program under HBTQ Festivalen i Göteborg
Malmö Queer Filmfestival
Copenhagen Gay & Lesbian Film Festival
Festival Internazionale di Cinema Gaylesbico e Queer Culture (Milano)
London Lesbian & Gay Film Festival

Nordamerika
Chicago Lesbian and Gay Film Festival
Inside Out - Toronto Lesbian and Gay Film and Video Festival
Miami Gay and Lesbian Film Festival
The New York Lesbian & Gay Film Festival

Referenser

Queer
Per Nyström (limnolog)

Per Nyström, född 1960, är en svensk limnolog (fil.dr.) som varit verksam vid Lunds universitet. Han disputerade 1999 i Lund på en avhandling om bottenlevande populationer av sötvattenkräftor. Nyström har varit docent vid Lunds universitet och efter det verksam vid Naturvårdsverket.

Bibliografi i urval
Tillsammans med Ingemar Näslund:Rödingstammar för matfiskodling: försöksverksamhet i Jämtlands län 1986 och 1987, Drottningholm: Sötvattenslaboratoriet, 1989.
Production cost of Tilapia fingerling: a case study of the Fiyongoli fish farm in Manza, Zambia : a Minor Field Study, Uppsala, 1991

Källor 
 

Svenska fiskbiologer
Svenska limnologer
Personer verksamma vid Lunds universitet
Män
Födda 1960
Levande personer
Johan von Blanc

Johan Mikael von Blanc, född Michel Le Blanc 1738 i Frankrike, död 21 januari 1796 i Karlskrona, var en svensk teaterledare, akrobat och krögare.

Bakgrund
Runt 1766 finns det källor som berättar att von Blanc var lindansare. Han noteras ha uppträtt som akrobat i Göteborg år 1776. 1778 blev han meddirektör för Gemenasiska sällskapet. 1779 kom han till Stockholm med lindansaren Paul German, från en tysk-fransk lindansfamilj (1759-61 anställd vid Danske Skueplads i Köpenhamn) och sin fru, den till förnamnet okända dansaren Madame de Blanc, och uppträdde på Operan, där man fick se "Harlekins mormor" dansa på lina med sin son på ryggen, vilket sågs som ett tecken på Operans förfall.

Comediehuset
År 1780 ledde han Gemenasiska Sällskapet möjligen namngiven efter Paul German, också en av dess ledare, som han ledde i Comediehuset på Sillgatan i Göteborg. Truppen uppförde först lindans och pantomim, där en "moscowitisk gosse om sex år" voltar på lina och "fru von Blanc" dansar på lina med eldhjul i händerna. Snart hade det blivit en dramatrupp som uppförde pjäser av Molière, Regnard, Holberg och Voltaire; German lämnade då truppen för att fortsätta turnerade som lindansare. Blancs fru blev snart en duktig skådespelare. Sällskapet under von Blancs ledning, gästade Malmö från 1 augusti 1781 där sorgespel och komedier skulle ges tre dagar i veckan på Knutssalen i Rådhuset. 1783 ville han få spela på söndagar, 1784 begärde han att få underhållningsmonopol i Göteborg, men fick avslag. 

Bland repertoaren fanns bland annat Molière, Voltaire, Diderot, Holberg. I Göteborg tillhörde von Blanc en mycket liten skara katoliker, 

Den 23 december 1786 rapporterades det i pressen att teatern drabbats av inkativitet för att skådespelarna rymt; de greps vid norska gränsen och förklarade att det berodde på en konflikt med direktören. 1786 överlät han teatern till Andreas Widerberg.

Senare liv
Von Blanc turnerade sedan med sitt eget teatersällskap på den svenska landsbygden. 

I september 1786 beviljades von Blanc burskap i Karlskrona och fick även arrendera stadens källare, för 25 riksdaler specie årligen, där han hade en festvåning med maskerader och biljard för stadens societet och blev ganska välbärgad.   

Han ligger begravd på Augerums kyrkogård i Blekinge där hans gravsten fortfarande finns kvar.

Referenser

Noter

Källor 
 Släktforskarnas Årsbok 2002, sid. 311
 Andersson, Ingvar (red.), Gustavianskt: [1771-1810] : en bokfilm, [Ny utg.], Wahlström & Widstrand, Stockholm, 1979
 Oscar Levertin, Teater och drama under Gustaf III, Albert Bonniers förlag, Stockholm, Fjärde Upplagan (1920).
 Karlskrona Rådstugurättens protokoll 1786 4/9
 Johan Mikael Blanc, von, urn:sbl:18357, Svenskt biografiskt lexikon (art av N. Personne.), hämtad 2018-08-23.

Svenska krögare
Svenska skådespelare under 1700-talet
Födda 1738
Avlidna 1796
Män
Svenska teaterchefer under 1700-talet
Per Nyström

Per Nyström kan syfta på:

 Per Nyström (överste) (född 1887–1943), svensk överste
 Per Nyström (landshövding) (1903–1993), svensk historiker, publicist, socialdemokratisk politiker och ämbetsman, landshövding i Göteborgs och Bohus län 1950–1971
 Per Nyström (limnolog) (född 1960), svensk limnolog
 Per Nyström (cellist) (född 1968), svensk cellist

Se även 
 Per Nyströms trappa – en trappa i centrala Göteborg
Design Against Crime

Design Against Crime är en brittisk rörelse som avser att verka brottsförebyggande genom att försöka minska benägenheten/möjligheterna att begå brott med förebyggande design.

Externa länkar
 Design Against Crime 

Brittiska ideella organisationer
Isaac de Broen

Johan Isaac de Broen, född 7 maj 1783 i Stockholm, död 2 maj 1814 i Stockholm, var en svensk skådespelare och teaterdirektör. Han var son till Abraham de Broen och Maria Elisabet Grundt, gift med aktrisen Kristina Margareta Cederberg och far till Charlotta Deland.

Hans far hade 1801 grundat Djurgårdsteatern: teatern drevs av först Abraham de Broen, och efter hans död 1804 av hans änka och 1809-1814 av Isaac de Broen. 

År 1810 ansökte han om att få driva teater även vintertid i Stockholm, vilket beviljades för han och hans fru trots teatermonopolet, som undantag, och under 1813-1814, drev han sedan Nya komiska teatern inne i Stockholm på Drottninggatan, som dock bara varade detta spelår. Han fortsatte dock som direktör för Djurgårdsteatern till sin död. 

Djurgårdsteatern drevs sedan 1815-1834 av aktören Karl Wildner (1774-1844), gift 1812 med Isaacs syster Debora Aurora de Broen (1790-1862).

Källor 
 Nordensvan, Georg, Svensk teater och svenska skådespelare från Gustav III till våra dagar. Förra delen, 1772-1842, Bonnier, Stockholm, 1917
  Fredrik August Dahlgren: Förteckning öfver svenska skådespel uppförda på Stockholms theatrar 1737-1863 och Kongl. Theatrarnes personal 1773-1863. Med flera anteckningar.
 Fredrik August Dahlgren:  Förteckning öfver Svenska Skådespel uppförda på Stockholms Theatrar 1737-1863. Stockholm (1866)
 
 https://sok.riksarkivet.se/sbl/Presentation.aspx?id=17322

Noter

Svenska skådespelare under 1800-talet
Födda 1783
Avlidna 1814
Män
Svenska teaterchefer under 1800-talet
Skådespelare från Stockholm
Blaise Compaoré

Blaise Compaoré, född 3 februari 1951 i Ziniaré i Plateau-Central, är en burkinsk officer och politiker som mellan 1987 och 2014 var Burkina Fasos president. 

Under Thomas Sankaras tid som president 1983–1987 var Compaoré Sankaras närmsta och mest betrodda medarbetare, och de två var även nära vänner privat. I oktober 1987 avsattes dock Sankara av Compaoré i en blodig statskupp i vilken även Sankara  avrättades. Compaoré valdes med 90 % av rösterna till president 1991 i ett val som oppositionen bojkottade. Han blev omvald med 87,5 % av rösterna 1998 i ett val som oppositionen också bojkottade. 2005 och 2010 blev han åter omvald under samma förutsättningar. 

Compaoré tillhör partiet Demokrati- och framstegskongressen. 

Efter 27 år vid makten avsattes Compaoré den 30 oktober 2014 av militären. Dagen efter avgick han självmant. Detta som en följd av massdemonstrationer och våldsamma upplopp i protest mot ett förslag på grundlagsändring som skulle ge Compaoré möjlighet att sitta kvar vid makten. Han har flytt till Elfenbenskusten.

I augusti 2021 meddelar åklagaren för High Court of Justice att rättegången mot regeringsmedlemmar som misstänks ha spelat en roll för att undertrycka upproret 2014 inleds. Blaise Compaoré kan åter kallas för att svara på domarnas frågor.

Den 11 oktober 2021 ställdes Compaoré  inför rätta i Ouagadougou tillsammans med 13 andra för mordet på Sankara. Compaoré och dennes säkerhetschef Hyacinthe Kafondo åtalades i sin frånvaro. 

Den 6 april 2022 dömdes Blaise Compaoré och två av hans medarbetare i sin frånvaro till livstids fängelse för mordet på Sankara. Flera andra av de åtalade dömdes till långa fängelsestraff. Tre av dem friades.

Källor

Externa länkar
 

Burkina Fasos presidenter
Personer i Burkina Faso under 1900-talet
Personer i Burkina Faso under 2000-talet
Personer från Ouagadougou
Födda 1951
Levande personer
Män
Damien Hirst

Damien Steven Hirst, född 7 juni 1965 i Bristol, är en brittisk konstnär. 

Hirst framställer konstverk med förmåga att provocera. De föreställer bland annat människokroppen, döda djur eller delar av djur badande i konserverande formaldehyd, likt museimontrar eller laboratoriesamlingar. Ett av hans mest berömda verk är "For The Love of God" från 2007, som består av ett kranium täckt med 8 601 diamanter. Verket har värderats till närmare 1 miljard kronor men såldes 2012 för £50 miljoner (drygt 500 miljoner kronor). Hirst har även gjort ett verk av cigarettfimpar, som av misstag slängdes av en städare som trodde det var skräp. Hirst har på sin konst blivit lika förmögen som de konstinvesterare han primärt vänder sig till med sina ofta omdebatterade verk. Han investerar också, utöver sin konstverksamhet, betydande belopp i ett solkraftverk, som väntas stå för nära 2 % av den totala kapaciteten av solgenererad el i Storbritannien.

Galleri

Källor

Brittiska konceptkonstnärer
Mottagare av Turnerpriset
Personer från Bristol
Födda 1965
Levande personer
Män
Charlotta Deland

Hedvig Lovisa Charlotta Deland, född de Broen den 7 februari 1807 i Stockholm, död där den 28 maj 1864, var en svensk skådespelare.

Biografi 
Charlotta De Broen var dotter till teaterdirektören Isaac de Broen och skådespelaren Christina Margareta Cederberg. Efter att ha gått ut en flickskola anställdes hon vid sin styvfar Christoffer Svanbergs teatersällskap 1831, och gifte sig samma år med kollegan Pierre Deland. Christoffer Svanberg hade gift sig med hennes mor 1815 och hans trupp hade ett gott rykte. Då Pierre Deland övertog truppen 1833 fortsatte Charlottas styvfar och mor att arbeta där. Hon turnerade med sin mans teatersällskap i både Sverige och Finland och uppträdde på Djurgårdsteatern i Stockholm sommartid. År 1861 anställdes hon och maken vid Dramaten. 

Charlotta Deland spelade mest komedier och farser. Hon omnämns i samtida källor som mycket huslig och familjekär. Sommaren 1836 får hon god kritik för sin roll i Hugo på Djurgårdsteatern, som hon spelade mot sin fyraåriga dotter Betty. Kritikern Topelius menade att hon var "så sann, så stor i sin skenbart enkla och därföre stundom förbisedda men dock så djupa uppfattning av konsten och livet". Då kritikern Strandberg skrev om Dramatens primadonna Zelma Hedin ansåg han att hon "gäller för vår bästa karaktärsskådespelerska och väl även det - näst fru Deland." Aftonbladet skrev att hon var mångsidig och bra som fin världsdam, som intrigant, förträfflig inom komedin och ägde tragisk styrka. Vidare sades om henne: "Hon ägde ett ovanligt godt hufvud, snabb uppfattning, världsdamens belefvenhet och en fördelaktig figur, hvilka egenskaper kommo henne väl till pass i den högre komedien, som var hennes egentliga fält." 

Hennes mest berömda komediroll var som Cesarine i Eugène Scribes Kotteriet. Bland hennes mer kända tragiska roller nämns Generalskan i Mor och son, Griselda, Ophelia, Preciosa, Öfverstinnan Hielm i Efter femtio år, Pariserpojken, Baronessan de Vaubert i Fröken de la Seiglière, Lady Tartuffe, Fadette i Syrsan och fru Griponia i Brodertvisten.

Charlotta Deland är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Källor 
 
 Nordensvan, Georg, Svensk teater och svenska skådespelare från Gustav III till våra dagar. Förra delen, 1772-1842, Bonnier, Stockholm, 1917
 Svenska män och kvinnor 
 Kungl. teatrarne under ett halft sekel 1860-1910: personalhistoriska anteckningar (vol. 1)
Noter

Externa länkar 

Födda 1807
Avlidna 1864
Svenska skådespelare under 1800-talet
Skådespelare från Stockholm
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Kvinnor
Rinkbandy

Rinkbandy är ett bollspel som i Sverige tidigare benämndes hockeybockey, innan benämningen ändrades 1971. På ryska kan sporten också, förutom "ринк-бенди", kallas minibandy (мини-хоккей с мячом). Sporten har i stort samma regler som bandy. Skillnaderna är att planen och målburarna är av samma storlek som i ishockey, matcherna kortare, antalet spelare färre samt att hörnor inte förekommer.

Rinkbandy spelas framförallt mellan korplag och kallas även korphockey även om detta begrepp även kan syfta på korplag som spelar ishockey eller landhockey. Spelet hade sin storhetstid under 1980- och 90-talen, och sågs då som ett komplement till bandy och en viktig del inom introduceringen av bandy på många håll i världen, och många bandylag påbörjade sin isträning på rink i ishall innan landisbanan stod färdigspolad för säsongen. Numera brukar dock bandylagen gå direkt in i bandyhallen då isträningen börjar.

Då ishockeyns popularitet i Sverige ökade under 1950- och 60-talen byggdes många utomhusrinkar. Den tidigare dominerande bandysporten hade den stora nackdelen, att den krävde så stora isytor. Då kom idén att spela bandy på ishockeyrink. Rinkbandy spelas således med ishockeyuppställning (sex spelare) men med bandyutrustning. Tacklingar och höga klubbor är inte tillåtna.

Rinkbandy förekommer oftast inom korpidrotten i stora seriesystem. Sporten förekommer också som träningsvariant i många länder där man inte har tillgång till fullstora isplaner.

Damerna spelade Europamästerskap 1987 i Lørenhallen i Oslo, 1989 i Örebro och 1991 i Tomsk. Från 1994 spelades världsmästerskap, det året i Nijmegen. 1996 spelades världsmästerskap i Östersund och 1998 åter i Nijmegen.

Från slutet av 1980-talet och fram till början av 2000-talet spelades världsmästerskap och Europamästerskap. De mildare vintrarna i flera delar av världen från slutet av 1990-talet har dock försvårat spelmöjligheterna och fått minskat intresse som följd. 
Avsikt fanns att arrangera världsmästerskap 2002 och 2003, men försöken misslyckades. Tänkta spelorter var Murmansk, Irkutsk och Oral .

1984 startades Hofors World Cup i rinkbandy, som spelades i september varje år till och med 1998.

Sporten rinkboll har utvecklats ur rinkbandy, men ses som en egen sport snarare än en variant av bandy.

Källor 

Bollsport
Issport
Lagsport
Bandy
Carolina Kuhlman

Ottilia Carolina Kuhlman, även känd under namnen (genom giftermål) Deland och Åbergsson, född 15 november 1778 i Stockholm, död 21 april 1866 i Stockholm var en svensk skådespelare, gift först med balettmästaren Louis Deland och sedan med skådespelaren Gustav Åbergsson.

Biografi och karriär 
Carolina Kuhlman, vars far Julius Kuhlman var musiker vid Kungliga Hovkapellet och Svea livgarde, utbildades vid kungliga teatrarnas sångskola från 1791, från 1793 vid Dramatens elevskola under Anne Marie Milan Desguillons, och anställdes vid Dramaten som premiäraktris år 1800 och var första aktris till 1833, förutom under två år då hon var med sin man i Göteborg, där han var teaterchef. 1829-1833 var hon vice rektor och undervisade i deklamation vid kungliga teaterns elevskola.   

1799 hade hon gift sig med Louis Deland, men de skilde sig 1802, och hon kallade sig efter det fru Kuhlman; 1815 gifte hon om sig med Gustav Åbergsson, "Stockholms förste Hamlet", som hon spelade Ofelia mot 1819 i Stockholms första pjäs av Shakespeare.

Hon spelade först älskarinne- och hjältinneroller och slutligen modersroller och berömdes för sin realism, sin grace och sin välbalanserade mimik; hon spelade Emma i Korsfararne, Hildegard i Johanna av Montfaucon, Cherubin i Figaros bröllop, den dövstumme pojken Jules i Abbe del'Epée, fru Dorsan i Den ondsinta hustrun och Elvira i Tartuffe. Hon spelade "en fransyska " i Karavanen och Wilhelm i Musikvurmen säsongen 1796-1797, Isabella i Den talande tavlan 1798-1799, Zemire i Panurge på lanterneön och Cecile i Hemligheten 1799-1800, Alexandrine i En fjärdedels timmes tystnad 1809-1810, Regina i De löjliga mötena 1813-1814, Madame Durandiére i Världshuset i Bagniéres 1817-1818 och Barbara i Oxmenuetten 1825-1826.

Hon är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Källor 
 
 Österberg, Carin et al., Svenska kvinnor: föregångare, nyskapare. Lund: Signum 1990. ()
 Kungliga teaterns repertoar 1773-1973, 1974
 Svenska män och kvinnor

Noter

Externa länkar

  Nils Arfwidsson,  Teaterbilder från fordom, 1885

Födda 1778
Avlidna 1866
Kvinnor
Svenska skådespelare under 1800-talet
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm