kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Dvärg

Dvärg kan avse:

 Dvärgväxt – en person, en växt eller ett djur som är mycket mindre än andra individer av samma art
 Dvärg (mytologi) – väsen i mytologi och traditionell folktro
 Dvärg (fantasy) –  inom fantasygenren en humanoid, småväxt och satt art 
 Dvärgar (Tolkien) – ett av de folkslag som figurerar i J.R.R. Tolkiens böcker
 Dvärgstjärna – en stjärna som befinner sig i en speciell fas
 Dvärgsignal – en typ av signal i spårtrafik
 Dvärgen – en roman av Pär Lagerkvist
Eiktyrner

Eiktyrner (norröna: Eikþyrnir, svenska: ektörne) är i nordisk mytologi en hjort som står på Valhalls tak och livnär sig av grönskan på världsträdet Yggdrasils grenar. Från hjortens horn droppar så mycket vatten att det flyter ner i Hvergelmir och fyller alla floder. Hjorten är jämte geten Heidrun representant för jordens fyrfotadjur. Namnet Eikþyrnir är svårtolkat. Eik betyder "ek" och þyrnir är "törne"; "hagtorn". Finnur Jónsson föreslår att namnet kanske syftar på hjortens grenade horn. Rudolf Simek ger ungefär samma tolkning: Hjorten med "den ekliknande hornkronan".

Källskrifterna

Grímnismál 
Eiktyrner omtalas i Grímnismál 26 i Poetiska Eddan:
{|
|
På hallen står en hjort,
han heter Eiktyrne,
han gnager på Lärads grenar;
det dryper av hans horn
i Hvergelmes brunn,
där ha alla älvar sitt upphov.
|
Eikþyrnir heitir hjörtr,er stendr höllu á
ok bítr af Læraðs limum;en af hans hornum
drýpr í Hvergelmi,þaðan eigu vötn öll vega.|
|}
Därefter följer två långa strofer med mytiska flodnamn.

 Snorres Edda 
Berättelsen om Eiktyrner upprepas av Snorre Sturlasson, men nu på prosa, i Gylfaginning, kapitel 39. Först berättar han om geten Heidrun som står på Valhalls tak och betar, därefter kommer turen till den betande hjorten:

De älvar, som Snorre nämner, är i stort sett identiska med dem som står i Grímnismál 27–28. Floderna i strof 27 rinner genom asarnas värld, medan de i strof 28 genomflyter Midgård. Att Snorre till och med räknar upp vattendragen i samma ordning som de står i dessa strofer visar att det är Grímnismál som har varit Snorres källa. Snorre har dock uteslutit flera floder, i synnerhet av dem som rinner genom Midgård.Eikþyrnir är också nämnd bland hjortnamnen i tulorna.

Se även
 Heidrun 
 Snorre Sturlasson: Prosaiska Eddan''

Källor

Djur i nordisk mytologi
Hjortdjur i kulturen
Eljudne

Eljudne eller Eljudner (isländska Éljúðnir) är i nordisk mytologi en stor sal i Hels dödsrike i Nifelheim, där Balder vistas efter sin död.

Källtexterna

Gylfaginning 
I Snorre Sturlassons Gylfaginning, kapitel 34, berättas hur Oden, som förutsåg vilka olyckor som Lokes barn med Angerboda kunde leda till, beslöt att sända dem till platser där de inte skulle göra alltför stor skada. Midgårdsormen störtades i havet, Fenrisulven fjättrades vid klippan Gjöll och Hel kastades ner till Nifelheim i underjorden.

Málsháttakvæði 
Det mytologiska begreppet Éljúðnir förekommer också i drapan Málsháttakvæði, som troligen skrevs av biskop Bjarne Kolbeinsson på Orkneyöarna omkring år 1200. Dikten rör ett kärlekssvek som författaren drabbats av, och består av versifierade ordspråk, talesätt och mytologiska anspelningar tänkta att ur olika perspektiv belysa författarens olycka. I nionde strofen nämns Friggs sorg vid sonens död: Hermod sänds att återföra honom till de levande, men Eljúðnir – som väl här närmast får betraktas som en metonym för dödsriket – behåller Balder.

Omnämnandet visar att Éljúðnir var ett känt mytologiskt begrepp vid denna tid. (Málsháttakvæði och Snorres Edda är oberoende källor.)

Namnet 
Ordet éljúðnir brukar översättas ”fuktig av regn”, av él (”skur”) och úðnir, av úði (”lätt duggregn”). Översättningen bygger på en neutral grundbetydelse av ordet él, som dock vanligen har innebörden ”hagelskur” eller ”snöby”. I namn, liksom i kenningar, har ordet ofta betydelsen ”storm”, som i Élivágar, ”Stormvågor”.

Källor

Platser i nordisk mytologi
Elle (mytologi)

Elle ("ålderdom") är i nordisk mytologi en jättekvinna som representerar den höga åldern. I berättelsen där Tor och Loke besöker jätten Utgårdaloke, lyckas Elle, trots sin höga ålder, tvinga Tor att gå ned på ett knä i brottning. Ju mer Tor kämpar desto svagare blir han, eftersom han kämpar mot ålderdomen själv.

Se även 
 Tors färd till Utgårdaloke
 Snorre Sturlason: Prosaiska Eddan
 Lokrur, isländsk rimacykel

Referenser

Jättar i nordisk mytologi
Valhall

Valhall, tidigare även Valhalla, (fornnordiska: Valhǫll, "de stupade krigarnas hall") är i nordisk mytologi guden Odens och de fallna krigarnas, enhärjarnas, boning i Asgård. Det berättades att män som dött i strid kunde få komma till Valhall och vara med och kriga mot jättarna. De dog och uppstod varje dag och varje kväll hade de fest och åt av grisen Särimner och annan mat. Formen Valhalla som är populär i engelsktalande länder kommer av ett försök att förtydliga ordet hǫlls grammatiska genus som feminint. I modern isländska blir det Valhöll, medan i norskan blir det Valhall (som i modern svenska), på färöiska Valhøll och i danskan Valhal.  

Slutledet hǫll (Valhǫll), är ett vanligt gammalt nordiskt substantiv. Det är besläktat med det engelska ordet hall och har samma betydelse. Båda utvecklades från proto-germanska *xallō eller *hallō, vilket betyder "täckt plats, hall", själv från den proto-indoeuropeiska roten *kol-. Som filologer som Calvert Watkins har noterat, producerade samma indoeuropeiska rot det fornnordiska hel, ett egennamn som används för både namnet på världen Hel, liksom gudinnan Hel som övervakar den världen. I svensk folksägen kallades även berg som traditionellt betraktades som dödsboenden, för Valhall, och det är därför möjligt att hel-elementet härrör från hallr, dvs sten, och ursprungligen hänvisade till en underjordisk värld, och inte en hall. 

Valhall sägs enligt legenden ha 540 dörrar och ett tak bestående av gyllene sköldar. Genom dörrarna kunde 800 (fallna) hjältar samtidigt gå in i bredd.

Citat från Poetiska Eddan:Alla som komma till Odens boningkänna igen den genast:sköldtäckt, med spjut och sparrar, är huset,bänkar strödda med brynjor.Alla som komma till Odens boningkänna igen den genast:det hänger en varg öster om porten,en örn sitter lutad däröver.
Grimnesmal, vers 9-10

Andra namn på Valhall 
 Gladsheim ("den glansfulla världen") - omtalat som det största huset i Asgård med Odens och tolv andra högsäten. Täckt med guld både ut- och invändigt. Med största sannolikhet identiskt med Valhall.
 Valaskjalf ("de stupade krigarnas hall")

Se även 
 Brage
 Hel
 Ran
 Särimner
 Peter Madsens Valhall
 Valhallapalatset
 Valhallatemplet
 Valkyrior
Shamballa

Källhänvisningar 

Platser i nordisk mytologi
Dödsriken
Oden
Norrköpings arvförening

Norrköpings arvförening kallas den svenska tronföljdsordning som antogs vid riksdagen i Norrköping 1604, där Karl IX erkändes som kung och det slogs fast att kronan skulle ärvas enligt förstfödslorätt av i första hand hans manliga arvingar och i andra hand hertig Johans. För den händelse att både Karl IX:s och hertig Johans manliga arvslinjer utdog, så skulle arvsrätt träda i kraft för prinsessor av Karls och Johans hus i likhet med vad 1590 års arvförening stadgade. Fortfarande gällde dock villkoren i 1590 års arvförening: Skyldighet att för giftermål inhämta ständernas samtycke samt med tillägg, att successionsrätt skulle förloras även genom äktenskap med någon, som inte bekände sig till den lutherska läran. 

Det sistnämnda skulle gälla också arvfurste, och ingen, som ej själv var med ständerna ense vad gäller religionen, skulle få tas "til then konungelighe regering". Arvfurste som ville behålla arvsrätt, fick inte heller ingå giftermål, utan att ständerna satts tillfälle att pröva, om detsamma var till fördel för riket. Med hänsyn till senare tiders erfarenhet stadgades slutligen, att arvfurste, som mottagit annat konungarike, ej skulle få bestiga Sveriges tron och att ej heller arvkonung fick motta annat land och konungarike, med mindre han alltid förblev boende i Sverige.

På grund av denna arvförening besteg Kristina tronen. Då Karl IX:s dotter Katarina av Pfalz, som dog 1638, gift sig med en furste som bekände sig till en främmande religion (den reformerta), var Kristina den enda arvsberättigade medlemmen av konungahuset. Med anledning av detta genomdrev hon, som ville förbli ogift, på riksdagen i Stockholm 6 november 1650 en ny arvförening; se 1650 års arvförening.

Källa

1604 i Sverige
Sveriges politiska historia
Sverige under vasatiden
Tronföljdsordningar
Norrköpings historia
Syster

Lillasyster omdirigeras hit. För rockgruppen Lillasyster, se Lillasyster (musikgrupp) För filmproduktionsbolaget, se Lillasyster produktion
Syster är också ett kvinnonamn, se Syster (namn)

En syster är en kvinnlig medlem i en syskonskara. En lillasyster är en yngre syster, medan en storasyster är en äldre syster. Syster kan också vara ett familjärt tilltalsord kvinnor emellan.

En tvillingsyster är ett kvinnligt syskon som fötts samtidigt som personen. En halvsyster har en gemensam förälder med den person den är syster till. En styvsyster, plastsyster eller bonussyster är barn till en av föräldrarnas partner. En adoptivsyster är föräldrarnas adoptivbarn, och en fostersyster är föräldrarnas fosterbarn.

Ordet syster kan även syfta på en sjuksköterska eller, i första hand historiskt, en nunna.

Några kända systrar
 Anne, Charlotte och Emily Brontë.
 Ashley och Mary-Kate Olsen (tvillingar) 
 Jenny och Susanna Kallur (tvillingar)
 Serena och Venus Williams 
 Kronprinsessan Victoria och Prinsessan Madeleine 
 Johanna och Klara Söderberg (First Aid Kit)

Släkt
Farbaute

Farbaute (”den som slår häftigt”) var en storm/åskjätte i nordisk mytologi. Han var gift med Laufey och far till Loke, Byleist och Helblinde.

Referenser

Jättar i nordisk mytologi
Åra

Åra, av fornsvenskans ar, ett redskap som används för att ro en båt framåt med hjälp av handkraft. Roddaren överför kraft för båtens förflyttning i vattnet genom att åran används som hävstång. En åra är fäst utefter en båts reling, eller ligger an på eller i relingen med olika slag av årtullar.

För att ro en båt behövs minst ett par åror, men beroende av båttyp används ett flertal årpar för enkel eller dubbelrodd. 
Den platta avtunnade yttersta delen av åran kallas blad. En åras skaft kan ha olika form från cylindriskt till fyrkantigt beroende av tradition i äldre båtar, skaftet kan tillta något i tjocklek ut till handtaget. Årdelen närmast handtaget kallas lom och vilar under rodden på årtullen eller i en årklyka, och kan vara försedd med läder (årläder) för att skydda mot nötning. Att använda en åra för att ta tag mot botten kallas att staka.

Vid vrickning används bara en åra, som då läggs i ett urtag i akterspegeln. Genom att föra åran fram och tillbaka i sidled och samtidigt vrida den på rätt sätt får man båten att gå framåt.
En styråra är en lång bredbladig åra, föregångare till rodret.

Se även 
 Rundhult, utrustningen på en båt eller skepp
 Paddel

Rodd
Sjöfart
Hävstänger
Fimbultul

Fimbultul (fvn Fimbulþulr eller Fimbulþul) är i nordisk mytologi både namnet på en älv i Asgård och ett namn på Oden när han uppträder som besvärjare. Namnet betyder “den mäktige framsägaren”.

Namnet 
Adjektivet fimbul är ett gammalt ord som numera endast förekommer som förled i några mytologiska begrepp. Betydelsen är “stor”, “mäktig” eller “den som är främst”. Exempel på sådana ord ur Poetiska Eddan är fimbultýr, “den främste av gudar, huvudguden” (Vǫluspá 60); fimbulljóð, “främst av (troll)sånger” (Hávamál 140); fimbulfambi, “störste dumskallen” (Hávamál 103); fimbulvetr, “den stora vintern” (Vafþrúðnismál 44) samt Fimbulþulr (ett maskulint ord) och Fimbulþul (femininum). Det förra är ett Odensheite, det andra är en mytisk flod omtalad i Grímnismál och i tulorna.

Odensheitet Fimbulþulr brukar översättas “den mäktige tulen”, eller liknande. Ordet þulr har ofta översatts “skald” eller “visman”. Tulen var en forntida präst, troligen en Odensdyrkare, som vid särskilda tillfällen antas ha reciterat stammens eller ättens kultiska vetande i form av þulur, det vill säga memorerade namnramsor.

Flodnamnet Fimbulþul har man velat förklara med att floden, där den rinner fram, låter som en monotont mumlande tul. Björn Collinder föreslår översättningen “den kraftigt mumlande”. Enligt Hjalmar Falk är det troligen Odensnamnet som har givit upphov till flodnamnet.

Källtexterna

Odensnamnet 
Fimbultul (Fimbulþulr) som beteckning på Oden omtalas i Hávamál 80 och 142. Båda stroferna talar om de runor som fimbulþulr högg eller målade. Att fimbulþulr här syftar på Oden är oomtvistligt, men de flesta översättare brukar inte skriva ut det som ett namn utan ger olika översättningar, t.ex. “skaldefadern”, “den främste bland thuler”, “stortulen” och så vidare. Hjalmar Falk nämner dock Fimbulþulr som ett typiskt Odensheite och det gör också Rudolf Simek, men ordet saknas som Odensheite i tulorna.

Flodnamnet 
Älven Fimbultul (Fimbulþul) nämns i Grímnismál 27. Stroferna 27–29 består av en enda lång uppräkning av mytiska flodnamn. I närmast föregående strof sägs alla dessa älvar ha sitt upphov i Hvergelme, som får sitt vatten från hjorten Eiktyrne, som betar barr från trädet Lärads (Yggdrasils) grenar och vars horn dryper av dagg.

Elva av floderna i Grímnismál, bland dem Fimbultul, påstås av Snorre Sturlasson i Gylfaginning, kapitel 4, tillhöra ett flodsystem som  han kallar Elivågor. I Gylfaginning, kapitel 39, beskriver han närmare hjorten Eiktyrne, som med sina droppande horn förser hela världen med vatten, samt geten Heidrun som förser Valhall med mjöd. Här räknar han upp 26 floder, av vilka tolv – däribland Fimbultul – rinner “genom asarnas trakter”.

Källor

Se även
 Fimbulvinter

Nordisk mytologi
Mytiska vattendrag
24 karat (TV-program)

Uppslagsordet 24 karat leder hit. 24 karat kan även syfta på guldhalten i rent guld, se karat.

24 karat var ett svenskt nöjesprogram som sändes under perioden 12 januari 1990 till 23 december 1994 i TV 2 med Harald Treutiger som programledare.  Producent var Linus Wallberg. I programmet tävlade tre lag med två spelare vardera om att vinna ett kilo rent guld, därav namnet. Programkonceptet kommer från Nederländerna.

En norsk version sändes på TV3 år 1993.

18 karat 
Mellan den 11 januari och 10 maj 1997 sändes serien i SVT1 i en version för barn som sändes på lördagskvällarna under titeln 18 karat, även då med Harald Treutiger som programledare.

Referenser

Fotnoter 

Lekprogram på TV
Underhållningsprogram i Sveriges Television
Harald Treutiger
Fjalar

Fjalar kan syfta på:

 Fjalar (dvärg) –  en dvärg i nordisk mytologi
 Fjalar (mytologi) – flera betydelser av Fjalar i nordisk mytologi
 Fjalar (namn) –  ett nordiskt (isländskt) namn
 Kung Fjalar – huvudperson i Johan Ludvig Runebergs dikt Kung Fjalar
 Fjalar –  en pseudonym för den svenska skalden och läraren Carl Östergren
 Fjalar – en häst i Astrid Lindgrens Bröderna Lejonhjärta
Fjorgyn

Fjorgyn eller Jord, även Lödyn (Hjödyn), är i nordisk mytologi jordens asynja, en gudinna med dunkelt ursprung. Hon är känd som moder till Tor, som kallas "jordens son" i dikterna Höstlång, Trymskvädet, Lokes smädelser m. fl. I Snorres Edda är hon dotter till Natt och hennes andre man, Anar. Hennes halvbröder är Aud och Dag. Jord var en jordgudinna och hade förutom Fjorgyn alt. Fjörgyn namnen Hlödunn, Fold och Grund, alla med betydelsen "jord". Dessa användes flitigt i skaldediktningen, men tyvärr vet vi inte så mycket mer än att hon tillhörde den mytiska urtiden och sannolikt inte haft någon egentlig sekt.

Se även
 Den Poetiska Eddan: Völuspá, Hárbarðsljóð, m.fl.

Referenser

Gudar i nordisk mytologi
Jättar i nordisk mytologi
Jordgudar
Fjorgynn

Fjorgynn eller Fjörgynn var troligen en fruktbarhetsgud i nordisk mytologi. Far till Frigg. 

Fjorgynn bildar troligen ett par med Fjorgyn, en fruktbarhetsgudinna. Medan Fjorgynn är far till Frigg är Fjorgyn mor till åskguden Tor. 

Etymologiskt är namnet Fjorgynn troligen identiskt med den litauiske Perkūnas, som är åsk- och fruktbarhetsgud inom Romuva (litauisk paganism). Även finskans Perkele verkar etymologiskt besläktad. 

Gudar i nordisk mytologi
Fornjot

Fornjot, (Fornjótr), var en mytisk konung över ”Gotland, Kænland ok Finnland”   och i nordisk mytologi ett urgammalt väsende bland jättarna.
 
Jätten Fornjot hade tre söner, Lä (Hlér), Låge (Logi) och Kåre (Kári), vilka härskade över havet, elden och vinden. Dessa och deras barn utgör tomma personifikationer av naturföreteelser.
 
En halvmytisk äventyrssaga "Om Fornjot och hans ättmän" uppräknar hans avkomlingar ända ned i den historiska tiden, och eftersom man fordom fattade sagans uppgifter som fullt säkra och sanna, lät man vår historia börja med Fornjotska ätten, som dock av Erik Gustaf Geijer rätteligen återförvisades till mytens område.

Källor

Huruledes Norrige bebygdes i översättning till svenska av Carl Gustaf Kröningssvärd, 1834.
Fundinn Noregr i översättning till svenska av Carl Gustaf Kröningssvärd, 1834.
 

Jättar i nordisk mytologi
Skida

Skida kan syfta på:

 Skida – fortskaffningsredskap, se skidor
 Skida (botanik) – en typ av frukt som är vanlig i familjen Brassicaceae, korsblommiga växter
 Skida (svärd)  – ett svärdsfodral. För vissa vapen såsom sablar kallad balja (vapen)
 Skida – för knivar, se slidkniv
Rig

Rig (fornnordiska Ríg eller Rígr) är namnet på en fornnordisk gud i Eddadikten  Rigstula (fornnordiska Rígsþula - Rígs visa) som beskriver hur Rig avlar fram de olika samhällsklasserna (trälar, karlar och jarlar). I inledningen till dikten står det att Rig är ett annat namn för Heimdall, som också beskrivs som mänsklighetens fader i Völuspa.

Rigstula
I Rigstula berättas hur Rig, som är Heimdall i skepnad av en vandringsman, besökte olika hem på jorden och låg med kvinnorna på gårdarna. Med Edda ("mormorsmor") avlade han trälarna, med Amma de fria männen, och med Moder dem som hörde till den högsta ätten.

Rig kommer först fram till en stuga där de åldrade hjonen Edda och Ae (Aí, "far- eller morförälders fader") bor. Han bjuds på mat, ger dem råd, och sover sedan mellan Edda och Ae i sängen. Rig vandrar vidare, men nio månader senare föder Edda en pojke som är svartan (mörkhårig). Barnet döps till Träl (Thræl, "träl, slav"), och växer upp till en knotig och ful men stark och seglivad människa. Han gifter sig med krokbenta och solbrända Trälinna (Thír, "slavflicka"), och tillsammans får de tolv barn med namn som mest syftar på lyten, fulhet och krumhet. Dessa blev trälarnas ätt.

På Rigs vidare vandring, kommer han fram till ett trivsamt hus, där bonden och hantverkaren Ave (Afi, "morfar" eller "farfar") och hans fru Amma. Rig får god mat och ger paret råd, och sover sedan även mellan detta par. Nio månader senare föder Amma en pojke med röttlätt hår och hy, som får namnet Karl ("[fri] man"). Karl gifter sig med Snör, som också får tolv barn, alla med namn som anger skönhet eller goda egenskaper. Dessa blir enligt visan anfäder till böndernas ätter.

Slutligen kommer Rig till Faders och Moders rika hem. Fader tillverkar pilbågar och pilar, Moder ägnar sig åt att stryka och stärka kläder. Rig ger dem råd och bjuds en riklig måltid, varpå han lägger sig också mellan dessa tu. Nio månader senare föder Moder sonen Jarl (adelstitel med krigisk anknytning), med skarpa ögon, blekt hår och rosiga kinder. Jarl växer upp till en skicklig krigare. Småningom återvänder Rig och lär Jarl läsa och skriva runor, samt uppmanar Jarl att utöka sina lantegendomar. Rig ger vid detta tillfälle Jarl namnet Rig. Rig (Jarl) ger sig ut på härnadståg och erövrar arton gårdar, därefter friar han via ombud till Hersers ljuslätta, mjukfingrade och kloka dotter Erna ("Den Raska"). Tillsammans får Rig (Jarl) och Erna många barn, där den yngste sonen Kon är klokast och en skicklig krigare dessutom. Kon tävlar mot Rig(Jarl) i runkunnande och segrar, varigenom Kon vinner rätten att heta Rig. 
En dag då Rig (Kon) rider ut på jakt möter han en talande kråka, vilken uppmanar honom att istället för jakt söka stridens hetta. Vidare beskriver kråkan Dan ("Dansk") och Danp, vilka har rikare länder än Rig (Kon) och dessutom är skickliga krigare. 
Där slutar Rigstula.

Referenser

Vidare läsning
 Frederic Amory, "The Historical Worth of Rígsþula", Alvíssmál 10 (2001): 3–20.
Karl G. Johansson, "Rígsþula och Codex Wormianus: Textens funktion ur ett kompilationsperspektiv", Alvíssmál 8 (1998): 67–84.

Externa länkar 

Gudar i nordisk mytologi
Människor i nordisk mytologi
Frode

Frode (”den alstringskraftige”), var i nordisk mytologi namnet på flera danska sagokungar.

Enligt Snorres Edda ska den förste ha levt vid tiden för kejsar Augustus styre, och den fred som då etablerades kallades därför frodefreden, och denne Frode kallades även Frid-Frode. Denna ska enligt Snorre ha tagit slut när Frode tvingade Fenja och Menja att dra grottekvarnen så länge att de tröttnade och malde fram en här under sjökungen Mysing, som dödade Frode och tog dem och kvarnen som krigsbyte.

Den andre kungen med namnet nämns bara som hastigast som son till Dan den storvulne, och sägs ha kallats den fridsamme eller den storvulne, och ha haft sönerna Halvdan och Fridleif.

Se även
Ari Þorgilsson (Are Frode)

Källor

Nordisk mytologi
Danska sagokungar
Frö

Ett frö är fortplantningskroppen hos fröväxter. Det kallas kärna om det är ett hårt innandöme som i bär eller stenfrukt. Ett frö består av ett embryo, eventuellt näringsvävnad, och ett skal. Frön kan vara nakna, som hos barrväxter, eller inneslutna i frukter, som hos blomväxter. Embryot utvecklas ur ett befruktat ägg som sitter i fröämnet. Integumenten som omsluter ägget utvecklas sedan till fröskal. Fröämnen sitter i fruktämnet hos blomväxter och på kottfjällen hos barrväxter.

Hos nakenfröiga växter, till exempel barrträd, bildas fröet från ett inte inneslutet fröämne, medan fröet eller fröna hos gömfröiga växter (blomväxter) är inneslutna i en frukt. Fröet kan variera i storlek från nästan mikroskopiskt litet, som hos orkidéer, till mycket stort, som hos vissa palmer. Normalt består fröet av grodd (embryo), näringsvävnad (frövita, endosperm) och fröskal. 

Den färdiga grodden innehåller anlaget till den första roten, primärroten, och anlaget till växtens ovanjordiska delar, skotten. Grodden har också anlagen till ett eller två hjärtblad, beroende på om det är en en- eller en tvåhjärtbladig växt; hos många barrträd är hjärtbladen flera. Fröets näringsvävnad innehåller beroende på växtgrupp fetter, proteiner, stärkelse och/eller hemicellulosa. Den färdigutvecklade grodden och näringsvävnaden fyller vanligen upp hela fröet. 

Ibland har näringsvävnaden helt eller nästan helt förbrukats före fröets mognad, och i sådana fall lagras näringen upp i grodden, som hos trädgårdsböna och valnöt. Riklig näringsvävnad finns hos gräs och palmer, medan orkidéerna helt saknar sådan. Fröskalet är ofta tjockväggigt och utgör ett viktigt skydd för grodden. Fröskalet har ibland olika anordningar som underlättar fröets spridning, till exempel klibbighet, hår eller kloböjda borst. Små enfröiga frukter (nötter) kallas i dagligt tal ofta frön (exempelvis gräsfrön).

Galleri

Externa länkar 

Växtanatomi
Utvecklingsbiologi
Fulla

Fulla ("fullkomlig, överflöd") var en av asynjorna  vid Friggs hov i nordisk mytologi.  Enligt den Andra Merseburgbesvärjelsen kallas Fulla (Volla) för syster till Frigg (eller Freja).

Fullas särskilda uppgift var att bära Friggs skrin och vårda alla hennes skodon. Frigg lät henne veta allt om gudars och människors öden, vilket antyder att hon hade en mer betydande funktion än en vanlig tjänare. Efter Hermods besök i Hel skickade Nanna gåvor till Frigg och Fulla. 

Fulla anförtroddes också uppdraget att upplysa kung Geiröd om Odens besök. Detta skedde på Friggs befallning och eftersom hon ville straffa sin make fick Fulla ge en varning till kungen om den gäst som skulle komma. Han var en trollkarl och ingen hund - inte ens den folkilsknaste - gav sig på honom. 

Sedan hon lämnat besked for Fulla hem till Friggs boning i Fensalarna. Oden råkade desto mer illa ut. Han blev satt mellan två eldar och pinad i åtta dagar, innan han fick makt över situationen ( se Grimnismål). 

Fulla brukar gestaltas med utslaget hår och guldband kring pannan. 

Gudar i nordisk mytologi
Asynjor
Frigg