kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Keolis

Keolis (egentligen Keolis Group) är ett franskt transportföretag med huvudkontor i Paris. Keolis bedriver kollektivtrafik på entreprenad i flera länder i Europa och övriga världen, bland annat Kanada, USA och Australien.

Keolis är numera huvudägare i Syntus BV, som är en sammanslagning av GVA och Gelderse Streekvervore-Maatschappij.

Sverige
Keolis Sverige är ett helägt dotterbolag till Keolis Group. Bolaget grundades 1999 genom en sammanslagning av SL Buss och Näckrosbuss och fick namnet Busslink. 2010 bytte de namn till Keolis Sverige efter att Keolis Group hade köpt bolaget. 

I Sverige utför Keolis busstrafik åt uppdragsgivare i Storstockholm, Västra Götalands län, Örebro län, Östergötlands län, Jönköpings län, Skåne län och Dalarnas län.
Totalt har Keolis Sverige cirka 4500 medarbetare och en omsättning på drygt 4,9 miljarder kronor (2020).

Keolis har även vunnit ett stort avtal gällande kollektivtrafiken i Uppsala län. Avtal omfattar cirka 200 bussar, 71 busslinjer och sträcker sig över nio år. Uppdragsgivare är UL. Trafikstart sker sommaren 2022.

Keolis är operatör för stadsbusstrafiken och spårvagnstrafiken i Lund på uppdrag av Skånetrafiken Avtal omfattar 100%  elbussar och avtal sträcker sig 12 år och 4 månader med trafikstart augusti 2023. .

Källor

Externa länkar 
Keolis Sveriges webbplats
Keolis Group webbplats

Franska företag
Jan-Eric Sundgren

Jan-Eric Sundgren, född 1951, är en svensk civilingenjör, tekn.dr., professor och akademisk ledare. Han var 2006–2013 ledamot av AB Volvos koncernledning.

Utbildning 
Sundgren studerade till civilingenjör med inriktning mot teknisk fysik och elektroteknik ("Y"), och tog examen vid Linköpings tekniska högskola 1974. En kortare period studerade han företagsekonomi vid dåvarande Högskolan i Karlstad innan han tog anställning hos Telefon AB L.M. Ericsson 1975.

Två år senare var han tillbaka på Campus Valla i Linköping för att inleda forskarstudier i fysik. Han disputerade vid Linköpings universitet i maj 1982 på avhandlingen Formation and characterization of titanium nitride and titanium carbide films prepared by reactive sputtering.

Akademisk karriär 
Mellan 1985 och 1986 var Sundgren verksam vid University of Illinois, Urbana, USA, men återvände sen till Linköping, där han installerades som professor i tunnfilmsfysik 1990. Perioden 1995-1998 delade han sitt arbete mellan universitetet och Teknikvetenskapliga forskningsrådet TFR, där han var huvudsekreterare med 50 % tjänst. Tidigare har han varit verksam inom Naturvetenskapliga forskningsrådet NFR. Han är också vice preses i Kungl. Ingenjörsvetenskapsakademien. Andra uppdrag innefattar positioner inom EU:s ramprogram.

År 1998 erbjöds Sundgren anställning som rektor för Chalmers tekniska högskola med ett förordnande till november 2006. Ett år före förordnandets utgång meddelade dock Sundgren att han tackat ja till ett uppdrag i Volvos koncernledning för att där ansvara för teknik- och forskningsfrågor samt emissions- och miljöfrågor. Sundgren efterträddes 2006 på rektorsposten av Karin Markides.

Forskning 
Sundgrens forskning inom tunnfilmsfysiken tog sin början under ledning av tunnfilmspionjären professor Stig Hagström, för vilken Sundgren författade sitt examensarbete och påbörjade sina doktorandstudier. Hans senare forskning har dels bestått i nyfikenhetsforskning kring uppbyggnaden av tunna ytskikt, dels i tillämpade studier av hårda och nötningsbeständiga skikt. Mer än 25 doktorander har examinerats under Sundgrens handledning. Han erhöll Jacob Wallenbergs stipendium 1984, och 1995 blev han förste europé att få motta the John Thornton memorial award.

Svenska ingenjörer i teknisk fysik
Svenska professorer i fysik
Personer verksamma vid Linköpings universitet
Personer verksamma vid Chalmers tekniska högskola
Personer med anknytning till Volvo
Ledamöter av Kungliga Vetenskaps- och Vitterhetssamhället i Göteborg
Ledamöter av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien
Män
Födda 1951
Levande personer
Alumner från Linköpings universitet
Motorvägar i Portugal

I Portugal finns det ett flertal motorvägar. Flera av dem går till Lissabon.

Motorvägssträckor i Portugal

Referenser

Externa länkar
Motorvägar i Portugal, Officiell lista (PDF-fil)
Vägkarta (Portugal)
Tyne Daly

Ellen Tyne Daly, född 21 februari 1946 i Madison i Wisconsin, är en amerikansk TV-, teater- och filmskådespelerska.

Tyne Dalys mest kända roll är som Mary Beth Lacey i kriminalserien Cagney och Lacey (1981–1988). Hon spelar rollen som Maxine Gray i TV-serien Vem dömer Amy? (1999–2005). Tyne Daly är syster till skådespelaren Tim Daly.

Filmografi 
 (avsnittet "The Men from Shiloh")
 (två avsnitt)

 (avsnittet "The People Against Judge McIntire")
 (avsnittet "Nerves")
 (avsnittet "Husbands, Wives, and Killers")
 (avsnittet "Commitment")

 (tre avsnitt)
 (126 avsnitt)
 (avsnittet "The Jororo Kill")
 (två avsnitt)
 (avsnittet "My Brother's Keeper")
 (138 avsnitt)
 (avsnittet "Sympathy for the Devil")
 (avsnittet "A Dark Road")
 (avsnittet "Won't You Be Our Neighbor")

Referenser

Externa länkar 

 
 
 

Födda 1946
Amerikanska skådespelare
Amerikanska scenskådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Personer från Madison, Wisconsin
Kvinnor
Levande personer
Alumner från Brandeis University
Meg Foster

Meg Foster, född 10 maj 1948 i Reading, Pennsylvania, är en amerikansk skådespelare.

Foster spelade Christine Cagney i de första sex avsnitten av TV-serien Cagney och Lacey (1982). Hon har sedan dess haft roller i en rad filmer, bland annat Osterman Weekend, They Live, Blint raseri och He-Man - universums härskare, i vilken hon spelar Evil-Lyn. Hon är känd för sina väldigt ljust blå ögon.

Filmografi (urval) 

 

(TV-film)
 1995 - Cityakuten, avsnitt Make of Two Hearts (gästroll i TV-serie)

Referenser

Externa länkar 
 
 A Tribute to Meg Foster 

Kvinnor
Födda 1948
Amerikanska skådespelare
Amerikanska scenskådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Skådespelare från Pennsylvania
Levande personer
Personer från Reading, Pennsylvania
Ormen (roman)

Ormen är Stig Dagermans debutroman. Den publicerades 1945, då författaren endast var 22 år gammal, och är en löst sammanfogad berättelse med skräck och ångest som tema. Handlingen utspelar sig i beredskapstidens Sverige.

Handling
Romanen är indelad i två delar. Den första handlar om de unga Irene och Bill. Irene har skuldkänslor för att hon knuffat sin mor av ett tåg och kanske dödat henne. Bill, som går omkring med en orm i sin ränsel, har under en fest hämnats på en flicka genom att kasta henne i en brunn. När Bill släpper lös ormen framför Irene skriker hon "Hon är död!" och rusar iväg. Bill tror att skriket syftar på flickan i brunnen och följer efter henne. Irene berättar om modern och tillsammans letar de efter henne på banvallen. Bill tycker sig vara i en ond dröm och när han upptäcker att de letar på fel banvall rusar han bort med ett vanvettigt skratt.

Den andra delen utspelar sig på en militärförläggning. Ormen har sluppit lös och ingen vet var den befinner sig. Beväringarna ligger sömnlösa på nätterna men döljer sin rädsla. Deras ångest finns hela tiden närvarande under ytan fast de inte låtsas om den, och under permissionerna blir deras upplevelser allt mer mardrömsaktiga. Den ende av de inkallade som kan se klart är författaren Scriver som förklarar fruktan och ångesten som något beständigt och ofrånkomligt i tillvaron.

Mottagande
Vid sin utgivning hyllades romanen av en förbluffad kritikerkår. "Så våldsamt övertygande har ingen svensk författare i detta sekel debuterat" skrev Olof Lagercrantz i Dagens Nyheter. 1966 filmatiserades Ormen av Hans Abramson.

Översättningar
Ormen är översatt till ett tiotal språk, bland annat franska (Le serpent, 1966), finska (Käärme, 1968), nederländska (De slang, 1988), spanska (La serpiente, 1990), engelska (The Snake, 1995), tyska (Die schlange, 1995), portugisiska (A serpente, 2000) och tjeckiska (Had, 2012).

Referenser

Svenskspråkig skönlitteratur
Svenska debutromaner
Skönlitteratur 1945
Andra världskriget i skönlitteratur
Romaner av Stig Dagerman
Svenska romaner som blivit film
Lärosäte

Ett lärosäte är en anstalt för högre utbildning. Det syftar oftast på högskola eller universitet, men kan även syfta på till exempel ett centrum för religiös undervisning. Ordet lärosäte kan även syfta på en ort eller plats där sådana anstalter finns. 

Utbildning
Niccolò Sale

Niccolò Sale, franska Nicolas Sale, var en fransk skulptör under barockepoken. Enligt bevarade dokument var han verksam i Berninis skulpturverkstad i Rom mellan 1635 och 1650.

Sales främsta konstnärliga insats är de två sarkofagerna med sina praktfulla lågreliefer för Cappella Raimondi i kyrkan San Pietro in Montorio på Janiculum i Rom. Dessa sarkofager ingår i gravmonumenten över två medlemmar av familjen Raimondi, Girolamo (1576-1628) och Francesco (1605-1638). Reliefen på Girolamos sarkofag framställer profeten Hesekiels syn i dalen med förtorkade benknotor. 

Sale har uppenbarligen tolkat Hesekiels vision som Guds löfte om de dödas uppståndelse, eftersom reliefen skildrar döda människor som står upp ur sina gravar och på nytt får en kropp av kött och blod. Passagen i Hesekiels bok är dock svårtolkad. Den kan istället syfta på Hesekiels profetuppdrag; att predika Guds ord för det sargade Israel för att på så sätt ingjuta nytt liv i det.

I ett rum i anslutning till sakristian i basilikan Santa Maria in Trastevere förvaras en bozzetto (1636) i terrakotta för nämnda relief.

Reliefen på Francescos sarkofag mittemot återger scener från fastlagen, fastan och döden.

Sale har bland annat även utfört vapensköldarna och fredsduvan i brons som pryder Fontana dei Quattro Fiumi på Piazza Navona.

Källor
 Avery, Charles, Bernini: Genius of the Baroque. London: Thames & Hudson 1997. 
 Lavin, Irving, Bernini and the Unity of the Visual Arts. New York: The Pierpont Morgan Library 1980. 
 Wittkower, Rudolf, Bernini: the Sculptor of the Roman Baroque. Milan: Electa 1990. 

Franska skulptörer
Män
Födda 1600-talet
Avlidna okänt år
Andrew Adamson

Andrew Ralph Adamson, född den 1 december 1966 i Auckland, Nya Zeeland, är en nyzeeländsk regissör. Han är känd för att ha regisserat filmerna om Shrek och Narnia.

Filmografi (urval) 
 (regissör)
 (regissör och manusförfattare)
 (exekutiv producent, regissör och manusförfattare)

Källor

Externa länkar 

Nyzeeländska filmregissörer
Män
Födda 1966
Levande personer
Rebellalliansen

Rebellalliansen, på engelska the Rebel Alliance eller formellt the Alliance to Restore the Republic, är en fiktiv motståndgrupp i Star Wars-världen. Alliansen var det största motståndet för Rymdimperiet.

Rebellalliansen grundades för att bli en politisk och militär motståndsrörelse till Rymdimperiet. Alliansen startades av en grupp lojalister till Republiken, ledda av senator Mon Mothma och senator Bail Organa.

Viktiga personer

Grundare
Senator Mon Mothma , är en av Rebellalliansens ledare. Hon är en äldre, rödhårig kvinna som tillsammans med General Madine och Amiral Ackbar dyker upp i Episod VI. Hon förekommer också i Episod III, dock endast i de bortklippta scenerna. I Rogue One syns Mothma ännu en gång spelad av samma skådespelerska från Episod III.
Senator Bail Organa 
Senator Garm Bel Iblis, Corellias senator. Efter att hela hans familj dödats av Kejsaren, som efter klonkrigen dödar sina motståndare, är han med och bildar alliansen. 
Senator Padmé Amidala

Militär ledning
Mon Mothma - Överbefälhavare 
Amiral Ackbar - Amiral
Leia Organa - Diplomat 
Han Solo - General  
Lando Calrissian - General 
Wedge Antilles (även känd som Kilen Antilles i vissa svenska boköversättningar) - General och rebellpilot spelad av Denis Lawson. 
Luke Skywalker - Jediriddare 
Carlist Rieekan - General och chef för basen på Hoth 
Jan Dodonna - General och chef på basen på Yavin 4
Chief Chirpa - ledare för Ewokerna på Endor

Kända baser
Endor 
Hoth 
Yavin 4 
Dantooine 
Corellia

Kända slag
I Rogue One: A Star Wars Story utkämpas slaget vid/på Scarif (markstrid/rymdstrid) där Rebellerna segrar.
I Stjärnornas krig utkämpas slaget vid Yavin 4 (rymdstrid) där Rebellerna segrar.
I Rymdimperiet slår tillbaka utkämpas slaget på Hoth (markstrid) där Rymdimperiet segrar.
I Jedins återkomst utkämpas slaget vid/på Endor (markstrid/rymdstrid) där Rebellerna segrar.

Källor

Fotnoter

Externa länkar

Organisationer i Star Wars
Atacama Pathfinder Experiment

APEX, Atacama Pathfinder Experiment, radioteleskop i norra Chile, som drivs av Onsala rymdobservatorium (23 %), Max-Planck-Institutet för radioastronomi (50 %) och organisationen Europeiska sydobservatoriet (ESO), (27 %).

APEX är placerat 5107 meter över havsytan, på den chilenska högplatån Puna de Atacama. Teleskopet invigdes officiellt 25 september 2005 och startade sina reguljära observationer i oktober 2005. 

APEX tar emot radiovågor i våglängder mellan cirka 0,2 och 1,1 mm, och är därmed vad man kallar ett millimeter- och submillimeterteleskop. Det är ovanligt att teleskop byggs för dessa våglängder, eftersom frekvenserna under de flesta förhållanden inte går att observera från jorden. Det mesta av strålningen filtreras bort av vattenångan i atmosfären. I mycket tunn och torr luft – som den i Atacama – går det dock att utföra observationer av god kvalitet.

Millimeter- och submillimeterstrålningen från rymden utgörs framför allt av värmestrålning från kall materia i universum – moln av gas och stoft, med temperaturer kring 10–30 Kelvin. En del av strålningen kommer dock från varmare källor och har ursprungligen haft betydligt kortare våglängder, men uppträder på jorden som submillimeter- och millimeterstrålning på grund av rödförskjutning.

APEX:s parabolantenn är 12 meter i diameter, och teleskopet väger 125 ton. Det är avsett att vara ”vägvisare” åt det betydligt större submillimeter- och millimeterteleskopet ALMA. Det innebär att APEX kommer att användas för att hitta intressanta strålningskällor, varefter ALMA kan studera dessa i högre upplösning.

Sverige har sedan tidigare drivit ett radioteleskop SEST i Chile i samarbete med ESO. Detta teleskop togs dock ur bruk hösten 2003, när konstruktionen av APEX kom igång på allvar.

Referenser

Externa länkar

 Officiell webbplats
 Information om APEX hos ESO

Teleskop i Chile
Radioteleskop
Akrisios

Akrisios var kung av Argos i grekisk mytologi. Han var far till prinsessan Danaë och morfar till hjälten Perseus.

Oraklets spådom 

Kung Akrisios av Argos begav sig till oraklet i Delfi eftersom han ännu inte hade någon son som kunde efterträda honom. Oraklet gav honom en profetia om att han skulle bli dödad av sin dotterson. Förskräckt över denna spådom skyndade han sig hem och låste in sin enda dotter Danaë i en underjordisk kammare av koppar, så att profetian inte skulle kunna gå i uppfyllelse.

Guden Zeus, som förälskat sig i prinsessan, tog form av ett guldregn och besökte henne i hennes fängelse där han förförde henne. Resultatet blev ett gossebarn som modern döpte till Perseus. Danaë hade lyckats dölja sin graviditet för fadern, men så snart sonen var född, fick Akrios reda på barnets existens. Förfärad över att profetian skulle kunna gå i uppfyllelse bestämde han sig för att göra sig av med dottern och dottersonen. Han stängde in dem båda i en kista som han sedan kastade i havet.

Istället för att dränka de två, förde vågorna kistan mot ön Seriphos, där de fastnade i Diktys fiskenät. Diktys var bror till Polydektes, öns härskare, och de blev mottagna med stor gästfrihet. Här fann Danaë en fristad och Perseus fick en trygg plats att växa upp på. Medan Perseus växte, blev kung Polydektes mer och mer förälskad i hans mor Danaë. Så snart Perseus nått vuxen ålder gjorde Polydektes allt för att bli av med den beskyddande sonen. Han lyckades lura ynglingen att försöka döda monstret Medusa och sedan föra hennes huvud tillbaka till kungen som bevis, i tron att pojken skulle bli dödad på vägen. Medusa var ett välkänt monster då hon förstenade alla som såg på henne.

Efter ett långt och händelserikt äventyr lyckades Perseus, med hjälp av sin list och styrka, samt med lite hjälp från gudarna, att fullfölja sitt uppdrag. På hemvägen lyckades han dessutom rädda prinsessan Andromeda undan ett havsmonster och han gifte sig med henne.

Under tiden medan Perseus varit borta hade kung Polydektes med våld tvingat Danaë till äktenskap. Sonen återvände till ön Seriphos och lyckades rädda sin mor genom att visa Medusas huvud för kungen, som ögonblickligen förstenades. Perseus gav sedan kungadömet till Polydektes bror Diktys. Efter det återvände Perseus med sin mor och hustru till sin födelsestad Argos. Hans morfar Akrisios hade flytt till Larissa i Thessalien, fortfarande rädd för att oraklets spådom skulle uppfyllas. Perseus sökte emellertid upp honom och övertalade honom att återvända till Argos.

Men innan Perseus och Akrisios skulle bege sig hemåt deltog de i de festspel som pågick i staden. Perseus hade oturen att kasta en diskus som träffade hans morfar i huvudet och denne föll genast död ner. Så blev oraklets spådom uppfylld. Presues sörjde djupt sin morfar och gav honom en mycket högtidlig begravning innan han ensam vände tillbaka hem till Argos.

Referenser

Personer i grekisk mytologi
Atacama Large Millimeter Array

Atacama Large Millimeter/Submillimeter Array, förkortat ALMA, är en radioteleskopgrupp i Atacamaöknen i Chile. ALMA består av 66 sammanlänkade radioteleskop som tillsammans ger en upplösning på 0,01 bågsekunder. ALMA färdigställdes och invigdes 2013, men vetenskapliga observationer med teleskopet inleddes redan 2011. 

ALMA är det största projektet i världen inom markbaserad astronomi och är ett internationellt samarbetsprojekt med framför allt Europa och Nordamerika som aktiva partner. Även Japan och Taiwan deltar i projektet.

ALMA använder tekniken interferometri för att studera universum i millimeter- och submillimetervåglängder.

Ett mindre teleskop av samma typ, APEX, som svenska Onsala rymdobservatorium delvis ansvarar för, är i drift på samma högplatå. Det byggdes bland annat som en "vägvisare" åt ALMA genom att kartlägga universums källor av millimeter- och submillimeterstrålning.

Observationer 

2014 publicerades en bild framtagen av ALMA, som visar en protoplanetär skiva runt den unga stjärnan HL Tauri i Oxens stjärnbild. Det var första gången bildbevis på en protoplanetär bildning skapades. Radiosignalerna fogades ihop på ett sätt som gjorde att man lyckades filtrera bort de stoftmoln som annars skymmer stjärnan.

Referenser

Externa länkar 

 http://www.almaobservatory.org/
 Svensk mottagare till ALMA-observatoriet

Radioteleskop
Teleskop i Chile
Brevvåg

En brevvåg används för att kontrollera vikten på postförsändelser som ska skickas med posten. Vikten avgör mändgen porto som krävs.

Äldre modeller av brevvågar kunde bestå av en typ av linjal med en klämma i ena änden och ett antal numrerade hål med olika avstånd från centrum. Genom att hänga fast ett brev i klämman och balansera brevvågen i ett av hålen, kan man se om vikten överskrider den vikt som är markerad i hålet.

Moderna brevvågar är oftast elektroniska, och kan kopplas till en frankeringsmaskin för att automatiskt ge rätt porto för varje försändelse.

En typisk brevvåg brukar ha en upplösning på ett gram.

Funktionen på Soenneckenvågen typ 188
Med skruven på foten längst till höger justeras visningen till 0 g med obelastad våg.

Med motvikten i det på bilden visade läget är mätområdet 0 … 250 g. Avläsning sker på den yttre skalan.

Ungefär en tredjedel upp på pendelarmen finns en led, så att motvikten kan vridas till ett övre läge, nära pendelarmens upphängningspunkt. Mätområdet blir därmed 0 … 50 g. Avläsning görs mot den inre skalan.

Kontorsvaror
Mätinstrument
Studentförbund

Studentförbund kallas vanligen en organisation som drivs av och för studenter och som (till skillnad från studentkårer) inte har som huvudsyfte att vara studenternas företrädare gentemot sitt lärosäte. Vanligen används beteckningen studentförbund för en nationell sammanslutning av flera lokala studentföreningar.

Fakultetsanknutna eller arbetslivsinriktade studentförbund 

 Association internationale des étudiants en sciences économiques et commerciales (AIESEC)
 Board of European Students of Technology (BEST)
 Erasmus Student Network
 European Law Students Association (ELSA)
 Förenade Pedagogstudenter

Politiska studentförbund 

Vänsterpartiet hade 1995-2020 ett studentförbund kallat Vänsterns studentförbund. Dessförinnan hade man ett studentförbund i Kommunistiska Högskoleförbundet.

Liberalerna hade fram till 1995 ett studentförbund kallat Liberala studentförbundet. Idag finns ett nätverk inom LUF vid namn Liberala studenter. Likaså har Moderata ungdomsförbundet en sektion som kallas Moderata studenter.

Studentförbund med andra inriktningar 

 Kristna studentrörelsen i Sverige
 Sveriges Förenade HBTQ-studenter

Referenser

 
Svensk studentkultur
Jernkontoret

Jernkontoret är den svenska stålindustrins branschorganisation. Jernkontoret ägnar sig åt frågor rörande exempelvis handelspolitik, forskning och utbildning, standardisering, energi, miljö och hållbarhet, branschstatistik och bergshistorisk forskning. Jernkontoret fungerar dock inte som arbetsgivarorganisation. Den rollen hanteras av Stål- och Metallarbetsgivareförbundet.

Jernkontoret är till sin konstruktion ett offentligrättsligt bolag med privat delägarskap, vilket ej är bundet till personer eller företag utan direkt till varje järnbruk/stålverk. Jernkontoret har sina lokaler i egen fastighet i centrala Stockholm på Kungsträdgårdsgatan. (se vidare Kungsträdgårdsgatan 10)

Historik 
Jernkontorets första reglemente stadfästes 1747 av kung Fredrik I, vilket gör det till Sveriges äldsta näringsorganisation. Detlof Heijkenskjöld d.ä. var en av de verksamma i bildandet. Jämför med det statliga Bergskollegium startat 1630. Representanterna för de i Jernkontoret ingående bruken benämns Brukssocieteten.

Annika Roos är VD sedan 2022.

 Följande text är citerad från Projekt Runeberg, Historisk-statistisk handbok på offentligt uppdrag utgifven af Gustav Sundbärg förste aktuarie i k. Statistiska centralbyrån, Stockholm Kungl. boktryckeriet. P. A. Norstedt & söner 1901. (Läs hela artikeln på runeberg.org/sverig01/0710.html)
Järnkontoret är en för Sverige egendomlig penninginstitution, med uppgift ursprungligen att bistå sina delägare under dåliga konjunkturer samt äfven i allmänhet att genom understöd och uppmuntran verka för järnhandteringens främjande.

Verkställande direktörer
 1902–1928: Emil Kinander 
 1928–1930: August Herlenius
 1930–1936: Axel Wahlberg 
 1936–1946: Wiking Johnsson
 1946–1953: Gösta Frisell
 1953–1973: Ragnar Sundén
 1973–1976: Lars Nabseth
 1976–1985: Erik Höök
 1985–1988: Sven-Eric Håkansson
 1988–1998: Orvar Nyquist
 1998–2005: Håkan Murby
 2005–2010: Elisabeth Nilsson
 2010–2022: Bo-Erik Pers
 2022–        : Annika Roos

Se även
 Jernkontorets gamla hus
 Boëthius, Bertil: Jernkontorets historia. – 4 delar. - Stockholm, 1947–55.

Referenser

Externa länkar
Officiell webbplats 

Branschorganisationer i Sverige
Intresseorganisationer i Sverige
Järnbruk
Näringslivets intresseorganisationer i Sverige