Långa knivarnas natt

Långa knivarnas natt () kallas Adolf Hitlers ingripande mot och utrensning av politiska motståndare inom den paramilitära organisationen Sturmabteilung (SA) den 30 juni 1934. Nazisternas officiella namn på händelsen var "Röhm-kuppen" (), efter kronoffret, SA:s ledare Ernst Röhm, som ansågs ha planerat en statskupp. Till offren hörde även Gregor Strasser samt Hitlers företrädare som rikskansler Kurt von Schleicher och dennes fru.

Historik

Bakgrund 
SA hade successivt skaffat sig mer väpnad makt och därmed inflytande i den tyska staten efter Hitlers utnämning till rikskansler den 30 januari 1933. Med över 500 000 mans personalstyrka under vapen hade SA kapacitet att genomföra en statskupp och efter den 30 december 1933 hade förbindelserna med riksvärnet (med 100 000 man under vapen) stadigt försämrats emedan Ernst Röhm kraftfullt drev linjen att SA skulle utgöra basen för den tyska försvarsmaktens återupprustning. Den framtida försvarsmakten (Wehrmacht) skulle enligt Röhm byggas upp enligt konceptet folkmilis med honom själv i dess spets, vilket försvarsmaktsledningen häftigt argumenterade emot och fick gehör för hos riksledningen. Minst lika viktigt för motståndet mot Röhm var dock dennes radikala politiska inställning.

Efter månader av diskussioner hade Hitlers närmaste män och ledningen för försvarsmakten i slutet av juni 1934 kommit till slutsatsen att Röhm och SA utgjorde en verklig fara och krävde gemensamt att Hitler skulle agera. Efter vicekansler Franz von Papens tal i Marburg den 17 juni, i vilket denne gav uttryck för de konservativas missnöje med SA:s ledning, bestämde sig Hitler för att skrida till handling.

Kuppen 
Röhm kallade den 29 juni alla högre ledare inom SA (Obergruppenführer, Gruppenführer och Brigadeführer) till en ledningskonferens på Hanselbauer Hotel i Bad Wiessee söder om München. Efter en rad rapporter om SA:s aktiviteter på strategiska platser anlände Hitler till München redan mycket tidigt på morgonen den 30 juni för att konfrontera Röhm personligen.

Redan innan Hitler begav sig till Bad Wiessee lät han arrestera och döma en viss Wilhelm Schmid till döden enligt militärt ståndrättsförfarande, det vill säga högmålsbrott som högförräderi och liknande i samband med utomordentliga omständigheter. Den tyska regeringen hävdade statsnödvärn och menade öppet att risken för statskupp var överhängande. Det visade sig senare att Hitler hade dömt fel man: Willi Schmid var en musikkritiker i München. Hitler hade förväxlat denne med antingen SA-ledaren Willi Schmidt eller Ludwig Schmitt, en medarbetare till Otto Strasser.

Efter ankomsten till Hanselbauer Hotel arresterades Röhm först; därefter blev många andra arresterade på hotellet eller på väg till det. Flera blev skjutna vid gripandet, bland andra SA-Obergruppenführer Edmund Heines. Röhm och andra fördes till länsfängelset i Stadelheim. Röhm erbjöds möjlighet att begå självmord, men vägrade och blev den 1 juli skjuten av SS-Brigadeführer Theodor Eicke och SS-Obersturmbannführer Michel Lippert. Enligt uppgift skall även SS-Gruppenführer Ernst-Heinrich Schmauser ha varit närvarande. 

Runtom i hela Tyskland nedkämpades potentiella hot mot staten och de grupper som nu stod regeringen närmast, vilket inte bara inkluderade nationella socialister utan även vissa tyska konservativa. Aktionen avslutades den 2 juli. Bland de avrättade fanns, förutom Röhm, general Kurt von Schleicher och förre högre partimannen Gregor Strasser. Den 3 juli klargjordes rättsläget under Röhmkuppen i en ny lag som den tyska riksdagen retroaktivt stiftade. Arkebuseringarna utfördes i "statens självförsvar".

Efterspel 
Den 13 juli offentliggjorde Hitler kväsandet av kuppen för tyska och utländska massmedia. Hitler menade att han vid detta tillfälle hade agerat som det tyska folkets högste domare. Regeringen uppgav att 61 personer som gjort sig skyldiga till högförräderi, förberedelse, stämpling eller försök, avrättats och 13 blivit skjutna i nödvärn i samband med gripandet. Avrättningarna verkställdes dels av preussiska polisens personal, Polizeiregiment General Göring och preussiska hemliga statspolisen Gestapo, och dels av NSDAP:s egen militära enhet Leibstandarte SS Adolf Hitler. Försvarsmakten understödde med vapen, ammunition och logistik. Avrättningarna genomfördes ofta men inte alltid under samma former som regelrätta militära arkebuseringar. Flera avrättningar verkställdes på Leibstandartes kaserngård i Berlin-Lichterfelde i den före detta kejserliga kadettskolans kasernområde. 

SA-Obergruppenführer Viktor Lutze ersatte Ernst Röhm som stabschef för SA. Lutze valdes som en representativ ledare och fick i uppgift att normalisera SA och integrera det i Tredje rikets partiorganisationer, vilket också utfördes.

Lista över offer 

 Julius Adler
 Otto Ballerstedt
 Fritz Beck
 Karl Belding
 Veit Ulrich von Beulwitz
 Alois Bittmann
 Franz Bläsner
 Herbert von Bose
 Ferdinand von Bredow
 Kurt Charig
 Georg von Detten
 Herbert Enders
 Kurt Engelhardt
 Ludwig Engels
 Karl Ernst
 Hans Joachim von Falkenhausen
 Gustav Fink
 Walter Foerster
 Erich Gans
 Fritz Gerlich
 Daniel Gerth
 Alexander Glaser
 Walter Häbich
 Hans Hayn
 Edmund Heines
 Oskar Heines
 Adam Hereth
 Karl-Günther Heimsoth
 Peter von Heydebreck
 Joachim Hoffmann
 Anton von Hohberg und Buchwald
 Edgar Julius Jung
 Gustav von Kahr
 Kuno Kamphausen
 Eugen von Kessel
 Erich Klausener
 Willi Klemm
 Koch
 Hans-Karl Koch
 Heinrich Johann König
 Kopp
 Ewald Köppel
 Krause
 Fritz von Kraußer
 Karl Lämmermann
 Gotthard Langer
 Erich Lindemann
 Karl Lipinski
 Ernst Ewald Martin
 Hermann Mattheiß
 Walter von Mohrenschildt
 Kurt Mosert
 Edmund Paul Neumayer
 Reinhard Nixdorf
 Moritz Oppenheimer
 Lamberdus Ostendorp
 Otto Pietrzok
 Fritz Pleines 
 Adalbert Probst
 Hans Ramshorn
 Robert Reh
 Ernst Röhm
 Paul Röhrbein
 Wilhelm Sander
 Martin Schätzl
 Erich Schiewek
 Elisabeth von Schleicher
 Kurt von Schleicher
 Wilhelm Schmid
 Wilhelm Eduard Schmid
 Hans Walter Schmidt
 August Schneidhuber
 Johann Konrad Schragmüller
 Joachim Schroedter
 Max Schuldt
 Walter Schulz
 Max Schulze
 Hans Schweighart
 Emil Sembach
 Hans Erwin von Spreti-Weilbach
 Pater Bernhard Stempfle
 Gregor Strasser
 Otto Stucken
 Othmar Toifl
 Julius Uhl
 Erwin Villain
 Max Vogel
 Gerd Voss
 Eberhard von Wechmar
 Karl Zehnter
 Ernestine Zoref
 Alexander Zweig
 Jeannette Zweig

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 
 
 
 
 
 
 
 

1934 i Tyskland
Massakrer
Mord och mordförsök 1934
Nazityskland
Politiska och kulturella utrensningar
SA
SS