kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ghostbusters – Spökligan

Ghostbusters – Spökligan () är en amerikansk långfilm från 1984 i regi av Ivan Reitman. Huvudrollerna spelas av Dan Aykroyd, Bill Murray, Sigourney Weaver och Harold Ramis. Filmen hade biopremiär i USA den 8 juni 1984.

Handling 
När universitetet ska spara in på den parapsykologiska avdelningen startar forskarna Dr Venkman (spelad av Bill Murray), Dr Spengler (Harold Ramis) och Dr Stantz (Dan Aykroyd) en privat firma vid namn Ghostbusters. De specialiserar sig på att utrota övernaturliga plågoandar. En dag får de ett mycket speciellt uppdrag. Dana Barrett (Sigourney Weaver) menar nämligen att hennes kylskåp är ingången till den andliga världen och plötsligt står Ghostbusters inför en uppgift som är mycket svårare än att fånga ett vanligt spöke.

Rollista i urval 
 Bill Murray – Dr. Peter Venkman
 Dan Aykroyd – Dr. Raymond Stantz
 Sigourney Weaver – Dana Barrett
 Harold Ramis – Dr. Egon Spengler
 Rick Moranis – Louis Tully
 Annie Potts – Janine Melnitz
 William Atherton – Walter Peck
 Ernie Hudson – Winston Zeddemore
 David Margulies – Mayor Lenny
 Slavitza Jovan – Gozer (röst av Paddi Edwards)
 Ivan Reitman – Zuul / Slimer (röst)

Utvecklingen

Om filmen
 Filmen hade svensk premiär 7 december 1984 på biograferna Ri-Tvåan, Filmstaden 1, Sandrew 1, Victoria 1 o 2, och Kista Bio i Stockholm.  
 Titelmelodin av Ray Parker Jr. blev en stor hit.
 Filmen fick en uppföljare, Ghostbusters 2. Senare gjordes också en tecknad TV-serie, The Real Ghostbusters.
 Filmen fick en attraktion mellan 1990 och 1996, Ghostbusters Spooktacular.
 William Atherton blev efter filmens premiär ofta kallad det tillmäle Aykroyd använder i borgmästarens kontor och var mycket upprörd.
 Namnet kom ursprungligen från amerikanska barnprogrammet The Ghost Busters producerad av Filmation. Columbia Pictures köpte rättigheter för att använda namnet till filmen men det utbröt konflikt mellan bolagen när The Real Ghostbusters baserad på långfilmen och Filmation's Ghostbusters baserad på The Ghost Busters kom.
 Rollen som Peter Venkman var skriven för John Belushi som tragiskt dog av drogöverdos.

Se även 
 Ghostbusters
 Lista över Ghostbusters-spel

Referenser

Externa länkar 
 
 
 
 Ghostbusters – Spökligan på Rotten Tomatoes

Ghostbusters
Amerikanska filmer 1984
Delvis animerade spelfilmer
Amerikanska fantasyfilmer
Filmer i regi av Ivan Reitman
Amerikanska actionkomedifilmer
Amerikanska science fiction-komedifilmer
Amerikanska science fiction-actionfilmer
Amerikanska spökfilmer
Filmer från Columbia Pictures
Engelskspråkiga filmer
Filmer bevarade i National Film Registry
Praxiteles

Praxiteles (grekiska Πραξιτέλης), grekisk bildhuggare tillhörande den attiska skolan, verksam på 300-talet f.Kr. och en av detta konstskedes yppersta representanter, förmodligen son till bildhuggaren Kefisodotos den äldre (upphovsman till den kända statyn Eirene med Plutosbarnet).

Asteroiden 5983 Praxiteles är uppkallad efter honom.

Praxiteles är en bland de få grekiska konstnärer av första rangen som är känd genom ett originalarbete. Den 8 maj 1877 påträffades i Heratemplet i Olympia, framför resterna av den ursprungliga basen, en staty av parisk marmor av Hermes med Dionysosbarnet på armen, som helt motsvarade den antike författaren Pausanias beskrivning av ett verk av Praxiteles i sagda tempel. Hermes framställs stående stödd på högra benet och balanserande med det vänstra, högra höften utskjuten, vänstra indragen, vänster arm med Dionysosgossen lätt vilande mot en trädstam, högra armen lyft med något föremål, som ådrager sig den lilles uppmärksamhet, huvudet framåtlutat med ett uttryck av milt drömmeri. 

Förutom detta mästerstycke, som alltjämt förvaras i Olympia, igenkänns genom litterär tradition och stilistisk bestämning ytterligare en rad arbeten av Praxiteles, bevarade i kopior. Adolf Furtwängler har med utgångspunkt i originalverket sökt samla och gruppera dessa, varvid han som ungdomsarbeten uppställer den iskänkande satyren, den palatinske Eros i Louvren och Eros av Centocelle-typen, vilken identifieras med den Eros, som hetären Fryne stiftade i sin fädernestad Thespiai. En Afrodite, som ingick i samma gåva, vill Furtwängler återfinna i den kända statyn Venus från Arles i Louvren. En staty av Fryne själv, som även tillhörde gruppen, tänker han sig ungefär som en halvklädd kvinnostaty från Ostia i British Museum i London.

Det mellersta skedet av Praxiteles verksamhet tillhör den mest berömda av antikens bilder av skönhetsgudinnan, den knidiska Afrodite (kopia i Vatikanen, där man anbragt ett draperi av bleck över benen), helt blottad, hög, ren och kysk i sin mogna fägring. Samma period företräddes ytterligare av ett antal verk, den beklädda Afrodite från Kos och ett par Artemis-statyer. En särskild grupp praxiteliska gestalter är de som lutar sig mot ett föremål: den vilande satyren, Apollon ödledödaren och Eros från Parion.

En byst från detta skede är Eubuleus från Eleusis i Aten. Hermes i Olympia dateras av Furtwängler till omkring 340 f.Kr. Till slutet av konstnärens verksamhet hänförs en Hermes i Uffizierna i Florens, en Herakles i Villa Albani, en annan i Museo Chiaramonti i Vatikanen, medan den s.k. belvederiske Antinous (en Hermes) förmodats vara ett verk av mästarens söner. Som efterbildning efter ett original av Praxiteles anses den i Pompeji funna och i Neapel förvarade bronsstatyetten Dionysos lekande med en panter.

Galleri

Referenser

Externa länkar 
 
 

Grekiska skulptörer
Antikens grekiska konstnärer
Antikens skulptörer
Mel Ramos

Mel Ramos, född 24 juli 1935 i Sacramento, Kalifornien, död 14 oktober 2018 i Oakland, Kalifornien, var en amerikansk popkonstnär. Han åtnjöt stora framgångar och positiv kritik för sin kreativitet och sitt sinne för humor.

Referenser

Externa länkar 
Mel Ramos officiella hemsida
Mel Ramos - Louis K. Meisel Gallery, NY
Mel Ramos - The Great American Pinup Gallery, NY

Amerikanska konstnärer
Födda 1935
Män
Avlidna 2018
Alumner från California State University, Sacramento
Giulio Romano

Giulio Romano, egentligen Giulio Pippi, född cirka 1492 i Rom i Kyrkostaten, död 1 november 1546 i Mantua (Hertigdömet Mantua), var en toskansk målare och arkitekt under den manieristiska eran.

Biografi 
Giulio Romano var elev till Rafael och assisterade honom vid dekorationen av Stanze di Raffaello i Vatikanen. Fram till 1524 verkade Giulio i Rom, där han även påverkades av Michelangelo och Bramante. Därefter kallades han till hertig Federico II Gonzaga:s hov i Mantua och övergick nästan helt till arkitekturen. 

Under de första åren vid hertigens hov ritade Romano ett antal erotiska teckningar som gått till historien. De tillkom förmodligen på uppdrag av hertigen, som förlagor till tänkta utsmyckningar av väggar i ett kommande palatsbygge. Marcantonio Raimondi, den kopparstickare som tidigare mångfaldigat motiv av mästaren Rafael, mångfaldigade nu även dessa 16 teckningar och publicerade dem 1524 under namnet I Modi ("Sätten").

Mellan 1524 och 1534 bar Romano huvudansvaret för uppförandet av hertigens Palazzo del Te. Byggnaden ses som hans mästerverk och uppvisar flera markanta kännetecken på manieristisk arkitektur. Exempel på detta är nedhängande triglyfer, liksom kolonner som förblivit obehandlade som om de kommit direkt från stenbrottet. I en av paradsalarna, Sala dei Giganti, åstadkom Giulio Romano så kallad skenarkitektur, det vill säga illusoriska fresker som gjorde att hela rummet verkade störta samman.

Giulio Romano är representerad vid bland annat Göteborgs konstmuseum och Nationalmuseum.

Galleri

Källor

Noter

Vidare läsning
 Tafuri, Manfredo, Giulio Romano. Cambridge: Cambridge University Press 1998.

Externa länkar

 

Födda 1492
Avlidna 1546
Italienska arkitekter under 1500-talet
Italienska målare under 1500-talet
Män
Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Representerade vid Nationalmuseum
Arkitekter från Rom
Konstnärer från Rom
Joachim Patinir

Joachim Patinir (även Patinier), född cirka 1480 i Dinant, död 1524 i Antwerpen, var en belgisk landskapsmålare verksam i Antwerpen.

Biografi 
Patinir var lärjunge till Gerard David, och följde sin mästare i behandlingen av det landskapliga i scenerna, så att detta liksom hos hans samtida Hendrik Bles och Albrecht Altdorfer blev en huvudsak och förgrundsfigurerna bara staffage. Som landskapsmålare visar han, trots detaljrikedomen, en blick för det storslagna och stämningsfyllda. Tavlorna har ofta en blåaktig ton. Han mest berömda målningar är Jesu dop i Wien, Den helige Kristoffer på El Escorial, samt Flykten till Egypten, Antonius frestelse och Himmel och helvete på Pradomuseet. I de båda senare målningarna visar han sig i sin fantasifulla stil likheter med Hieronymus Bosch. Av Patinir utförda landskapsbilder, där staffagefigurerna är utförda av andra konstnärer, finns på Nationalmuseum , Stockholm och Kunstmuseet, Köpenhamn.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1937.

Noter

Externa länkar 
 

Representerade vid Nationalmuseum
Belgiska konstnärer
Renässansmålare
Personer från Dinant
Födda 1480
Avlidna 1524
Män
Perino del Vaga

Perino del Vaga (även benämnd Perin del Vaga, egentligen Pietro Buonaccorsi), född 23 juni 1501 i Florens, död 19 oktober 1547 i Rom, var en italiensk renässansmålare.

Perino studerade under Rafael och deltog tillsammans med Giovanni da Udine i utsmyckningen av Vatikanen, där han efter 1520 övertog mycket av Rafaels arbete. Han var även verksam i Florens (1523–1525) och Genua (1527–1537). Tillsammans med Giulio Romano var han den främste bland Rafaels efterföljare.

Perinos första självständiga beställningsverk var fresken Pietà (cirka 1519) i den lilla kyrkan Santo Stefano del Cacco i Rom. Som hans främsta verk räknas annars utsmyckningen av Palazzo Doria i Genua.

Perino del Vaga har fått sitt sista vilorum i Pantheon i Rom.

Målningar i urval
 Pietà (cirka 1519) – Santo Stefano del Cacco, Rom
 Evas skapelse (cirka 1525) – Cappella del Santissimo Crocifisso, San Marcello al Corso, Rom
 Madonna di Strada Cupa – Santa Maria in Trastevere, Rom
 Påven Paulus III och Reginald Pole – Santa Francesca Romana, Rom

Bilder

Källor

Noter

Webbkällor

Tryckta källor

Externa länkar

 

Florentinska målare
Italienska renässansmålare
Italienska konstnärer
Födda 1501
Avlidna 1547
Män
Ghostbusters 2

Ghostbusters 2 () är en amerikansk film från 1989 i regi av Ivan Reitman. Den hade biopremiär i USA den 16 juni 1989.

Handling 
När Peter, Egon och Ray hittar en enorm flod av slem med övernaturlig energi i Manhattans kloaksystem så börjar de ana oråd. När de dessutom upptäcker att floden rinner till stadens museum där det hänger en tavla föreställande en gammal tyrann förstår de att detta är ett jobb för Ghostbusters.

Om filmen 

 Filmen hade Sverigepremiär 23 februari 1990 på biograferna Rigoletto, Rival, Draken, och Sergel-Teatern i Stockholm.

 En serietidningsversion av The Real Ghostbusters baserad på filmen gavs ut av NOW Comics.

Rollista (i urval)

Se även 
 Freddy vs Ghostbusters
 Ghostbusters

Källor

Fotnoter

Externa länkar 
 

Ghostbusters
Amerikanska filmer 1989
Amerikanska fantasyfilmer
Delvis animerade spelfilmer
Filmer i regi av Ivan Reitman
Amerikanska actionkomedifilmer
Amerikanska science fiction-komedifilmer
Amerikanska spökfilmer
Filmer från Columbia Pictures
Engelskspråkiga filmer
Amerikanska uppföljarfilmer
Nyårsfilmer
Sinnesdata

Sinnesdata (singular sinnesdatum, engelska sensedatum, av latinets datum, något givet), filosofiskt begrepp som handlar om sinnesintryck, myntat under det tidiga 1900-talet. Sinnesdata är det förmedlade mellan ting och medvetande. Hos de klassiska engelska empiristerna Locke och Hume kallas detta istället "idé" (idea) respektive "sinnesförnimmelse" (impression).

Begreppet är centralt för vissa problemställningar inom perceptionsfilosofi, där teorier som motsätter sig ídén om en renodlad direkt perception av objekt i omvärlden hävdar att det enda vi egentligen (direkt) varseblir är vår sinnesdata (om dessa objekt). Sinnesdatan är att betrakta som "saker" eller objekt i vårt medvetande, som yttre objekt ger upphov till, och som vi har förmåga att direkt varsebli.

Begreppet används särskilt av fenomenalister och andra moderna empirister, samt inom den representationalistiska perceptionsteorin. Hos dessa betecknar sinnesdata de sinnesintryck som anses vara de direkta objekten för ett förnimmande medvetande, vilket oftast antas vara en inre, privat och enkel förnimmelse.

Det finns emellertid andra, mindre vanliga användningar av begreppet. Vissa teoretiker betraktar sinnesdatan som en del av det fysiska föremålet som varseblivs, eller också något neutralt i förhållande till uppdelningen mentalt/fysiskt (se även egenskapsdualism). Andra empirister använder också begreppet sinnesdata för allt som är omedelbart givet i en perceptionssituation, oavsett om detta är enkelt eller komplext.

Källor 
Poul Lübcke (red.), Jan Hartman (övers.) och Jan Bengtsson (komplett.) Filosofilexikonet, Forum 1988,

Se även 
Qualia
Varseblivning
Sensoriska trösklar

Externa länkar 
Sense data i Stanford Encyclopedia of Philosophy 

Termer inom kunskapsteori
Filosofiska termer
Perception
Qualia
Gladiator (film)

Gladiator är en brittisk-amerikansk långfilm från 2000 i regi av Ridley Scott. I de ledande rollerna syns Russell Crowe, Joaquin Phoenix, Connie Nielsen, Oliver Reed och Richard Harris.

Handling 
År 180 e.Kr.. Den romerske generalen Maximus Decimus Meridius får veta att kejsar Marcus Aurelius vill ha honom som sin efterträdare. Kejsarens son Commodus vill ärva tronen och för att nå sitt mål dödar han sin far och sänder sedan bud att Maximus med familj skall dödas. Maximus undkommer, men när han lyckas ta sig till sin familjs gård hittar han sin familj död. Maximus chockas svårt och flyr och hittas utsvulten och sårad av en slavhandlare som tar med honom. Den forne generalen blir nu tvungen att slåss som gladiator. Han blir snabbt känd som en stark och skicklig slagskämpe, men hans kamp går ut på att en dag få hämnas sin familj.

Rollista (i urval) 
 Russell Crowe – Maximus Decimus Meridius
 Joaquin Phoenix – Commodus
 Connie Nielsen – Lucilla
 Oliver Reed – Antonius Proximo
 Derek Jacobi – Senator Gracchus
 Djimon Hounsou – Juba
 Richard Harris – Marcus Aurelius
 David Hemmings – Cassius
 David Schofield – Senator Falco
 John Shrapnel – Senator Gaius
 Tomas Arana – Senator Quintus
 Ralf Möller – Hagen
 Spencer Treat Clark – Lucius Verus
 Tommy Flanagan – Cicero
 Sven-Ole Thorsen – Tigris

Produktion 
Gladiator är regisserad av Ridley Scott. Filmen fick många nomineringar på Oscarsgalan 2001 varav Russell Crowe fick en Oscar för bästa manliga huvudroll för rollen som General Maximus och filmen vann för bl.a. bästa film. Ridley Scott och Joaquin Phoenix nominerades för bästa regi respektive bästa manliga biroll men förlorade mot Steven Soderbergh respektive Benicio del Toro för filmen Traffic. 

Filmen hade biopremiär i USA den 5 maj år 2000.

Filmen hade Sverigepremiär den 19 maj år 2000 på biograferna BioPalatset, Filmstaden Sergel, Filmstaden Söder och Rigoletto i Stockholm.

Filmmusik 
 Musiken är komponerad av Hans Zimmer och Lisa Gerrard. 
Progeny
The Wheat
The Battle 
Earth
Sorrow
To Zucchabar
Patricide
The Emperor is Dead
The Might Of Rome
Strength and Honor
Reunion
Slaves To Rome
Barbarian Horde 
Am I Not Merciful?
Elysium
Honor Him
Now We Are Free

Nomineringar och priser

Referenser

Externa länkar 
 
 

Filmer 2000
Engelskspråkiga filmer
Amerikanska actiondramafilmer
Amerikanska äventyrsfilmer
Amerikanska episka filmer
Oscar för bästa film
Filmer i regi av Ridley Scott
Rom på film
Filmmusik av Hans Zimmer
Golden Globe Award för bästa film – drama
Brittiska actionfilmer
Brittiska dramafilmer
Brittiska episka filmer
Romerska riket på film
BAFTA Award för bästa film
100-talet på film
Filmer vars manliga huvudrollsinnehavare belönades med Oscar för bästa manliga huvudroll
Commodus på film
Marcus Aurelius på film
Filmer från Universal Studios
Filmer från Dreamworks
Per Lennartsson

Per "Pelle" Lennartsson, född 2 mars 1958 är en före detta svensk bandy- och fotbollsspelare.

Pelle Lennartsson spelade hela sin karriär i sin moderklubb Vetlanda BK och han är den som har spelat flest matcher genom tiderna i Vetlanda BK:s gula tröja. Han gjorde A-lagsdebut som 15-åring 1974 då Vetlanda BK låg i division II. Han gjorde allsvensk debut 1978. Vid SM-finalen i bandy 1991, då Vetlanda BK besegrade Västerås SK med 4-2, gjorde han samtliga Vetlanda BK:s mål. Han avslutade sin karriär 1998.

Parallellt med bandykarriären spelade Lennartsson elitfotboll i Myresjö IF i dåvarande division 2.

Under senare år är Per Lennartsson en engagerad ungdomsledare i Vetlanda BK:s gedigna ungdomsorganisation. Han har bland annat tagit VBK:s U-15 lag till vinst i SM för femtonåringar och U-16-laget till vinst i Avalanche Cup 2007. Lennartsson har också varit ledare för Smålandslaget för 15-åringar.

Lennartsson har erhållit hederstiteln Stor grabb. som nummer 194.

Lennartsson har tre barn: fotbollsspelaren Petter Lennartsson (född 1988), bandyspelaren Philip Lennartsson (född 1991) samt dottern Stina Lennartsson (född 1997) som spelar fotboll i damlandslaget.

Referenser

Fotnoter 

Födda 1958
Svenska bandyspelare
Mottagare av Stora grabbars och tjejers märke
Män
Levande personer
Bandyspelare i Vetlanda BK
Organization of Sikkimese Unity

Organization of Sikkimese Unity, politisk organisation i den indiska delstaten Sikkim. OSU bildades 1994 för att kämpa för att reservationer och kvoter för delstatens nepalitalande majoritet återinförs. OSU:s generalsekreterare är Jigme N Kazi. Kazi är även ledare för Kongresspartiet i Sikkim.

Politiska partier i Sikkim
Politiska partier bildade 1994
Roslagsmuseet

Roslagsmuseet, fram till 1971 Norrtälje museum, är ett museum med uppgift att samla, bevara, vårda och visa föremål knutna till Roslagen. Museet visar föremål ur Roslagsmuseets samlingar och berättar om platsens historia. Museet ligger i Norrtälje och är sedan år 1922 inrymt i Norrtälje gevärsfaktoris gamla låssmedja från sent 1760-tal. 2008 stängdes Roslagsmuseet för renovering och öppnade åter under våren 2023.

Källor

Noter

Externa länkar
Roslagsmuseet

Byggnader och anläggningar i Norrtälje kommun
Museer i Norrtälje
Museer i Stockholms län
Roslagen i kulturen
Arbetslivsmuseer i Sverige
Sikkim Gorkha Party

Sikkim Gorkha Party, politiskt parti i den indiska delstaten Sikkim. SGP:s ordförande är G.M. Rai. SGP arbetar för att hela delstatens gorkhabefolkning ska erkännas som Scheduled Tribes (och därmed få rätt till kvoteringar). I delstatsvalet 2004 lanserade SGP G.M. Rai som motkandidat mot delstatens chefsminister. Rai fick 1 565 röster.

Politiska partier i Sikkim
Félix De Vigne

Félix de Vigne (uttalas vinj), dekorationsmålare född 16 mars 1806 i Gent, död där 5 december 1862, var en belgisk konstnär. Han målade porträtt och historiska motiv från medeltiden: 

Gillenas föreståndare bedjande om nåd för ett par ministrar
Filip van Arteveide talar till folket i Gent
Marknad från 1400-talet
Målaren van der Meeres bröllopståg

de Vigne utgav Recueil de costumes du moyen âge, en mängd kostymbilder i etsning, och skrev den
gotiska byggnadskonstens historia på flamländska (1845).

Källor

Belgiska konstnärer
Män
Födda 1806
Avlidna 1862
Sikkim National Congress

Sikkim National Congress, politiskt parti i Sikkim. SNC bildades 1960 som en sammanslagning av Swatantra Dal, Rajya Praja Sammelan och utbrytare ur dåtidens dominerande partier, Sikkim State Congress och Sikkim National Party. Kazi Lendup Dorjee var ledare för SNC från starten.

SNC bildades för att vara ett parti för alla etniska grupper i Sikkim, då de tidigare dominerande partierna de facto var uppdelade efter etnisk tillhörighet. SNC var motståndare till monarken i Sikkim och arbetade för demokratiska reformer.

I april 1973 gick Sikkim Janata Congress samman med SNC. 

1974 fick Sikkim sin första folkvalda regering. I de första valen efter monarkins fall van det förenade kongresspartiet 31 av 32 mandat.

Efter Sikkims inträde i Indien 1975 gick Dorjees kongress samman med Kongresspartiet.

Politiska partier i Sikkim
Politiska partier bildade 1960
Politiska partier upplösta 1975
Historiska politiska partier i Indien
Constant Permeke

Constant Permeke, född 31 juli 1886 i Antwerpen, död 4 januari 1952 i Oostende, var en belgisk impressionistisk målare och skulptör.

Biografi
Permeke flyttade vid sex års ålder med familjen till Oostende där hans far blev intendent vid det kommunala konstmuseet. Han studerade 1903-06 i Brygge tills han togs in för militärtjänst i den belgiska armén. Efter avslutad tjänst verkade han i Oostende och Latem. Hans arbete av denna period kännetecknas av tunga penseldrag.

När första världskriget började, blev Permeke mobiliserad och under försvaret av Antwerpen sårades han i strid nära staden Duffel. Hans sår tvingade honom att evakueras till Storbritannien där han var på sjukhus vid South Hillwood. År 1916 flyttade han till Chardstock i Devonshire och började måla igen, mestadels färgglada engelska landskap. Efter krigsslutet, återvände han med sin familj till Oostende 1919. I motsats till den lyckliga tiden i Devonshire, vände den hårda verkligheten i arbetstagarens liv nu Permekes arbete tillbaka till en dystrare stämning, där han främst avbildade fiskarens hårda liv.

År 1921 fick Permeke möjlighet att visa sina arbete i Antwerpen och Paris. Mellan 1922 och 1924 reste han regelbundet till Astene för att samarbeta med Frits Van den Berghe. År 1926 åkte han till Vevey i Schweiz där han målade främst bergsmotiv. År 1929 flyttade han till Jabbeke. Under denna period ändrade han sitt ämne till att, istället för fiskare och havet, nu rikta in sig på bonden och hans land. Under denna period, var Permeke mycket produktiv med verk som "Gouden Oogst" (1935), "De Grote Marine" (1935), "Moederschap" (1936), "Het Afscheid" (1948), "Dagelijks Brood" (1950). Från och med 1937 försökt han sig på att skulptera, och försökte som skulptör, att isolera mänskliga gestalten i monumentala insatser, exempelvis "De Zaaier" (1939), "Niobe" (1946) och "De Drie Gratien" (1949).

Under andra världskriget förbjöds Permeke att måla av de tyska ockupanterna, då hans konst av dem sågs som Entartete Kunst. Privat var saker och ting än värre när hans son Paul greps och skickades till Tyskland som tvångsarbetare. Efter kriget blev Permeke utnämnd till direktör för det Nationella högre institutet och Kungliga akademin i Antwerpen, men lämnade efter bara ett år in sin avskedsansökan.

Källor
 
Bra Böckers lexikon, 1978.

Externa länkar 

 

Belgiska konstnärer
Födda 1886
Avlidna 1952
Män
Rajya Praja Sammelan

Rajya Praja Sammelan var ett politiskt parti i Sikkim grundat efter Indiens självständighet 1947. Praja Sammelan (Folkkonferensen) förespråkade en union med Indien och gorkhabefolkningen i norra Västbengalen. År 1960 gick Praja Sammelan samman med Dorjees Sikkim National Congress.

Politiska partier i Sikkim
Politiska partier bildade 1947
Sikkim Janata Congress

Sikkim Janata Congress (Sikkims Folkkongress), politiskt parti i Sikkim, aktivt i kampen för demokratiska reformer. SJC bildades då Sikkim State Congress och Sikkim Janata Party gick samman i oktober 1972. 1973 gick SJC samman med Dorjees Sikkim National Congress.

Politiska partier bildade 1972
Politiska partier upplösta 1973
Politiska partier i Sikkim
Historiska politiska partier i Indien
Sikkim National Party

Sikkim National Party, politiskt parti i Sikkim, bildat 1950. National Party var för monarkin och förespråkade självständighet för Sikkim. Partiet bildades för att mota de proindiska partierna Sikkim State Congress och Rajya Praja Sammelan som bildats efter Indiens självständighet 1947.

I de första valen i Sikkim efter monarkins fall 1974 vann NP ett mandat (det enda mandatet som inte tillföll Dorjees förenade kongressparti).

Politiska partier bildade 1950
Politiska partier i Sikkim