kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Numismatik

Numismatik (av grekiskans nomaisma: mynt) är läran om mynt, sedlar, polletter och medaljer. Den betraktas som en historisk hjälpvetenskap.

Historia 
Numismatiken har sina rötter i renässansens antikstudier och redan under 1300- och 1400-talen förekom flera kända samlingar. Den första numismatiska litteraturen skapades under 1500-talet. Bland tidiga forskare märks Hubert Goltzius, Fulvio Orsini, Jean Foy-Vaillant och Ezechiel von Spanheim. Från att ursprungligen ha behandlat antika mynt övergick numismatiken på 1600-talet till att även behandla medeltida och nyare mynt.

I slutet av 1700-talet erhöll den antika numismatiken i Joseph Hilarius Eckhel genom sin Doctrina Numorum Veterum (1792-99) och i början av 1800-talet den medeltida i Josef von Mader vetenskapliga nydanare. 1800- och 1900-talen betydde en kraftig utveckling i specialiseringens tecken, knuten till en mängd numismatiska tidskrifter och sammanslutningar.

Bland forskare inom det antika området under denna tid märks Théodore Edme Mionnet, Henry Cohen, Ernest Babelon, B. V. Head, G. F. Hill, Theodor Mommsen, Kurt Regling och Friedrich Imhoof-Blumer samt inom den medeltida och nyare numismatiken M. Prou, Charles Francis Keary, Hermann Grote, Hermann Dannenberg, Emil Bahrfeldt, Max von Bahrfeldt, Leopold Schrötter von Kristelli och Arnold Luschin.

Den svenska numismatiken var främst dominerat av de äldre medeltida mynten, vilkas kronologiska fördelning av Elias Brenner i hans typbeskrivande verk Thesaurus nummorum Sveo-Gothicorum från 1691 för långa tider fastlåstes längs ovetenskapliga linjer, vilka inte kom att rubbas av den annars kritiske Carl Reinhold Berch utan först sedan de kritiskt debatterats av Johan Henrik Schröder och Bror Emil Hildebrand av Hans Hildebrand ersattes med vetenskapliga normer, vilka senare fullföljdes av Bengt Thordeman.

Nyare tidens mynt har i Sverige behandlats av Carl Reinhold Berch, August Wilhelm Stiernstedt, Hans Forssell och Thore Gustaf Appelgren. Utländska mynt har bland annat studerats av Jonas Hallenberg, Carl Johan Tornberg, orientaliska av Nils Keder och anglosaxiska av B. E. Hildebrand och romerska av Sture Bolin.

I Danmarks märks bland andra Peter Christian Hauberg och Georg Galster i studiet av medeltida mynt och J. Wilcke i studiet av senare tiders mynt.

Andra numismatiker var Bartolomeo Borghesi, verksam under början av 1800-talet. Ibland omnämns myntsamlare som numismatiker.

Se även 
 Myntmästare
 Sfragistik, läran om sigill

Referenser

Vidare läsning 
Ulf Schenkmanis & Ian Wiséhn: Att samla mynt, sedlar och medaljer, ICA Förlaget 1995.
Björn Tarras-Wahlberg, Mynt från början, Wahlström & Widstrand 1971.
Bertel Tingström, Svensk numismatisk uppslagsbok : mynt i ord och bild 1521-1972, Numismatiska bokförlaget 1972.

Externa länkar
Vad är numismatik?
Svenska Numismatiska Föreningen

 
Historiska hjälpvetenskaper
Vandrarhem

Ett vandrarhem är ett övernattningsställe ursprungligen avsett för vandrande eller cyklande ungdomar och barnfamiljer, numera för alla resandekategorier. Det kännetecknas av valfrihet i frukost, lakan och handdukar och möjlighet till att laga mat i självhushåll.

Etymologi 
Ordet vandrarhem myntades av Svenska Turistföreningen (STF) under 1930-talet för STF:s boenden i framför allt den svenska fjällen, då namnet enligt STF anknöt till fjällvandring och signalerade hemtrevnad.

Historik 

Det första vandrarhemmet öppnade 1909 i en gammal borg i den tyska staden Altena. Sveriges första vandrarhem öppnade i maj 1933 på Brahegatan 56 i Gränna. En övernattning i Gränna kostade 50 öre, om man hade medtagit egna lakan.

De tidigaste vandrarhemmen var främst avsedda just för vandrare (vintertid skidåkare), men med förändrade tider har gästerna ofta blivit fordonsburna med allt från trampcykel till motorcykel och bil. En del vandrarhem har mer hotell-liknande service. Många är anslutna till gemensamma marknadsföringsorgan, medan andra är helt fristående.

I Sverige fanns år 2006 cirka 1 500 vandrarhem, varav en tredjedel var anslutna till någon av de två stora organisationerna, Svenska Turistföreningen (STF) eller dåvarande Sveriges Vandrarhem i Förening (SVIF). Många vandrarhem är öppna endast en del av året.

I maj 2008 utsåg tidningen The Times Europas tio bästa vandrarhem. Två ligger i Spanien och Polen vardera, medan resterande ligger i Portugal, Italien, Sverige och Tyskland.

Det finns en internationell samarbetsorganisation för vandrarhem, vid namn Hostelling International. Medlemskap i en nationell organisation, som driver vandrarhem, brukar berättiga till medlemsförmåner även i andra länders vandrarhemsorganisationer.

Bilder, utanför Sverige

Bilder, Sverige

Se även
Motell
Camping

Referenser

Vidare läsning

Externa länkar 

Sveriges vandrarhem i förening
Svenska Turistföreningen
Hostelling International
Hostels.se
David Duke

David Ernest Duke, född 1 juli 1950 i Tulsa, Oklahoma, är en amerikansk antisemitisk och högerextrem agitatör, författare och före detta politiker som står för vit överhöghet och vit nationalism. 

I sitt författarskap och i sitt opinionsbildande fokuserar Duke på att ge spridning åt ZOG-teorin som handlar om att judar kontrollerar regeringar i smyg genom att bland annat äga media. Duke har också band till naziströrelser. 

Efter att ha varit bosatt 1,5 år i Italien blev Duke utvisad år 2013 ur landet eftersom han är "socialt farlig för sina rasistiska och antisemitiska åsikter". Det visade sig senare att han 2009 hade fått ett rese- och boendeförbud utdömt i Schweiz som gällde i hela Schengenområdet.

Biografi
Duke startade 1975 en avdelning av rasistiska Ku Klux Klan som han kallade för "Knights of the Ku Klux Klan" och Duke var ledare för organisationen fram till 1980.

I ett fyllnadsval 1989 blev han invald som republikan i delstaten Louisianas representanthus där han satt mandatperioden ut till 1992. Han har vid flera andra tillfällen ställt upp i val till bland annat Louisianas guvernör men då aldrig blivit vald. I guvernörsvalet 1990, hans första som republikan, kom han tvåa efter Edwin Edwards och hävdade själv att han vunnit en majoritet av de vita rösterna.

Han dömdes till 15 månaders fängelse år 2003 för postbedrägeri och skattebrott. Duke erkände sig skyldig till att ha lurat egna anhängare på mer än 200 000 dollar.

Duke erhöll i september 2005 ett doktorat i historia från den antisemitiska ukrainska privatakademin Interregional Academy of Personnel Management (MAUP) för en avhandling som behandlar sionism. Året därpå förlorade MAUP sina undervisningsrättigheter.

Hans bok Den judiska rasismen (originaltitel: Jewish Supremacism), som gavs ut 2003 i USA, innehåller starkt antisemitiska och rasistiska åsikter. Verket översattes till svenska av det nynazistklassade Nordiska Förlaget och den engelskspråkiga versionen finns alltjämt tillgänglig för nedladdning på internet. Duke hävdar själv i förordet till boken att den inte är antisemitisk utan bara belyser "etniskt överhöghetstänkande som existerat inom den judiska gemenskapen från historisk tid till nutid".

Duke behandlar bland annat ämnen som politiskt och medialt inflytande bland judiska amerikaner, och hur detta inflytande, enligt honom, förstör det amerikanska folkets moral. Duke menar också att den europeiska rasen håller på att gå under genom rasblandning. Han ifrågasätter även att Förintelsen ägt rum.

Anti-Defamation League (ADL) har klassat Duke som en världsledande förvrängare av judarnas heliga skrift, Talmud, för att få Talmuds budskap att framstå som kraftfullt fientligt mot icke-judar.

Referenser

Externa länkar

Officiell webbplats

Personer inom nationalism
Förintelseförnekare
Personer inom antisemitism
Amerikanska politiker under 1900-talet
Personer från Tulsa
Födda 1950
Levande personer
Män
Högerextremister
Ku Klux Klan
Nicaraguasjön

Nicaraguasjön (även Cocibolcasjön, spanska: Lago de Nicaragua respektive Lago Cocibolca) är en insjö i södra delen av Nicaragua. Ytan är 7 869 km² vilket gör sjön till Centralamerikas största och Latinamerikas näst största sjö. Den sträcker sig 122 kilometer i nord-sydlig riktning, och 134 kilometer i öst-västlig riktning, och det största djupet är omkring 70 meter. I sjön finns vulkaniska öar och de enda sötvattenshajarna i världen. 

Nicaraguasjön förbinds med Karibiska havet genom floden San Juan. På 1800-talet användes floden och sjön för större delen av transporterna mellan USA:s östkust och Kalifornien. Det har sedan den tiden funnits planer på att bygga en kanal mellan Atlanten och Stilla havet, med sträckning genom sjön.

Öar

Sjöns största ö är Ometepe, som består av vulkanerna Concepción och Madera, med en landtunga däremellan. På den ön ligger kommunerna Moyogalpa och Altagracia. I södra delen av sjön ligger Solentinameöarna, med fyra huvudöar: Isla Mancarroncita, Isla Mancarrón, Isla San Fernando och Isla La Venada. I nordväst ligger ön Zapatera, som är känd för sina arkeologiska fynd, studerade och beskrivna av Carl Bovallius. Mellan Zapatera och Granada ligger Isletas de Granada, en skärgård med över hundra småöar. 

Övriga öar i sjön är av mindre betydelse. I sjöns norra del, i deltan av floderna Río Tipitapa och Río Malacatoya, ligger det några större och mindre öar. Strax sydost därom, i Comalapa, ligger på ett band från norr till söder Isla Las Rosas, Isla La Flor, Isla Grande, Isla Redonda och Isle el Muerto. Längre österut i Acoyapa, längs sjöns norra strand, ligger ögruppen Islas El Nancital med ett tjugotal öar. Dessa öar är kända för sitt rika fågelliv och en populär utflyktsort för fågelskådare. Längre söderut längs kusten, i Morrito, ligger Isla San Bernardo som reser sig 81 meter över sjön, samt den mindre grannön Isla San Bernardito. Ytterligare en bit söderut, i San Miguelito, ligger Isla El Boquete, Isla Carrizal och Isla El Guarumo. Mellan Ometepe och Solentinameöarna ligger de två småöarna Isla El Zanate och Isla El Zanatillo.

Bilder

Referenser

Insjöar i Nicaragua
Geografi i Rivas (departement)
Geografi i Granada (departement)
Geografi i Boaco (departement)
Geografi i Chontales
Geografi i Río San Juan (departement)
La Reine-mannen

La Reine-mannen, Patrik Nilsson (tidigare Carl Vennung, Rolf Lekenius, Rolf Gustafson och Carl Gustafson), född 1953, är en svensk jurist som främst är känd som en av Sveriges största skalbolagsplundrare. Han dömdes för den finansiella härvan kring företaget La Reine 1992. Påföljden blev sju års fängelse för att ha svindlat till sig upp emot två miljarder kronor genom en lång rad komplicerade affärer som omfattade fler än 400 skalbolag.

Carl Gustafsson greps i Köpenhamn i februari 2011 efter att ha förts upp på den så kallade Ikaroslistan.

Referenser 

Svenska brottslingar
Män
Födda 1953
Levande personer
Pernilla Månsson Colt

Eva Pernilla Elisabet Månsson Colt, född Månsson den 23 december 1966 i Örebro, är en svensk programledare i radio och TV samt TV-producent.

Efter treårig humanistisk linje på Risbergska skolan i Örebro studerade Månsson till kulturvetare och började sedan på lokalradion i Örebro. Därefter arbetade hon vid SVT:s ungdomsredaktion i Växjö.

Hon arbetar som producent för SVT:s Antikrundan och som programledare för Trädgårdstider. Hon skriver krönikor i tidningen Drömhem & Trädgård. Sedan hösten 2018 leder hon tillsammans med Christer Lundberg SR P4:s Ring så spelar vi. Mellan 2014 och 2018 ledde hon SVT programmet Husdrömmar tillsammans med Gert Wingårdh. Hennes sista medverkan skedde i första avsnittet för den 6:e säsongen. Hon ersattes av Anne Lundberg. År 2019 var hon programledare för SVT:s Mästerskaparna.

Pernilla Månsson Colt är gift med musikern Stellan Colt.

Medverkat i 
1992–1994 – PM
1995 – Månsson och media
1995 – Melodifestivalen 1995 (programledare)
1996–1997 – Centralen
1998 – Melodifestivalen 1998 (programledare)
1998–2000 – Kommentator, Eurovision Song Contest 1998 och 2000
1999–2003 – Bumerang
2000 – En kväll för världens barn
2000 – Dansk skalle, svensk tiger
2000 – Invigningen av Öresundsförbindelsen
Packat & klart (turistade bland annat i Beirut, Buenos Aires, Birmingham)
Anders och Måns (som sig själv, ofta upprepande en fras om och om igen)
Bästa Formen
Sverige
Årets kock
2009– – Trädgårdstider (tidigare Trädgårdsfredag, Trädgårdsonsdag)
2014–2018 – Husdrömmar
2019 – Mästerskaparna
2020 – Husdrömmar Sicilien

Källor

Externa länkar

Födda 1966
Svenska TV-programledare
Melodifestivalens programledare
Kvinnor
Journalister från Örebro
Levande personer
Alumner från Örebro universitet
Nina Inhammar

Nina Karin Elise Inhammar Allard, född Inhammar, född 22 maj 1977 i Lidköping, är en svensk  sångerska.

Inhammar är uppvuxen på en gård utanför Lidköping, men har även bott i Svalöv och Klippan. Under gymnasietiden gick hon musikestetisk linje, sjöng i ett jazzband och medverkade i Hässleholmsrevyn. 

Med sin medverkan i dokusåpan Friends på turné år 1999 blev Inhammar rikskänd. Gruppen Friends vann Melodifestivalen 2001. Efter att bandet splittrats, fortsatte Inhammar tillsammans med Kim Kärnfalk i duon Nina & Kim och de släppte 2004 albumet Bortom tid och rum.

Efter lång tids depression valde Inhammar att pausa sin musikaliska karriär. Hennes sista spelning tillsammans med Kim Kärnfalk hölls 16 december 2006 i Helsingborg. Hon är numera gift och bor på Hammarön utanför Karlstad tillsammans med sin man och son. Hon heter numer Allard i efternamn.

Referenser 

Personer från Lidköping
Kvinnor
Födda 1977
Levande personer
Svenska dokusåpadeltagare
Svenska sångare
Guldklavenvinnare
Artister som representerat Sverige i Eurovision Song Contest
Deltagare i Eurovision Song Contest 2001
Deltagare i Melodifestivalen 2000
Deltagare i Melodifestivalen 2001
Deltagare i Melodifestivalen 2002
Deltagare i Melodifestivalen 2004
Kim Kärnfalk

Kim Charlott Kärnfalk, född 1 november 1974 i Uddevalla i Bohuslän, är en svensk sångerska och programledare. Kim Kärnfalk var medlem i gruppen Friends som slog igenom i dokusåpan Friends på turné 1999. Gruppen vann i Melodifestivalen 2001 med Lyssna till ditt hjärta och kom femma i Eurovision Song Contest i Köpenhamn det året. 2001 fick Kim kärnfalk tillsammans med Nina Inhammar utmärkelsen årets sångerska på Guldklaven-galan i Malung.

Gruppen Friends splittrades och de båda sångerskorna Kim Kärnfalk och Nina Inhammar (Allard) bildade gruppen Nina & Kim och kom ut med albumet En annan tid 2004. Gruppen medverkade i Melodifestivalen 2004 med En gång för alla som blev en listframgång. Låten blev viktig inom HBTQ-rörelsen och var före sin tid med ett könsneutralt textinnehåll där kärleken skildrades inte bara mellan en man och en kvinna utan kunde gälla enkönade par. Från samma album släpptes också singeln Bortom tid och rum som översattes till Universe of love och blev den officiella Pridelåten 2004 för Stockholm Pride med en uppmärksammad musikvideo där en präst välsignade ringarna i en vigsel för ett homosexuellt par i Gustaf Vasa kyrka i Stockholm. Videon väckte stor debatt och var kontroversiell eftersom lagändringen för en könsneutral äktenskapslag stiftades först 2009 och möjliggjorde då att officiellt ingå samkönat äktenskap.

I december 2006 började Kim Kärnfalk som programledare på TV4:s Postkodmiljonären. Kim Kärnfalk gjorde också reportageresor till Namibia och Marocko för att dokumentera hur de insamlade pengarna använts i organisationer och projekt.

I mars 2008 utkom Kim Kärnfalks självbiografi Mamma, mormor och jag ut på Normal förlag. Berättelsen kretsade kring uppväxten på Skogslyckan i Uddevalla som kan betraktas som ett utanförskapsområde. Boken fick utmärkelsen Årets bok på QX Gaygalan 2009.

Från februari 2012 var Kim Kärnfalk programledare på den kommersiella pratradiostationen Radio1 i Stockholm. Därefter har hon arbetat på Sveriges radio P4, först i Karlavagnen och senare i Förmiddag i P4 Stockholm. I januari 2017 började Kärnfalk på Sveriges Radio P4 Väst som journalist och programledare. Kim Kärnfalk är även programledare för Karlavagnen.

2019 var Kim programledare för Guldklaven-galan i Malung som sändes i P4 och framförde en balladversion av Lyssna till ditt hjärta. 2021 gavs låten ut i balladversionen av Kim Kärnfalk i och med 20-årsfirandet av låtens lansering. Kim Kärnfalk ger ut musik som soloartist och driver skivbolaget May Music AB tillsammans med maken Anders Löwstedt.

Källor

Externa länkar
Officiell webbplats

Svenska dansbandssångare
Svenska pop- och rocksångare
Svenska TV-programledare
Artister som representerat Sverige i Eurovision Song Contest
Deltagare i Eurovision Song Contest 2001
Deltagare i Melodifestivalen 2000
Deltagare i Melodifestivalen 2001
Deltagare i Melodifestivalen 2002
Deltagare i Melodifestivalen 2004
Guldklavenvinnare
Personer från Uddevalla
Födda 1974
Levande personer
Kvinnor
Bertil Löfberg

Bertil Albert Fredrik Löfberg, född 6 augusti 1923 i Gävle Staffans församling i Gävleborgs län, död 6 juli 1997 i Katarina församling i Stockholm, var en svensk socialdemokratisk politiker och ämbetsman.

Biografi
Löfberg arbetade som smed och verkstadsarbetare 1941–1946 och utbildade sig vid folkhögskola 1945–1946. Han var ombudsman för Gävleborgs läns distrikt i Sveriges socialdemokratiska arbetareparti (SAP) 1946–1947. Åren 1947–1952 var han först studiesekreterare och sedan förbundssekreterare i Sveriges socialdemokratiska ungdomsförbund, varpå han var förbundsordförande 1952–1958. Han var också redaktör för tidskriften Frihet 1952–1958. Han var sakkunnig i Finansdepartementet 1958–1962 och statssekreterare i Civildepartementet 1962–1969. Därefter var han konsultativt statsråd (löneminister) 1969–1975 och ledamot för Gävleborgs läns valkrets av riksdagen 1971–1975. Löfberg var landshövding i Västernorrlands län 1975–1989.

Referenser

Män
Födda 1923
Avlidna 1997
Politiker från Gävle
Ämbetsmän från Gävle
Svenska politiker under 1900-talet
Svenska ämbetsmän under 1900-talet
Sveriges konsultativa statsråd
Sveriges biträdande finansministrar
Ledamöter av Sveriges riksdag för Socialdemokraterna
Landshövdingar i Västernorrlands län
Carl Lidbom

Carl Gunnar Lidbom, född 2 mars 1926 i Stockholm, död 26 juli 2004 i Nykvarn, Stockholms län, var en svensk jurist, statsråd (socialdemokrat) och ambassadör. Han var son till kammarrättsrådet Gunnar Lidbom och Sally Lidbom (född Lutteman) och gifte sig 1950 med Lena Hesselgren.

Biografi

Lidbom växte upp i en borgerlig miljö. Han var fiskal i Svea hovrätt, och handplockades av Tage Erlander (s) och Olof Palme (s) redan i slutet av 1950-talet som sakkunnig i Inrikesdepartementet. Han var konsultativt statsråd, så kallad juristkonsult (efter den nya författningen 1974 statsråd i Statsrådsberedningen) i Olof Palmes regering 1969–1975, handelsminister 1975–1976, ledamot av riksdagen 1974–1982, delegat i Europarådet, där han bland annat engagerade sig som motståndare till dödsstraffet, samt ambassadör i Paris under president François Mitterrands tid 1982–1992.

Han var privat intresserad av god mat och dryck, och behärskade konsten att sabrera en flaska champagne, vilket ibland demonstrerades på ambassadens bjudningar i Paris. Han levde som pensionär omväxlande i Paris och i Nykvarn. Han drabbades mot slutet av sin levnad av svår stroke. Makarna Lidbom är begravda i Kungsbrolunden på Turinge kyrkogård.

Ebbe Carlsson-affären

Den 5 november 1987 tillsatte regeringen en utredning av SÄPO:s roll i bland annat Stig Berglings rymning och Palmemordet. Lidbom blev utredningens ordförande. I mars 1988 fick Lidbom höra av Ebbe Carlsson dennes teorier om mordet (PKK och vapenhandlare) och informerade statsministern och justitieministern under våren. Däremot informerades inte de övriga ledamöterna i utredningen eftersom statsministern först ville informera riksdagens partiledare. När Ebbe Carlsson-affären bröt ut krävde både Carl Bildt och Bengt Westerberg att Lidbom skulle avgå ur utredningen. Efter valet 1988 bestämde regeringen istället att entlediga kommittén och lät Lidbom fortsätta som ensamutredare. Den 10 april 1989 överlämnade Lidbom sin rapport SÄPO – Säkerhetspolisens arbetsmetoder.

I mars 1989 var Lidbom kallad till konstitutionsutskottets utfrågning med anledning av Ebbe Carlsson-affären. Lidbom hade inte fört någon almanacka, kastat sina minnesanteckningar och hade svårt att svara på vilka han träffat och när. När utskottets vice ordförande Anders Björck framförde ett påstående om Lidboms agerande i ärendet, agerandet bestod i om huruvida han talade med sin fru om hemliga angelägenheter, då vägrade Lidbom att svara och kallade upprepade gånger Björcks frågor för "trams". Härvid blev Björck mycket upprörd och framhöll att Lidbom borde "veta hut", detta med tanke på var man befann sig. Han fortsatte därefter, trots ordförandens invändning, sin utfrågning.

Författarskap
Reformist (1982)
Ett uppdrag (1990)

Se även 
 Lidbommeri

Referenser

Externa länkar

KU-förhöret med Lidbom i SVT play

Ledamöter av Sveriges riksdag för Socialdemokraterna
Sveriges ambassadörer i Frankrike
Svenska statsråd i statsrådsberedningen
Sveriges handelsministrar
Sveriges konsultativa statsråd
Män
Födda 1926
Avlidna 2004
Jurister från Stockholm
Diplomater från Stockholm
Politiker från Stockholm
Regeringen Palme I
Allan Nordenstam

Berndt Allan Nordenstam, född 26 december 1904 i Jönköpings Kristina församling, död 2 mars 1982 i Oscars församling, Stockholm, var en svensk jurist, statsråd, överståthållare och landshövding.

Biografi 
Allan Nordenstam var son till rektor Roland Nordenstam och Karin Hay. Han tog examen som lantmätare 1927, kulturtekniker 1931 och blev jur. kand. vid Stockholms högskola 1932. Under studierna hade han förordnande som lantmätare. Efter juristexamen blev han amanuens och efter tingstjänstgöring 1933–1935 blev han 1936 fiskal vid Svea hovrätt. År 1940 blev Nordenstam assessor vid Hovrätten för Övre Norrland och 1944 hovrättsråd. Samtidigt utförde Nordenstam flera utredningar för Justitiedepartementet.

År 1946 utsågs Nordenstam till byråchef i lantmäteristyrelsen, och var 1948–1957 dess generaldirektör. I den befattningen utsågs han till konsultativt statsråd (1952–1957) under koalitionsregeringen av socialdemokrater och bondeförbundet. Nordenstam tillhörde formellt inget politiskt parti, men sympatiserade redan under statsrådstiden med socialdemokraterna . Han var också redaktör för Svensk lagsamling, tillsammans med Torsten Nothin och Bengt Petri.

Nordenstam blev därefter landshövding i Jönköpings län (1957–1963), innan han utnämndes till överståthållare (1963–1968) och, efter att överståthållarämbetet avskaffats, var han verksam som landshövding i Stockholms län 1968–1971.

Utmärkelser 

   Riddare och kommendör av Kungl. Maj:ts orden (Serafimerorden), 18 november 1971.
   Kommendör med stora korset av Nordstjärneorden, 23 november 1955.

Källor 

Vem är det 1961
Anno 82, sid. 133

Noter

Vidare läsning 
 

Svenska hovrättsråd
Sveriges konsultativa statsråd
Överståthållare
Landshövdingar i Stockholms län
Landshövdingar i Jönköpings län
Män
Födda 1904
Avlidna 1982
Ämbetsmän från Jönköping
Mottagare av Serafimerorden

Partilösa ministrar
Gravsatta på Galärvarvskyrkogården
Jurister från Jönköping
Sinuiju

Sinŭiju är en stad i Nordkorea vid gränsen till Kina. Den är huvudstad i provinsen Norra P'yongan. År 2002 beslutades att bland annat delar av staden skulle ingå i en speciell administrativ region, med inriktning på marknadsekonomi. Det verkar dock som projektet inte genomförts än, och eventuellt övergetts helt. Sinuiju hade 359 341 invånare vid folkräkningen 2008, varav 334 031 invånare bodde i själva centralorten.

Geografi
Gränsen till Kina är markerad av floden Yalu. Sinŭiju är anslutet till Dandong i Kina via Kinesisk-koreanska vänskapsbron. Denna bro är det enda sättet att ta sig in till Nordkorea via bil. Staden är även en terminal för Gyeongguijärnvägen (även känd som P'yongui) och ligger 40 km från floden.

Transport
Sinŭiju kan nås via flyg (Air Koryo) från huvudstaden Pyongyang, järnväg eller bilväg. Det går även att åka bil från den kinesiska staden Dandong genom den 944 meter långa bron som går över floden. Manchuriska järnvägen har även anslutning till Transsibiriska järnvägen.

Utbildning
 Fakultet i Sinŭiju inkluderar Sinŭijuhögskolan
 Sinŭiju kommersiella högskola
 Östra mellanskolan
 Sinŭiju lätta industriuniversitet
 Sinŭiju utbildningsuniversitet

Källor

Orter i Norra Pyongan
Gränsorter i Asien
WP:Projekt Korea