Öra

Öra, latin auris, är det sinnesorgan som fångar upp och uppfattar ljud genom hörseln. Öra användas medicinskt om hela organet som även innehåller balansorgan men i vardagligt språk brukar man tala om den synliga delen av ytterörat när man säger "öra". Människan har liksom övriga däggdjur två öron vilket underlättar positionsbestämningen av ljudet och ökar förmågan att hålla balansen.

Människans öra 
Människans öron är inte särskilt utvecklade jämfört med många andra arter (till exempel fladdermöss) men kan uppfatta ljudvågor i luft i frekvensområdet 20 Hz till 20 000 Hz (barn kan ha ett större hörselomfång). Ett friskt öra kan vid optimalt frekvensintervall uppfatta ljud från 0 dB och uppåt, kraftiga ljud är skadliga.

Örats delar 

Örat delas upp i tre partier:
 ytteröra
 mellanöra 
 inneröra
Ytterörat består av öronmusslan och fungerar som en tratt som fångar upp ljudet genom att ljudvågorna leds in i hörselgången. Ljudet stöter på trumhinnan som fungerar som en barriär mellan ytterörat och de inre delarna av örat. 

När trumhinnan vibrerar fortplantas vibrationerna genom tre ben i mellanörat: hammaren, städet och stigbygeln. Hammaren sitter fast i trumhinnan och är länkad till städet som i sin tur är länkad till stigbygeln. De tre hörselbenen fungerar som en förstärkare av vibrationerna från hörselgången. Mellanörat är separerat från ytterörat av trumhinnan och det gör att en tryckskillnad kan uppstå över membranet, tryck förändring på omgivningen till exempel under flygning och dykning ger upphov till tryckskillnad , det leder till sämre vibrationsmöjligheter och upplevs som att det slår lock för öronen. Som tur är så är mellanörat förbundet med svalget via örontrumpeten vilket gör att man kan tryckkompensera genom att blåsa ut luft samtidigt som man håller mun och näsa stängda (alternativt gäspa). 

Stigbygeln slår på det ovala fönstret på hörselsnäckan (cochlea) som är en del av innerörat. Vibrationerna från det ovala fönstret leder till att vätskan inuti startar vågor som uppfattas av känselceller i hörselsnäckan, vilka skickar vidare signaler till hjärnan via hörselnerven. Det runda fönstret sitter i andra änden av den vätskefyllda kanalen och tryckvågen studsar på detta membran.

I innerörat finns också flera balansorgan där de så kallade båggångarna är de mest kända. De känner av om och hur huvudet roterar i förhållande till omgivningen genom att sensorceller känner av hastigheten av den trögflytande vätskan (endolymfan) inuti och leder vidare informationen till hjärnan via vestibularisnerven.

Sjukdomar i örat 
De vanligaste sjukdomarna i örat är inflammationer orsakade av bakterier eller virus. Andra sjukdomar på hörselorganen innefattar bland annat olika typer av hörselnedsättning (däribland tinnitus) och hörselnervscancer.

Öroninflammation
Huvudartikel: Öroninflammation

Öroninflammation orsakas av bakterier eller virus och utvecklas ofta i samband med en förkylning. Det bildas då en inflammation i mellanörat, oftast med var. Öroninflammation är ett samlat namn som innefattar många undergrupper med olika symtom och besvär där akut varig öroninflammation och öronkatarr är vanligast. Öronkatarr skiljer sig på det viset att det inte bildas något var vid inflammationen utan en vätska som ansamlas i mellanörat. Öronkatarr behöver sällan behandling och är vanligt när barn är förkylda. 

Vid en förkylning gör viruset det svårare för slemhinnorna i näsa och öron att försvara sig mot inkommande bakterier, om bakterierna lyckas föröka sig bildas ofta en akut öroninflammation med var. Man kan se på trumhinnan om man har öroninflammation då de blir röd och svullen och bakom trumhinnan bildas det även var. Svullnaden och trycket i innerörat gör att kraftig smärta uppstår. Om trumhinnan skulle spricka på grund av trycket i innerörat försvinner oftast smärtan, och var rinner ut i örat.

Vaxpropp
I yttre delen av hörselgången sitter det körtlar som producerar öronvax. När vaxet rinner ut tar det med sig skräp som har ansamlats i örat; på detta sätter renar vaxet örat från bakterier och andra ämnen. Vid kontakt med vatten kan vaxet dock bli extra segt och detta kan leda till så kallade vaxproppar. Symtom på en vaxpropp är i många fall att det bildas ett tillfälligt lock i örat eller att hörseln försämras.

Extern otit (hörselgångsinflammation)
Huvudartikel: Extern otit

Extern otit eller hörselgångsinflammation som det också heter drabbar yttre hörselgången. Hörselgångshuden är extremt tunn och vid infektioner av bakterier kan eksem och svamp uppstå. Om eksemen eller svampen svullnar upp uppstår extern otit. Symtomen varierar, men förknippas ofta med irritation, klåda och värmekänsla från örat. Om inflammationen har blivit värre kan man även känna en stark smärta om man ligger ned på örat eller tuggar.

Ménières sjukdom
Huvudartikel: Ménières sjukdom

Ménières sjukdom drabbar innerörat och orsaken är ännu inte klarlagd. Ménières är en kronisk sjukdom som även till viss del är ärftlig. Symtom kommer som attacker som kan sitta i mellan en halvtimme till ett par timmar. Under attacken upplever man symtom som kraftig yrsel och illamående. Under en längre tid med sjukdomen kan permanenta hörselnedsättningar samt tinnitusbesvär uppstå.

Tinnitus
Huvudartikel: Tinnitus

Tinnitus är inte en sjukdom på det sättet utan ett symptom som man har. Vid höga ljudnivåer eller kraftiga bullernivåer blir ljudvågorna som färdas in i innerörat för kraftiga och hinnsnäckans sinnesceller försämrar sin förmåga att registrera ljudvågorna och hörselförmågan försämras tillfälligt. Vid återkommande störningar av kraftiga ljud på sinnescellerna i hinnsnäckan kan permanenta skador uppstå, vilket i sin tur kan leda till tinnitus.

Det finns inte något botemedel mot tinnitus, men det finns behandlingar för att lära sig att leva med ljudet eller bullret. 
Man kan dela in tinnitus i olika grupper, det finns så kallad subjektiv tinnitus då man bara hör ljuden själv och objektiv tinnitus som även kan höras av andra. Objektiv tinnitus är dock extremt ovanligt men förekommer.

Öra hos andra djurarter
Den för människan givna beskrivningen gäller i princip för däggdjuren i allmänhet, men för ytterörat finns mycket stora variationer. De flesta däggdjur har rörliga ytteröron, ofta med invecklad skulptur. Förutom sin ursprungliga uppgift som ”ljuduppsamlare” har ytteröronen fått andra uppgifter; de ingår i djurens kommunikationssystem och kan förmedla information om bärarens sinnesstämning – den retade hunden stryker t. ex. öronen bakåt. Öronen hos t. ex. elefanter kan genom sin rikedom på blodkärl tjäna som kylande organ.

Hos de övriga ryggradsdjuren har hörsel- och balansorganen samma grundstruktur, dock finns bara ett hörselben, och innerörats hörseldel är ej snäckformad, och motsvaras hos t. ex. fiskarna av en ganska enkel utbuktning. Ormarna saknar mellanöra och hörselben och saknar egentlig hörsel; de kan emellertid uppfatta vibrationer i marken. Bland de ryggradslösa djuren är jämviktsorgan vida spridda, medan regelrätta hörselorgan är förbehållna insekterna. De s. k. tympanalorganen som finns hos många insekter består av sinnesceller som är i kontakt med trumhinna och trumhåla, vilken i sin tur är kontakt med omvärlden via trakésystemet.

Hos vårtbitarna har hörselorganen stor social betydelse eftersom djuren kommunicerar med ljud, ofta av hög frekvens. Andra insekter, t. ex. vissa fjärilar med nattliga vanor, använder sin fina hörsel för att upptäcka fladdermöss – när den hör den annalkande fladdermusens ultraljud kan den flyga undan eller låta sig falla rakt ned för att undfly faran.

Bilder

Se även 
 Buller
 Hörsel
 Ljud

Referenser

Noter

Webbkällor

Tryckta källor

Externa länkar 

 
Wikipedia:Basartiklar