kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Pierre Mignard

Pierre Mignard, född 7 november 1612 i Troyes, Frankrike, död 30 maj 1695 i Paris, var en fransk målare under barocken, bror till Nicolas Mignard.

Biografi 
Mignard gick först i lära hos Jean Boucher i Bourges och därefter hos Simon Vouet i Paris. 1636 reste Mignard till Rom, där han uppehöll sig till 1657. För kyrkan San Carlo alle Quattro Fontane på Quirinalen utförde han högaltarmålningen Sankt Carlo Borromeo tillber Treenigheten samt fresken Bebådelsen (1641). Den sistnämnda övermålades i början av 1800-talet, då man skulle installera en orgel i kyrkorummet. 2004 hade man avlägsnat orgeln och påbörjat restaureringen av fresken.

Efter sin återkomst till Paris avancerade Mignard i konkurrens med sin rival Charles Le Brun till att bli den ledande porträttmålaren vid kung Ludvig XIV:s hov. Mignard porträtterade kungen och dennes anhöriga och målade 1663 på uppdrag av kungamodern kupolen i kyrkan Val-de-Grâce i Paris tillsammans med sin medarbetare Charles-Alphonse Du Fresnoy. 

Som kungens förste målare var Mignard även ledare för Académie Royale de Peinture et de Sculpture och det kungliga tavelkabinettet.

Fotogalleri

Verk i urval 
 Madonnan med vindruvorna (1640-talet) – Louvren, Paris
 Sankt Carlo Borromeo tillber Treenigheten (1646) – San Carlo alle Quattro Fontane, Rom
 Ludvig XIV till häst (1673)
 Flicka med såpbubblor (1674) – Slottet i Versailles
 Perseus och Andromeda (1679) – Louvren, Paris
 Clio (1689) – Museum of Fine Arts, Budapest
 Markisinnan de Seignelay med sina barn (1691) – National Gallery, London

Källor 
 Blunt, Anthony, Guide de la Rome baroque. Paris: Éditions Hazan 1992.

Externa länkar 
 

 

Franska barockmålare
Födda 1612
Avlidna 1695
Män
Personer från Troyes
David Richter den yngre

David Richter den yngre, född 1664 (döpt 27 februari), död 12 januari 1741, var en svensk konstnär. Han var bror till Johan Richter, Bengt Richter och Christian Richter, kusin till David Richter den äldre.

Biografi
Richter var son till guldsmeden guldsmeden Johan Richter och Brita Bengtsdotter Selling. Blev guldsmedsgesäll vid 20 års ålder men övergick sedan till måleriet. Han begav sig 1697 till utlandet och uppehöll sig länge i Italien. Efter hemkomsten, omkring 1710, utförde han ett och annat porträtt i olja men ägnade sig sedan uteslutande åt miniatyrmåleriet. Han var hovminiatyrist 1719–1728. Sedan sysselsatte han sig flitigt med miniatyrporträtt av enskilda. Hans mycket små miniatyrer är målade i en prickteknik med ljus färgskala. Richter finns representerad vid bland annat Göteborgs konstmuseum  och Nationalmuseum i Stockholm.

Familj
Richter gifte sig 18 december 1718 med Elisabeth Ziese (1700–1738). Hon var dotter till silkesfärgaren Arnold Ziese och Eva Möller.

Källor

Noter

Miniatyrmålare
Svenska barockmålare
Svenska målare under 1700-talet
Representerade vid Nationalmuseum
Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Födda 1664
Avlidna 1741
Män
Ugglan
Examen

En examen (plural examina) är ett skriftligt och/eller muntligt slutprov för att pröva en persons kunskaper i ett enskilt ämne eller kunskaper inhämtade under en hel utbildning. Examen kan numera också beteckna det utbildningsbevis som erhålls efter en genomgången utbildning, oavsett om denna avslutas med ett slutprov eller inte.

Examina kan förekomma på olika nivåer i ett utbildningssystem. Exempelvis förekom i Sverige tidigare realexamen som avslutning på studier vid realskola och studentexamen som avslutning på studier vid gymnasium. Dessa slutprov förekom fram till och med 1972 respektive 1968.

Svenska akademiska examina 
Akademiska examina vid svenska statliga universitet och högskolor regleras i högskoleförordningen. Dessa examina kan efter tillstånd av regeringen också utdelas av privata universitet och högskolor. Det finns dock inget hinder för privata lärosäten att dela ut egna examina, men det akademiska erkännandet av sådana examina är begränsat.

Inom den så kallade Bolognaprocessen pågår ett arbete för att minska skillnaderna och öka jämförbarheten mellan olika länders examina. Syftet är att öka möjligheterna för studenter och arbetstagare att röra sig över gränserna i Europa. Detta kommer att innebära att den svenska examenstrukturen förändras av regeringen under den närmaste femårsperioden. Det nya systemet trädde i kraft 1 juli 2007. I det nya systemet kommer vissa yrkesexamina att utgå och ersättas med generella examina. En ny masterexamen införs och en ny kategori examina kallade konstnärliga examina införs. 

Till examensbeviset skall alltid fogas ett så kallat diploma supplement utfärdat på engelska eller något annat stort europeiskt språk.

Den första blinda person som tog en akademisk examen i Sverige var Seth Lönnegren (1882-1956) som den 8 mars 1924 avlade filosofie kandidatexamen i historia, geografi och pedagogik. Detta var möjligt tack vare "De blindas bokfond" som instiftades 1916 av C. A. Thulin. Lönnegren hade även legat en termin i Marburg, där det största blindbiblioteket fanns.

Se även
 Certifiering
 Examination
 Universitetskurs i Sverige
 Utbildningsprogram
 Validering

Källor

Externa länkar 
 Studera.nu
 Studentbibliotek.se

Academica

en:Professional degree
Gustave Doré

Paul Gustave Doré, född 6 januari 1832 i Strasbourg, död 23 januari 1883 i Paris, var en fransk tecknare, skulptör och grafiker. Han verkade även som en tidig serieskapare.

Biografi
Doré framträdde tidigt som illustratör i Le Journal pour rire och andra tidningar och nådde snart genom sina sprudlande livfulla och fantasirika teckningar till arbeten av François Rabelais, Honoré de Balzac (Contes drôlatiques 1855, svensk översättning Lustiga historier 1928), Hippolyte Taine, P. Dupont (La légende du juif errant, 1856), Lord Byron och Miguel de Cervantes ett rykte som samtidens främste illustratör. 1854, under Krimkriget, producerade Doré en satir över Rysslands historia i serieform, betitlad Histoire pittoresque, dramatique et caricaturale de la sainte Russie ('Pittoresk, dramatisk och karikerad historia över det heliga Ryssland'; återutgiven som Les Russes).

Han gjorde även illustrationer till Dante Alighieris Gudomliga komedi i en utgåva från 1861. Senare följde planscherna till Charles Perraults Les contes (1861, svensk översättning Sagor 1873), François-René de Chateaubriands Atala (1862, svensk översättning 1882), Rudolf Raspes Aventures du baron Münchhausen (1862, svensk översättning 1875), samt Miguel de Cervantes Don Quijote (1865).

Doré illustrerade en bibelutgåva från 1865, som till följd av hans illustrationer i trägravyr brukar benämnas Dorés bibel och som använts i flera svenska bibelutgåvor. Han illustrerade även fortsättningen av Dantesviten 1868 (en samlad svensk utgåva kom 1876). Sammanlagt har han illustrerat över 200 verk. Doré målade även tavlor, som dock i stilen liknar illustrationer. Han var även verksam som skulptör, bland vilka märks Parcen och Amor (1877) och monumentet över Alexandre Dumas den äldre på Place du Général-Catroux i Paris. Doré ligger begravd på Père-Lachaise i Paris.

Referenser

 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Externa länkar

Galleri 

Franska illustratörer
Franska grafiker
Franska skulptörer under 1800-talet
Grafiker under 1800-talet
Skulptörer under 1800-talet
Franska konstnärer under 1800-talet
Födda 1832
Avlidna 1883
Män
Svensk uppslagsbok
Gravsatta på Père-Lachaise
Farnabazos

Farnabazos var under det peloponnesiska kriget en persisk satrap i Daskyleion. Han stödde omväxlande Aten och Sparta. Han lät på Spartas inrådan mörda den grekiska politikern Alkibiades år 404 f.Kr. Tillsammans med atenaren Konon besegrade han år 394 f.Kr. den spartanska flottan vid Knidos.

Antikens perser
Män
Födda 400-talet f.Kr.
Avlidna 300-talet f.Kr.
394 f.Kr.



Händelser

Efter plats

Grekland 
 De allierade Aten, Thebe, Korinth och Argos samlar en stor armé vid Korinth. En icke ringa armé skickas samtidigt ut från Sparta för att utmana den allierade. De båda parterna möts på floden Nemeias uttorkade bädd, på korinthiskt territorium. I det därpå följande slaget vid Nemeia vinner spartanerna en stor seger över de allierade.
 Den atenske generalen Konon, den persiske satrapen Farnabazos och kung Evagoras av Salamis vinner en överväldigande sjöseger över den spartanske generalen Peisander i slaget vid Knidos (nära Rhodos). Efter denna seger seglar Konon och Farnabazos längs Joniens kust, varvid de driver ut spartanska guvernörer och garnisoner från städerna, men ändå inte lyckas krossa de spartanska baserna i Abydos och Sestos. Då spartanernas försök att bygga ett imperium börjar misslyckas blir perserna herrar över Egeiska havet.
 De två arméerna möts igen nära Koroneia, på thebanskt territorium, och utkämpar slaget vid Koroneia. Än en gång segrar spartanerna, under kung Agesilaios II på slagfältet. Efter denna seger seglar han med sin armé över Korinthiska viken och återvänder till Sparta.
 Athena Aleas tempel i Tegeia bränns ner, men återuppbyggs snart efter Scopas från Paros ritningar.

Födda

Avlidna

Källor 
 Motsvarande artikel på engelskspråkiga Wikipedia.

Externa länkar
392 f.Kr.



Händelser

Efter plats

Persiska riket 
 Den persiske generalen Struthas skickas av kung Artaxerxes II för att ta över satrapdömet Sardis, som efterträdare för Tiribazos, och för att fullfölja den antispartanska politiken.

Grekland 
 Spartanerna skickar en ambassadör, Antalkidas, till den persiske satrapen Tiribazos, i hopp om att vända perserna mot de allierade, genom att informera dem om Konons utnyttjande av den persiska flottan, för att börja återuppbygga Atens imperium. När atenarna får veta detta skickar de en ambassad, ledd av Konon, för att ge perserna sin syn på saken i Sardis. Upprörd över Konons handlingar låter Tiribazos arrestera honom och ger i hemlighet spartanerna pengar för att kunna utrusta en flotta. Även om Konon snabbt flyr dör han på Cypern utan att ha återvänt till Aten.
 En fredskonferens mellan de grekiska stadsstaterna hålls av Sparta. Den atenske talaren och politikern Andokides reser med tre kollegor för att förhandla fram fred med Sparta. Konferensen röner dock ingen framgång och Aten säger nej till fredsvillkoren samt skickar ambassadörerna i exil.

Sicilien 
 Dionysios I av Syrakusa blir, efter att ha ökat sin makt över Siciliens ursprungliga invånare (sikelerna), överfallen för andra gången av en karthagisk expedition och han tvingas därför alliera sig med sikelerna. Den karthagiska armén, under Mago, blir besegrad, sluter fred med Dionysios på för honom förmånliga villkor och återvänder till Karthago.

Efter ämne

Konst 
 Isokrates grundar en retorikskola på ön Khios.

Religion
 Juno Reginas tempel invigs i Rom.

Födda

Avlidna 
 Konon, atensk amiral

Källor 
 Motsvarande artikel på engelskspråkiga Wikipedia.

Externa länkar
Alkibiades

Alkibiades (grekiska: Ἀλκιβιάδης Κλεινίου Σκαμβωνίδης), född cirka 450 f.Kr., mördad 404 f.Kr., var en grekisk politiker och militär.

Biografi
Alkibiades är en av den atenska historiens största personligheter och en framstående politiker och härförare. Han hade personlig karisma, men han var också stolt, ärelysten och hänsynslös maktpolitiker.

Strax före den flottexpedition mot Sicilien som Alkibiades hade blivit utsedd att leda år 415 f.Kr, blev han tillsammans med oratorikern Andokides misstänkt i den så kallade Hermokopidaffären, då ett stort antal heliga hermesstatyer under en natt hade skändats i Aten. Under Alkibiades frånvaro åtalades han i Aten för missaktning för religionen och dömdes senare till döden. Hämndlysten begav han sig till ärkefienden Sparta, som tog emot honom med öppna armar. Med stor skicklighet ledde han spartanerna i ett fälttåg mot Aten, som besegrades. Han medverkade också till ett förbund mellan Sparta och en persisk satrap – ståthållare. 

Han drog emellertid på sig den spartanske kungens fiendskap och flydde till Persien och lyckades efter diverse intriger återvända till Aten, där han utsågs till amiral över den atenska flottan. I den befattningen besegrade han den spartanska flottan vid två sjöslag 411 f.Kr. vid Abydos och 410 f.Kr. vid Kyzikos, varefter han utsågs till oinskränkt fältherre över de atenska krigsstyrkorna. Efter en förlust avsattes Alkibiades och han gick då i landsflykt till Persien, där han med spartansk hjälp mördades.

Som litterär gestalt figurerar Alkibiades i flera av Platons dialoger.

Källor

Externa länkar 
 Alcibiades, Athens and the Human Condition in Thucydides' History av Brian Warren

Födda 450 f.Kr.
Avlidna 404 f.Kr.
Grekiska politiker
Män
Mördade grekiska politiker
Personer under 400-talet f.Kr.
404 f.Kr.



Händelser

Efter plats

Grekland 
 Den atenske ledaren Kleofon fortsätter att insistera på motstånd mot peloponnesierna, men situation blir hopplös, varför han arresteras, döms till döden och avrättas.
 25 april – Aten, som är fullt av flyktingar och försvagat av pest och hunger, kapitulerar, varvid det peloponnesiska kriget tar slut.
 Theramenes säkrar fred på villkor att Aten inte förstörs; spartanerna tillåter till och med Aten att fortsätta vara självständigt. Dock förlorar staden alla sina utländska erövringar och vad som är kvar av dess flotta, samt tvingas bli Spartas allierade. De långa murarna runt Aten rivs och de grekiska städerna på andra sidan Egeiska havet i Jonien blir återigen undersåtar till det Persiska riket.
 Den spartanske generalen Lysander insätter en marionettregering i Aten i och med inrättandet av "de trettio tyrannernas oligarki" under Kritias, med Theramenes som ledande medlem. Denna regering låter avrätta ett antal medborgare och fråntar alla, utom några få, sina rättigheter.
 Många av Atens forna allierade styrs nu av styrelser om tio medlemmar (dekarki), ofta förstärkta av garnisoner under en spartansk ledare (Harmost).
 Den atenske generalen Thrasybulos landsförvisas av de trettio tyrannerna (oligarkin i Aten) och han drar sig då tillbaka till Thebe.
 Fiendskap uppstår mellan Theramenes och Kritias, som får Theramenes dödad (genom att dricka gift) efter att ha anklagat honom för förräderi.
 Efter den spartanska segern vid Aigospotami vågar den förre atenske ledaren Alkibiades åter sig fram och tar sin tillflykt till Frygien i nordvästra Mindre Asien, hos den persiske satrapen Farnabazos, och söker hans hjälp mot atenarna. Spartanerna upptäcker dock hans planer och ser till att Farnabazos får honom mördad.
 Lysander seglar till ön Samos och erövrar den åt Sparta.

Egypten 
 Amyrtaios av Sais leder ett framgångsrikt uppror mot det Persiska rikets styre över Egyptens delta. Han blir den förste (och ende) faraon av den tjugoåttonde dynastin.

Persiska riket 
 Den persiske kungen Dareios II dör av sjukdom i Babylon, varvid han efterträds av sin son Artaxerxes II (Memnon - 'den tankfulle').
 Dareios II:s yngre son, Kyros anklagas av Tissafernes, satrapen i Karien, för att konspirera för att få sin bror Araxerxes II mördad. På hans och Dareios moders, Parysatis, inverkan blir Kyros dock benådad och skickas tillbaka till sitt satrapdöme.

Födda

Avlidna 
 Theramenes, atensk statsman
 Alkibiades, atensk politiker och militär (mördad; född omkring 450 f.Kr.)
 Kleofon, atensk politiker och demagog
 Dareios II, kung av Persiska riket sedan 423 f.Kr.

Källor 
 Motsvarande artikel på engelskspråkiga Wikipedia.

Externa länkar
Isaac Vossius

Isaac Vossius, född 1618 i Leiden, död 1689 i Windsor, var en nederländsk filolog; lärare i grekiska åt drottning Kristina. Han var son till Gerardus Joannis Vossius.

Biografi
Vossius gjorde som ung stora framsteg i klassisk filologi samt i arabiska, matematik och fysik. Han besökte 1641-45 England, Frankrike och Italien för att inleda bekantskap med lärda män och samla värdefulla handskrifter samt utnämndes 1646 till holländsk historiograf och bibliotekarie i Amsterdam. 

1648 hörsammade han drottning Kristinas inbjudan att sälla sig till den hovstat av lärda utlänningar, som hon samlade omkring sin person. Han undervisade drottningen i grekiska, anställdes som hennes bibliotekarie och överhopades med hedersbevisningar, men föll flera gånger i onåd, bland annat på grund av sitt ständiga kiv med den lärde Salmasius. Efter drottningens tronavsägelse 1654, återvände Vossius till Holland och medförde som belöning Codex argenteus, vilken M.G. De la Gardie sedermera lyckades återköpa. Vossius flyttade sedan till Frankrike och 1670 till England, där han 1673 utnämndes till kanik i Windsor. 

Han utgav för sin tid värdefulla upplagor av Skylax, Pomponius Mela, Justinus Martyren och Catullus. Bland hans övriga arbeten märks De septuaginta interpretibus (flera arbeten, det sista utgivet 1686) och De poematum cantu et viribus rhythmis (1673).

Verkförteckning 
 F.F. Blok: Isaac Vossius and his circle. His life until his farewell to Queen Christina of Sweden, 1618-1655. Groningen, Forsten, 2000.

Källor

Externa länkar 

Rikshistoriografer
Nederländska forskare
Födda 1618
Avlidna 1689
Män
Personer från Leiden
Ledamöter av Royal Society
Romersk kung

Romersk kung (; ), även romarnas konung, kallades under medeltiden den som valts till härskare eller medregent till härskare av Tysk-romerska riket. Titeln var i sig ett anspråk titeln tysk-romersk kejsare, en titel av högsta världslig värdighet och även viss religiös betydelse. Endast efter att i Rom ha blivit krönt av påven fick den valda romerska kungen bära titeln "romersk kejsare". I en del nutida litteratur används "tysk kung" eller "kung av Tyskland" synonymt med romersk kung.

Efter den kejserliga kröningen kunde titeln utökas med semper Augustus ("alltid majestätisk", "alltid växande"; Augustus kommer av latinets augere, "att växa") vilket antyder plikten att bevara de kungliga privilegierna (till skillnad från vad som hände i Italien) och utöka imperiets gränser (i synnerhet i väst).

Historia

Bakgrund
Först kring 1000-talet började Östfrankiska riket kallas Kungariket Tyskland i samtida källor. Vid valet av Henrik IV till rikets härskare fick han titeln romersk kung för att markera ensamrätten att krönas till kejsare av påven. Under den pågående investiturstriden kallade Gregorius VII honom istället tysk kung () för att markera att anspråken var begränsade till de tyska länderna och inte täckte hela riket. Konflikten fortsatte och Henrik IV insisterade på att tituleras romersk kung ända till han kröntes av motpåven Clemens III år 1084. Det lade grunden till traditionen att tituleras romersk kung efter kungavalet och tituleras romersk kejsare efter kröningen.

Medeltiden
Processen för kungaval var fram till 1300-talet oklar och gav upphov till flera tronföljdsdispyter, men i och med 1356 års gyllene bulla fastslogs röstordningen och permanent rösträtt gavs till sju riksfurstar som innehade de förnämsta ämbetena i riket, kurfurstarna. Efter ett kungaval höll ärkebiskopen av Köln en symbolisk kröning i Aachens domkyrka.

Senare användning
År 1508 tilläts den valde kungen Maximilian I av påve Julius II att anta titeln "vald romersk kejsare" () utan att personligen bege sig till Rom för att krönas vilket lade grunden till ett avskaffande av kröningsceremonin i Rom helt och hållet. Därmed blev "romersk kung" istället titel på den redan under kejsarens livstid valde efterträdaren som antog kejsartiteln direkt vid succession.

Annan användning
Romarnas kung var också den titel som frankerna gav Syagrius, en romersk magister militum (militär befälhavare) i Gallien under 400-talets andra hälft. Titeln "kung av Rom" erhöll kejsar Napoleon I:s son vid sin födelse (1811).

Källor

Härskartitlar
Tysk-romerska riket
David Lynch

David Keith Lynch, född 20 januari 1946 i Missoula, Montana, är en amerikansk filmregissör och musiker. Lynch har hyllats för sina surrealistiska, drömlika och ibland obehagligt berörande filmer och tv-serier, varav Blue Velvet (1986), Twin Peaks (1990–1991, 2017) och Mulholland Drive (2001) hör till de mest kända.

Filmkarriär 
David Lynch slog igenom med kultfilmen Eraserhead, som spelades in av ett litet hängivet filmteam lett av Lynch under fem år på en minimal budget. Den fick till en början ett negativt bemötande men blev snabbt en kultfilm när den började visas sent på amerikanska biografer i storstäderna. Den beundrades av två så olika regissörer som Stanley Kubrick och Mel Brooks. 

Mel Brooks blev David Lynchs beskyddare i Hollywood och såg till att han fick göra sin nästa film under långt mer normala och professionella villkor i England. Resultatet blev den mer konventionella men minst lika hyllade långfilmen Elefantmannen från 1980. Långfilmen Mulholland Drive var från början tänkt att vara en tv-serie. Men ingen av de stora tv-kanalerna valde att köpa in serien, som därför klipptes ner till en film på 2 timmar och 30 minuter.

David Lynch har bland annat fått Guldpalmen, det finaste priset vid filmfestivalen i Cannes, för Wild at Heart och har även blivit Oscarnominerad för filmerna Elefantmannen och Mulholland Drive.

Den skruvade TV-serien Twin Peaks blev en stor tittarsuccé både i USA och Sverige i början av 1990-talet ända tills mysteriet med mordet på Laura Palmer löstes varefter tittarsiffrorna sjönk.

Musikkarriär 
2001 släppte David Lynch musikalbumet BlueBob tillsammans med John Neff.

2010 debuterade han som soloartist. Den 7 november 2011 släpptes debutalbumet Crazy Clown Time. 2013 släpptes hans andra album, The Big Dream.

The Angriest Dog in the World 
Lynch har även varit verksam som serieskapare till serien The Angriest Dog in the World, som publicerades i Los Angeles Reader 1983-1992. Lynch fick idén till serien redan 1973, under en period som han upplevde mycket ilska och aggressioner.

David Lynch Foundation 
På senare år har David Lynch även fått stor uppmärksamhet för sitt engagemang i organisationen för Transcendental meditation (TM). Lynch har skapat en stiftelse för att stödja utlärandet av TM på skolor bland annat i Syd- och Nordamerika. Tusentals skolelever har redan lärt sig TM, bland annat i innerstadsskolor i Detroit och San Francisco, samt i ett växande antal skolor i Bolivia, Brasilien, Peru och Paraguay. Filmregissören har även turnerat med kvantfysikern John Hagelin och förespråkat TM på universiteten i USA.

Filmografi i urval

Långfilmer

TV-serier 

 (TV-serie, säsong 3)

Kortfilmer 

 (del ur kortfilmssamlingen Lumière et Compagnie)

Diskografi 
 (med John Neff)

Bibliografi 
 (Fånga de stora fiskarna: meditation, medvetande och kreativitet, Henån: Syneidos kvalitetslitteratur, 2011. )

Referenser

Noter

Externa länkar 

  
 David Lynch Foundations webbplats 
 

Födda 1946
Amerikanska filmregissörer
Män
Levande personer
Officerare av Hederslegionen
Personer från Missoula