kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Havsörnar

Se även artikeln om Havsörn

Havsörnar (Haliaeetus) är ett släkte inom familjen hökar (Accipitridae).

Havsörnar är bland de största örnarna både vad beträffar vikt och vingspann, även om vissa andra örnar, som exempelvis kungsörn och kejsarörn, är jämförbara. Den största havsörnen är jättehavsörn, Haliaeetus pelagicus. Havsörnar har mycket kraftiga näbbar och klor. De livnär sig huvudsakligen på fisk men många arter äter också as.

Systematik
Släktet Haliaeetus är möjligtvis ett av de äldsta fågelsläktena som fortfarande existerar. Fossilet DPC 1652 funnet i ett lager från tidig oligocen, cirka 33 miljoner år sedan, i Egypten visar likheter med dagens havsörnar. Släktet fanns med säkerhet redan under mellersta miocen (12-16 miljoner år sedan).

Havsörnar är inte nära släkt med andra stora örnar som kungsörnen. Istället står de nära gladorna i Milvus och Haliastur och tillsammans bildar de en systergrupp till vråkarna.

DNA-studier har visat att de två arterna av fiskörnar traditionellt placerade i släktet Ichthyophaga istället är en del av gruppen havsörnar. De inkluderas därför i släktet Haliaeetus av de tongivande taxonomiska auktoriteterna Clements et al och IOC. Vissa, som BirdLife International, behåller dock än så länge den traditionella indelningen.

Arter i släktet 
Nedanstående lista följer Clements et al.
 Vithövdad havsörn (Haliaeetus leucocephalus)
 Havsörn (Haliaeetus albicilla)
 Bandhavsörn (Haliaeetus leucoryphus) 
 Jättehavsörn (Haliaeetus pelagicus) 
 Salomonhavsörn (Haliaeetus sanfordi) 
 Skrikhavsörn (Haliaeetus vocifer) - förekommer i Afrika söder om Sahara.
 Vitbukig havsörn (Haliaeetus leucogaster)
 Madagaskarhavsörn (Haliaeetus vociferoides) - endemisk för Madagaskar.
 Mindre fiskörn (Haliaeetus humilis)
 Gråhuvad fiskörn (Haliaeetus ichthyaetus)

Inom släktet finns det tre uppenbara artpar, ibland beskrivna som superarter: havsörn och vithövdad havsörn, vitbukig havsörn och salomonhavsörn, samt skrikhavsörn och madagaskarhavsörn. Alla dessa par består av en art som i adult dräkt har vitt huvud medan den andra har mörkt huvud.

Referenser

Noter

Källor 
 Lars Larsson (2001) Birds of the World, CD-rom

Havsörnar
Sång (olika betydelser)

Sång kan syfta på:

 Sång – det musikaliska uttryck som skapas när någon sjunger
 Sång – sjungen text, se vokalmusik
 Körsång  – ensemble med flera sångare i varje stämma
 Sång – episk poesi, se Canto
 Fågelsång 
 Valsång

Se även
 Sångare – en person som sjunger
 Sångare (fåglar) – en taxonomisk grupp
Apörnar

Apörnar, mycket kraftiga rovfåglar inom gruppen örnar i familjen hökartade rovfåglar. Apörnar har sinsemellan liknande morfologi och ekologi men är egentligen inte närmare släkt än andra örnar. De är huvudsakligen skogslevande och livnär sig på mellanstora däggdjur, kräldjur och fåglar. Samtliga har huvudfjädrar som liknar en krona. De har också förhållandevis väl utvecklat djupseende.

Genom evolutionskonvergens har apörnarna gemensamma drag. Apörnar är således inte en naturlig grupp och arterna är inte varandras närmaste släktingar. Sydamerikas harpyja, den afrikanska kronörnen och den filippinska apörnen lever alla bland trädkronorna, har silhuettbrytande fjädrar som gör dem svårupptäckta och breda vingar vilket krävs för jakt mellan träden och bättre binokulärt seende än andra rovfåglar (men knappast lika bra som ugglor). Eftersom apor för vissa arter är en viktig del i dieten saknar apörnarna i viss mån befjädring på benen (som bytet skulle kunna få tag i). På grund av deras levnadsmiljö har människan mycket liten kunskap om apörnarnas villkor och beteende.

Kraftiga skogslevande örnar med förhållandevis korta vingar kallas också ibland för skogsörnar, vilket egentligen är ett bättre namn på gruppen.

Utbredning
Det finns tre arter i Sydamerika:
Amazonörn (Morphnus guianensis) - förekommer från Honduras till norra Paraguay och Argentina.
Harpyja (Harpia harpyja) - förekommer från södra Mexiko till östra Bolivia och från södra Brasilien till norra Argentina.
Andinsk örn (Oroaetus isidori) - finns i Anderna i Bolivia och västra Argentina.

Det finns två arter i Afrika:
Kronörn (Stephanoaetus coronatus) - förekommer från västra och centrala Afrika i Ghana och Uganda, till Angola och Sydafrika.
Stridsörn (Polemaetus bellicosus) - förekommer i Afrika söder om Sahara, från Senegal till Somalia, och söderut till Kapprovinsen.

Det finns två arter i Sydostasien:
Papuaörn (Harpyopsis novaeguineae) - finns bara på Nya Guinea
Apörn (Pithecophaga jefferyi) - förekommer bara på Filippinerna; tidigare på Luzon, Leyte, Samar och Mindanao men nu endast på Luzon och Mindanao.

Hökartade rovfåglar
Bon Scott

Bon Scott, egentligen Ronald Belford Scott, född 9 juli 1946 i Forfar, Angus, Skottland, död 19 februari 1980 i London, var en australisk sångare och låtskrivare, mest känd som sångare i det australiska rockbandet AC/DC från oktober 1974 fram till sin död 1980.

Biografi
Då Scott var sex år gammal emigrerade familjen till Australien där hans uppväxt blev trasslig. Han slutade skolan vid 15 års ålder och dömdes till slut till nio månader i ungdomsfängelse, bland annat för stöld av bensin. En anställning i armén slutade med avsked. Under andra korta anställningar som bland annat brevbärare, truckförare och bartender kom musiken att ta allt större plats. Han spelade trummor och sjöng i flera garagerockband som dock aldrig blev kända med undantag av The Valentines. Under denna tid blev han den första artisten i Australien att anklagas för innehav av marijuana.

År 1974 ersatte Scott Dave Evans som sångare i AC/DC; bandet som han tillhörde fram till sin död 1980. Med bandet utgav han flera album som anses klassiska, bland annat Let There Be Rock och Highway To Hell. Det var med det senare albumet, som kom att bli Scotts sista med gruppen, som gruppen nådde riktig internationell uppmärksamhet. Back in Black, utgivet 1980, utgavs som en hyllning till Scott.

Död 
En februarikväll 1980 förlorade Scott medvetandet på klubben Music Machine i London, som numera heter KOKO. Under natten lämnade vännen Alistair Kinnear honom halvt medvetslös i en bil på 67 Overhill Road i East Dulwich för att han skulle sova ruset av sig. Påföljande morgon påträffade vännen honom livlös och Scott togs till King's College Hospital i Camberwell, där han dödförklarades vid ankomsten. Den fastställda dödsorsaken var akut alkoholförgiftning. Scott kremerades och hans aska begravdes av hans familj i Fremantle i Australien. Scott står här staty i parken The Esplanade, liksom i Kirriemuir i Skottland.

Källor

Externa länkar 

Australiska sångare under 1900-talet
Personer från Forfar
Medlemmar i AC/DC
Rock and Roll Hall of Fame
Födda 1946
Avlidna 1980
Män
Australiska sångare under 2000-talet
Saxofon

Saxofon är ett blåsinstrument av metall som räknas till träblåsinstrumenten på grund av sin konstruktion med ett (enkelt) rörblad som ljudalstrande del och att den har fler än två öppningar.

Saxofon har anknytning till jazzmusiken som ett av de populärare instrumenten inom genren. Saxofonen är vanligtvis förknippad med populärmusik, storbandsmusik och jazz, men ursprungligen var saxofonen avsedd för orkester- och militärmusik. Saxofonen har också använts flitigt av många dansband, främst Ingmar Nordströms, Simons, Thorleifs och Anders Engbergs.

Storlekar 
De varianter av saxofoner som är vanligast är från högsta till lägsta tonläge:
 sopransaxofon (stämd i Bb)
 altsaxofon (Eb)
 tenorsaxofon (Bb)
 barytonsaxofon (Eb)
Betydligt ovanligare är
 sopraninosaxofonen (Eb)
 C-melodisaxofonen (C)
 bassaxofonen (Bb)
 kontrabassaxofonen (Eb)
Den moderna saxofonfamiljen: baryton, tenor, alt och sopransax.

Historia 
Saxofonen skapades på 1840-talet av Adolphe Sax och den 22 juni 1846 så fick han patent på musikinstrumentet. Adolphe Sax var en belgiskfödd instrumentmakare, flöjtist och klarinettist.

Besläktade instrument 
Instrumentmakaren Benedikt Eppelsheim i München har konstruerat tubaxen - en kompakt byggd kontrabassaxofon som även finns i subkontrabasvariant.

Sarrusofonen är ännu en saxofonvariant som liknar tubaxen, men med dubbelt rörblad, och som därför kan sägas vara ett slags metallfagott.

Det finns även en variant, som inte är ett blåsinstrument i sig, midisaxofonen som spelas som en saxofon men måste kopplas till en synthesizer eller liknande för att ge ljud ifrån sig.

Xaphoon är ett litet blåsinstrument av antingen plast eller bambu. Dess klang låter som en blandning mellan klarinettens och saxofonens.

Saxofonister 

 Cannonball Adderley (alt)
 Candy Dulfer (alt)
 Albert Ayler (alt och tenor)
 Sidney Bechet (sopran)
 Michael Brecker (Tenor och EWI: Electronic wind instrument)
 Clarence Clemons (tenor)
 Ornette Coleman (alt)
 John Coltrane (sopran och tenor)
 Arne Domnérus (alt)
 Per Friman (alt och sopran, klassisk)
 Kenny G (sopran)
 Jan Garbarek (tenor)
 Stan Getz (tenor)
 Robert Nordmark (musiker) (tenor)
 Dexter Gordon (tenor)
 Lars Gullin (baryton)
 Coleman Hawkins (tenor)
 Johnny Hodges (alt)
 Bo Jansson (tenor, baryton)
 Jonas Knutsson (sopranino, sopran, alt, baryton)
 Anders Linder ( sopran och alt)
 Sten-Åke Lindberg (alt, tenor)
 Gerry Mulligan (baryton)
Bjarne Nerman
 Ingmar Nordström (sopranino och alt)
 Nisse Sandström (tenor)
 Charlie Parker (alt)
 Dick Parry (alt, tenor, baryton) 
 Art Pepper (alt)
 Jörgen Pettersson (alla typer)
 Andreas Pettersson (bara alt)
 Sigurd Raschèr
 Sonny Rollins (tenor)
 David Sanborn (alt)
 Wayne Shorter (tenor)
 Zoot Sims (tenor)
 Sergey Stepanov
 Thorleif Torstensson (alt, tenor och sopran)
 Rudy Wiedoeft (C-melody med flera)
 Lester Young (tenor)

Saxofongrupper 
 Arte quartett
 Rollin Phones
 Svenska Saxofonkvartetten

Se även 
 Träblåsinstrument
 Lista över musikinstrument

Källor 
 The Devil's Horn, dokumentär 2016.

Noter 

Träblåsinstrument
Belgiska uppfinningar
Harpyja

Harpyja (Harpia harpyja) är en av världens största örnar som förekommer i den neotropiska regionen i Syd- och Mellanamerika. Den är störst och kraftfullast av de rovfåglar som lever i regnskog. Fågeln lever vanligtvis i de övre trädnivåerna i tropisk låglandsregnskog. Habitatförstöring har lett till att arten försvunnit från stora delar av sitt ursprungliga utbredningsområde och den är nästan utrotad från Centralamerika.

Utseende 
Harpyjan har en kroppslängd på cirka en meter, ett vingspann på cirka två meter och en kroppsvikt för honan på mellan sex och nio kg, medan hanen väger 4–4,6 kg. Huvudet pryds av två karakteristiska uppstickande fjädertofsar.

Systematik och utbredning 

Harpyjan beskrevs första gången taxonomiskt 1758 av Carl von Linné i hans Systema Naturae som Vultur harpyja, efter det mytologiska väsendet harpyor. 

Harpyja placeras som ensam art i släktet Harpia. DNA-studier visar att dess närmaste släktingar är papuaörn och amazonörn. De tre arterna utgör tillsammans underfamiljen Harpiinae inom familjen hökar. Tidigare brukade harpyjan föras till de så kallade apörnarna, en grupp av ej närbesläktade arter, som likväl liknar varandra på grund av evolutionskonvergens.

Harpyjan lever i Latinamerika, från södra Mexiko till östra Bolivia, i södra Brasilien och norra Argentina, företrädesvis i låglandsregnskogar.

Föda 
Harpyjan är tillsammans med filippinska apörnen den enda fågel som i huvudsak livnär sig på däggdjur. Favoritfödan är sengångare, men även apor, myrslokar, trädpiggsvin  och andra stora ryggradsdjur står på menyn. Fågelns näbb är inte mer imponerande än hos till exempel havsörnar, snarare tvärtom, men de extremt kraftiga tarserna och långa vassa klorna utgör dess mycket effektiva vapen. Harpyjan kan lyfta byten upp till två tredjedelar av sin egen vikt, men den kan döda avsevärt större djur än så. Då den flyger nästan lika tyst som ugglor kan den dra stor fördel av överraskningsmomentet. Får fågeln tag i nacken på ett däggdjur är detta nedlagt mycket snabbt. De fem centimeter långa och vassa klorna tränger djupt in i ryggraden och med ett tryck på över 400 N/cm2 knäcker den ryggkotor eller sliter sönder ryggradsnerven. Fågeln tros aldrig anfalla större byten framifrån.

Harpyja och människan

Status och hot 
Habitatförstöring har lett till att arten försvunnit från stora delar av sitt ursprungliga utbredningsområde och den är nästan utrotad från Centralamerika. Harpyjan är idag sällsynt, men inte akut utrotningshotad. Någorlunda vanlig är den endast i Amazonas. Harpyjan har jagats bland annat för de vackra huvudfjädrarna som använts som prydnader. IUCN kategoriserar den som sårbar. Beståndet uppskattas till mellan 100 000 och 250 000 vuxna individer.

Namn 
Trivialnamnet harpyja härstammar från antika grekiskans ἅρπυια och refererar till de mytologiska harpyorna, vindandar som hämtade de döda till Hades, och sades ha örnkroppar och människoansikten.

I kulturen  
Harpyjan är Panamas nationalfågel och finns avbildad på statsvapnet.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Hökartade rovfåglar
Fåglar i neotropiska regionen
Fosterställning

Fosterställning är den hopkrupna ställning, med benen böjda och låren mot bröstkorgen, som ett foster har i livmodern, åtminstone mot slutet av graviditeten.

Ibland används detta som en försvarsmekanism hos människor eftersom ställningen skyddar huvudet. Det är också starkt associerat till psykiska trauman där en person vill skärma sig från omvärlden och återgå till ett tryggt tillstånd.

Barndom
Försvarsmekanismer
Harpyor

Harpyor är i grekisk mytologi mytiska andeväsen eller vindandar. De är ursprungligen framställda som bevingade kvinnor, senare rovfåglar med kvinnohuvud.

Åt en av dem (med hästgestalt) ger Homeros namnet Podarge (den snabbfotade). Hos Hesiodos är antalet bestämt till två med namnen Aëllo (stormvind) och Okypete (den snabbflygande). Senare grekiska skalder har givit dem andra namn, och hos Vergilius heter den förnämsta av dem Celæno (grek. Kelainó). De är döttrar av Thaumas och Elektra, systrar till Iris, bevingade och snabbare än vinden. Personer, som spårlöst försvunnit, sades vara bortrövade av harpyorna. Sedermera övergick de till ett slags ondskefulla straffgudomligheter och fick en gestalt som motsvarade detta. Det berömda gravmonumentet vid Xanthos i Lykien återger flera bilder (numera i British museum) av harpyor i färd med att bortröva människor.

I argonautsagan uppträder de som den blinde trakiske konungen Fineus’ plågoandar, vilka rövar bort och smutsar ned hans mat med avföring, till dess de slutligen förjagas av de bevingade Boreassönerna Kalaïs och Zetes.

Se även 
 Vildvittror

Referenser

Externa länkar

Varelser i grekisk mytologi
Grevskap

Grevskap är ett sedan feodalismen förekommande begrepp, som betecknar en förläning som givits åt en greve.

Modern betydelse
En politisk betydelse har grevskapet under modern tid främst haft i Storbritannien och Irland, där grevskapen är sekundärkommuner. Det engelska ordet för grevskap, county, används även om motsvarande indelningar i USA, Kanada och Liberia, men det översätts i dessa sammanhang normalt inte till svenska.

I Spanien kan bland annat regionerna Kataloniens och Galiciens comarcor ibland beskrivas som grevskap.

Se även
Sveriges grevskap
Danmarks grevskap
Norges grevskap
Storbritanniens grevskap
Irlands grevskap
Lantgrevskap
Markgrevskap
Frankerriket

Referenser 

Adel
Regionala politiska indelningar
Cent (mynt)

Ett cent kan vara ett mynt eller en myntenhet och betecknar vanligtvis en hundradel av basenheten i en valuta. Enheten cent används inom många valutor, bland annat euro och US-dollar. En amerikansk cent betecknas med ¢. Det förekommer att benämningen eurocent används för euromynt denominerade i cent, men något särskilt tecken är inte fastställt.

Dollarvalutor som indelas i "cent" 
 Amerikansk dollar
 Australisk dollar
 Bahamansk dollar
 Barbadisk dollar
 Belizisk dollar
 Bermudisk dollar
 Bruneisk dollar
 Caymansk dollar
 Fijidollar
 Guyansk dollar
 Hongkongdollar
 Jamaicansk dollar
 Kanadensisk dollar
 Liberiansk dollar
 Namibisk dollar
 Nyzeeländsk dollar
 Salomondollar
 Singaporiansk dollar
 Surinamesisk dollar
 Taiwanesisk dollar
 Trinidaddollar
 Tuvaluansk dollar
 Zimbabwisk dollar
 Östkaribisk dollar

Andra valutor som indelas i "cent" 
 Euro
 Leone
 Lilangeni
 Nakfa
 Rand

 Antillergulden
 Arubansk florin
 Kenyansk shilling
 Lankesisk rupie
 Mauritisk rupie
 Seychellisk rupie

Smeknamn på mynt 
I USA men även Kanada används vanligt förekommande smeknamn ofta istället för myntens egentliga beteckning.
 1 cent = "penny" eller "cent"
 5 cent = "nickel"
 10 cent = "dime"
 25 cent = "quarter"
 50 cent = "half dollar"

Euromynten har också en del slangtermer som varierar mellan länderna.

Se även 
 Penny, brittisk myntenhet
 50 Cent, artist

Referenser 

Mynt
Uwe Seeler

Uwe Seeler, född 5 november 1936 i Hamburg, död 21 juli 2022 i Norderstedt i Schleswig-Holstein, var en tysk professionell fotbollsspelare (anfallare) som spelade för Västtyskland. Han var centertank i klubblaget Hamburger SV och det västtyska landslaget under 1950- och 1960-talen. Han spelade hela sin klubbkarriär i Hamburger SV där han spelade 476 ligamatcher och gjorde 404 ligamål mellan 1953 och 1972.

Seeler blev under sin karriär en mycket folkkär fotbollsspelare och var lagkapten för det västtyska landslaget under VM 1966 och VM 1970. Seeler hade fram till 1998 rekordet i antal VM-matcher. I Hamburg kallas han "Uns Uwe".

Efter den aktiva karriären arbetade Seeler hos Adidas. Han samlade även in pengar till välgörenhet genom sina Uwe-Seeler-Traditionself.

Meriter 
 72 A-landskamper/43 mål (1954-1970)
 VM-turneringar: 1958, 1962, 1966, 1970
 VM-matcher/mål: 21/9 
 VM-silver 1966
 VM-brons 1970

 Tysk mästare 1960
 Tysk cupmästare 1963
 Årets spelare i Västtyskland 1960, 1964, 1970
 Skyttekung i Bundesliga säsongen 1963-64

Referenser

Externa länkar 

 Spelarbiografi om Uwe Seeler (svenska)

Tyska fotbollsspelare
Tyska landslagsspelare i fotboll
Spelare i VM i fotboll 1958
Spelare i VM i fotboll 1962
Spelare i VM i fotboll 1966
Spelare i VM i fotboll 1970
Fotbollsspelare i Hamburger SV
Spelare i Fußball-Bundesliga
Fifa 100
Kommendörer av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Tyska idrottare under 1900-talet
Idrottare från Hamburg
Födda 1936
Avlidna 2022  
Män
Verla träsliperi och pappfabrik

Verla träsliperi och pappfabrik är en välbevarad nedlagd träindustri och ett världsarv i Kouvola i Södra Finlands län. Fabriken grundades 1872 och stängdes slutligen 1964.

Verla träsliperi grundades 1872 av ingenjören Hugo Neuman. Det förstördes dock i en brand 1876. År 1882 byggdes en betydligt större fabrik av Gottlieb Kreidl och Louis Haenel med både ett träsliperi och en pappfabrik. År 1892 totalförstördes torken i en brand, och därefter beslöts att återbygga den i tegel. År 1895 tegelmurades även träsliperiet och pappfabriken.

År 1920 köptes det privatägda bolaget till Kissakoski. En ny damm i anslutning till fabriken uppfördes samma år. År 1922 köptes företaget av  Kymmene AB. Tillverkningen fortsatte fram till 18 juli 1964, då verksamheten lades ned för gott. 

År 1972 blev fabriken ett museum. Hela anläggningen är bevarad i det skick den var vid nedläggningen 1964. Det sattes upp på Unescos världsarvslista 1996 med motiveringen:

Externa länkar 

Verlas webbplats
UNESCO World Heritage Centre - Verla Groundwood and Board Mill 
Om Verla träsliperi och pappfabrik på Museiverkets webbplats 

Kouvola
Världsarv i Finland
Industriminnen i Finland
Finländska massa- och papperstillverkare
Colombiansk peso

Colombiansk peso (Col$ - Peso colombiano) är den valuta som används i Colombia i Sydamerika. Valutakoden är COP. 1 Peso = 100 centavos.

Valutan infördes 1837 och under åren genomgått en rad devalveringar.

Användning 
Valutan ges ut av Banco de la República - BR som grundades i juni 1880 och har huvudkontor i Bogotá.

Valörer 
 mynt: 5 (används ej), 10 (används ej), 20, 50, 100, 200, 500 och 1.000 (används ej) Pesos
 underenhet: används ej, tidigare centavos
 sedlar: 1000, 2000, 5000, 10.000, 20.000 och 50.000 COP

Externa länkar 
 Centralbanken BR
 COP sedlar

Colombias ekonomi
Sydamerikanska valutor
Kapitulation

Kapitulation (historiskt: dagtinga) innebär att en kombattant i väpnad konflikt ger upp, normalt utan särskilda villkor. Att ge upp villkorslöst kallas också att ge sig på diskretion, även om begreppet numera används sällan. Vit flagga används när en trupp begär att få förhandla om kapitulation. Hur detta skall skötas finns reglerat i till exempel Haagkonventionen av 1899 och 1907. Militär personal av olika nationalitet har olika sätt att handskas med kapitulation. I flera länder och kulturer anses det vanhedrande att ge upp. Ackord var en äldre benämning på ett godvilligt uppgivande och överlämnande av en fästning.

Kapitulation kan ske enskilt, då ensamma soldater tas till fånga, eller som grupp där exempelvis ett helt regemente kapitulerar.

Ett exempel på kapitulation är när Japan kapitulerade för USA efter atombomberna över Hiroshima och Nagasaki.

Se även
 Debellation
 Krigsfångenskap
 Brott av krigsmän – om brott begångna i krigstid av personer som är tjänstgöringsskyldiga i försvarsmakten, till exempel skyddsvakter
 Ridderlighet

Noter

Krigets lagar
Säkerhetspolitik
Igelfors

Igelfors är en tätort i Finspångs kommun, Östergötland.

Historia
Här fanns Igelfors bruk som tillverkade t.ex. lieblad.

Befolkningsutveckling

Samhället
På orten finns en frikyrkobyggnad samt en låg- och mellanstadieskola.

Kommunikationer
Igelfors trafikeras av Östgötatrafikens busslinje 417.

Se även
Regna socken

Noter 

Orter i Finspångs kommun
Tätorter i Sverige
Lars Erik Andrenius

Lars Erik Andrenius, född 27 april 1959, är en svensk tidigare regissör (till 1993).

Andrenius hade expressionismen och symbolismen som stilitisk grund för sitt konstnärliga credo.

Uppsättningar
Tre knivar från Wei, Harry Martinson (Spegelteatern under "Spegelsommar")
Himlens hemlighet, Pär Lagerkvist (Studentteatern)
Chitra, Rabindranath Tagore (Thakur) (Studentteatern)
Samtidigheter, ett kollage av texter av Erik Johan Stagnelius (ur Riddartornet), Esaias Tegnér (ur Frithiofs saga), dikter och romanutdrag av Birgitta Trotzig (Teater Arkana)

Svenska regissörer under 1900-talet
Födda 1959
Män
Levande personer
Svenska teaterregissörer