kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Hjalmar Mellander

Hjalmar Stefanus Mellander, född 14 december 1880 i Årstads församling, Hallands län, död 3 oktober 1919 på Isle of Man (folkbokförd i Liverpool), var en svensk friidrottare (femkamp, längdhopp, spjutkastning, 400-800 meter).

Mellander bosatte sig 1902 i Liverpool, men tävlade ofta i Norden. Vid Extra-OS 1906 i Aten i Grekland tog han guld i grenen antik femkamp. Han tävlade för IFK Halmstad och utsågs 1924 retroaktivt till Stor grabb nummer 5 i friidrott. Mellander hade det svenska rekordet i längdhopp åren 1904 till 1907 (och var den förste officielle innehavaren därav). Han vann två SM-tecken 1904, i längd och på 400 meter.

Civilt arbetade Mellander som sjukgymnast. Han dog på Isle of Man på grund av överansträngning vid räddande av en drunknande.

Idrottskarriär 
 1904 vann Mellander SM i längdhopp (6,21 m) samt på 400 meter (55,4 s). Den 1 oktober förbättrade han även Frans Frises inofficiella svenska rekord i längdhopp, från 6,26 till 6,42 m.
 1905 deltog han i längdhopp vid de engelska mästerskapen, där han kom trea, på 6,60 m. Samma år sprang han 880 yards på 2.06 minuter samt nådde 2.43,2 på 1000 meter - dessa resultat godkändes av okänd anledning inte till svenskt rekord.
 1906 deltog Mellander vid extra-OS i Athen. Där tog han guld i femkamp, antik stil (platssiffra 24), kom på fjärdeplats i längdhopp (6,585 m) och i spjutkastning (44,30 m) samt blev utslagen i försöken på 800 meter.
 1907 godkändes Mellanders rekord från 1904 som det första officiella svenska rekordet i längdhopp. Han förlorade dock rekordet senare 1907 då Sven Låftman förbättrade det med 17 cm.

Referenser 
 
 
 
 
 Swedish Athletic Page
 Stora grabbar
 

Svenska längdhoppare
Svenska mångkampare
Svenska kortdistanslöpare
Svenska mästare i längdhopp
Svenska mästare i kortdistanslöpning
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1906
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1906 från Sverige
Olympiska guldmedaljörer 1906
Svenska olympiska guldmedaljörer
Svenska idrottare under 1900-talet
Mottagare av Stora grabbars och tjejers märke
Födda 1880
Avlidna 1919
Män
Personer från Årstads socken
Ingvar Hirdwall

Lars Ingvar Hirdwall, född 5 december 1934 i S:t Görans församling i Stockholm, död 6 april 2023 i Stockholm, var en svensk skådespelare. Hirdwall gjorde åtskilliga roller såväl på film och TV som på teatern, framförallt Stockholms stadsteater. Många av filmrollerna var i filmer regisserade av Lars Molin och Bo Widerberg. Han var även känd för rollen som den rödhårige grannen Valdemar med stödkrage i Beckfilmerna och för rollen som Jan i Skrolycka i Lars Molins Kejsarn av Portugallien.

Biografi 
Hirdwall växte upp i ett arbetarhem i Norra Ängby (på Hirdvägen), i ett av de typiska egnahemshusen i Bromma. Han gick ut folkskolan som femtonåring, var elektriker i fem år för att därefter påbörja studier på Teaterhögskolan i Göteborg.

Hirdwall spelade år 1976 Mannen på taket i Beckfilmen med samma namn och spelar Martin Becks granne i de senaste Beckfilmerna.

År 2003 belönades Hirdwall med en Guldbagge för bästa manliga biroll för filmen Om jag vänder mig om, samt 2004 med Svenska Akademiens teaterpris. Sommaren 2006 spelade Hirdvall tillsammans med sin hustru i Ibsens Peer Gynt på scenen i teaterladan i Sunne och under hösten 2006 innehade han huvudrollen i Stockholms stadsteaters uppsättning av Harold Pinters verk Hemkomsten.
 
Hirdwall avled den 6 april 2023, vid 88 års ålder.

Familj 
Ingvar Hirdwall var först gift 1964–1972 med skådespelaren Margita Ahlin och de fick en son: regissören Jacob Hirdwall. Han var sedan gift från 1975 till sin död med skådespelaren Marika Lindström de fick en dotter: skådespelaren Agnes Dawidson Hirdwall.

Priser och utmärkelser 
1981 – Guldbaggen för bästa manliga huvudroll i Barnens ö
1993 – Svenska Dagbladets Thaliapris
2002 – Gösta Ekman-stipendiet
2003 – Guldbaggen för bästa manliga biroll i Om jag vänder mig om
2003 – Expressens teaterpris
2004 – Svenska Akademiens teaterpris
2005 – Litteris et Artibus
2006 – Teaterförbundets guldmedalj för "utomordentlig konstnärlig gärning"

Filmografi 

 (TV-film)

 (TV-film)

 (TV-film)

 (TV-film)
 (TV-film)

 (julkalender)

 (TV-film)

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser

Noter

Externa länkar 

 
 
 

Män
Födda 1934
Avlidna 2023
Svenska scenskådespelare
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska skådespelare under 2000-talet
Guldbaggen för bästa manliga huvudroll
Guldbaggen för bästa manliga biroll
Mottagare av Litteris et Artibus
Skådespelare från Stockholm
Turingtestet

Turingtestet är ett test av artificiell intelligens (AI), utformat av Alan Turing 1950. Testet bygger på frågan han ställde sig: "Kan maskiner tänka?" Han menade att om en människa konverserar med en maskin och inte kan avgöra om det är en maskin eller människa, uppfylls kriteriet för mänsklig intelligens.

Praktiskt går det till så att en person sitter vid en dator i ett isolerat rum och ställer vilka frågor som helst till andra datorer via nätverk. Dessa andra datorer är antingen också bemannade av människor som helt enkelt skriver in svaren för hand, eller datorprogram som automatiskt svarar på frågorna. Om testpersonen efteråt inte kan avgöra vilka respondenter som är människor och vilka som är program sägs de sistnämnda ha klarat testet.

Varje år sedan 1990 hålls Loebner-pristävlingen, en tävling där program med artificiell intelligens testas enligt Turingtestet. Belöningen för det första program som klarar testet är 100 000 dollar och en guldmedalj. Varje år delas 2 000 dollar ut till det mest människolika programmet.

Testet har inget egentligt samband med termen Turingmaskin.

Se även 
Loebnerpriset
 Artificiell intelligens
 Det kinesiska rummet
 Alan Turing
 Programmering
 Robotfälla
 Anktestet

Referenser

Vidare läsning 
 Matematikantologin Sigma : en matematikens kulturhistoria, red: James R. Newman, (svensk översättning Forum, första upplagan 1959) har i band 6 ett avsnitt nr 2, (sid 2203 - 2227) med en artikel av Turing - Kan en maskin tänka?

Externa länkar 

 Loebner Prize
 Stanford Encyclopedia of Philosophy

Artificiell intelligens
Hello World

"Hello, World!" är ett grundläggande datorprogram som ofta används som ett första exempel på programkod på ett visst programmeringsspråk, för dem som skall bekanta sig med ett nytt språk eller en ny utvecklingsmiljö. Exemplet kan också användas för nybörjare inom programmering. Programmet skriver typiskt frasen "Hello, World!" till en utdataenhet, till exempel en datorskärm.

Genom att förstå hur ett mycket enkelt program är sammansatt kan programmeraren på ett enkelt sätt få grepp om flera grundläggande begrepp inom ett programspråk. Att skriva ut "Hello, World!" (Hej Världen!) på skärmen demonstrerar vanligen de minsta villkoren ett program måste uppfylla för att kunna köras, samt hur en textsträng kan skrivas ut – ofta bland det första en programmerare behöver veta för att komma igång med ett nytt programspråk. Dessutom visar en körning där texten faktiskt skrivs ut att tolk eller kompilator är rätt installerad, utenheten konfigurerad etc., så att sådant kan uteslutas då ett mer komplicerat program inte fungerar.

Små exempelprogram för nybörjare har funnits lika länge som programmering har lärts ut, men frasen "Hello, World!" fick sin spridning genom ett exempel i boken The C Programming Language av Brian Kernighan och Dennis Ritchie.

Historia
Frasen "hello world" användes för första gången i texten "A Tutorial Introduction to the Language B" av Brian Kernighan år 1972.

Källor

Externa länkar 

 The Hello World Collection med "Hello World" på över 400 programspråk.

Programmering
Bergskrabba

Bergskrabba (Globularia vulgaris) är en  flerårig blommande grobladsväxt och enda arten i släktet Globularia som förekommer i Skandinavien.

Utbredning 
Den har en mycket uppdelad utbredning. En population förekommer i bergen i södra Frankrike och norra centrala och östra Spanien, och en annan isolerad population på Öland och Gotland i Östersjön.

Biologi och ekologi 
Bergskrabba växter på kala, starkt solvärmda kalkstensterrasser, hällmarker, torra och öppna gräsmarker och klippiga och steniga platser. Växten är en kraftigt byggd xerofyt som kilar in sin trähårda pålrot i kalkstensprickor. Rotens översta del övergår i en kort, förvedad kandelaberstam med grenar beklädda av flera års bladrester och slutande med en rosett, med nästan läderartade blad. Den ensamma blomkorgen bärs upp av en styv, seg stjälk med mindre och tunnare blad, som till formen är helt smala, medan rosettbladen är spadlika och trespetsade.

Från korgväxterna skiljer sig Globularia då den under fruktämnet har ett hylle, och nöten är omsluten av fodret. Kronan är femflikig och tvåläppig med överläppens två flikar kortare än underläppens. Ståndarna är endast fyra till antalet liksom hos de i strängare mening tvåläppiga växterna. Arten blommar från april till juni.

Namn 
På Gotland kallas växten ibland för "blåskallar".

Noter

Externa länkar 
 Den virtuella floran
 
 Eva Ekeblad
 

Bergskrabbeväxter
Be Växtindex
Svartbräken

Svartbräken (Asplenium trichomanes) är en ormbunksväxt. Den har tidigare även kallats bergspring.

Hela Asplenium-släktet utmärks av långsträckta sporgömmesamlingar och ett långsträckt indusium, som sitter fäst med hela sin ena kant på den sida, som är vänd ifrån bladflikens eller småbladets mittnerv. Släktet är ett av de största bland ormbunksväxterna och även i Sverige skiljer sig dessa arter mer inbördes, än exempelvis lundbräknarna (Dryopteris) gör. En av de enklaste till bladformen är svartbräken. Den är enkelt parbladig och med obetydligt tandade småblad. Den växer nästan uteslutande på klippväggar, där den har sin korta jordstam och täta trådrotsknippa inkilade i sprickorna. Man har kallat växter med sådant levnadssätt "petrofyter"; de har liten tillgång på näring och hushållar sparsamt med den, och flera ormbunkar som hör dit, till exempel gaffelbräken, har ganska fast bladbyggnad och stor förmåga att leva länge i torka. I södra och mellersta Skandinavien och Finland är denna art ganska vanlig.

Externa länkar
Den virtuella floran 

Svartbräkenväxter
Sv Växtindex
Oss skojare emellan

Oss skojare emellan var ett TV-program som sändes i Sveriges Television under fyra omgångar mellan åren 1982 och 1986. Urpremiären skedde onsdagen den 31 mars 1982 i SVT1. Programledare var Ingvar Oldsberg, som hade hjälp av två allvarliga assistenter i frack, spelade av fotbollslegenderna Bertil "Bebben" Johansson från IFK Göteborg och Karl-Alfred Jacobsson från GAIS. Programmen spelades in live inför publik, som satt vid små cafébord i studion.

Två pastellfärgade lag tävlade i olika grenar, exempelvis pajkastning, äggkastning, kladd med fingerfärg eller att springa genom en vägg för att landa på en madrass eller i en swimmingpool. Just vattenlekar var ett återkommande inslag. De tävlande kunde åka vattenrutschkana iförda stora blöjor och hjälmar eller gå balansgång över bassängen för att hamna i vattnet om brädan gick itu. Ett annat inslag var frågesport där den tävlande hamnade i bassängen om den svarade fel. 

Serien blev kritiserad i pressen för sin lyteskomik. Man jämförde lustigheterna med möhippor och Kiviks marknad. Programmet hade dock höga tittarsiffror. Flera av lekarna var moderna varianter av gamla folknöjen.

Referenser

Externa länkar
En lista över gamla svenska TV-program samt beskrivning

Underhållningsprogram i Sveriges Television
Pilatus (berg)

Pilatus är ett berg på gränsen mellan kantonerna Luzern, Obwalden och Nidwalden i Schweiz.

Den högsta toppen Tomlishorn  (2 128 m ö.h.) ligger i Obwalden, och nästan lika hög är sidotoppen Esel (2 121 m ö.h). Till Esel kan man åka antingen med världens brantaste järnväg Pilatusbahn från Alpnachstad, med en maximal lutning på 48 procent, eller med kabinbana från Krienz. Båda banorna når upp till 2 070 meters höjd.

Referenser

Externa länkar

Berg i Luzern (kanton)
Berg i Nidwalden
Berg i Obwalden
Pilatusbahn

Pilatusbahn är en kuggstångsbana i Schweiz och är världens brantaste järnväg.

Pilatusbahn är en 4,6 km lång smalspårig (800 mm) kuggstångsjärnväg mellan Alpnachstad (Obwalden, Schweiz) och toppen av Pilatus med en höjdskillnad på 1629 meter. På det brantaste stället är lutningen 48 %. Pilatusbahn byggdes 1889 och elektrifierades 1937.
Största tillåtna hastighet är 12 km/h uppför och 9 km/h nedför. Vagnarna har fem oberoende bromssystem. Kuggstångskonstruktionen kallas för "system Locher".
Vagnarna som används är motorvagnar, dess golv är trappstegsformat för att utjämna lutningen. Det finns även några motorvagnar avsedda för godstransporter.
Växlar i egentlig bemärkelse går inte att ha på denna bana utan man använder i stället speciella skjutbord.

Externa länkar
 http://www.pilatus.ch

Järnvägslinjer i Schweiz
Obwalden
Sevärdheter i Schweiz 
Kuggstångsbanor
AVL-träd

Ett AVL-träd är en datastruktur i form av ett balanserat binärt sökträd där höjden av två underträd högst skiljer sig med ett. Sökning, insättning och radering har tidskomplexitet O(log n) där n är antalet noder.

Se även 
Röd-svart träd
B-träd

Datastrukturer
Volkswagen Karmann Ghia

Volkswagen Karmann Ghia var en sportbilsliknande bilmodell från Volkswagen, lanserad 1955. Bilen tillverkades i två modellserier, typ 14 baserad på bottenplattan från typ 1, och typ 34 baserad på bottenplattan från typ 3, VW 1500/1600.

Typ 14 producerades från 1955 till 1974. Från 1957 tillverkades den även som cabriolet. Designen formgavs av Luigi Segre på italienska designföretaget Ghia och bilen byggdes av Karmann i Osnabrück. Många myter florerar om vilka som var involverade i arbetet med bilens design. Namn som ofta nämns är Chrysler och Virgil Exner men alla involverade är i dag avlidna, så något riktigt svar på frågan verkar inte gå att få. Vad man vet är att Mario Boano, hans son Gian Paolo Boano och Sergio Coggiola från Ghia arbetade med designen. Karmann Ghia var VW:s första modell med blinkers. 

Typ 34 producerades från mars 1962 till juli 1969. 

Båda modellerna var tvåsitsiga med nöd-/barnsäte eller bagage. På Typ 34 kunde man få elektrisk sollucka som tillval, då mycket ovanligt i Sverige. 

Från 1970 tillverkades det en Ghia-modell TC 145 hos Karmann Ghia do Brasil, för den sydamerikanska marknaden.

Produktionstid 
 Typ 14 – 1955–1974  
 Typ 34 – 1962–1969

Källor

Externa länkar 

Karmann
Karmann Ghias 50-årsjubileum

Karmann Ghia
Bakhjulsdrivna fordon
Jan Wildens

Jan Wildens, född 1586 i Antwerpen, död 16 oktober 1653, flamländsk målare. Han var lärjunge till Peter Verhulst och blev 1604 mästare i sin fädernestads målargille. 

Under åren 1613-18 vistades han i Italien och kom efter sin återkomst i nära beröring med Rubens. I Rubens tavlor under hans bästa tid utförde Wildens ofta landskapet med bred pensel och dekorativ uppfattning. Han självständiga arbeten är dock mer sällsynta; bland dem är Jägare med hundar i vinterlandskap, med figurer i kroppsstorlek, en i brunt hållen, kraftigt målad realistisk bild (1624), Utsikt av Antwerpen från landsidan (1636), Landskap med väderkvarn, ovädersmoln, blixt, regn och regnbåge (1640 eller 1649) och ett stort Landskap med solnedgång över en flod med lummiga stränder. Framför allt dessa sistnämnda verk visar målaren från hans bästa sida och förklarar hur Rubens kunde välja honom till sin medhjälpare och varför framstående kopparstickare graverade hans landskap.

Förutom ovan nämnda tavlor tillskrivs han också några osignerade tavlor i Madrid, Karlsruhe och London.

Källor

Noter

Externa länkar

Flamländska målare
Födda 1586
Avlidna 1653
Män
Konstnärer från Antwerpen
Federmesserkulturen

Federmesserkulturen, 12000-11400 f.Kr., en stenålderskultur i norra Europa. Kulturhistoriskt härstammar den helt eller delvis från hamburgkulturen, och är släkt med brommekulturen. Namnet, som betyder pennkniv, kommer från pilspetarnas former. Då datering med C14-metoden är tämligen inexakt, finns viss osäkerhet vad gäller kulturell tillhörighet för en del lokaler. Frågan är om så väl Hamburg- som Federmesserkulturen använde pil och båge samt kastarm, eller om de var specialiserade. 

Ett fynd från Federmesserkulturen gjordes 2001 i form av ett urgröpt renben, som troligen används som kastarm (kasthjälpmedel så att projektilen får större hastighet).

Stenåldern
Arkeologiska kulturer
Europas förhistoria
Pilspetsar
Carl Hilty

Carl Hilty, född 28 februari 1833 i Chur, död 12 oktober 1909, var en schweizisk moralfilosof och statsrättslärare. 

Hilty blev professor i Bern 1874 och var från 1899 medlem av schweiziska nationalrådet samt Internationella skiljedomstolen i Haag. Han författade också ett antal skrifter och från 1886 utgav han Politisches Jahrbuch der schweizerischen Eidgenossenschaft.

Bibliografi
 Vorlesungen über die Politik der Eidgenossenschaft (1875)
 Die Neutralität der Schweiz (1889)
 Die Bundesverfassungen der schweizerischen Eidgenossenschaft (1891)
 Glück (3 band, 1891-1900)
 Dag Geheimnis der Kraft (1909)

Källor 

 Carlquist, Gunnar (red.) (1932). Svensk uppslagsbok. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB:s förlag, band 13 s. 4-5.

Externa länkar 
 

Schweiziska filosofer
Schweiziska jurister
Schweiziska professorer
Alumner från Göttingens universitet
Alumner från Ruprecht-Karls-Universität Heidelberg
Personer verksamma vid Berns universitet
Personer i Schweiz under 1800-talet
Personer från Chur
Födda 1833
Avlidna 1909
Män
Svensk uppslagsbok
Monazit

Monazit är ett mineral och fosfat av metallerna cerium, lantan, neodym, praseodym med flera sällsynta metaller. Dessutom innehåller fosfatet i de flesta fall torium och ej sällan uran.

Egenskaper
Monazit finns sporadiskt som mycket små korn i graniter och gnejser men påträffas främst i pegmatit, där mineralet dock inte heller är vanligt. I regel är monazit radioaktivt och påverkar en Geiger-Müllerräknare, dock inte så starkt som pechblände eller uraninit.

Förekomst
I Sverige hittar man monazit sparsamt i Kårarvet, Dalarna, Holma i Lurs socken i Bohuslän och Högsbo i södra delen av Göteborg samt i Ruotevare, Jokkmokk, Lappland.

Bland andra områden med fyndorter kan nämnas Norge, Ural och Brasilien. I North Carolina, USA, finns mineralet i flodavlagringar som rundade korn och kan utvinnas genom vaskning på samma sätt som guld.

Användning
Monazit används tillsammans med flera andra mineral, som innehåller liknande sällsynta grundämnen, för framställning av ceriumföreningar.

Källor

Mineral
Sui generis

Sui generis, eller av sitt eget slag, är ett latinskt uttryck med den bokstavliga betydelsen av eget kön eller unik i dess karaktär. Uttrycket skapades av skolastisk filosofi för att benämna en idé, en entitet eller en verklighet som inte kan inkluderas i ett större koncept eller för en art som har sitt eget genus.

Ur lagsynpunkt är det en term använd för att identifiera en lagklassifikation som existerar självständigt från andra kategorier på grund av sin unikhet eller för att den är en specifik skapelse av rättigheter eller skyldigheter. Inom immaterialrätten finns flera speciella ensamrättigheter som är sui generis, till exempel för skrovformer, databaser och växtarter.

Det har hävdats att ursprungsfolkens rätt enligt den av Sverige inte ratificerade ILO-konventionen nr 169 från 1989 är en rätt av säreget slag, en rätt sui generis. Sui generis-tanken har åberopats i mål i Sverige om samernas rätt till land och vatten. Högsta domstolen tog i ett beslut 1981 avstånd från att tillämpa sui generis i ett sådant mål.

Innan Försäkringskassan bildades som svensk statlig myndighet, fanns det en försäkringskassa i varje län. Dessa var myndigheter enligt olika lagar om sociala försäkringar, men formellt varken statliga eller kommunala myndigheter. Deras myndighetsform beskrevs ibland som en myndighet sui generis.

Europeiska unionen kan betraktas som en sui generis-entitet på grund av att dess struktur skiljer sig markant från andra internationella organisationer.

Referenser

Skolastik
Latinska ord och uttryck
Latinska uttryck inom juridiken
Juridiska termer
Przemyśl

Przemyśl [ˈpʃɛmɨɕl] (ryska: Перемышль:Peremysjl, tyska: Premissel) är en stad i Nedre Karpaternas vojvodskap i sydöstra Polen. Przemyśl, som för första gången nämns i ett dokument från år 981, hade 63 638 invånare år 2013.

Staden var en viktig österrikisk-ungersk fästning under första världskriget. Här genomfördes den längsta belägringen under hela kriget, varande i 133 dagar och där Ryssland avgick med seger. 

Staden var fram till 1918 en del av det habsburgska kronlandet, kungadömet Galicien och Lodomerien.

Harry Schein härstammade härifrån, eftersom hans mor var född här.

Referenser

Noter

Externa länkar 
 Przemyśl officiella webbplats

Städer i Nedre Karpaternas vojvodskap
Städer med powiatstatus i Nedre Karpaternas vojvodskap
Radom

Radom är en stad i Polen, belägen 100 km söder om Warszawa, vid Wisłas biflod Mleczna.

Historia
Den nya staden anlades av Kasimir den store (1333-70). 1613-1766 var den säte för Polens räkningekammare. 1767 bildade ryske ministern i Polen Repnin av dissidenter från de polsk-preussiska och litauiska provinserna samt andra med regeringen missnöjda en generalkonfederation i Radom, till vars överhuvud valdes furst Karol Stanisław Radziwiłł
och som på den följande konfederationsriksdagen i
Warszawa s. å. genomdrev dissidenternas likställighet med katolikerna, men förhindrade varje politisk reform.

Efter Polens delningar blev orten huvudstad i guvernementet Radom. 1910 hade Radom 49 194 invånare, varav nära hälften judar.

Näringsliv
I Radom låg en mängd framstående åkerier där man odlar mängder med vete. Boskapsskötsel är en stor del av befolkningens levebröd. Man exporterar mejerivaror, samt grönsaker.Där tillverkades, före och under andra världskriget, den berömda Radom-pistolen Pistolet wz. 35 Vis eller 9 mm Pistole 35(p), som fungerade enligt Brownings patent.

Referenser

Externa länkar 

Städer i Masoviens vojvodskap
Städer med powiatstatus i Masoviens vojvodskap
Aleksej Brusilov

Aleksej Aleksejevitj Brusilov (ryska: Алексей Алексеевич Брусилов), född 31 augusti 1853, död 17 mars 1926, rysk armégeneral under första världskriget. 

Brusilov startade sin militära bana vid ett prestigeförband i Sankt Petersburg och deltog sedan i Rysk-turkiska kriget 1877-1878. När första världskriget bröt ut var Brusilov 61 år och fick befälet över Åttonde armén.

4 april 1916 fick Brusilov befälet över den södra armégruppen som stod mot Österrike-Ungerns trupper mellan Pripjatträsken och Karpaterna. När nödrop kom in från de västliga allierade, som var hårt pressade vid Verdun och Trentino, om en rysk avlastningsoffensiv ansåg de ryska befälhavarna att tid och förstärkningar skulle behövas. Brusilov erbjöd sig dock att kunna starta en offensiv med befintliga trupper. Det bestämdes att Brusilovs armégrupp skulle inleda en offensiv före centrala armégruppens huvudoffensiv senare under sommaren. Genom att tillämpa en ny taktik med kort artilleriförberedelse och kringgående av fiendens styrkepositioner blev Brusilovoffensiven som startade 4 juni inledningsvis en stor framgång. Offensiven stannade av under hösten på grund av brist på ammunition, transporter och reserver samt tyska motanfall. Det skulle visa sig bli Rysslands sista framgång i första världskriget. 

Efter februarirevolutionen utsågs Brusilov 4 juni 1917 till överbefälhavare för den ryska armén men fick avgå redan i augusti efter politiska stridigheter. Brusilov deltog inte i inledningen av ryska inbördeskriget men 1920 ställde han sina tjänster till bolsjevikernas förfogande och blev under några år inspektör för kavalleriet i den röda armén. Han fick dock inget frontbefäl.

Brusilov ansågs som en hårdför befälhavare som var mån om frontsoldaterna. Han räknas som Rysslands främste befälhavare under första världskriget, den ende som stod för en betydande rysk framgång.

Källor 
 Frankland, Noble (red.) The encyclopedia of 20th century warfare (1989)  (engelska)
 Winter, J.M. The experience of World War I (1988) . (engelska)
 Keegan, John Det första världskriget (1998) Rev. svensk upplaga 2002, . 

Födda 1853
Avlidna 1926
Män
Personer från Tbilisi
Ryska generaler
Ryska militärer under 1800-talet
Ryska militärer under 1900-talet
Personer i Ryssland under första världskriget
Personer under ryska revolutionen