kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
John Keats

John Keats, född 31 oktober 1795 i Moorgate, London, död 23 februari 1821 i Rom, var en brittisk poet. Han är en av den engelska romantikens mest kända skalder trots att han endast var verksam i sex år. Han inspirerades av antiken.

Även om John Keats dikter inte var särskilt uppskattade under hans livstid så vann han en postum ryktbarhet. Vid 1800-talets slut var han en av Storbritanniens mest älskade poeter. Han har haft en viktig inverkan på många senare poeter och författare. Jorge Luis Borges till exempel sa att hans första möte med Keats verk var hans livs viktigaste litterära upplevelse.

Keats poesi karakteriseras av ett sensuellt bildspråk, i synnerhet hans oden. Idag är hans dikter och brev bland de mest populära och de mest analyserade i brittisk litteratur.

Biografi

Liv och verk 
Keats far, som var stallmästare, dog då Keats var 8 år; hans mor avled i tuberkulos då han var 14. Keats studerade medicin vid Guy's Hospital i London 1815-1817, men lämnade medicinstudierna för poesin. Han debuterade i tidskriften The Examiner och utgav 1817 sitt första verk, diktsamlingen Poems. Året därpå kom eposet Endymion, Isabella och Hyperion. Ett välkänt verk är Ode till en grekisk urna (Ode on a Grecian Urn) från 1819.

Död 

Keats led av tuberkulos och seglade till Italien 1820 i ett försök att återfå hälsan. Han bodde i Rom i ett hus på höger sida om Spanska trappan; huset är idag museum. Keats avled i Rom februari 1821 och begravdes redan dagen efter på stadens protestantiska kyrkogård.

Eftermäle 

Keats var, tillsammans med Lord Byron och Percy Bysshe Shelley, ett av de främsta namnen inom den litterära rörelse som kallas romantiken. Bland senare namn som inspirerats av Keats finns Alfred Tennyson och Jorge Luis Borges.

Keats har fått ett förnyat intresse tack vare filmen Bright Star (2009) av den oscarbelönade regissören Jane Campion.

Asteroiden 4110 Keats är uppkallad efter honom.

Bibliografi på svenska 
 En katedral av färgat glas : Shelley, Byron, Keats och deras epok (urval, presentation och dikttolkningar av Gunnar Harding; prosaöversättningar: Ingrid Ingemark och Gunnar Harding, 1997, 1999)  
 Den okände Keats: John Keats sonetter (tolkn. Sven Christer Swahn, 1984)

Referenser

Tryckta källor 
 Vilhelm De Geer: John Keats : en monografi (Norstedt, 1935)
 Gerald Enscoe: Eros and the romantics : sexual love as a theme in Coleridge, Shelley and Keats (The Hague, 1967)

Noter

Externa länkar 

 
 Keats-Shelley House, Rome 

Födda 1795
Avlidna 1821
Män
Brittiska författare under 1800-talet
Engelskspråkiga författare
Engelska poeter
Romantiken
Alumner från King's College London
Munk (bakverk)

Munk har blivit ett begrepp för ett antal bakverk med det gemensamt att de är feta och rundade. De skiljer sig åt på tillagningssättet, fyllningen och formen. Även donut är belagt i svenskan, särskilt för den ringformade.

Etymologi
Namnet kommer av klostermunk, antingen som en liknelse vid deras ringformade tonsur eller rondör. På andra språk är namnet inte typiskt baserat på munkliknelsen och olika namn kan användas för olika varianter av munkar. På engelska används doughnut eller donut och på franska: donut respektive beignet. Donut (donuts i plural) finns även i Svensk ordbok och är belagt i svenskan sedan 1954 för olika typer av munkar, även om det oftast syftar på ringformade. I Göteborg och närliggande delar av Västergötland används ordet donut generellt, eftersom munk eller kokosmunk syftar på en skumboll.

Munk med hål
En flottyrmunk eller munk är ett friterat torusformat bakverk med socker och ibland även andra sötsaker utanpå efter inspiration av den amerikanska förebilden. Ibland använda synonymer för bakverket är flottyrring eller ringmunk. 

Denna typ av munk är nära besläktat med portugisiska farturas och spanska churros.

Munk med fyllning

Ordet munk används ofta också om ett friterat runt bakverk utan hål men med fyllning i mitten (ofta äppelmos, sylt eller vaniljkräm). Utanpå finns socker men ingenting annat. På Åland friteras en deg, som ungefär motsvarar en vanlig vetedeg, till runda bullar. Dessa kallas också ”munk” eller ”donut”.

Fyllningen kan läggas i före fritering eller fyllas genom en spritspåse efteråt. Beroende på fyllning och tradition används namn som Berliner och syltmunk.

Munk som maträtt 

Munk kallas också ett stekt bakverk som äts som maträtt eller efterrätt. Det äts på samma sätt som våfflor, pannkakor och plättar med olika sorters sylt. Denna munk har inget hål i mitten, och ingen fyllning.

Munkarna görs av pannkaksliknande smet, i en speciell stekpanna av gjutgods, ett så kallat munkpanna eller munkjärn som oftast har 7 stycken, likt halvklot, skålade formar där munkarna gräddas. De tillagas genom att man fyller formarna med smeten för att grädda ena halvan, varefter man vänder på den så att smeten rinner ner i urgröpningen och bildar den andra halvan. De påminner om danska æbleskiver, men har aldrig fyllning.

Se även 
Berliner
Sockerbulle (även kallad krämbulle)
Raggmunk

Källor

Bakverk
Amerikanska desserter
Panathenaia

Panathenaia var en stor årlig festival i Aten till stadsgudinnan Athenas ära.

Enligt sagan var festen instiftad av Theseus eller Erichtonius under hekatombaion (början av augusti). Från Peisistratos firades en särskilt praktfull högtid vart fjärde år, "Den stora panathenaia", under minst fyra dagar. Under Stora Panathenaiafestivalen hölls även panathenska spelen, där man tävlade i sport, musik och recitation. Segervinnarna erhöll som pris en amfora smyckad med en bild av Athena i palladiontyp och fylld med olja från gudinnans heliga oliver.

Den sista festdagen 28 hekatombaion inträffade spelens höjdpunkt, de panathenska festtågen (avbildade på Parthenonfrisen), då Atens kvinnor transporterade en praktmantel (peplos) till Athenastatyn, och dräkten bars i procession upp till Parthenon.

Det gjordes även djuroffer, och köttet användes under en enorm bankett under festivalens sista dag.

Källor 

Religion i antikens Grekland
Antikens Aten
Högtider inom hedendom
Athena
Requiem for a Dream

Requiem for a Dream är en amerikansk psykologisk dramafilm från 2000, regisserad av Darren Aronofsky.

Handling 
Filmen handlar om fyra personer vars drömmar och framtidshopp bryts sönder i grunden när de blir offer för sitt eget drogmissbruk.

Om filmen 
För rollen som Sara Goldfarb nominerades Ellen Burstyn till en Oscar för Bästa kvinnliga huvudroll men vann inte.

Rollista

Externa länkar 
 
 
 
 
 

Amerikanska filmer 2000
Engelskspråkiga filmer
Amerikanska dramafilmer
Filmer i regi av Darren Aronofsky
Filmer om prostitution
Filmer baserade på amerikanska romaner
Brooklyn på film
Nelonen

Nelonen (svenska: Fyran) är en finländsk TV-kanal som sänder i större delen av Finlands digitala marknät. Sanoma Media Finland Oy svarar för kanalens verksamhet.

Kanalen var ursprungligen en lokal kanal i Helsingfors vid namn PTV, som senare blev PTV4. Den 1 juni 1997 började Fyran sända nationellt i det analoga marknätet, och blev därmed den fjärde marksända tv-kanalen i Finland. Den 1 september 2007 gick Fyran över till digitala sändningar i marknätets tv-master.

I programutbudet ingår en stor del importerade program från övriga Europa och USA. Program som visas eller har visats på Fyran är Seinfeld, Vita huset, finska Expedition Robinson, Sopranos med mera.

Sanoma Media Finland Oy har även de digitala kanalerna Nelonen HD, Jim, Liv och Hero.

Externa länkar 
 
 

TV-kanaler i Finland
TV-kanaler och TV-stationer startade 1997
Mary

Mary kan syfta på:

Mary (namn) – ett kvinnonamn
Mary (roman) – en roman av Aris Fioretos

Geografi

Antarktis 

 Mary (udde),

Frankrike 

 Mary, Saône-et-Loire , departementet Saône-et-Loire i regionen Bourgogne-Franche-Comté,

Turkmenistan 

 Mary (provins) 
 Mary (stad) 

Robotskapade Antarktisförgreningar
Robotskapade Turkmenistanförgreningar
Lufthansa Flight 181

Lufthansa Flight 181  var ett flygplan av typen Boeing 737-230 Adv med namnet Landshut som kapades den 13 oktober 1977 av fyra medlemmar av terroristorganisationen Folkfronten för Palestinas befrielse (som kallade sig Commando Martyr Halimeh). Den 18 oktober stormades flygplanet av den västtyska terrorismbekämpningsgruppen GSG 9 i Mogadishu, Somalia. Samtliga 86 passagerare räddades. Räddningsinsatsen hade kodnamnet Feuerzauber (tyska för "Eldmagi"). Kapningen genomfördes till stöd för Röda armé-fraktionen och ses som en del av Deutscher Herbst.

Historia 

Flygplanet av typen Boeing 737-230 Adv ägdes och kördes i chartertrafik av tyska Lufthansa. Flygplanet har fått sin namn efter staden Landshut i Bayern och blev känt över hela världen i oktober 1977, då fyra medlemmar av PFLP kapade planet ovanför Marseille på rutten Palma de Mallorca – Frankfurt. Kaparna, som tillhörde gruppen "Commando Martyr Halimeh", leddes av palestiniern Zohair Youssif Akache (1954–1977), som kallade sig själv "Captain Martyr Mahmud". De andra tre kaparna var palestiniern Suhaila Sayeh (född 1953), kallad Soraya Ansari, samt libaneserna Wabil Harb (död 1977), kallad Riza Abbasi, och Hind Alameh (1955–1977), kallad Shanaz Gholoun.

Vid en mellanlandning i Rom, där planet tankades, tillkännagavs kaparnas krav. De krävde omedelbar frigivning av elva fängslade medlemmar av Röda armé-fraktionen, bland andra Andreas Baader, Gudrun Ensslin och Jan-Carl Raspe, samt frigivning av två i Turkiet internerade PFLP-medlemmar. Därtill begärde man 15 miljoner dollar. Planet landade slutligen i Somalias huvudstad Mogadishu, där det västtyska insatskommandot Grenzschutzgruppe 9 stormade planet och fritog gisslan. Tre av de fyra kaparna dödades under fritagningen. Suhaila Sayeh dömdes till 20 års fängelse av en somalisk specialdomstol, men släpptes efter knappt två år.

Museum
I september 2017 återfördes planet till Tyskland med syftet att ställas ut på museum.

Referenser

Källor
Oktober 1977 – Mogadischu, Somalia 
Spiegel online

Externa länkar 

Röda armé-fraktionen
Flygplanskapningar
Flygincidenter 1977
Terroristaktioner 1977
1977 i Västtyskland
1977 i Somalia
Terroristaktioner i Somalia
Palestinsk terrorism
Mary (stad)

Mary är en stad i Turkmenistan som hade drygt 123 000 invånare år 1999. Den är belägen i en oas i öknen Karakum, nära platsen för den antika staden Merv. Staden är huvudstad i provinsen Mary.

Staden grundades 1884 som ett ryskt militärt och administrativt centrum vid oasen Merv och fick sitt nuvarande namn 1937. Mary är ett viktigt center för naturgas- och bomullsindustrierna i landet.

Referenser 

 

Orter i Turkmenistan
Slowgate

Slowgate var ett hårdrocksband från Boden som från början spelade thrash metal. Bandet bildades 1995 av gitarristen Nicklas Johansson, tidigare i Maninnya Blade och Hexenhaus. Debutalbumet The Force of the Unknown gavs ut 2002 och senaste albumet, Day of Wrath, kom 2010. 

Efter en del avhopp och en längre paus startade bandet upp igen i mitten av 2007. Musiken hade nu en betydligt råare inriktning än tidigare med influenser från  doom metal, death metal och hardcore. 2008 spelades 4-spårsdemon "The Descent"  in i Batcave North Studios och flera liveframträdande runt om i Sverige följde. Under 2009 spelades fyra nya låtar in till demon "The Bleeding". Arbetet på ett fullängdsalbum startade i januari 2010 och i oktober samma år släpptes albumet Day of Wrath.

Medlemmar 
Senaste medlemmar
 Nicklas Johansson – sologitarr
 Thomas Kraus – rytmgitarr 
 Peter Uvén – basgitarr 
 Erik Forsgren – trummor 
 Johan Hedlund – sång

Tidigare medlemmar
 Jan "Blomman" Blomqvist – basgitarr
 Christoffer "Cribba" Larsson – sång
 Jan Lindberg – basgitarr
 Kenneth Olofsson – trummor
 Jerry Rutström – gitarr

Diskografi 
Demo
1996 – Religion
1998 – Sick and Confused
1998 – Pureworld part 1
2008 – The Descent
2009 – The Bleeding

Studioalbum
2002 – The Force of the Unknown
2005 – Nordic Rage
2010 – Day of Wrath

Singlar
1999 – "Slowgate"

Externa länkar 

Slowgate på Encyclopaedia Metallum

Svenska thrash metal-grupper
Musikgrupper bildade 1995
Musik i Boden
PPC

PPC är en förkortning med flera olika betydelser: 

 För Processorarkitekturen, se PowerPC
 För skyttegrenen PPC, se Precision pistol competition
 För operativsystemet PPC eller handdatorn med detsamma se Pocket PC
 För annonsmetoden, se Pay per click
 p.p.c., förkortning för pour prendre congé - för att ta avsked, används som anteckning på visitkort
Mary (provins)

Mary (turkmeniska: Mary welaýaty) är en provins (welayat) i Turkmenistan vars huvudstad också den heter Mary. Provinsen har 1 480 400 invånare (2005) på en yta av 87 150 km².

Distrikt 
Provinsen är indelad i 12 distrikt (etraplar; singular etrap) och en stad (il)  :
 Baýramaly (stad)
 Baýramaly
 Garagum
 Mary
 Murgap
 Oguzhan
 Sakarçäge
 Serhetabat
 Tagtabazar
 Türkmengala
 Wekilbazar
 Ýolöten

Referenser 

Turkmenistans provinser
Seawind Line

SeaWind Line var ett finskt rederi med trafik mellan Stockholm och Åbo. SeaWind Lines trafik togs över av Tallink.

Historia
SeaWind Line grundades 1988. VD är Mats Rosin. SeaWind Line är ett dotterbolag till Silja Line. Till skillnad från Silja Lines (och Viking Lines) kryssningsvänliga miljö är SeaWind Lines koncept i första hand avsett för frakttrafik (även tågvagnar) och bilpassagerare.

Under ett varvsbesök i Gdansk mellan december 2009 och februari 2010 målades Sea Wind om med Tallinks logotyp, varvid namnet SeaWind Line försvann.

Tidigare fartyg
M/S Sea Wind

Sea Wind trafikerar under svensk flagg. Sedan 1999 går fartyget via Långnäs för att, på grund av EU:s skatteregler, kunna fortsätta sälja tax-free ombord efter att Finland gått med i EU. Den 1 januari 2008 slutade Sea Wind med passagerartrafik och upphörde därmed att anlöpa Långnäs. Man inriktar sig nu enbart på lasttrafik såsom trailer och tågvagnar. De enda passagerare som Sea Wind tar är chaufförer.

Den 2 december 2008 drabbades M/S Sea Wind av brand i huvudmaskin, och de elva passagerarna ombord evakuerades med en Eurocopter Super Puma. Fartyget bogserades till Åbo för reparation samt utredning av (svenska) Statens haverikommission.

Under ett varvsbesök i Gdansk mellan december 2009 och februari 2010 målades Sea Wind om med Tallinks logotyp, varvid namnet SeaWind Line försvann.

M/S Star Wind

Star Wind har trafikerat sträckorna Helsingfors-Tallinn och Stockholm-Åbo, men såldes till estniska Saaremaa Laevakompanii år 2005.
M/S Star Wind hade maskinrumsbrand 2002. Hon gick för egen maskin till Stockholm. En besättningsmedlem skadades.

M/S Sky Wind

Sky Wind såldes våren 2007 till Unity Line.

Externa länkar

Officiell webbplats
SeaWind Line på Fakta om Fartyg

Finländska rederier
Ej längre existerande finländska företag
Rederier bildade 1988
Rederier upplösta 2010
Rederier med passagerartrafik på Östersjön
Lappkärrsberget

Lappkärrsberget, (egentligen Stora Lappkärrsberget, även Lappis), är ett bostadsområde i Frescati, Stockholm beläget inom Nationalstadsparken. Det är med sina mer än 3 000 studentbostäder, ägda av SSSB, Stockholms största studentbostadsområde, och byggdes under åren 1968–1970.

Studentbostäderna på Lappkärrsberget ligger på vägarna Professorsslingan, Amanuensvägen och Forskarbacken. En bit bort, på Docentbacken finns enbart bostadsrätter. På Lappkärrsberget finns det ett torg med en ICA-närbutik, en pizzeria, en sushirestaurang och ett SSSB-kontor. På Lappkärrsberget finns det även två förskolor belägna vid familjebostäderna. För att komma till Lappkärrsberget kan man åka SL:s buss 50, eller gå (en knapp kilometer) från tunnelbanestationen Universitetet, belägen nära Stockholms universitets campus.

Lappkärrsbergets bostadsförmedling heter Stiftelsen Stockholms Studentbostäder (SSSB).

På Lappkärrsberget finns sedan en tid en sorts tradition som benämns Ångestskriket, alternativt Lappisskriket, (jämför Flogstavrålet) som sker på tisdagar klockan 22.

Arkitektur 
Det utlystes en arkitekttävling 1960 om stadsplan och studentbostäder vid Lappkärrsberget som vanns av Michael Granit. Förslaget godtogs dock inte av SSSB och istället fick arkitekterna Hans Borgström och Bengt Lindroos uppdraget att projektera området 1962. Husen är byggda i etapper: första etappen, som började byggas hösten 1966, uppfördes bland annat de åtta familjebostadshusen hade projekterats med tegelfasader men omprojekterades på inrådan av byggledaren till putsad lättbetong. Andra etappen hade också projekterats till tegelfasader, men för att anpassa byggnaderna till industriell produktion vilket vid denna tidpunkt gav fördelaktiga lånevillkor genomfördes en omprojektering till betongelement. Enkelrumshusens stomme är utförd med platsgjuten betong och fasaden är uppbyggd som en utfackningsvägg med träreglar.  Det cirkelformade huset Fysikern byggdes 2000 med ytterligare studentbostäder. Under 2016 genomfördes ett parallellt uppdrag av SSSB för ytterligare nya studentbostäder i området. Det blev delad vinst mellan Arkitema och Fidjeland arkitekter. Arkitemas vidare uppdrag blev fyra punkthus och för Fidjeland ett lamellhus. Byggnaderna utförs i platsmurat tegel och tillför en ny årsring till området. De första lägenheterna färdigställdes 2020. 

Lappkärrsbergets studentbostadsområde är representativt för 1960-talets lamellhus, med tjock bredd och platta tak. Nytt för tiden var den här tydliga utgångspunkten i en grundform som genom olika kombinationer skapar ett omväxlande mönster.

Referenser
Lappkärrsberget på Stiftelsen Stockholms Studentbostäder

Externa länkar 

Norra Djurgården
Stiftelsen Stockholms Studentbostäder
Informella områden i Stockholm

Stockholms universitet
Salzkammergut

Salzkammergut är ett kulturlandskap öster om staden Salzburg i Österrike. Området sträcker sig från Oberösterreich genom delstaten Salzburg, och Steiermark. Salzkammergut var ursprungligen känt för sina saltgruvor.

Namnet betyder "innehav av saltkammaren" - och tillhörde ursprungligen kejsardömets saltkammare, myndigheten som drev saltgruvorna i Habsburgska väldet.

Salzkammergut är också bekant genom ett antal sjöar: Attersee, Mondsee, Traunsee, Hallstätter See och Wolfgangsee samt berg såsom det 3000 meter höga glaciärtäckta Dachstein (en del av sommarresidenset Dachstein), Hallstatt, Sankt Wolfgang, Gmunden, Bad Aussee och Altaussee.

1997 sattes kulturlandskapet Salzkammergut upp på Unescos världsarvslista.

Referenser

Externa länkar 
AllTravel - Salzkammergut
UNESCO World Heritage Centre - Hallstatt-Dachstein Salzkammergut Cultural Landscape
Salzkammergut

Land Salzburg
Steiermark
Oberösterreich
Kulturlandskap
Världsarv i Österrike
Världsarv inskrivna 1997
Norska havet

Norska havet () är ett bihav till Atlanten, som ligger mellan kontinentala Norge, Bjørnøya, Spetsbergen, Jan Mayen, Island, Färöarna och Shetlandsöarna. Havet gränsar till Nordsjön i söder, Barents hav i nordost, Grönlandshavet i nordväst och centrala Nordatlanten i sydväst. Norska havet är starkt påverkat av Golfströmmen som för varmt atlantiskt vatten från sydväst mot Barents hav och Framsundet. I Norska havet finns stora gas- och oljefyndigheter.

Etymologi
Havet kallas också Europeiska nordhavet, men benämningen Norska havet blev allmänt accepterad under 1800-talet på initiativ av Henrik Mohn, sedan havet utforskats av norska vetenskapsmän.

Geografi
Mot centrala Atlanten är det väl begränsat genom submarina åsar, som sammanbinder norra Skottland, Färöarna och Island samt ligger på ett djup av omkring 550 meter. Mellan Spetsbergen och Norge är en bred öppning till Barents hav, där djupet sannolikt uppgår till 750 meter. Den mest utmärkande egendomligheten för Norska havet är den stora olikheten i temperatur mellan dess östra och dess västra del. En arktisk ström, som går söderut längs Grönlands kust, för med sig stora fält av packis och inträder i norra Atlanten genom kanalen mellan Island och Grönland. Vattnet är där saltfattigt och iskallt. Däremot är havet på östra sidan alltid isfritt och har på 500 meter djup en temperatur av mer än 0 °C samt en salthalt av 35 promille eller mer. Det är en följd av den varma ström som går mellan Skottlands och Islands kust, som är en fortsättning av Golfströmmen. På större djup under denna ström är vattnet strax utanför norska kusten avkylt till omkring -1,2 °C. Norska havet har i hela centrala delen ett djup på sannolikt 3 000 meter. 

Norska havet uppvärmdes även under den senaste istiden av Golfströmmen.

Djur och natur

På grund av Golfströmmens varma vatten har norska kusten ett djurliv, som vanligen anträffas under lägre breddgrader. Under 1800-talet bedrevs mycket säl- och valfångst. Sillgrisslor, alkor, måsar och andra sjöfåglar finns i stort antal vid Spetsbergen och längs kanten av isfälten. Utmed norska kusten sker ett högst lönande sill-, torsk-, makrill- och hummerfiske.

Källor

Fotnoter

Externa länkar

Atlanten
 
Bihav
Spencer Gore (idrottsman)

Spencer Gore, fullständigt namn Spencer Walter Gore, född 10 mars 1850, död i 19 april 1906, var en engelsk tennisspelare, känd som den förste segraren i Wimbledonmästerskapen. Han var far till konstnären Spencer Gore. 

Spencer Gore har skrivit in sig i tennishistorien som den förste segraren i Wimbledonmästerskapen. Turneringen spelades i London 1877 med 22 engelska herrar som tävlingsdeltagare. Kvinnor fick ännu inte delta vid denna tid. Eftersom tennis då var en helt ny sport sedan bara några få år, var ingen av deltagarna vad vi i numera skulle säga tennisspelare. Gore själv var egentligen cricketspelare och flerfaldig brittisk landslagsman i den sporten. Han var också utövare av real tennis. Till yrket var Gore lantmätare. Han ägnade sin fritid åt olika bollsporter, banjospel och amatörteater. Han var storväxt och bar ett "rött" helskägg. Det är omvittnat att han hade stor begåvning för idrott och tillägnade sig skicklighet i alla sporter han prövade på.

Gore i Wimbledon 
Finalen i 1877 års Wimbledonmästerskap spelades i ett regndis. Spencer Gore, som enkelt vunnit fyra matcher på vägen till finalen, besegrade där William Marshall med siffrorna 6-1, 6-2, 6-4. Matchen tog 48 minuter. Därmed blev Gore den förste vinnaren av det som senare kom att betecknas som en Grand Slam-titel. 

Gore hade en effektiv, kraftigt underskruvad serve, som gav honom många poäng i den första Wimbledonturneringen. Detta medförde att man samma år ändrade tennisplanens utformning genom att förkorta serverutorna. Förutom sin serve hade Gore också ett för tiden effektivt volleyspel framme vid nätet. Volleyspelet, som i 1877 års Wimbledonturnering var hans styrka, blev hans fall året därpå, då Frank Hadow i finalspelet, the Challenge Round, manövrerade ut honom genom ett envetet lobb-spelande som tvingade bort Gore från nätet.

Gore som kritiker av lawn-tennis
Gore upphörde med lawn-tennis efter denna förlust och publicerade senare artiklar, där han beskrev tennis i närmast nedlåtande ordalag. Trots sin seger i Wimbledon trodde Gore föga på en framtid för lawn-tennis. Han trodde spelet skulle framstå som alltför "tråkigt" för spelare och publik. Själv föredrog han real tennis och racquets.

Källor
Gianni Clerici, 1974. 500 Jahre Tennis ( tysk översättning 1978). Verlag Ullstein.
Martin Hedges, 1978. The Concise Dictionary of Tennis. Mayflower Books Inc.

Noter

Externa länkar
Wimbledons officiella webbplats - Spencer Gore

Brittiska tennisspelare
Födda 1850
Avlidna 1906
Män
Idrottare från London
Western Hockey League

Western Hockey League (WHL), tidigare Canadian Major Junior Hockey League (CMJHL); Western Canada Junior Hockey League (WCJHL) och Western Canada Hockey League (WCHL), är en nordamerikansk juniorishockeyliga som ingår i Canadian Hockey League. Ligan startades säsongen 1966/1967 och omfattar lag från västra Kanada samt fyra lag från nordvästra USA. Ligan består av 20 lag. Grundserien består av 72 omgångar, därefter ett slutspel, vinnaren i slutspelet går vidare till Memorial Cup.

Lagen
Lagen delas upp i två konferenser, Eastern Conference och Western Conference. Eastern Conference består av East Division och Central Division, Western Conference består av B.C. Division och U.S. Division.

Nuvarande

Eastern Conference

Western Conference

Tidigare

Källor

Externa länkar

Officiell webbplats om Western Hockey League
Officiell webbplats om Canadian Hockey League