kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Estrid Svensdotter av Danmark

Estrid Svensdotter, född innan 1010, död efter 1057, känd som dronning Estrid, var prinsessa av Danmark som dotter till kung Sven Tveskägg och Sigrid Storråda. Hon var gift med jarl Ulf Torgilsson av Skåne och mor till kung Sven Estridsson av Danmark. Estrid bar hederstiteln drottning.    

Fadern dog 1014. Hon ska först ha varit gift med en rysk prins, som dog i de ryska tronstriderna efter Vladimirs död 1015: makens identitet är dock okänd. Hon återvände sedan till Danmark. Vid brodern Knut den stores erövring av England, avtalade han med hertig Richard av Normandie att Estrid skulle gifta sig med Rickards son Robert. Det är inte känt om detta äktenskap någonsin ingicks. Hon blev möjligen förskjuten av Robert. Estrid blev sedan av sin bror trolovad och gift med Ulf jarl, före år 1023. Estrid blev änka då maken blev mördad på broderns order.  

Som änka behöll hon broderns förtroende och mottog stora egendomar i Skåne och på Sjælland. 

Hon ska ha grundat Danmarks första stenkyrka till minne av maken. Hon skaffade sig en maktposition även genom donationer till kyrkan och gav sonen en kyrklig utbildning. Estrid stödde sonens kamp för makten över Danmark. 1047 blev sonen kung. Estrid fick titeln drottning. Hennes dödsdatum är okänt, men hon dog tidigast år 1057, eftersom hon gravsattes av biskop Vilhelm, som var biskop i Roskilde ca. 1057-73.

Estridska ätten är uppkallad efter henne.

Barn: 
 Sven Estridsson (ca. 1020)
 Asbjørn (ca. 1026)

Referenser

Noter

Källor 
 http://www.kvinfo.dk/side/597/bio/641/origin/170/

Danska prinsessor
Kvinnor
Födda 1000-talet
Avlidna 1000-talet
Danmarks drottningar
Personer i Danmark under 1000-talet
Gustaf Trolle

Gustaf Eriksson Trolle, född i september 1488, död sommaren 1535, var en svensk präst och ärkebiskop av Uppsala 1515–1521. Han var en av de ansvariga bakom Stockholms blodbad.

Biografi 

Han föddes 1488 som son till Erik Trolle och Ingeborg Filipsdotter (Tott).

Efter ett par års studier vid Kölns universitet och i Rom, utnämndes Trolle 1513 till domprost i Linköpings stift, och ett år senare till ärkebiskop av Uppsala stift, där han efterträdde Jakob Ulvsson.

Precis som sina företrädare så började han att arbeta för en unionsvänlig och rådskonstitutionalistisk politik. Redan 1515 råkade han emellertid i konflikt med riksföreståndaren Sten Sture den yngre. Trots försök att försonas lät Sten Sture från hösten 1516 belägra Trolle på dennes borg Almarestäket, och efter att han intagit denna 1517 tillfångatogs Trolle och avsattes. Borgen Stäket revs enligt riksdagsbeslut, vars beslutsdokument senare kom att användas som bevismaterial vid Stockholms blodbad.

När Sten Sture stupat i samband med Danmarks kung Kristian II:s erövring av Sverige under hösten 1520, återinsattes Trolle som ärkebiskop. Han förrättade ceremonin vid kung Kristians kröning i Storkyrkan och festligheterna avslutades med Stockholms blodbad, där Gustaf Trolle kom att spela en omstridd roll. Bland annat använde kungen Trolles krav på skadestånd till att brännmärka Trolles motståndare som kättare och avrätta dem. Redan 1521 tvingades Trolle fly till Danmark efter ett antal uppror i Småland och Dalarna. Där kom han att stanna och fortsätta att kämpa för Kristians sak. 1534 blev han biskop i Odense, men skadades dödligt redan följande år i slaget vid Öxnebjerg på ön Fyn den 11 juni och dog några veckor senare. Han begravdes i Slesvigs domkyrka.

Trots Trolles uppsatta position och sitt stöd från påven, vägrade Gustav Vasa att erkänna honom som ärkebiskop och avvisade Trolle som landsförrädare. Påtryckningarna från Rom var en bidragande orsak till att Gustav Vasa bröt med Vatikanen, påbörjade reformationen och införde protestantismen i Sverige.

Trolle dog några veckor efter 11 juni 1535.

Se även
 Släkten Trolle

Källor

Externa länkar
 

Gustav
Födda 1488
Avlidna 1535
Män
Danska biskopar
Svenska präster under 1500-talet
Danska präster under 1500-talet
Biskopar i Fyns stift
Svenska präster före reformationen
Gustav Trolle
Alumner från Kölns universitet
Personer i Gustav Vasas befrielsekrig
Sverkerska ätten

Sverkerska ätten var en av två ätter som innehade regeringsmakten i Sverige mellan åren 1130 och 1250 och som kämpade om den mot den Erikska ätten från 1150-talet till 1220-talet. Namnet kommer sig av den första kungen ur ätten, Sverker den äldre. Den utslocknade på manssidan 1222 med Johan Sverkersson. 

Under Sverker den äldres tid ska den hedniska gudstjänsten ha upphört i Sverige. Därtill anlades flera kloster, såsom Alvastra i Östergötland, Nydala i Småland samt Varnhem och Gudhem i Västergötland, där munkar och nunnor ogifta skulle tillbringa sitt liv med att tjäna Gud. Man började också inrätta biskopsstift.

Ett påvligt sändebud, kardinalen Nicolaus Albanus, kom år 1153 till Sverige för att inviga en ärkebiskop, men svear och götar kunde inte komma överens om huruvida ärkestiftet skulle ha sitt säte i Linköping eller Gamla Uppsala; därför lämnade kardinalen vid sin hemresa kvar palliet hos ärkebiskopen i Lund. 

Svenska kungar ur den Sverkerska ätten:
Sverker den äldre (Sverker I)
Karl Sverkersson (Karl I, ibland oegentligt kallad Karl VII)
Sverker den yngre (Sverker II)
Johan Sverkersson (Johan I)

Källor 

 
Sveriges regenter
Pfalziska ätten

Pfalziska ätten eller huset Pfalz-Zweibrücken var regerande dynasti i Sverige mellan åren 1654–1720 och avlöste Vasaätten, som den också var besläktad med via Karl IX:s dotter Katarina Vasa. Den sista regerande medlemmen av Vasaätten, Kristina, var drottning av Sverige mellan 1632 och 1654. Ogift och barnlös genomdrev hon 1649 mot högadelns motstånd att hennes kusin Karl av Pfalz (Karl X Gustav) hyllades som tronföljare.

Pfalz var en gren av Bayerns furstehus, ätten Wittelsbach, varför de snedspetsiga rutorna i silver och blått i Bayerns vapen bland annat återfinns i ättens vapen.

Den svenska kungadynastin räknar anor från Karl IX:s dotterson:

 Karl X Gustav, hertig av Pfalz-Zweibrücken, kung 1654–1660, den första svenska kungen av det pfalziska huset.
 Karl XI, kung 1660–1697.
 Karl XII, kung 1697–1718.
 Ulrika Eleonora, regerande drottning 1718–1720. Gift med Fredrik I.

Den sista av Pfalzdynastin i Sverige, drottning Ulrika Eleonora, abdikerade 1720, varvid hennes man Fredrik av Hessen kröntes till kung Fredrik I av Sverige. Då övergick Sveriges krona till den Hessiska ätten, men eftersom Fredrik och Ulrika avled barnlösa, var Fredrik den enda regenten i denna dynasti vilken avlöstes av Holstein-Gottorpska ätten.

Familjeträd

Se även 

 Cleebourg
 Pfalz-Zweibrücken

Externa länkar 

Sveriges kungahus
Huset Wittelsbach
Sveriges regenter
Rött vin

Rött vin är vin som vid tillverkningen fått en klar- eller mörkröd färg från druvskalen från blå vindruvor, även om en viss andel gröna druvor undantagsvis kan förekomma i framställningen av en del röda viner. Detta möjliggörs genom att rött vin, till skillnad från vitt vin, pressas först efter att druvmusten fått jäsa klart, vilket gör att de alkohollösliga färgämnena hunnit lakas ut i vinet. Denna process kallas för maceration och pågår normalt under omkring en veckas tid.

Om skalmassan får macerera med under en mycket kort tid fås istället rosévin. På grund av att skalmassan, som även innehåller druvkärnor och stjälkar, får macerera med musten i ett antal dagars tid lakas även smakämnen och tanniner (garvsyra) ur. Detta förklarar varför röda viner generellt har en kraftigare och strävare smak än vita viner. Denna smakprofil, strävare och kraftigare, förklarar varför röda och vita viner vanligen kombineras med olika typer av mat. Det är vanligt att kombinera rött vin med kött och smakrika ostar.

Röda viner serveras lätt kylda, inte rumsvarma, 14-18 °C. Uttrycket rumsvarmt kommer från en tid, när det inte fanns centralvärme. Man kan gärna servera 2 °C lägre, då vinet snabbt värms i glaset.

 Mjukt & bärigt serveras vid 14–16°C
 Kryddigt & mustigt serveras vid 16–18°C
 Fruktigt & smakrikt serveras vid 16–18°C
 Stramt & nyanserat serveras vid 16–18°C
 Sött serveras vid 16-18°C

Referenser

Externa länkar 
Beskrivning på olika varianter av rödvin - 

Vin
Zweigelt

Zweigelt är en blå vindruva av österrikiskt ursprung som är en korsning av druvsorterna St. Laurent och Blaufränkisch. Korsningen genomfördes av rektorn vid Vinhögskolan i Klosterneuburg, Fritz Zweigelt, från vilken vinet fick sitt namn.

Vindruvor
Österrikiska druvsorter
Rödvinsdruvor
Vinsläktet

Vinsläktet (Vitis) är ett växtsläkte i familjen vinväxter (Vitaceae) med cirka 60–70 arter. De förekommer i den norra tempererade zonen och med några få arter i den subtropiska zonen. Flest arter förekommer i Kina och östra Nordamerika. Frukten är ett äkta bär och kallas druva eller vindruva och innehåller vanligtvis 2–4 frön, men det finns också kärnfria vindruvor. Frukten används för att göra druvsaft, gelé, vin och russin, och äts även färsk.

Arterna är klättrande buskar, oftast med flagnande bark. Klätterorganen sitter motsatt bladen. Bladen är strödda, enkla, ofta flikiga och ibland fingrade. Blommorna sitter i en grenad klase. De är femtaliga med skållikt foder och mycket små foderblad. Kronbladen är förenade i spetsen och faller av vid blomningen. Blommorna är ofta enkönade, men tvåkönade blommor förekommer. Ståndarna är fem och pistillen ensam.

Några arter 
 Vinranka (V. vinifera), den europeiska vindruvan. 
 Labruskavin (V. labrusca), ger nordamerikansk bords- och druvsaft, ibland använd för att göra vin. Odlas i östra USA. Arten är ursprunget till Labrusca-gruppen av druvor, också kallade "staketdruvor".
 Doftvin (V. riparia), från Nordamerika, odlas i östra USA. 
 Muskadin (V. rotundifolia), muskadin används för att göra gelé och ibland vin. Odlas i södra USA och vid Mexikanska golfen. 
 Sommarvin (V. aestivalis), sorten 'Norton' används för att göra vin, odlas i östra USA. 
 Frostvin (V. vulpina), odlas i östra USA. 
 Kalifornisk vin (V. californica), är viktig för den kaliforniska vinindustrin på grund av dess motstånd mot vinlus (vinpest) och är anpassad till det kyliga klimatet. 

Det existerar också hybrider, korsningar, mellan vinranka och labruskavin, vilka är de härdigare vindruvorna. Dessa heter alexandervin (V. ×alexanderi), men de räknas i trädgårdssammanhang vanligen till sortgruppen Labrusca-gruppen och kallas folkligt för "staketdruvor".

Källor 
 Flora of China – Vitis

Se även 
 Vin
 Lista över vindruvor
 QoI
 strobilurin

Vinväxter
Vin
Vindruvor
Riesling

Riesling är Tysklands mest spridda vindruva vilken framförallt odlas i Mosel-Saar-Ruwer, Pfalz, Rheingau, Mittelrhein och i Hessische Bergstrasse. Den anses vara kungen av druvor i Alsace i Frankrike och förekommer också rikligt i Österrike, framförallt i Wachau. Den odlas också på många ställen i Nya världen, och lyckas framförallt i länder och regioner med lite svalare klimat, såsom Kanada, delstaten New York i USA, Nya Zeeland och svalare delar av Australien.

Riesling ställer stora fordringar på var den odlas, eftersom druvan mognar sent. Rieslingviner utmärks av att de kan lagras länge, med bibehållen smak och kvalitet. De utvecklas ofta 10 år på flaska.

I Tyskland finns rieslingdruvan säkert omnämnd redan år 1435 i Rüsselsheim i närheten av Rheingau. En alsacisk karta från 1348 anger zu dem Russelinge och kan vara det äldsta omnämnandet av druvsorten. Från 1500-talet har Riesling betraktats som den kvalitetsmässigt främsta druvsorten i Tyskland, vilket på den tiden inkluderade Alsace. Det var dock först på 1700-talet som det började bli vanligt med vingårdar planterade enbart med Riesling. Genom DNA-analys i slutet på 1990-talet kunde det fastställas att Riesling är en korsning av den numera ovanliga druvsorten Heunisch (för övrigt samma druvsort som Gouais Blanc) och Vitis silvestris (eventuellt Vitis silvestris x Traminer).Denna korsning har sannolikt uppstått spontant.

Färgen är blek, med grönstick till guldgul. Smaken växlar lika mycket som jordmånerna där den växer. Skifferjordar ger viner med rökighet. Andra jordmåner kan ge viner med smak av såväl stål, tjära och mineral som blommor, jord eller kryddor. Lagrade rieslingviner känns ofta igen på doften av petroleum.

I Nya världen kallas den ofta Johannisberg Riesling, Rhine Riesling eller White Riesling och i Italien Riesling Renano. Den bör ej förväxlas med den österrikiska druvsorten Welschriesling.

Kända producenter

Tyskland 
 Bassermann-Jordan
 Künstler
 Maximin Grünhaus
 Weingut 
 Georg Breuer
 Joh.Jos Prüm
Markus Molitor
 Dr. Loosen
 Weingut Schneiders Moritz
 Kruger Rumpf

Österrike 
 Franz Prager
 Nigl

Frankrike/Alsace 
 Beyer
 Hugel
 Trimbach
 Weinbach

Italien 
 G.D Vajra

Se även 
 Petroleum- och fotogenliknande aromer i vin

Källor

Externa länkar 
 Riesling på Appellation America

Vindruvor
Vinväxter

Vinväxter (Vitaceae) är enda växtfamiljen i ordningen Vitales. Tidigare placerades den i ordningen Rhamnales. Familjen delas upp i de två underfamiljerna Leeoideae, med släktet Leea, samt Vitoideae som omfattar övriga släkten.

Familj Vitaceae
 Underfamilj Leeoideae
 Leeasläktet (Leea)
 Underfamilj Vitoideae 
 Cissussläktet (Cissus)
 Pepparvinsläktet (Ampelopsis) 
 Kastanjevinsläktet (Tetrastigma)
 Faskvinsläktet (Cyphostemma)
 Kungscissussläktet (Rhoicissus)
 Vildvinsläktet (Parthenocissus)
 Vinsläktet (Vitis)

Referenser

Noter

Webbkällor
Svensk Kulturväxtdatabas

Trikolpater
Rhamnales

Rhamnales var en växtordning som inte används längre och som ingick i klassen tvåhjärtbladiga växter. Följande familjer ingick i Rhamnales:
 Elaeagnaceae (havtornsväxter, ingår nu i ordningen Rosales)
 Leeaceae 
 Rhamnaceae (brakvedsväxter, ingår nu i ordningen Rosales)
 Vitaceae (vinväxter, är nu inte indelad i någon ordning, men hör till klassen trikolpater)

Äldre växtgrupper
Rosidae

Rosidae var en underklass i den äldre klassificeringen Cronquistsystemet. Den indelades i ordningar:
 Apiales                    
 Celastrales                    
 Cornales                    
 Euphorbiales
 Fabales                    
 Geraniales                    
 Haloragales                    
 Linales                    
 Myrtales                    
 Podostemales                    
 Polygalales                    
 Proteales                    
 Rafflesiales                    
 Rhamnales              
 Rhizophorales                   
 Rosales                   
 Santalales
 Sapindales 

I nyare klassificeringssystem finns en undergrupp bland trikolpaterna som kallas rosider och som inte ska förväxlas med Rosidae.

Systematik: Organismer, Domän: Eukaryota, Rike: Växtriket , Division: Kärlväxter, Klass: Tvåhjärtbladiga , Underklass: Rosidae

Äldre växtgrupper
Magnoliidae

Magnoliidae var en underklass i äldre växtklassificeringssystem, men används inte längre. Den indelades i ordningar:
 Aristolochiales 
 Illiciales
 Laurales
 Magnoliales 
 Nymphaeales
 Papaverales 
 Piperales 
 Ranunculales

Äldre växtgrupper
Birger jarls torn

Birger jarls torn är ett torn vid Norra Riddarholmshamnen i Stockholm. Enligt en myt som spreds på 1700-talet skulle tornet ha byggts under Birger jarls tid på 1200-talet och därmed vara Stockholms äldsta byggnad. En undersökning av teglet som genomfördes 1917 visade dock att tornet sannolikt är byggt av murtegel från det 1527 rivna Sankta Klara kloster och därmed betydligt yngre.

Historik 
Byggnaden är ett försvarstorn i Gustav Vasas befästningsverk från omkring 1530. Tillsammans med Wrangelska palatsets södra torn är Birger Jarls torn den enda synliga resten i stadsbilden av de omfattande medeltida försvarsanordningarna och Stockholms stadsmurar.

Birger jarls torn är 12,9 meter i diameter och på sidan mot Mälaren 14,4 meter högt till taklisten. Det har fyra våningar med bjälklag. Från början hade tornet tinnar (krenelering) som bekräftas av Vädersolstavlan och syns även på Frans Hogenbergs Stockholmsvyer i Civitates orbis terrarum. Kreneleringen försvann under en ombyggnad på Johan III:s tid, och ersattes då med ett toppigt tak. På 1750-talet om- och tillbyggdes tornet ytterligare, och fick då sitt nuvarande utseende tak. 1953 renoverades och restaurerades tornet invändigt. Det ommålades 1995 och renoverades 2006 av Statens Fastighetsverk. Idag används det, liksom Överkommissariens hus, av Justitiekanslern.

Trots namnet är tornet inte relaterat till Birger jarl, som levde på 1200-talet eller omkring 300 år innan tornet byggdes. Det nuvarande namnet och myten att tornet skulle vara Stockholms äldsta byggnad uppstod under 1700-talet. Birger jarls torn är byggd av ett ovanligt tegelformat, samma slags tegel användes i Sankta Klara kloster, som revs 1527. Det har även visat sig att teglet till tornet varit använd förut och att murbruksrester funnits som inte härrör från tornbygget.  Birger jarls torn bör alltså ha uppförts av tegel från Klara kloster under en tvåårsperiod, som började hösten 1527. Den myt som spreds på 1700-talet att Birger jarls torn byggdes under Birger jarls tid på 1200-talet, och att den därmed var Stockholms äldsta byggnad, kunde därför avlivas.

Historiska avbildningar 
De båda försvarstornen på Riddarholmen visas på Frans Hogenberg:s Stockholmsvyerna i Civitates orbis terrarum från 1570-talet. På Riddarholmens norra udde syns ett av de båda försvarstornen, med vingmurar åt nordost och söder. Vingmuren åt nordost utgör idag en del av södra ytterväggen till Överkommissariens hus. Bakom kullen skymtar det södra tornet. Mellan tornen längs stranden ligger en rad trähus. Det lilla skäret är nuvarande Strömsborg. Husen i förgrunden tillhör Norrmalm. På 1500-talet stod försvarstornen intill Riddarfjärdens vatten, genom landhöjningen står de numera en bit upp på land.

Detaljbilder

Se även
 Stockholms stadsmurar

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar 

Birger jarls torn Statens fastighetsverks presentation och länkar till vidare läsning

Birger jarl
Torn i Sverige
Byggnader och anläggningar på Riddarholmen
Stockholms fasta försvar
Kyrkholmen, Stockholm

Kyrkholmen var en liten holme utanför östra delen av Blasieholmen i Stockholm.

Kyrkholmens äldsta kända namn var Myntholmen. Genom att vattnet mellan Kyrkholmen och Blasieholmen fylldes igen är Kyrkholmen idag en del av Blasieholmen. Den gamla Kyrkholmen är marken där Nationalmuseum och Museiparken idag ligger. Då man år 1629 färdigställde Holmkyrkan på holmen för amiralitetets räkning, kom platsen därefter att kallas Kyrkholmen. 1846 upplät Stockholms stad marken för byggandet av Nationalmuseum och byggnadschefen Johan af Kleen fyllde igen kanalen mellan Kyrkholmen och Blasieholmen utan tillstånd. Efter färdigställandet av Nationalmuseum anlades Museiparken i mitten på 1860-talet.

Källor

 Informationstavla på platsen

Blasieholmen
Före detta öar
Lejonslätten

Lejonslätten kallas ett parkområde på Södra Djurgården beläget öster om Nordiska museet och Djurgårdsvägen i Stockholm.

Historik

Namnet härrör från 1700-talet, då djurhetsning var ett kungligt nöje på Djurgården. Lejon och björnar fick utkämpa en strid på liv och död till hovets stora förtjusning. "Leijon-Kuhlan" där lejonen förvarades låg nordväst om nuvarande Nordiska museet. Djurhetsning med lejon inleddes under Drottning Kristina som fått lejon i krigsbyte från Prag. Hanteringen fortsatte fram till 1792 då sköts det sista lejonet av  överjägmästare Erland Ström (far till Israel af Ström), samma år som Gustav III sköts ihjäl. Lejonet stoppades upp och finns idag på Naturhistoriska riksmuseet.

Området kallades senare Blekareplatsen efter blekning av linnevävar som lades ut här för blekning i solen. Området var 1897 plats för Allmänna konst- och industriutställningen. Största byggnad vid Lejonslätten är Biologiska museet. Där finns även Charles Fribergs ryttarstaty i brons över Karl XV från 1909.

Se även
 Kaptensudden, udden mot Djurgårdsbrunnsviken norr om Lejonslätten.
 Djurgårdsslätten, området framför Skansens huvudentré.
 Blå porten och Värdshuset Blå porten.

Noter

Källor

Externa länkar

Djurgården
Lönn (olika betydelser)

Lönn kan syfta på:

 Lönnsläktet – ett släkte inom växtriket med både träd och buskar, som ömsom klassificeras i en egen familj lönnväxter ömsom förs till kinesträdsväxter
 Lönn – ett träd i familjen kinesträdsväxter
 Lönn (efternamn) – ett svenskt efternamn och personer med namnet
Kinesträdordningen

Kinesträdsordningen (Sapindales) är en växtordning inom klassen trikolpater. Tidigare ingick fler familjer i Sapindales men de har numera blivit flyttade till andra ordningar. Detta gäller bland annat familjerna pimpernötsväxter (Staphyleaceae), Melianthaceae, Bretschneideraceae, Akaniaceae, Julianiaceae, Cneoraceae och Zygophyllaceae.

Familjerna Peganaceae och Tetradiclidaceae kan alternativt ingå i Nitrariaceae.

Trikolpater
Eudicotyledonae
Division

Division kan syfta på

Division (biologi) – en klassificering inom biologin
Division (matematik) – en matematisk operator
Division (företag) – en del av ett företag som bedriver verksamhet inom ett begränsat område
Division (militärt förband) – ett militärförband som består av flera brigader
 Division (Tyska hären) – en division i tyska hären i Kejsardömet Tyskland
Division (musikgrupp) – en hiphopgrupp som tillhör kollektivet Wu-Tang Clan, se Wu-Tang Family Groups
Division (sport) – en undergrupp i seriesystem för lagsport

Se även
The Division – en amerikansk TV-serie 2001–2004
Njord

Njord ("kraft", "styrka"), fornvästnordiska Njǫrðr, är i nordisk mytologi en av vanerna. Njord är havets, vädrets, rikedomens, handelns, sjöfartens och fiskets gud. Han tillbads ofta av fiskare, sjöfarare och handelsmän. Han hyllades vid många kultplatser i Sverige och Norge. Många ortnamn innehåller rester av namnen Njord eller Njärd. Han hade barnen Frej och Freja med sin första och okända hustru. Hustrun kan ha varit den av Tacitus, ca år 100 e.Kr., bekrivna Nerthus. Eftersom namnet "Njord" är den manliga motsvarigheten till "Nerthus" diskuteras vilket band de båda gudarna hade, om hon exempelvis var hans hustru, syster eller syster-hustru alternativt om Nerthus och Njord är samma individ som ändrar kön alltersom religionen utvecklar sig från matriarkalisk till mer patriarkalisk. Njords första hustru, Frej och Frejas moder, kan ha varit kvar i Vanaheim. 

Efter kriget mellan asar och vaner stannar Njord, Frej och Freja hos asarna i Asgård för att säkerställa freden. 

Han bodde på Noatun ("skeppsplatsen") och hans andra hustru, Skade, var en jättinna som av misstag valt Njord till sin make. 

Njord var en av få gudar att överleva Ragnarök. Han stannar i Asgård till efter Ragnarök. Om Njord sägs att han efter världsslutet återvänder till sitt eget folk — vanerna (Vanaheim).

Njord var en högt respekterad gud, ledare av vanerna och därmed av samma status som Oden var för asarna.

Njord som sagokung 
Enligt Snorre Sturlasson var den nordiska guden Njord ursprungligen en verklig kung, sonson till Oden, son till Skjold, och far till Yngve-Frej. Uppfattningen om Njord som en historisk kung förekom ännu på 1800-talet.

Njord eller Njärd i ortnamn 
Njords syster och hustru har av några forskare getts namnet Njärd utifrån förekomsten av förleden Njärd- i några svenska ortnamn. Andra forskare anser däremot att Njärd- i bland annat Mjärdevi i Östergötland, Nälsta och Närtuna i Uppland samt Nalavi och Nalaviberg i Närke kommer av genitivformen av Njord (Njǫrðr). Värt att notera är att -vi, -tun och -lund inom ortnamnsforskningen oftast anses beteckna kultplatser. Norderön i Jämtland är namngiven efter Njord. På Island återfinns han i ortsnamnet Njarðvík.

Se även 
 Angerboda
 Mytologi: Havet

Källor 

Gudar i nordisk mytologi
Svenska sagokungar
Havsgudar
Vile

"Vile" kan ha olika betydelser. För death metal-albumet, se Vile (musikalbum).

Vile (även Vili eller Wili) är en gud i nordisk mytologi.

Vile är, liksom bröderna Oden och Ve, son till Bor och jättinnan Bestla samt sonson till Bure. Namnet betyder "vilja". 

Oden, Vile och Ve dödade jätten Ymer. Av hans kropp skapade de jorden och himlen, och av några trästockar vid havsstranden skapade de de två första människorna, Ask och Embla. Völuspa anger Oden, Höner och Lodur Vile och hans broder Ve tog över Odens styre under hans frånvaro och dessutom delade de på hans hustru Frigg. 

Brödernas namn var ursprungligen en allitteration "(V)oden, Vile och Ve.

Källor 

Gudar i nordisk mytologi