kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Populärvetenskap

Populärvetenskap är framställningar av vetenskaplig kunskap avsedda för lekmän. I dagligt tal jämställs lekmän ofta med den bredare allmänheten, och vi får därmed en uppdelning mellan lekmän och specialister, mellan allmänkultur och vetenskap. De senaste decenniernas forskning på området har emellertid understrukit att denna dikotomisering är en grov förenkling av i själva verket mycket komplicerade relationer. Vetenskapen har exempelvis många olika publiker, publiker med radikalt olika förutsättningar och intressen. En forskare specialiserad på ett område är lekman på ett annat. Vissa representanter för allmänheten har avancerade högskoleutbildningar i botten, andra inte. Dessa förhållanden svarar också mot olika populärvetenskapliga tilltal och uttryck. Genren kan därför ses som ett spektrum av uttrycksformer som sträcker sig från det mycket avancerade, vetenskapsnära, till det mycket förenklade och tillrättalagda. Gemensamt har de olika uttrycken just att de förmedlar vetenskaplig kunskap till lekmän.

Termen populärvetenskap introducerades i svenska efter sekelskiftet 1900. Dessförinnan hade man länge använt adjektiven populär och populärvetenskaplig som ett sätt att annonsera ett mer publikt uttryck (exempelvis populär vetenskap, populärvetenskapliga avhandlingar). När genrebeteckningen börjar användas så signalerar detta också att genren började finna sina former. Definitivt etablerad kan den sägas vara mot slutet av 1920-talet.

Kända spridare av populärvetenskap
Isaac Asimov
David Attenborough
Hans-Uno Bengtsson
Östen Bergstrand
David Bodanis
Richard Dawkins
Jared Diamond
Arthur Eddington
Peter Ekberg (filosof)
Bo G Eriksson
Bengt Feldreich
Richard Feynman
Björn Fjæstad
Camille Flammarion
George Gamow
Martin Gardner
Stephen Jay Gould
John Gribbin
Stephen Hawking
Douglas Hofstadter
Bodil Jönsson
Johan Kärnfelt
Herman Lindqvist
Jonathan Lindström
Knut Lundmark
Peter Nilson
Tor Nørretranders
Bertrand Russell
Marie Rådbo
Oliver Sacks
Carl Sagan
Simon Singh
Sverre Sjölander
John Tandberg
Deborah Tannen
Neil deGrasse Tyson
Åke Wallenquist
Arne Weise
Margaret Wertheim
Max Grenander
Hans Rosling

Populärvetenskapliga tidskrifter
Allt om Vetenskap
Forskning & Framsteg
Geologiskt Forum
Illustrerad Vetenskap
Populär Astronomi
Språkbruk

Se även
 Populärhistoria
 Pseudovetenskap
 Internationella astronomiåret 2009
 Tredje uppgiften
 Aldus aktuellt, populärvetenskaplig bokserie.
 Alfa-serien, populärvetenskaplig bokserie.

Litteratur
Populärvetenskapen som sådan beskrivs i:  
Vetenskapen i underlandet av Gunnar Eriksson och Lena Svensson (1986) . 
Den svenska populärvetenskapens historia diskuteras utförligt i: 
Johan Kärnfelt, Mellan nytta och nöje: ett bidrag till populärvetenskapens historia i Sverige (2000)  
Johan Kärnfelt, Till stjärnorna: studier i populärastronomins vetenskapshistoria under tidigt svenskt 1900-tal (2004)
Aruba

Aruba (på papiamento Aruba) är ett av de fyra autonoma länderna inom Konungariket Nederländerna och utgörs av en ö i Små Antillerna,  Västindien.

Historia 
Aruba beboddes först av arawakindianer och den tidigast kända bosättningen på ön är daterad till 1000-talet.
Ön upptäcktes av européerna den 6 juli 1499 av spanjoren Alonso de Ojeda och tillhörde Spanien fram till maj 1636 då den tillföll Nederländerna. Aruba förvaltades först av holländska West-Indische Compagnie (Nederländska Västindiska Kompaniet) fram till år 1848 då den införlivades i Nederländska Antillerna. Mellan 1799 och 1816 var ön tidvis ockuperad av Storbritannien för att senare återgå till Nederländerna.

Aruba införlivades som ett eilandgebied i provinsen Nederländska Antillerna (som ombildades till autonomt territorium år 1954) fram till år 1986, då det blev en egen autonom del av Nederländerna efter en folkomröstning genomförd redan år 1977.

Geografi 

Ön är den minsta av de så kallade ABC-öarna och ligger cirka 25 km norr om Venezuela. Aruba består till största delen av slättland och den högsta punkten är Sero Jamanota 188 m ö.h.

Huvudorten är Oranjestad med cirka 30 000 invånare. Den ligger på öns västra sida strax norr om flygplatsen Drottning Beatrix internationella flygplats. Övriga större orter är Sint Nicolaas och Santa Cruz.

Klimat 
Klimatet på ön är varmt och torrt. Tropiska stormar och orkaner är sällsynta och det regnar relativt lite, vilket leder till vattenbrist på ön. Medeltemperaturen och även den nästan konstanta temperaturen är 28 grader.

Politik

Regeringschefer

Orter 
Aruba har ingen administrativ indelning, men landet delas för statistiska ändamål in i åtta regioner. Dessa regioner delas i sin tur upp i zoner.

 Oranjestad, huvudorten
 Oranjestad West,  invånare
 Oranjestad East, 
 Paradera, 
 Sint Nicolaas eller San Nicolas
 San Nicolas North, 
 San Nicolas South, 
 Noord/Tanki Leendert, 
 Santa Cruz, 
 Savaneta, 

Antal invånare enligt 2010 års folkräkning.

Ekonomi 
Tidigare har Arubas främsta näring bestått av oljeraffinering och lagring av olja från Venezuela, men nuförtiden står turismen för den största näringen. Arubas ekonomi är därför mycket välmående. Tidigare var ön känd för sitt stora antal offshore-banker men senare tids lagstiftning har minskat dessa. Det finns också en viss kemisk industri på ön.

Valutan är arubansk florin i motsats till Antillergulden som i de övriga Nederländska Antillerna.

Demografi 
Befolkningen uppgår till cirka  invånare. De officiella språken är papiamento och nederländska, men det talas även engelska och spanska. År 2010 var 75,7 procent av befolkningen katoliker.

Kända personer 

 Bobby Farrell, en av medlemmarna i popgruppen Boney M.
 Xander Boegarts, basebollspelare hos Boston Red Sox
 Rachel Bråthén, yogalärare
 Eva Rusz, psykolog, relationsexpert

Referenser

Externa länkar 
 om Aruba
 Arubanska turistbyrån om Aruba
 ABC-travelguide om Aruba
 Svensk turistbyrå om Aruba

 
Små Antillerna
Västindiens länder
Stater och territorier bildade 1986
Territorier associerade med Europeiska unionen
Swedenborgs lusthus

Swedenborgs lusthus är en av byggnaderna på friluftsmuseet Skansen i Stockholm. Huset har sitt namn efter naturforskaren och mystikern Emanuel Swedenborg.

Swedenborg bodde på Hornsgatan i Stockholm och omkring 1750 han lät bygga en malmgård på Hornsgatan 41-43 (nära korsningen med Timmermansgatan). Här skapade Swedenborg en trädgård som var öppen för allmänheten. Under 1800-talet besöktes lusthuset av swedenborganismens anhängare. Sedan malmgården hade förfallit revs den, medan lusthuset stod kvar i uselt skick. Det flyttades till Skansen 1896 och placerades invid Bergsmansgården. År 1964 fick lusthuset sin placering vid Rosengården. Det är bara mittpartiet av lusthuset som blivit bevarat. På vänstra sidan låg förr en biblioteksflygel, vars mörka förrum finns kvar i den bevarade byggnaden. Huset från 1767 har med sitt säteritak en ålderdomligare prägel än man skulle kunna vänta sig av tillkomståret. 

Stora rummet med orgeln har målade tapeter och över dörren till det forna bibliotekets förrum finns ännu ett vackert blyinfattat fönster. Det mörka inre rummet lär ha haft en stor rokokospegel. I detta lusthus med gul brädpanel och gråa dörr- och fönsterfoder sägs Swedenborg ha suttit och läst om somrarna. 

I Hjalmar Gullbergs lyriska svit Röster från Skansen som tillkom i anledning av Skansens 50-årsjubileum 1941, ingår en dikt om Swedenborgs lusthus.

Se även 

Emanuel Swedenborg
Lusthus

Referenser

Externa länkar 
 Karin Strid spelar på Skansens tre orglar : den legendariska orgeln i Swedenborgs lusthus & orglarna i Seglora kyrka. CD. Nosag Records NOSAG CD 116. 2006.

Byggnader och anläggningar på Södermalm
Emanuel Swedenborg
Skansen
Lustslott

Ett lustslott (ty:Lustschloss, fr:maison de plaisance, eng:pleasure palace) är ett slott där ägaren uppehåller sig någon del av året för rekreation.

Kort historik 
Genom historien har härskare låtit bygga palats och villor som legat avsides i vacker natur där de tillbringat kortare tider, borta från plikter och stridigheter, i avskildhet och med nöjen. I Europa blev denna typ av hus, som kom att kallas lustslott, mycket populära på 1600- och 1700-talen. Det började i Frankrike där adelsmän och monarker under 1600-talet lät bygga sig "maisons de plaisance" i tidstypisk barock- och rokokostil. Modet spred sig snart över hela Europa och levde vidare under 1700-talets klassicistiska epok och fortsatte in i romantiken.

Lustslott är ett vitt begrepp som kan innefatta allt ifrån slott med egen park till jaktslott och mindre hus som ligger avsides och naturskönt.

Svenska kungliga lustslott 

Rosendals slott
Kina slott
Gustav III:s paviljong

Se även
 Karlbergs slott
 Hagaparken
 Lusthus
Eremitage
Fåfänga (byggnad)

Källor 
Trädgårdskonstens historia 3000 år av Penelope Hobhouse, Natur & Kultur, 2004, 
Maison de plaisance and german architecture in 18th century. av Ichikawa Hidekazu i Journal of Architecture, 2000, Vol.n°.535;, page.277-284.

Slott
Orangeri

Ett orangeri är ett uppvärmt växthus för övervintring av träd som apelsin, fikon, myrten och andra prydnadsväxter som inte tål hårt vinterklimat i det fria. Namnet "orange" kommer av det franska ordet för apelsin, orange.

Historik
På 1500-talet blev det mode vid europeiska slott och herresäten att ha en samling citrusväxter i sina trädgårdar. Ett sådant trädbestånd kallades orangeri. Begreppet gällde till en början bara själva trädbeståndet. Med införandet av flyttbara krukor genom den franske trädgårdsmästaren André Le Nôtre (1613–1700)  blev det möjligt att transportera klimatkänsliga växter till ett uppvärmt växthus där de kunde övervintra. Så småningom kallades även dessa speciella växthus för orangerier.

Ett orangeri är ett uppvärmt växthus för vinterförvaring av exotiska krukväxter och plantor, som inte klarar det lokala vinterklimatet. Under sommaren flyttades växterna ut för att smycka stilträdgårdarna och den tomma byggnaden kunde användas för sociala tillställningar.

Orangeribyggnaderna var i regel orienterade med stora fönsterytor mot syd, medan norrsidan var sluten. För uppvärmning fanns bland annat varmluftssystem som matades av eldstäder i källaren. Anläggningarna var ofta formgivna av tidens kända arkitekter.

Senare utveckling
Uppsala universitets botaniska trädgård, som anlades 1655 av Olof Rudbeck, inhyser ett orangeri, som renoverades inför firandet av Carl von Linnés 300-årsdag 2007. I många andra orangerier bedrivs numera annan verksamhet än att övervintra växter. I orangeriet på Ulriksdals slott finns sedan 1991 ett skulpturmuseum (Orangerimuseet) och Oscar I:s orangeri på Tullgarns slott är ett café med konstutställning. Övre Haga uppfördes ursprungligen som värdshus och ombyggdes vid 1800-talets slut till orangeri. I huvudbyggnaden finns sedan 1960-talet konstnärsateljéer och båda flygelbyggnaderna innehåller privatbostäder. Vid Gunnebo slott återuppförs från 2013 det orangeri, vilket byggdes i samband med slottets tillkomst och förstördes vid en brand 1829.

Bildexempel, Sverige

Bildexempel, Europa

Referenser

Noter

Externa länkar

Jordbruksbyggnader
Byggnadstyper
Trädgårdsskötsel
Kändis

Kändis är en person som är välkänd särskilt om artist, men ofta även om annan person som ofta syns i samhället. Kändisskap betecknar stor berömdhet och ryktbarhet hos en individ eller ting. En antonym är infami.

Allmänt – historia 
Ett äldre begrepp med liknande innebörd är "celebritet" (av franska célèbre, berömd, upphöjd), som i första hand använts med en mer positiv och formell klang än kändis. Olika samhällen och tider har olika ideal, varför grunderna för berömmelsen varierar. 

Det är framför allt massmedia som gör personer till kändisar. Några branscher med många kändisar är politik, underhållning, kultur, massmedia och idrott. Kändisar kan ofta fungera som idoler för andra personer, men det är inget nödvändigt kännetecken för att någon skall kallas kändis. Ordet används numera även i norskan.

Ordet 
Det svenska ordet "kändis" föddes i ett TV-program med de så kallade "Skäggen" i november 1963. Vem av skäggen som först sa det är osäkert, men i en krönika av Kid Severin i Expressen 1967 förklarade Åke Söderqvist att det förmodligen var Yngve Gamlin.

Lokala kändisar, nationella kändisar, världskändisar 
En person kan vara välkänd av alla i ett visst ort, men i stort sett okänd utanför orten. Denne kan då betraktas som en lokal kändis.

Andra personer är nationella kändisar eller mer vanligt kallat rikskändisar. De kan till exempel ha en framgångsrik karriär inom kultur eller idrott inom det egna landet, men deras rykte når inte ut utanför landets gränser.

Personer som är kända i hela eller stora delar av världen kan kallas världskändisar.

B-kändis och C-kändis 
B-kändis är ett pejorativt uttryck som används för att beskriva kändisar som gör allt för att hålla sig kvar i rampljuset. Några exempel på detta är dokusåpadeltagare, som Linda Thelenius, Jan O. Jansson, Meral Tasbas eller Robinson-Robban.
Det finns dock vissa som vill placera dessa som c-kändisar, och ser ofta b-kändisar som någon som faktiskt blivit känd genom en prestation som skådespel, musik eller liknande, men helt enkelt inte rör sig i de stora kretsarna eller når de riktiga höjderna, dessa är ofta TV-filmskådespelare, b-actionstjärnor, porrskådisar och lokalkändisar.

B-kändisar i den formen skiljer sig från c-kändisar då de inte är desperata efter uppmärksamhet och gör vansinniga saker bara för att fortsätta vara kända utan arbetar hårt för att slå igenom stort genom någon form av artisteri.

Källor 

Kändis i Svensk ordbok utgiven av Svenska Akademien (2009)

Noter

Externa länkar 
 

Stereotyper och arketyper
Social status
Klädstreck

Klädstreck är ett uppspänt snöre eller liknande som används för att hänga upp våta, nytvättade kläder på tork. Klädstrecket kallas också torklina, och för de linor som sitter på en ställning säger man torkvinda. Kläderna kan fixeras på linan med hjälp av klädnypor.

Klädstrecket anbringas mellan två vertikala objekt. Särskilt förr brukade klädstrecket hängas upp mellan två träd. Inomhus sker det oftast mellan därför anbringade skruvar i väggar. I medelhavsländer händer det att klädstreck anbringas mellan två närliggande hus, tvärs över en gata.

Då kläder hängs upp för tvätt på ett klädstreck är det lämpligt att bära ett rent förkläde med bröstlapp. Dels kan förklädets fickor användas för att förvara klädnypor och dels smutsas inte den rena tvätten.

Klädstreck är också namnet på en lek där lag tävlar mot varandra om att skapa den längsta sträckan av de kläder som de har på sig.

Tvättredskap
Nyttoföremål
Torkning
Sofia Johansdotter (Gyllenhielm)

Sofia Johansdotter (Gyllenhielm), född 1556 eller 1559, död 1583 i Reval (nuvarande Tallinn), var en frillodotter till kung Johan III av Sverige och Katarina Hansdotter. Hon är anmoder till flera svenska högadliga släkter.

Biografi
Sofia växte upp i Finland, där modern var bosatt. Hon och hennes bror fråntogs moderns vårdnad vid faderns giftermål och de växte sedan upp hos fadern och styvmodern Katarina Jagellonica. Under deras fars fångenskap på Gripsholm omhändertogs de av Jöran Persson och hans fru Anna Andersdotter. Katarina Jagellonica ska ha försökt köpa tillbaka dem med en guldkedja, som Persson tog emot utan att överlämna barnen.

År 1576 blev hon uppvaktande hovjungfru hos prinsessan Elisabet Vasa. Samma år trolovades hon med Pontus De la Gardie. Sofia adlades Gyllenhielm 1577 samtidigt som systern Lucretia och brodern Julius. Brodern kallades från det året ofta Gyllenhielm, medan Sofia och systern omväxlande använde det namnet och deras patronymikon Johansdotter. Hon tjänstgjorde vid sin fars hov tills hon 14 januari 1580 gifte sig med den från Frankrike invandrade friherren Pontus De la Gardie. Vigseln ägde rum i Vadstena klosterkyrka.

Bröllopet var praktfullt med många gäster. Under vigseln gick en fullsatt läktare sönder i kyrkan, och en person omkom, vilket fick närvarande katoliker att tyda detta som en Guds straffdom över kättarna. Hon åtföljde maken till Estland (1581), där hon dog i Reval. Dödsorsaken uppges vara död i barnsäng. Hon är begravd i Tallinns domkyrka till höger om koret i den treskeppiga katedralen. Gravmonumentet är utfört av bildhuggaren Arent Passer och på sarkofagens lock är hon avbildad i en spetskragad klänning.

Barn
 Brita De la Gardie (Pontusdotter) (1581–1645). Gift Jesper Matsson Krus av Edeby och Gabriel Gustafsson Oxenstierna av Eka.
 Johan Pontusson De la Gardie (1582–1642) 
 Jakob De la Gardie (1583–1652), (Pontusson)

Referenser

Noter

Källor
 Ericson Wolke, Lars, Johan III: en biografi, Historiska media, Lund, 2004 
 Gustafson, Sture, Baltikum: tre länder - tre huvudstäder, Bilda Förlag, Stockholm, 2006
 Larsson, Lars-Olof, Arvet efter Gustav Vasa: berättelsen om fyra kungar och ett rike, Prisma, Stockholm, 2005

Svenska kungligheters utomäktenskapliga barn
Kvinnor
Avlidna 1583
Födda 1550-talet
Svenska hovfröknar
Personer under äldre vasatiden
Svenska friherrinnor
Svenskt adlade
Johan III:s hov
Sofia
Personer som dött i barnsäng
Botaniska trädgården, Uppsala

Botaniska trädgården, vardagligt även Botán eller Botaniska, i Uppsala är en av Sveriges äldsta botaniska trädgårdar, och ligger direkt väster om Uppsala slott.

Historia
Trädgården anlades som slottsträdgård av Olof Rudbeck den äldre 1664 och stod färdig några år senare. Den ersatte då en äldre slottsträdgård öster om slottet, där kvartersnamnen Fågelsången och Trädgården påminner om slottsträdgårdens äldre plats.

Carl von Linné gjorde botaniska trädgården till en av de mest berömda i Europa, och den främsta ur vetenskaplig synpunkt. Hit kom sändningar av frön och växter från jordens alla hörn. När Linnés lärjungar spriddes kring världen glömde de inte bort trädgården i Uppsala. Berömda vetenskapsmän i andra länder skickade gåvor och jordens mäktigaste potentater, både Rysslands kejsarinna och Frankrikes kung, skickade bidrag. De första exemplaren av den kända prydnadsväxten löjtnanshjärtan kom till Sverige som en gåva från Katarina II till Linné, och även vildvinet blev acklimatiserat av Linné i Sverige.

Om "blomsterkungens" kärlek till Botaniska trädgården vittnar många av hans yttranden. "Jag är", skrev Linné bland annat, "med både kropp och själ i akademiträdgården. Dagligen knoppas där och utveckla sig nya fröjder. Där beundrar jag själv och påvisar för andra den högste Skaparens vishet, som genom mångfaldiga medel lägges i dagen."

Uppsala universitet fick barockträdgården i gåva år 1787 av Gustav III. I samband med detta drogs Stockholmsvägen fram mellan slottet och trädgården och avskiljde därmed slottets terrasser från den övriga trädgården.

I 350 år har den kombinerat botanik och hortikultur. Den kallas i dagligt tal "Botan" (med betoning på sista stavelsen). I fonden på den äldsta delen av trädgården, som tidigare var slottsträdgård, ligger orangeriet Linneanum, ritat av Olof Tempelman och Louis Jean Desprez. Framför Linneanum finns en av världens äldsta bevarade trädgårdar planerad i barockstil av Carl Hårleman. Denna trädgård bevarades eftersom Gustav III i sin donation begärde att utsikten från slottet inte skulle försämras. 
På andra sidan Norbyvägen, som leder mot Eriksberg och Norby, finns den nyare delen av Botaniska trädgården, där Tropiska växthuset ligger. I växthuset finns ett stort antal växter från varmare klimat, från både tropiska och arida miljöer.

Linnéminnena
Tillsammans med Linnéträdgården i stadsdelen Svartbäcken (universitetets ursprungliga botaniska trädgård) och Linnés Hammarby öster om staden, utgör Botan de botaniska Linnéminnena i Uppsala, vilka alla förvaltas av samma organisation.

Bilder

Referenser

Noter

Webbkällor
Uppsala universitet: Botaniska trädgården

Externa länkar
Botaniska trädgårdens webbplats

Botaniska trädgårdar i Sverige
Byggnadsminnesförklarade trädgårdar
Uppsala universitet
Parker i Uppsala
Byggnadsminnen i Uppsala kommun
Byggnader ritade av Carl Hårleman
Olof Rudbeck den äldre
Johan Skytte

Johan Skytte, född i maj 1577 i Nyköping, död 15 mars 1645 i Söderåkra, var en svensk friherre och riksråd. Han var borgarson och fick studera i Tyskland. Han utsågs senare till lärare åt prins Gustav II Adolf.

Biografi

Johan Skytte föddes som son till borgmästaren Bengt Nilsson Skräddare och Anna Andersdotter. Som ung kallade han sig Schroderus men tog vid adlandet 1604 namnet Skytte. Johan Skytte gifte sig 1606 med Maria Jakobsdotter Näf (Neaf), dotter till Jacob Näf och dennes hustru Karin Jakobsdotter Hampe. Johan Skytte var äldre bror till Ericus Schroderus, som var translator och ägde ett privat tryckeri som translator regius, den kunglige översättaren. Brodern Ericus Schroderus var under åren 1624–1629 ägare till godset Åkeshov i Bromma.

År 1607 lät Skytte påbörja byggandet av Grönsö slott på ön Grönsö i Mälaren. Han blev kammarråd och riksråd år 1617 och år 1622 blev han kansler för Uppsala universitet och undertecknade i den egenskapen Uppsala universitets privilegier. Mest känd är han nog för att han 1622 inrättade skytteanska professuren vid Uppsala universitet och skänkte medel till dess underhåll. Han gav också noggranna föreskrifter om hur professorn skulle bedriva sin undervisning.

Som kammarråd hade han hand om finanserna under Gustaf II Adolf och hävdade då kungamaktens intressen; efter kungens död blev förhållandet mellan honom och den av Axel Oxenstierna dominerade gruppen mycket spänt, och han erhöll inte de ledande posterna i förmyndarstyrelsen, utan användes istället i diplomatiska uppdrag.

1632 grundade Skytte Tartu universitet tillsammans med ärkebiskop Petrus Kenicius. Han fick också i uppdrag att driva in pengarna som behövdes för att betala Älvsborgs lösen. Han var grundare av Göta hovrätt och 1634 blev han dess förste president.

Familj 
Skytte gifte sig 5 januari 1606 med Maria Näf (död 1649). Hon var dotter till ståthållaren Jacob Näf över Västmanland och Dalarna och Carin Hampe. De fick tillsammans barnen Carl Gustaf Skytte (född 1606), Catharina Skytte (1607–1607), Vendela Skytte (1608–1629) som var gift med landshövdingen Hans Kyle, Anna Skytte (1610–1679) som var gift med landshövdingen Göran Gyllenstierna, Maria Skytte (1611–1647) som var gift med översten Johan Mårtensson Armlod, översten Sir Johan Skytte, d.y. (1612–1636), riksrådet Bengt Skytte (1614–1683), landshövdingen Jakob Skytte (1616–1654) och Heldina Skytte (1621–1642).

 Makan Maria Näf hade 1598 ärvt sätesgården Älvsjö gård efter sin far Jacob Näf.

Se även 
 Johan Skyttes hus vid Södermalmstorg i Stockholm
 Johan Skyttes väg i Stockholm
 Skytteanum
 Skytteanska skolan, Ålem
 Skytteanska skolan, Lycksele
 Johan Skytteskolan, Stockholm
 Skytteanska priset
 Norrfinne lagsaga

Referenser

Noter

Källor

Externa länkar 

Universitetskanslerer i Sverige
Svenska generalguvernörer
Generalguvernörer i Livland
Hovrättspresidenter i Göta hovrätt
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Svenska friherrar
Födda 1577
Avlidna 1645
Män
Personer från Nyköping
Gravsatta i Uppsala domkyrka
Svenskt adlade
Johan
Lagmän i Finland
Svenska kammarråd