kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
GABA

GABA, en förkortning av engelskans gamma-aminobutyric acid (skrivs även som γ-aminobutyric acid), eller gammaaminosmörsyra, är den vanligaste hämmande signalsubstansen i centrala nervsystemet. Det är en form av smörsyra. Ämnets namn enligt IUPAC-nomenklatur är 4-aminobutansyra. 

Utsöndring av GABA i en nervcells synaps hämmar nervcellen från att överföra impulser till nästa nervcell. GABA är bland annat vanlig i de basala ganglierna. GABA binds vid cellerna av särskilda cellytereceptorer, GABA-receptorer, som finns i hjärnan och vilka samverkar med G-proteiner. Receptorerna styr klorid-, kalium- och kalciumkanaler. GABA verkar som neurotransmittor, genom GABA-plasmamembrantransportproteiner vilka kontrollerar upptaget av GABA i centrala nervsystemet. 

En del av de receptorer som reagerar på GABA är även känsliga för alkohol, bensodiazepiner och barbiturater (lugnande medel), vilka därmed har samma verkan som GABA. På grund av att dessa ämnen kan bindas till samma receptor och förstärka varandras effekt kan de tillsammans orsaka koma eller död eftersom alltför mycket kloridjoner strömmar in i nervcellen och hyperpolariserar den.

Baklofen är namnet på ett GABA-derivat som används som läkemedel mot spasticitet vid ryggmärgsskador.

GABA är en av de signalsubstanser som förflyttar arbetsminnet information till långtidsminnet. Intag av alkohol kan förändra ämnets balans med de andra signalsubstanserna såsom glutamat, vilket gör att överflyttning mellan arbets- och långtidsminnet slutar fungera. Detta kan ge minnesluckor.

Se även 
 Endorfiner
 GABAA-receptor

Noter
Glutaminsyra

Glutaminsyra är en excitatorisk aminosyra som fungerar som signalsubstans. Den förekommer också i saltform, och kallas då glutamat. Inom biokemin betecknas den med Glu eller E. Glutamin är en helt annan aminosyra.

I den genetiska koden kodas glutaminsyra av två kodon: GAA och GAG.

Metabolism
Glutaminsyra är en aminosyra som ingår i proteinet i många livsmedel. Dess salt, natriumglutamat, förekommer naturligt i till exempel soyasås, kelp, valnötter, hårdostar, matsvamp och tomat. Eftersom det är en smakförstärkare, är det också vanligt med tillsats av glutaminsyra (i form av glutamat) i halvfabrikat, snabbmat med mera. I kroppen bryts aminosyran ut från proteinet, varefter det kan verka som signalsubstans.

Glutaminsyra räknas tillsammans med asparaginsyra till de sura aminosyrorna, eftersom den har en sidokedja med en karboxylgrupp. Syran är nödvändig för cellens funktion men är inte en av de essentiella aminosyrorna eftersom kroppen kan tillverka den från enklare beståndsdelar.

Signalsubstans
Glutamat/glutaminsyra är också en signalsubstans i centrala nervsystemet (CNS). Glutamat är en excitatorisk neurotransmittor (ökar sannolikheten att den postsynaptiska cellen fyrar av en aktionspotential) och är därmed den inhibitoriska transmittorn GABA:s motsats. 

Glutamat binder till flera olika sorters glutaminreceptorer. NMDA-receptorn, AMPA-receptorn och Kainat-receptorn är jonkanaler för natrium och kalium och, beroende på receptortyp, kalcium. Andra receptorer är G-proteinkopplade receptorer – metabotropa glutamatreceptorer. 

Glutamat är en viktig signalsubstans i hjärnan. Dess aktivering av intracellulära signalvägar nedströms NMDA-receptorn är viktig vid många former av synaptisk plasticitet, minne och inlärning. Överdriven glutamataktivering av NMDA-receptorn leder till excitotoxicitet vilket är förknippat med många neurologiska sjukdomstillstånd, bland annat epilepsi.

Glutamat som livsmedelstillsats
Glutaminsyra förekommer naturligt i kött, nästan alla grönsaker, vete och soja. Glutaminsyra förekommer även, vanligen i dess saltform natriumglutamat, som tillsats i livsmedel som smakförstärkare. Som livsmedelstillsats har den E-nummer E620. Salterna av glutaminsyra har E-nummer E621–625.

Källor 
MeSH

Noter 

Aminosyror
Dikarboxylsyror
Signalsubstanser
Smakförstärkare
Glutamater
Minne
Hertig Karl

Beteckningen Hertig Karl har använts om två svenska kungar under tiden innan de tillträdde ämbetet:
Karl IX innan han blev kung 1604.
Karl XIII innan han blev kung 1809.

Se även
Hertig Karls pris
Olof Gustafsson (Stenbock)

Olof Gustafsson (Stenbock), född troligen 1536, död 1599 i Finland, var en svensk friherre och riksråd, son till Gustaf Olofsson (Stenbock).

Olof Gustafsson reste 1559 utomlands och besökte södra Europa och Frankrike. Han var under Erik XIV:s regering en tid ståthållare på Hapsal, men dömdes 1564 av konungens nämnd att mista liv, ära och gods, eftersom han utfarit i hotelser mot kungen. Han benådades emellertid.

Efter Johan III:s tronbestigning 1568 syntes Olof Gustafsson gå en lysande framtid till mötes. Han omtalas redan i januari 1569 som riksråd och friherre och sändes med flera andra till Estland för att underhandla om Johans erkännande som konung. Hans karriär tog trots det snart en vändning till det sämre, förmodligen på grund av hans vilda lynne, som gjorde honom mindre användbar i rikets tjänst. 

Som Erik XIV:s väktare på slottet Tre Kronor i Stockholm 1569 förgick han sig till den grad, att han "bar hugg"  på sin fånge och fråntog honom hans kläder, varefter han fängslades av Johan III. De försonades senare och han erhöll 1572 Kungslena friherreskap i Västergötland, men han hade då redan försvunnit ur riksrådet, och några fler offentliga uppdrag fick han inte heller.

Anklagad för åtskilliga grova brott, flydde Olof 1592 ur Sverige, varefter hans friherreskap indrogs. Han återvände, försedd med ett skyddsbrev från kung Sigismund. Hertig Karl lät honom därför fritt vistas i landet, men förläningen återfick han aldrig. Han flydde 1597 till Danmark anklagad för flera brott, återkom till Sverige 1598 och begav sig sedan till Finland. Där blev han efter hertig Karls ditkomst 1599 tillfångatagen, bunden vid ett träd och skjuten, varefter kroppen grävdes ned i ett kärr. Karin Månsdotter lär ha givit liket en kristlig begravning.

Källor
 

Svenska riksråd under 1500-talet
Svenska ståthållare
Svenska friherrar
Ätten Stenbock
Personer under äldre vasatiden
Födda 1500-talet
Avlidna 1599
Män
Ugglan
Olof Arvidsson (Stenbock)

Olof Arvidsson (Stenbock) död före 27 augusti 1508, var en svensk häradshövding.

Biografi
Olof Arvidsson (Stenbock) var son till Arvid Knutsson till Torpa och Anna Gustafsdotter (Stenbock). Han var häradshövding i Kinds härad. Olof Arvidsson avled före 27 augusti 1508 och begravdes i Gällstads kyrka. 

Han upptog sin på manssidan utgångna mödernesläkts vapen och blev stamfader för den yngre Stenbocksläkten.

Egendom
Han ägde gårdarna Torpa stenhus i Länghems socken och Toftaholm i Dörarps socken.

Familj
Olof Arvidsson gifte sig 1503 på Malma i Malma församling med Karin Haraldsdotter, dotter till häradshövdingen Harald Lake och Ingrid Nilsdotter (Pil). De fick tillsammans barnen Anna Olofsdotter (Stenbock) (död 1579) som var gift med ståthållaren Nils Ribbing på Jönköpings slott och riksmarsken Gustaf Olofsson (Stenbock) (död 1571).

Se även
 Stenbocksätten

Referenser
 Adelsvapen.com

Noter 

Svenska ämbetsmän under 1500-talet
Svenska häradshövdingar
Ätten Stenbock
Män
Födda 1400-talet
Avlidna 1500-talet
Lettgallen

Lettgallen, lettiska Latgale, är en region i sydöstra Lettland. Det är den mest ryskinfluerade och fattigaste delen av landet. Floden Daugava flyter genom området och Daugavpils är största staden. Andra städer är Rēzekne och Aglona. I de norra delarna finns många sjöar och floder i relativt orörda naturområden.

Från 1200-talet behärskades Lettgallen av Tyska orden. Området tillföll 1561 Polen-Litauen och kallades därför polska Livland. År 1772 tillföll området Ryssland och 1920 införlivades det med Lettland.

Geografi
Den största staden och regionens administrativa centrum är Daugavpils, med 98 922 invånare. Övriga större orter är Rēzekne och Jēkabpils. 

Lettgallen gränsar i öster mot Ryssland och Belarus.

Språk
I området talas en dialekt (lettgalliska) som skiljer sig starkt från den officiella lettiska som talas i övriga delar av landet.

Lettlands landskap
Lettgallen
Vidzeme

Vidzeme är Lettlands största landskap, beläget i norr. Landskapet motsvarar de lettisktalande delarna av guvernementet Livland som blev en del av republiken Lettland 1918, varför Vidzeme är mindre till ytan än den historiska regionen Livland.

Landskapet är omväxlande stora skogar, myrmarker och Livländska höglandet med Lettlands högsta punkt Gaizinkalns (311 meter över havet). Längs floden Gauja ligger Gauja nationalpark med bland annat de historiska städerna Cesis och Sigulda.

Lettlands landskap
Livland
Vidzeme
Sigismund av Polen

Sigismund av Polen kan avse:

Sigismund I av Polen (1467–1548) - kung av Polen och storfurste av Litauen från år 1506.
Sigismund II August av Polen (1520–1572) - kung av Polen från 1548
Sigismund III Vasa (1566–1632) - kung av Polen samt storfurste av Litauen 1587–1632

Se även 
Sigismund (mansnamn)
Sandels

Sandels är en svensk adelsätt som tidigare hette Sandel. Grenar som erhållit friherrlig och grevlig rang har slocknat.

Stamfader för ätten är Benedictus Laurentii (död 1672) som var kyrkoherde i Hållnäs pastorat av Uppsala ärkestift, vars son Pehr Sandel (död 1683) efterträdde fadern som kyrkoherde. Dennes son Anders Sandel var kyrkoherde vid Gloria Dei (Old Swedes') kyrkan i Philadelphia, USA innan han blev kyrkoherde i Hedemora. I USA gifte han sig med Maria Dahlbo, dotter till den svensk-amerikanska plantageägarna Peter Dahlbo och Maria Rambo. Deras son Samuel Sandel (1724–1784) var bergsråd och gift med Catharina Elisabeth Brandt, dotter till den bekante Georg Brandt och Anna Maria Norn, ättling till Börje Cronbergs syster och Bureätten. Samuel adlades 1772 av Gustav III med namnet Sandels, och ätten introducerades året därefter på nummer 2006. Eftersom Samuels hustru tillhörde Bureätten är deras barn och samtliga medlemmar av ätterna Sandels även ättlingar till Bureätten.

En av Samuel Sandels söner, den berömde fältmarskalken Johan August (1764–1831), upphöjdes till friherre enligt 1809 års regeringsform och introducerades på nummer 332. När densamme upphöjdes till greve år 1815 på nummer 124 utgick den friherrliga ätten. Den grevliga ätten utslocknade på svärdssidan år 1914 med generalen Gösta Sandels, som vid sin bortgång hade fyllt 99 år. Han var den tredje av fältmarskalkens söner som hade ärvt grevetiteln.

Den adliga ätten nr 2006 fortlever, men dess äldsta ättegren utflyttade 1895 till USA där 27 av ättemedlemmarna är bosatta. I Sverige finns 19 ättemedlemmar. Vapenskölden utgörs av hjärtskölden i den grevliga vapenskölden.

Huvudman för den svenska grenen är f d fastighetsmäklaren och ljudteknikern Claes Sandels (född 1939).

Källor 

 Sveriges Ridderskap och Adels Kalender 2016.
 Gabriel Anrep, Svenska adelns Ättar-taflor, volym 3
 Riddarhusets ätt- och vapendatabas
 Nationalencyklopedin (1995): Sandels.

Svenska adelsätter
Klas Fleming (död 1597)

För andra personer med samma namn, se  Claes Fleming

Klas Fleming, född cirka 1535 i Pargas, död 13 april 1597 i Pojo, var en svensk friherre (från 1569), riksråd (1569), riksamiral (1571–1595), riksmarsk och lagman i Uppland (1590). Han var son till Erik Joakimsson Fleming, gift med Ebba Stenbock, syster till Gustav Vasas tredje hustru Katarina Stenbock. Han var far till Johan Claesson Fleming, kung Sigismunds kammarherre, som 21 år gammal avrättades på hertig Karls befallning på Åbo torg 1599, varmed den friherrliga ätten Fleming slöts.

Biografi 
Fleming upphöjdes i samband med Johan III:s kröning 1569 till friherre, blev 1570 amiral och fick 1591 ledningen över kriget mot Ryssland som hövitsman över Finland och Estland. Då Johan III avled 1592, slöt sig Fleming, som redan tidigare trätt i motsatsförhållande till hertig Karl till Sigismund, som 1594 gjorde honom till riksmarsk. Han kom nu att spela en högst betydande roll i stridigheterna mellan kungen och hertigen på 1590-talet och torde kunna betraktas som Karls främste motståndare, i varje fall den som vållade honom de största svårigheterna. Stött på sina trupper och sin flotta, som han bibehöll befälet över, trots att kriget med Ryssland upphört genom 1593 års stillestånd och senare genom freden i Teusina 1595, kunde han trotsa Karls och rådets order och lydde endast kung Sigismund. 

År 1593 överförde han Sigismund till Sverige och följde honom 1594 till Polen, varefter han återvände till Finland. Han uppträdde här med stor självrådighet utan att bekymra sig om hertigen och ständerna i Sverige. I Finland uppstod emellertid stort missnöje med Fleming, då han efter freden i Teusina 1595 lät inkvartera soldaterna i borgläger hos de finska bönderna. Inga klagomål hjälpte, och slutligen reste sig allmogen i Österbotten till uppror, det så kallade klubbekriget. Fleming krossade resningen i slaget vid Nokia 1596 och slaget vid Ilmola 1597. Han gjorde sig därefter beredd att föra tillbaka armén till Sverige och där tåga mot hertig Karl, då han hastigt avled.

I Finland gjorde han sig illa omtyckt genom sin hårda framfart mot de underlydande på sina vidsträckta domäner, och blev till motiv för en rad folksägner om "Svidje-Klas" (efter hans gård Svidja) och hans strider med bönderna.

En sägen berättar att hertig Karl, efter att ha fört trupper till Finland och intagit Åbo slott, som försvarats av Flemings änka, hade hört att Klas Fleming ännu levde och att likkistan endast förvarade hans silver och guld. Han begav sig då till slottskapellet för att undersöka likkistan. När han såg Fleming i kistan, drog han honom i skägget och sade: "Om du nu levat hade ditt huvud icke suttit mycket säkert." Då skall Ebba Stenbock ha svarat sin kusin: "Om min salige herre levat, så hade Hans Nåde aldrig kommit härin!"

Se även 
 Söderfinne lagsaga

Referenser

Vidare läsning

Externa länkar 
 

Lagmän i Uppland
Svenska marskar
Svenska riksråd under 1500-talet
Födda 1500-talet
Avlidna 1597
Gunstlingar vid svenska hov
Klas
Män
Personer under äldre vasatiden
Personer i Finland under 1500-talet
Svenska militärer under 1500-talet
Personer från Pargas
Johan III:s hov
Sigismund
Björneborgarnas marsch

Björneborgarnas marsch, även känd som Schwedischer Kriegsmarsch,(finska: Porilaisten marssi) är en svensk militärmarsch från 1700-talet av en okänd kompositör. Idag används marschen främst i Finland och är sedan 1918 det finska försvarets paradmarsch. I Finland får den endast framföras i militära och andra högtidliga sammanhang, som exempelvis vid finska presidentens festceremonier och vid utlysandet av julfriden i Åbo. Marschen spelas också för att hedra finländsk guldmedalj i olympiska spelen.

Dikten
Till denna musik skrev den finlandssvenske skalden Johan Ludvig Runeberg en text (med dåtida stavning: Björneborgarnes marsch) som ingår som den andra dikten i andra samlingen av Fänrik Ståls sägner. Den finlandssvenske skalden Zacharias Topelius har berättat om dess tillkomst. Benämningen "Björneborgarna" avser soldater ur Björneborgs regemente.

Första versen lyder på svenska: 
Söner av ett folk, som blött
på Narvas hed, på Polens sand,
på Leipzigs slätter, Lützens kullar.
Än har Finlands kraft ej dött.
Än kan med oväns blod ett fält här färgas rött.
Bort, bort vila, rast och fred!
En storm är lös, det ljungar eld,
och fältkanonens åska rullar.
Framåt, framåt led vid led!
På tappre män se tappre fäders andar ned.
|| Ädlaste mål
oss lyser på vår bana,
skarpt är vårt stål,
och blöda är vår vana.
Alla, alla käckt framåt!
Här är vår sekelgamla frihets sköna stråt. ||
|| Lys högt, du segersälla fana,
sliten av strider sen en grånad forntids dar.
Fram, fram vårt ädla, härjade standar!
Än finns en flik med Finlands gamla färger kvar. ||

I populärkulturen  
Björneborgarnas marsch har en central roll i romanen Samhällsbärarna av Leif GW Persson och så även i filmen I lagens namn som är baserad på boken.

Se även 
Finska rytteriets marsch
Karl XII:s fältmarsch
Drottning Viktorias Präsentiermarsch

Referenser

Noter

Externa länkar 

Björneborgarnas marsch på YouTube

Finlands nationalsymboler
Finländska dikter
Militärmusik
Marscher
Svensk militärmusik
Leena Skoog

Leena Skoog, född 6 maj 1951 i Södertälje, död 12 juli 1998 i Stockholm, var en svensk fotomodell, sångerska och skådespelare. Hon medverkade i ett antal filmer under 60-talet och 70-talet.

Leena Skoog blev känd genom ett bildreportage i herrtidningen Lektyr i slutet av 1960-talet.

Hon filmdebuterade år 1969 i två kortfilmer, nämligen Laila badar och Laila vaknar. Dessa filmer filmades av avantgardisten inom nakenfilmsbranschen Eugene Vöhrmann vars korta filmer saknade både handling och dialog. Samma år medverkade hon i Åsa-Nisse i rekordform, där hon uppträdde som nakendansös. Filmkarriären fortsatte med likartade roller fram till 1974, då hon spelade Lesley i ett avsnitt av komediserien Bless This House.

Parallellt arbetade hon som fotomodell och skådespelerska och gav också ut två singlar. Den första, "Je t’aime (Jag älskar dig så)" var en svensk version av Serge Gainsbourgs "Je "t'aime... moi non plus och spelades in i duett med Anders Näslund för Love Records. Den andra hette "Svaret på Rosen" och gavs ut på skivbolaget Rondell.

När filmkarriären tog slut vistades hon några år i Storbritannien, där hon var gift med trumslagaren Alan Whitehead från den skotska popgruppen The Marmalade. Därefter bodde hon i USA, där hon gifte sig med affärsmannen Jim Feeney och med vilken hon fick dottern Bonnie. I början av 1990-talet återvände hon till Sverige och medverkade bland annat i en folkparksuppsättning av Pippi Långstrump 1994. Samtidigt bytte hon bransch och arbetade som hushållslärare på högstadienivå i Tullinge. Hon gick bort i cancer 47 år gammal.

Filmografi
 

Medverkan i TV-serier:
The Fenn Street Gang (1972, 1 episode) ... Ingrid
The Loneliest Night of the Week (1972, 1 episode) ... Ingrid
Bless This House (1973, 1 episode) ... Lesley
The Loneliness of the Short Distance Walker (1973, 1 episode) ... Lesley
Whodunnit? "Portrait in Black" (1975) ... Sheila

Referenser

Externa länkar
 
 

Svenska fotomodeller
Svenska skådespelare under 1900-talet
Kvinnor
Födda 1951
Avlidna 1998
Personer från Södertälje
Drottning Blanka

För personen Drottning Blanka se Blanka av Namur.

Drottning Blanka är en målning av Albert Edelfelt från 1877. Som 19-åring begav sig Edelfelt 1873 till Antwerpen för att studera historiemåleri och fortsatte följande år sina måleristudier i Paris. Där utförde han 1877 en av sina mest kända målningar, Drottning Blanka, som illustrerar Zacharias Topelius' berättelse De nio silverpenningarna om drottning Blanka av Namur och prins Håkan.

Hösten 1876 hade Edelfelt flyttat in i ett trångt vindsrum på sjätte våningen på rue Bonaparte i Paris. Hyran var billig eftersom den förre hyresgästen hade mördat sin älskarinna i lägenheten. Entrén bestod av en lucka i golvet och om någon kom för att hälsa på måste han först flytta sitt staffli.

I Paris var Edelfelt elev hos historiemålaren Jean-Léon Gérôme vars ateljé låg i École des Beaux-Arts. Höjdpunkten för de parisiska målarna var att få in något verk vid konstsalongen i Industripalatset på Champs Èlysées. Hösten 1877 började han målningen med Blanka av Namur. Hans lärare Gérôme krävde fullständig autenticitet och för att lära sig mer om periodens inredning och dräkter satt han på bibliotek och läste böcker om medeltida arkitektur och möbler.

Som modell anställde han en 18-årig flicka. I ett brev till sin mor skriver han i januari 1877:
"Mamma vet att jag efter mycket bråk fått tag i en vacker blondin - som är så upptagen att hon endast kan komma 3 gånger före Salongen. I dag var första gången. [..] Igår gick jag till sängs kl 10 för att sofva väl, steg upp kl 6, drack kaffe, gymnasticerade litet, bredde färgerna på paletten, preparerade hufvudet på Drottning Blanca för att rigtigt kunna ta tiden i akt, och väntade så med klappande hjerta till kl 8 - då jag fick biljetten från min kära mademoiselle. [..] Modellen har skrifvit att hon ej kunnat komma idag emedan hon fått mitt svar för sent - således först den 19. Ack hvad jag är förtvifvlad!"

Edelfelt hade mycket besvär med att få målningen som han tänkt sig. Armarna på den lilla pojken var han missnöjd med och liknade dem vid små korvar. Hans lärare Gérôme godkände dock tavlan och ännu gladare blev han när han fick veta att hans tavla antagits till salongen (som hade antagit 2 110 verk av erbjudna 7 530).

På salongen blev målningen en succé och efter att den visats i Finland såldes till överstinnan Aurora Karamzin för 2 500 finska mark.

Edelfelts bild av drottningen är ett fantasiporträtt. Bevarade skrifter från 1300-talet beskriver drottningen som både vacker och klok men det finns dock inga bilder eller skulpturer på varken henne eller kung Magnus som med säkerhet avbildar dem.

Se även 
Rida, rida ranka

Källor

Vidare läsning 
 

Målningar av Albert Edelfelt
Målningar 1877
Målningar på Ateneum
Historiemålningar
Hertig Karl, skymfande Klas Flemings lik

Hertig Karl, skymfande Klas Flemings lik är en målning av Albert Edelfelt från 1878, som föreställer Hertig Karl när han skymfar Klas Flemings lik.

År 1877 hade Albert Edelfelt målat Drottning Blanka vilken gjort succé i Paris. I februari 1877 hade han skrivit till sin mor:
"Nog vore det roligare att måla något från Wasatiden. Medeltiden var ändå en barbarisk tidsålder utan några andra idéer än de stores egennytta och katolsk fanatism."

Målningen avbildar en händelse som dock aldrig har ägt rum i verkligheten. Fleming, som var ståthållare i Finland, hade varit en av hertig Karls (sedermera Karl IX) starkaste motståndare i maktkampen med Sigismund. Kort efter Flemings död år 1597 erövrade hertig Karl Åbo slott där Flemings änka Ebba Stenbock styrde. Fleming hade ännu inte begravts och enligt en anekdot ska hertig Karl ha öppnat kistan i slottskapellet (nuvarande Sturekyrkan) för att övertyga sig om att hans fiende verkligen var död. När han såg att det verkligen var Fleming i kistan ska han ha dragit honom i skägget och sagt: "Om du nu levat hade ditt huvud icke suttit mycket säkert." På detta ska Ebba Stenbock ha svarat: "Om min salige herre levat, så hade Hans Nåd aldrig kommit här in."

Edelfelt vinnlade sig om att få målningen så autentisk som möjligt. Åbo slott användes som sädesmagasin och dit hade inte Edelfelt tillträde. Istället fick han titta på gravvalven i Åbo domkyrka. Precis som Drottning Blanka blev målningen antagen till vårsalongen i Paris där den fick bra betyg även om den ansågs teatralisk och någon ansåg att hertig Karl stod för nära kistan. Edelfelt själv ogillade tavlan och ansåg den vara alltför konventionell.

Tavlan inköptes av Finska Konstföreningen på hösten 1879 för 4 000 finska mark. Den hör till Finlands Nationalgalleris samlingar och har sedan 1960 varit i Åbo slott.

Litteratur

Referenser

Noter

Kulturella återgivningar av Karl IX
Målningar 1878
Målningar i Åbo
Avsättningskriget mot Sigismund
Målningar av Albert Edelfelt
Historiemålningar
Kvinnlig modellstudie

Kvinnlig modellstudie, målning av Albert Edelfelt från 1874.

Hösten 1873 hade den då 19-årige Edelfelt flyttat till Antwerpen och börjat studera vid Konstakademin där han studerade ämnen som antikens historia, estetik och klädedräkt, ämnen nödvändiga för den konstnär som tänkte syssla med historiemåleri. På våren 1874 flyttade han istället till Paris. När hans mecenat B.O. Schauman fick höra att Edelfelt nu sysslade med nakenmåleri varnade han Edelfelt: "Ädle unge landsman tag Eder till vara för tidens falska riktningar [..] Fem timmar om dagen måla naken modell: hu jag ryser då jag tänker på alla dessa nuditeter."

Litteratur

Källor

Noter

Målningar 1874
Målningar av Albert Edelfelt
Målningar på Ateneum
Porträttmålningar
Iyasaka

Iyasaka är en aikidoklubb på Södermalm i Stockholm, som grundades 1981 av Urban Aldenklint och Ulf Linde.

Iyasaka är en av Sveriges två största aikidoklubbar, tillsammans med Göteborgs aikidoklubb. Klubben har träning under veckans alla dagar. Iyasaka tillhör organisationen Aikikai, och har ett nära samarbete med den framstående japanske aikidoläraren Yasuo Kobayashi, dennes son Hiroaki Kobayashi samt Kazuo Igarashi.

Externa länkar
Iyasaka Aikidoklubb

Aikidoklubbar i Sverige
Sportklubbar i Stockholms kommun
Sportklubbar bildade 1981