Thomas Bernhard

Thomas Bernhard, född 9 februari 1931 i Heerlen, Nederländerna, död 12 februari 1989 i Gmunden, Österrike, var en österrikisk författare. Han räknas till de mest betydande tyskspråkiga författarna under andra hälften av 1900-talet.

Liv 
Thomas Bernhard föddes 1931 i Heerlen i Nederländerna som utomäktenskaplig son till Herta Bernhard (1904–1950) och snickaren Alois Zuckerstätter (1905–1940). Han bodde under den tidiga barndomen hos sina morföräldrar i Wien och Seekirchen. Senare, efter att hans mor gift sig med frisören Emil Fabjan 1936, bodde Bernhard i Traunstein i Bayern. Bernhard gick i skola i Seekirchen. Morfadern, författaren Johannes Freumbichler, förespråkade en konstnärlig utbildning och såg till att han fick musikundervisning. Som sängvätare var han några svåra månader 1941 i ett skyddshem i Thüringen, och senare i den nazistisk (1942–1945)-katolska (efter 1945) internatskolan Johanneum i Salzburg, som han lämnade 1947, för att bli lärling hos en köpman. Bernhard lärde aldrig känna sin far, morfadern dog 1949 och modern året efter. På grund av tuberkulos tillbringade Bernhard åren 1949 till 1951 på sanatorier i Sankt Veit i Pongau, där han träffade sin vän och förtrogna Hedwig Stavianicek (1894–1984). Från 1952 var Bernhard fri medarbetare vid Salzburger Tagblatt. Han utbildade sig till skådespelare vid Mozarteum i Salzburg (1955–1957). Därefter började han arbeta som frilansförfattare. Han dog i sitt hus i Ohlsdorf nära Gmunden i Oberösterreich, dit han hade flyttat 1965. I sitt testamente förbjöd han uppsättningar av sina pjäser och publicering av sina opublicerade verk i Österrike. Hans död tillkännagavs inte förrän begravningen redan ägt rum.

Verk 
Thomas Bernhard, som började sin författarbana som poet, fann slutligen sin stil i prosan, i romaner och kortare prosastycken, och i dramatiken. 

Bernhard har ofta kritiserats i Österrike som Nestbeschmutzer (en som smutsar ner sitt eget bo) för sina kritiska åsikter om landet, men är mycket uppskattad utomlands och ses av många som ett geni. 

De starka och ångestladdade övergivenhetskänslor han genomlevde under sin barndom och ungdom samt den då obotliga lungsjukdom han var drabbad av har haft stort inflytande på hans verk. Sjukdomen fick honom att se döden som tillvarons väsen. Hans verk är ofta utformade som enslingars monologer, där de för en tyst lyssnare förklarar sina åsikter om tillståndet i världen utifrån en konkret situation. Detta gäller hans pjäser likväl som hans prosa, där monologerna sedan berättas i andra hand av lyssnaren. 

Hans huvudpersoner är ofta lärda, eller, som han kallar dem, Geistesmenschen, som i sina tirader mot den "dumma pöbeln" tar avstånd från allt som är viktigt för österrikaren: staten (som ofta beskrivs som "katolsk-nationalsocialistisk"), allmänt erkända institutioner som Wiens Burgtheater, eller uppburna konstnärer. Synen på hans verk bör dock inte begränsas till denna aspekt, eftersom de också alltid handlar om hur människor som strävar efter perfektion isoleras och sönderfaller. Perfektionen är omöjlig att uppnå, eftersom perfektion innebär stagnation och därmed död. 

"Es ist alles lächerlich, wenn man an den Tod denkt" (Allt blir skrattretande, när man tänker på döden) var hans kommentar när han mottog ett mindre, österrikiskt nationellt pris 1968, vilket orsakade en av många skandaler som blev en del av hans rykte. Romanen Holzfällen (1984, svensk översättning Skogshuggning), till exempel, fick inte publiceras på flera år på grund av att en tidigare vän beskyllde honom för förtal. Många av hans pjäser, framför allt Heldenplatz (1988), kritiserades av konservativa kretsar som hävdade att de smutsade ner Österrikes rykte. Heldenplatz liksom de andra pjäser som Bernhard skrev under de åren sattes upp av den kontroversielle Burgtheaterregissören Claus Peymann, som ofta fick kritik för att sätta upp nutida pjäser vid den ärevördiga institutionen. 

Till och med i döden har Bernhard ställt till bråk genom sin "postuma litterära emigration", som han ska ha kallat det, nämligen att han förbjöd publicering och uppsättningar av sina verk inom Österrikes gränser. Hans arvingar har emellertid tillåtit detta då och då.

Verkförteckning

I svensk översättning 
 1963 – Frost (översättning Jan Erik Bornlid), Tranan 2013
 1970 – Kalkbruket (översättning Margaretha Holmqvist), Norstedts 1972
 1971 Gå (översättning Jan Erik Bornlid), Tranan 2017
 1975 – Korrigering (översättning Jan Erik Bornlid), Tranan 2014
 1975–1982 – Självbiografierna: Orsaken: En antydan, Källaren: En frigörelse, Andhämtningen: Ett avgörande, Kylan: En isolering, Ett barn                                                                          (översättning Susanne Widén & Lars W. Frej), Tranan 2011 
 1978 – Ja (översättning Jan Erik Bornlid), Tranan 2017 
 1978 – Röstimitatören (översättning Jan Erik Bornlid), Tranan 2022 
 1979 – De sammansvurna (Pjäs) (otryckt översättning av Bodil Malmsten, bearbetning Gunnel Lindblom) för Dramaten 2005
 1982 – Wittgensteins brorson (översättning Margaretha Holmqvist), Tranan 2011
 1982 – Betong (översättning Margaretha Holmqvist), Norstedts 1985
 1983 – Undergångaren (översättning Jan Erik Bornlid), Tranan 2004
 1984 – Teatermakaren (Pjäs) (otryckt översättning av Susanne Widén) för Kungliga Dramatiska Teatern 1989
 1984 – Skogshuggning (översättning Jan Erik Bornlid), Tranan 2007
 1985 – Gamla mästare (översättning Jan Erik Bornlid), Tranan 2010
 1986 – Utplåning: Ett sönderfall (översättning Margaretha Holmqvist), Tranan 2015
 1986 – Helt enkelt komplicerat och andra texter (urval, översättning och efterskrifter av Daniel Birnbaum och Anders Olsson), Norstedts 1991
 1988 – Heldenplatz (Pjäs) (översättning Jan Erik Bornlid), Tranan 2011
 2009 – Mina priser (postumt) (översättning Jan Erik Bornlid), Tranan 2011

Undergångaren utgör tillsammans med Skogshuggning och Gamla mästare en trilogi.

Samlade verk 

 1957 – Auf der Erde und in der Hölle 
 1958 – In hora mortis 
 1958 – Unter dem Eisen des Mondes
 1959 – Die rosen der Einöde
 1962 – Die Irren. Die Häftlinge
 1963 – Frost 
 1964 – Amras
 1966 – Viktor Halbnarr: ein Wintermärchen
 1967 – Verstörung
 1967 – Prosa
 1968 – Ungenach
 1969 – Watten: ein Nachlaß
 1969 – Ereignisse
 1969 – An der Baumgrenze
 1970 – Das Kalkwerk 
 1970 – Ein Fest für Boris
 1971 – Gehen 
 1971 – Midland in Stilfs
 1971 – Der Italiener 
 1972 – Der Ignorant und der Wahnsinnige
 1974 – Der Kulterer 
 1974 – Die Jagdgesellschaft 
 1974 – Die Macht der Gewohnheit 
 1975 – Die Ursache: eine Andeutung 
 1975 – Korrektur
 1975 – Der Präsident
 1976 – Der Wetterfleck: Erzählungen 
 1976 – Der Keller: eine Entziehung 
 1976 – Die Berühmten 
 1977 – Minetti: ein Portrait des Künstlers als alter Mann
 1978 – Der Atem: eine Entscheidung 
 1978 – Der Stimmenimitator
 1978 – Ja 
 1978 – Immanuel Kant
 1979 – Der Weltverbesserer
 1979 – Vor dem Ruhestand: eine Komödie von deutscher Seele (Pjäs)
 1979 – Die Erzählungen
 1980 – Die Billigesser
 1981 – Die Kälte: eine Isolation
 1981 – Ave Vergil 
 1981 – Über allen Gipfeln ist Ruh 
 1981 – Am Ziel
 1982 – Ein Kind 
 1982 – Beton 
 1982 – Wittgensteins Neffe
 1983 – Der Untergeher 
 1983 – Der Schein trügt
 1984 – Holzfällen: eine Erregung 
 1984 – Der Theatermacher (Pjäs) 
 1984 – Ritter, Dene, Voss
 1985 – Alte Meister 
 1986 – Auslöschung: ein Zerfall 
 1986 – Einfach kompliziert 
 1987 – Elisabeth II
 1988 – Heldenplatz
 1988 – Der deutsche Mittagstisch: Dramolette 
 1989 – In der Höhe: Rettungsversuch, Unsinn
 1990 – Claus Peymann kauft sich eine Hose und geht mit mir essen: drei Dramolette
 1991 – Ereignisse 
 1994 – Thomas Bernhard – Karl Ignaz Hennetmair: Ein Briefwechsel 1965–1974 
 2009 – Meine Preise

Filmer
Den österrikiske generationskamraten Ferry Radax har gjort två filmer efter manus av Thomas Bernhard.
 Thomas Bernhard - Drei Tage (Thomas Bernhard - tre dagar, 1970). Filmen bygger på ett skrivet självporträtt av Thomas Bernhard.
 Der Italiener (Italienaren, 1972), en spelfilm.

Priser och utmärkelser i urval 
 Österreichischer Förderungspreis für Literatur 1968
 Georg Büchner-priset 1970
 Prix Médicis étranger 1988

Referenser
 Thomas Bernhard: ”Mina priser”, ”Självbiografierna”, ”Wittgensteins brorson, DN 2011-11-24

Noter

Österrikiska författare under 1900-talet
Tyskspråkiga författare
Födda 1931
Avlidna 1989
Mottagare av Georg Büchner-priset
Män
Personer från Heerlen
Österrikiska dramatiker
Österrikiska poeter
Tyskspråkiga dramatiker
Tyskspråkiga poeter
Dramatiker under 1900-talet