kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Dune (datorspel)

Det har gjorts ett antal datorspel baserade på Frank Herberts science fictionserie Dune.

Dune
Dune är ett äventyrsspel som gavs ut av Cryo Interactive år 1992. Spelaren kontroller Paul Atreides och följer löst bokens handling i hans kamp mot huset Harkonnen tillsammans med ökenplaneten Arrakis Fremen-folk.

Dune II
Dune II är ett realtidsstrategispel som gavs ut av Westwood Studios år 1992 och som blev stilbildande i sin genre. Spelaren kan välja att spela en av tre olika fraktioner (Harkonnen, Atreides och Ordos) som kämpar om kontrollen över ökenplaneten Arrakis. Det var med detta spel som konventionerna i realtidsstrategispelen grundades med resurser som måste skördas för att spelaren ska kunna köpa mera enheter, resurser som också kan läggas på att bygga ut den egna basen för att kunna köpa mera avancerade enheter och så vidare.

Även känt som:
 Dune II: The Battle for Arrakis (Sega Megadrive port)
 Dune II: The Building of a Dynasty

Dune 2000
Dune 2000 är ett realtidsstrategispel som gavs ut av Westwood Studios 1998 och är en remake av Dune II. I denna uppföljare tillkommer också ett nytt spelmoment då främmande raser också finns på kartan, inte bara de vanliga 3.

Emperor: Battle for Dune
Emperor: Battle for Dune utvecklades av Westwood Studios och släpptes 2001.

Frank Herbert's Dune
Frank Herbert's Dune utvecklades av Cryo Interactive och släpptes 2001.

Externa länkar
Dune från mobygames.com
Dune II från mobygames.com

Datorspel 1992
Dune
Datorspelsserier
Realtidsstrategispel
Formel 1-VM 1982

hade 16 deltävlingar som kördes under perioden 23 januari-25 september. Förarmästerskapet vanns av finländaren Keke Rosberg och konstruktörsmästerskapet av Ferrari.

Vinnare 
 Förare:  Keke Rosberg, Finland, Williams-Ford
 Konstruktör:  Ferrari, Italien

Grand Prix 1982

Stall, nummer och förare 1982

Slutställning förare 1982

Slutställning konstruktörer 1982

Noter

Externa länkar

Säsonger
Vetenskapsåret 1906



Händelser 
 1 juni - Konst- och industriutställningen i Norrköping 1906 öppnas.
 24 december - Hos General Electric Signalling Company vid Brant Rock i delstaten Massachusetts i USA genomförs historiens första annonserade radiosändning. Den görs av Reginald Fessenden.
 Richard Oldham argumenterar för att jorden har ett smält inre.
 Charles Glover Barkla upptäcker att röntgenstrålning sprids av gaser och att spridningen är beroende av ämnets atomvikt.
 Michail Tsvet utvecklar kromatografin.
 Frederick Hopkins menar att det finns vitaminer och att bristen på dem är orsak till ett antal sjukdomar.

Kemi
Okänt datum -  Mikhail Tsvet blir första att namnge kromatografitekniken för organisk separation, då han demonstrerar att klorofyll inte är en egen kemisk förening.

Pristagare 

 Brucemedaljen: Hermann Carl Vogel
 Copleymedaljen: Ilja Metjnikov
 Darwinmedaljen: Hugo de Vries
 Davymedaljen: Rudolph Fittig
 Lyellmedaljen: Frank Dawson Adams
 Nobelpriset: 
 Fysik: Joseph John Thomson 
 Kemi: Henri Moissan
 Fysiologi/medicin: Camillo Golgi och Santiago Ramón y Cajal
 Wollastonmedaljen: Henry Woodward

Födda 
 11 januari - Albert Hofmann (död 2008), schweizisk kemist.
 4 februari - Clyde Tombaugh (död 1997), amerikansk astronom.
 28 april - Kurt Gödel (död 1978), österrikisk matematiker och logiker.
 19 augusti - Philo Taylor Farnsworth (död 1971), pionjär inom televisionen.
 4 september - Max Delbrück (död 1981), tysk-amerikansk biolog.
 3 november - Carl Benjamin Boyer, matematikhistoriker.
 5 november - Fred Lawrence Whipple, amerikansk astronom.
 25 december - Ernst Ruska (död 1988), tysk fysiker, nobelpristagare i fysik.

Avlidna 
 27 februari - Samuel Pierpont Langley, astronom
 8 mars - Henry Baker Tristam, brittisk ornitolog
 5 september - Ludwig Boltzmann, österrikisk fysiker

Källor

Fotnoter

Externa länkar
Reichstag

Reichstag kan syfta på

 Reichstag – en byggnad i Berlin uppförd 1894, se Riksdagshuset i Berlin
 Reichstag (tysk-romerska riket)– en beteckning för riksständernas församling i Tysk-romerska riket –1806
 Reichstag (Tyska kejsardömet) – parlamentet i Tyska riket som kejsardöme och i Tyska riket som republik 1871–1918
 Reichstag (Weimarrepubliken) – Tysklands parlament 1919–1933
 Reichstag (Tredje riket) – Tredje rikets parlament 1933–1945

Se även 
 Riksdag
Härdplast

Härdplast är ett polymer som är uppbyggd av tvärbundna molekyler i ett tredimensionellt nätverk. Man säger att materialet är förnätat. Härdplasternas molekylkedjor är genom förnätningen så starkt sammanflätade att de inte kan lösgöras från varandra genom uppvärmning. Materialet kan med andra ord inte smälta. En härdplast kan därför inte omformas genom upphettning, varför återvinningsmöjligheterna är begränsade jämfört med en termoplast. Härdplaster går dock att mala ner till flis eller pulver som sedan kan användas som utfyllnadsmaterial eller förstärkningsmaterial i nya produkter.

Förledet ”härd-” i härdplast syftar på att materialet görs hårt med hjälp av en härdare, det vill säga ett ämne som skapar tvärbindningar i polymeret och därigenom gör det hårt.

Härdplaster förekommer i form av fasta eller flytande material. Flera härdplaster är i sig sköra och används därför oftast som bindmedel till någon fiber. Vanligast är användning tillsammans med glasfiber. Andra förekommande fibrer är kolfiber och kevlar. Som ytskikt till en konstruktion av fiberarmerad härdplast används ofta gelcoat. Glasfiberarmerad härdplast dominerar plastbåtsmarknaden och endast ett fåtal båtar tillverkas av termoplast. Fördelen med härdplasten är att det innebär mindre investeringskostnader att tillverka saker i det men å andra sidan blir varje exemplar dyrare då den är mer tidskrävande att arbeta med än termoplast. De båtar som tillverkas i termoplast görs ofta i stora serier för att fördela de fasta kostnaderna.

Flytande härdplaster används bland annat i färg (härdlacker) och till impregnering av olika typer av fibermaterial, till exempel mattor av glasfiber. Fiberarmerad härdplast används för tillverkning av bland annat rör och tankar, segelflygplan, båtskrov och bilkarosser. Härdplaster används också som gjutmassa för ingjutning av olika komponenter inom elektroniken och elkrafttekniken. De är även vanliga i olika typer av lim.

Härdplaster används ofta till ingjutning av detaljer för att skydda dem mot mekanisk åverkan och mot miljöpåverkan (fukt, korrosiva gaser, damm). Exempel på föremål som skyddas på det här sättet är elektriska och elektroniska detaljer, till exempel smärre transformatorer och elektroniska reläer. De vanligaste härdplastgjutmassorna är epoxiplast, esterplast och uretanplast.

Papperslaminat är en annan viktig härdplasttillämpning. Ett vanligt sådant laminat består av ett inre paket av fenoplastimpregnerade pappersark med ytterark av melaminplastimpregnerat blekt papper (Perstorpsplatta). Ytterytorna kan vara vita eller förses med de mest skilda slag av mönster.

Härdplast ska inte förväxlas med hårdplast.

Typer av härdplast 

 Fenolplast (PF, fenolformaldehyd)
 Aminoplast
 UF (Karbamidformaldehyd)
 MF (Melaminformaldehyd))
 Esterplast (UP, omättad polyester)
 Epoxiplast (EP)
 Uretanplaster (PUR).
Duroplast
Cyanoakrylat

Källor 
 

Material
Plast
Termoplast

Termoplaster är uppbyggda av linjära eller förgrenade polymerer som hålls ihop med hjälp av intermolekylära bindningar (van der Waals-bindningar, vätebindningar, dipolbindningar och jonbindningar). Termoplaster kan smältas utan att den kemiska strukturen bryts ned (till skillnad från härdplaster, som inte kan smältas utan att strukturen förstörs). Termoplaster samlas därför in för återvinning.

I princip kan en termoplast smältas och omarbetas till nya produkter ett obegränsat antal gånger. Dock bryts materialets långa molekylkedjor med tiden ned av värme, syre i luften, solbestrålning och kemiska föroreningar. Detta resulterar i att det får sämre och sämre egenskaper för varje omsmältning.

Termoplaster är viskoelastiska, de mekaniska egenskaperna beror på tid och temperatur. De står tillsammans för ca 80 % av den totala plastproduktionen.  Därav utgörs 70 % av polyeten, polypropen, polystyren och polyvinylklorid. 

Exemplen på detaljer av termoplast är otaliga. Några exempel är höljen till TV-mottagare, datorskärmar, videokameror, mobiltelefoner samt rör, lister och kabelisolering.

Tidigare gällde att detaljer av termoplast inte klarade lika höga temperaturer som produkter av härdplast. Detta gäller inte i dag. Nu finns det enstaka termoplaster som klarar väl så höga temperaturer som härdplaster. Tidigare gällde också att endast detaljer av härdplast kunde förses med armering. Inte heller detta gäller i dag, då såväl härdplaster som termoplaster kan armeras.

När det gäller att bearbeta plast till färdiga detaljer strävar man sedan 60-talet konsekvent att, där så är möjligt, övergå från härdplast till termoplast. En anledning är att termoplasterna ofta är lättare och billigare att hantera vid bearbetningen. En annan är att bearbetning av härdplaster kan vara miljöstörande. Ett viktigt skäl är också svårigheten att återvinna produktionsspill från härdplasttillverkningen.

Typer av termoplaster
Olefinplaster
Polyeten (PE)
Polypropen (PP)
Vinylplaster
Polyvinylklorid (PVC, Mipolam)
Vinylacetatplast (PVAC)
Vinylidenkloridplast (PVDC)
Polystyren (PS)
SAN-plast
ABS-plast
Akrylplaster
Polymetylakrylat (PMMA, Plexiglas)
Polyoximetylen (POM, Acetal, Delrin)
Polyamid (PA, nylon)
Polyetentereftalat (PET)
Polytetrafluoreten (PTFE, Teflon)
Polykarbonat (PC)
Modifierad fenyloxenplast (PPO/SB)
Sulfonplaster
Polyfenylensulfid (PPS)
Aryleterketonplaster
LC-plaster
Cellulosaplaster
Stärkelsebaserade plaster

Se även
plast
polymer
plaståtervinning
härdplast

Källor 
http://www.plastinformation.com/2006_PDF/Plastskolan.pdf

Konstfibrer 	
Plast
Material
Hôtel de Ville, Paris

Hôtel de Ville vid Place de l'Hôtel-de-Ville, tidigare Place de Grève, beläget i Paris fjärde arrondissement är den franska huvudstadens stadshus.

I närheten av huset finns metrostationen Hôtel de Ville som trafikeras av två linjer.

Bakgrund
Föregångaren till Hôtel de Ville inrymdes 1357 i ett tvåvåningshus vid torget och kallades Maison aux piliers, "Pelarhuset". Ett nytt stadshus i renässansstil uppfördes 1553–1628 och byggdes ut 1803 och 1837.

Byggnaden rymmer 108 statyer av berömda parisare och 30 skulpturer av andra franska städer. Den imposanta interiören går i empirstil med trapphuset, festsalen Salle de Fêtes, de målade väggarna och taken är de mest spektakulära inslagen.

I byggnaden proklamerades den Tredje franska republiken den 4 september 1870 av den Nationella försvarsregeringen. Byggnaden förstördes i samband med Pariskommunen 1871, men återuppfördes i sin ursprungliga stil.

Referenser

Externa länkar 
 A View On Cities – Hôtel de Ville historik och några bilder (på engelska)
 paris.fr – Multimediapresentation av l'Hôtel de Ville

Byggnader och anläggningar i Paris
Paris fjärde arrondissement
Quartier Saint-Merri
Mjukgörare

En mjukgörare är en tillsats till en polymer som gör en plast mjukare, genom att öka dess plasticitet eller öka dess fluiditet, det vill säga minska viskositeten.

Vanliga mjukgörare är ftalater, som ofta används för att mjukgöra PVC-plast. Mjukgörarna fungerar genom att inbäddas mellan polymerkedjorna, vilket separerar dem från varandra och ökar materialets fria volym, vilket sänker glasomvandlingstemperaturen.

Se även
Sköljmedel, som används för att mjukgöra textiler

Plast
Place de l'Hôtel-de-Ville

Place de l'Hôtel-de-Ville, fram till 19 mars 1803 Place de Grève, är ett torg i Paris i Frankrike.

Vid Place de l'Hôtel-de-Ville ligger bland annat l'Hôtel de Ville (Paris stadshus). Torget tjänade som avrättningsplats 1310–1830. Under den franska revolutionen installerades här en giljotin.

Hôtel-de-Ville
Tillsats (plasttillverkning)

Denna artikel handlar om tillsatser inom plasttillverkning. Se även livsmedelstillsats.

Inom plasttillverkning avser tillsats, även kallad additiv, en komponent som blandas med en polymer för att bilda en plast. En tillsats förändrar polymerens egenskaper.

Vanliga tillsatser 
 Fyllnadsmedel
 Mjukgörare
 Flamskydd
 Slagseghetstillsatser
 UV-stabilisatorer
 Fungicider (antisvamp)
 Antistattillsatser

Se även 
 Plast
 Materialteknik
 Statistik

Plast
Jacques-Charles Dupont de l'Eure

Jacques-Charles Dupont de l'Eure, född 27 februari 1767, död 3 mars 1855, var en fransk advokat och statsman. 

Han var aktiv i fransk politik från franska revolutionens utbrott 1789 till strax efter februarirevolutionen 1848. Efter att kung Ludvig Filip hade störtats under denna revolution var Dupont de l'Eure president i republikens provisoriska regering (och alltså Frankrikes stats- och regeringschef) från 24 februari till 9 maj detta år.

Se även 
 Frankrikes historia

Personer i Frankrike under 1800-talet
Frankrikes regeringschefer
Födda 1767
Avlidna 1855
Män
Red Nose Day

Red Nose Day anordnas i välgörenhetssyfte i Storbritannien sedan 1988. Under dagen anordnar BBC TV-program på temat och röda clownnäsor säljs. Den hålls vartannat år någon gång i mitten av mars. Organisationen som anordnar Red Nose Day heter Comic relief.

Externa länkar
Officiell webbplats

Välgörenhetsorganisationer
Joanne Woodward

Joanne Gignilliat Trimmier Woodward, född 27 februari 1930 i Thomasville, Georgia, är en amerikansk skådespelare.

Woodward har medverkat i ett 45-tal filmer och TV-produktioner, och hon vann en Oscar 1958 för bäst kvinnliga huvudroll i filmen Evas tre ansikten. Hon var också den första som fick en stjärna på Hollywood Walk of Fame den 9 februari 1960. Hon var gift med Paul Newman från 1958 fram till hans död 2008.

Woodward medverkade med sin make Paul Newman i tio filmer: Lång, het sommar (1958), Raket i paradiset (1958), Lycksökaren (1960), Paris Blues (1961), Nytt sätt att älska (1963), Winning - segraren (1969), WUSA (1970), Ett fall för Harper (1975), Harry & Son (1984, regi av Newman) och Mr. and Mrs. Bridge (1990).

Filmografi i urval 

 (Miniserie)

 (berättarröst)

 (TV-film)
 (röst, ej krediterad)

Externa länkar 

 
 
 

Amerikanska skådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Oscar för bästa kvinnliga huvudroll
Personer från Thomasville, Georgia
Födda 1930
Levande personer
Kvinnor
Alumner från Louisiana State University
Alumner från Sarah Lawrence College
Bhakti

Bhakti (sanskrit भक्ति) är en term inom framförallt hinduismen med betydelsen villkorslös kärlek och gudskärlek inför den högste guden. Utövaren av bhakti kallas bhakta. Enligt bland andra Bhagavata Purana förekommer bhakti i nio distinkta former.

Bhakti representerar en reform av den vediska traditionen som gjorde det möjligt för människor i alla klasser att bli frälsta, såsom kvinnor, bönder, handelsmän och tjänare. Majoriteten av dagens hinduer tillhör bhaktifromheten. Bahkti (hängivelse) innebär ett personligt och kärleksfullt förhållande till Gud. Den viktigaste centrala praxis i bahkti är tillbedjan av en personlig gud. Denna viktiga hinduistiska strömning, bahakti, utvecklades från omkring år 400 och gudar som Vishnu och Shiva lyftes då fram. Förutom de tidigare hinduistiska verken, Bhagavadgita och Ramayana, kom även den vishnuitiska alvar och den shivaitiska nayanmar-poesin (ca 500-800) samt de olika purantexterna att spela stor roll. Centrala begrepp inom bhaktiteologin är: prema ("osjälvisk kärlek"), prapatti ("tillflykt" eller "underkastelse" under Gud) samt prasad ("nåd"). Genom underkastelse och kärlek till Gud står vägen för räddning öppen, oavsett kasttillhörighet, för alla människor, genom Guds nåd.

Se även
Bhakti yoga
Bhaktirörelsen

Hinduism
BWV

BWV, förkortning av Bach-Werke-Verzeichnis (tyska ’Katalog över Bachs verk’), är det gängse systemet för att numrera musikverk av Johann Sebastian Bach.

BWV-förteckningen skapades av Wolfgang Schmieder. I angivelser av Bachs verk skrivs BWV först och sedan numret för det aktuella verket. Vissa verk finns i flera versioner och ges då bokstäverna a, b, c, och så vidare efter numret. I viss äldre litteratur används prefixet S (efter Schmieder) istället för BWV.

Förteckningen börjar med vokalmusik (1–525) och fortsätter med instrumentalmusik, och är alltså inte kronologisk. En sådan indelning kan inte göras eftersom datum är okänt för många kompositioner, Bach använde heller inte opusnummer.

Se även 
 Köchelförteckningen, en kronologisk förteckning över Mozarts verk

Musikverk
Wakefield

Wakefield är en stad i distriktet med samma namn i storstadsområdet West Yorkshire i norra England, Storbritannien, med omkring 75 000 invånare. Floden Calder rinner genom staden. Den var tidigare ett viktigt center för klädeshandel. Staden och dess omgivning är en av Englands fattigaste delar.

Historia 

Sedan romartiden har det funnits en kyrka där Alla helgons katedral ligger. Staden fick marknadsrättigheter 1204. Under rosornas krig förlorade hertigen av York ett slag, känt som Slaget vid Wakefield, nära staden. Staden nämndes i Domedagsboken (Domesday Book) år 1086, och kallades då Wachefeld/Wachefelt.

Sport 
 Wakefield Trinity Wildcats (rugby)
 Wakefield-Emley Football Club, Leeds United AFCs reservlag (fotboll)

Vänorter 
 Alfeld, Niedersachsen (Tyskland)
 Belgorod, Ryssland 
 Castres, Frankrike 
 Castrop-Rauxel, Nordrhein-Westfalen (Tyskland)
 Girona, Spanien 
 Hénin-Beaumont, Frankrike
 Herne, Nordrhein-Westfalen (Tyskland)
 Konin, Polen

Se även 
 Slaget vid Wakefield

Referenser

Externa länkar 

 
Orter i West Yorkshire
Unparished areas i West Yorkshire
Tidigare civil parishes i West Yorkshire
Domesday Book
Intuition

Intuition kommer från  latinets intueri, som betyder åskåda, se på eller betrakta. Intuition är förmågan att bilda en omedelbar uppfattning eller göra en omedelbar bedömning med medvetande utan att ha tillgång till alla fakta, och ställs ofta i motsats till att resonera och förstå logiskt.

Inom filosofin kan intuition betyda en ingivelse, en omedelbar, men livlig uppfattning, företrädesvis av det osinnliga. Immanuel Kant och Edmund Husserl är två av de filosofer som använt sig av begreppet intuition. Begreppet intuition utgjorde grunden för Hans Larssons filosofi.

Begreppet används även vardagligt om förebud eller nyckfulla infall.

Yrkesmässig intuition
Inom sjukvården (kallad "kliniska blicken"), tullen och vissa andra yrkesgrupper används intuition för att snabbt bilda en uppfattning, om det inte finns tid att kritiskt analysera. En tulltjänsteman som granskar förbipasserande passagerare på en flygplats har inte tid att ingående granska var och en och resonera sig fram till vem som ska kontrolleras. Ändå "fastnar blicken" på en passagerare som tas in för kontroll och i vissa fall hittas narkotika i passagerarens bagage. "Ögat" kanske uppfattade ryckiga rörelser som tjänstemannen sett förut hos amfetaminpåverkade, men tullaren hann inte bli medveten om detta utan väljer ut passageraren på ren intuition. I vardagligt tal likställs intuition ibland med magkänsla.

Källor

 

Termer inom medvetandefilosofi
Ugglan
Étienne Garnier-Pagès

Étienne Joseph Louis Garnier-Pagès, född 17 december 1801 i Marseille, död 23 juni 1841, var en fransk politiker. Han var bror till Louis Antoine Garnier-Pagès.

Garnier-Pagès var sprungligen advokat, deltog i julirevolutionen 1830 och blev sekreterare i organisationen Aide-toi, le ciel t'aidera vars propaganda han utvecklade i linje med sina antipatier mot monarkin.

Garnier-Pagès invaldes 1831 i deputeradekammaren och blev en av de mest inflytelserikaste ledarna av det republikanska partiet under julimonarkin. Hans 1840 framlagda förslag om allmän rösträtt förskaffade honom stor popularitet.

Noter

Se även 
 Frankrikes historia

Födda 1801
Avlidna 1841
Franska politiker
Män
Svensk uppslagsbok
Akita (hundras)

Akita  (tidigare Akita inu) är en hundras från Japan. Rasen räknas till de asiatiska spetsarna. Inu betyder hund på japanska och rasen är namngiven efter prefekturen Akita på den norra delen av ön Honshu.

Historia 
Akita är i huvudsak en modern hundras med en komplicerad tillkomsthistoria. Ursprungligen var de japanska spetshundsraserna små till medelstora. I Akita-prefekturen fanns matagi inu eller matagi akita som användes till björnjakt och annan högviltjakt. Genom inkorsning av större hundar från Korea och Kina skapades Odate inu, namngiven efter staden Odate i prefekturen Akita. Dessa användes även som vakthundar och stridshundar. På 1890-talet ökade intresset för hundkamp och matage inu och odate inu korsades med mastiff och tosa, vilket ledde till att spetshundkaraktären alltmer försvann och att hundarna blev större. Hundkamperna förbjöds 1908 och 1919 deklarerades odate aktitan som nationell symbol och kallades därefter för aita inu. Det skulle dock dröja ända till 1931 innan man kunde hitta rastypiska exemplar att nystarta aveln med. 1932 uppmärksammades rasen genom historien om den trogna hunden Hachikō.

Under andra världskriget konfiskerades alla hundar utom schäfer som användes av militären. För att rädda sina hundar korsade man dessa med schäfer. Efter kriget bestod den starkt decimerade akitastammen av tre typer: Den mest ursprungliga matagi akitan; kamphundsakitan med inslag av tosa och mastiff; samt schäferkorsningarna och så blandningar av dessa tre typer. Då startade ett renoveringsarbete grundat på den mest ursprungliga matagi akitan. Man lyckades få fram en hund med tydlig spetskaraktär som dock var betydligt större och grövre än övriga japanska spetsar.

Egenskaper 
Det är en pålitlig hund, som är lugn och tycker om att lära. Utöver det är den en hund med stark vakt- och jaktinstinkt, kan vara svårdresserad och envis och brukar inte rekommenderas som förstagångshund.

Utseende 
Akita är en stor hund, välbalanserad, elegant och majestätisk. En Akita är mellan 58 cm och 70 cm i mankhöjd.

Se även 
 American akita

Källor 
 Renée Willes: All världens hundraser, Bromma 2003, 
 Carl-Johan Adlercreutz: Hundar i världen, Västerås 2006, 
 Desmond Morris: Dogs, North Pomfret, Vermont 2008,

Externa länkar 

 Rasspecifik Avelsstrategi (RAS), Akita Inu Sällskapet 

Spetsar och urhundar
Hundraser från Japan
WP:Projekt Japan
Don (flod)

Don är en flod i Ryssland. Det är Europas femte längsta flod på 1980 kilometer. Don rinner upp vid staden Tula söder om Moskva och mynnar ut i Azovska sjön norr om Svarta Havet. Floden är förbunden med Volga via Volga–Donkanalen och på såväl floden som kanalen sker en livlig båttrafik. Den viktigaste bifloden är Donets. De främsta städerna längs Don är Voronezj som ligger precis i början på själva floden, och Rostov-na-Donu, som är huvudorten längs floden.

Don kallades på Herodotos' tid (400-talet f.Kr.) för Tanais. I Snorre Sturlasons Heimskringla kallas floden Vanakvisl och Tanakvisl.

Externa länkar 

Vattendrag i Ryssland
Dons avrinningsområde