kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Nymf

Nymf är i Grekland en allmän benämning för unga fullvuxna flickor och även för unga gifta kvinnor. I grekisk mytologi är nymfer kvinnliga gudaväsen av lägre rang, nära förbundna med naturlivet. De är unga, vackra kvinnor som strövar omkring under sång och dans. De befolkar främst olika områden av naturen och har ofta förbindelse med åtskilliga gudar av högre rang.

Beskrivning 
Nymferna är personifikationer av de kreativa och utvecklande aktiviteterna i naturen. Det grekiska ordet νύμφη (nymfe) betyder bland annat "gemål" och "beslöjad" och avser alltså en gift eller giftasvuxen kvinna.

Nymferna verkar i berg, lundar, källor, floder, dalar och grottor. De associeras vanligen med gudomligheter som Artemis, Apollon, Dionysos, Pan och Hermes, men flyr undan satyrernas lystna och efterhängsna släkte.

I det moderna språkbruket användes mera förr (till exempel på Carl Michael Bellmans tid) än nu ordet nymf om en ung kvinna med bibetydelsen glädjeflicka.

Klassificering av nymfer 
Vanligtvis klassificeras nymferna efter naturelementen som de är knutna till:
 Landnymfer
 dryader eller hamadryader, trädnymfer
 napaiader, bergdals- och lundnymfer
 oreader, bergs- och grottnymfer
 Vattennymfer
 okeanider, havsnymfer, döttrar till Okeanos
 atlantider, döttrar till Atlas
 nereider, representanter för Medelhavet
 najader, färskvattennymfer
 limnader, sjönymfer
 potamider, flodnymfer
 Övriga nymfer
 plejader, döttrar till Atlas och Pleione, en av okeaniderna
 hyader, döttrar till Atlas och Pleione

Namngivna nymfer 
 Alkyoniderna: Phosthonia, Anthe, Methone, Alkippa, Pallene, Drimo och Asterie.

Okeanider

 Asterope

Nereider

 Amfitrite

Najader
 Danaiderna: Autonoe, Theano, Elektra, Kleopatra, Eurydike, Glaukippe, Antheleia, Kleodore, Euippe, Erato, Stygne och Brykne.

Dryader
 Hamadryaderna: Aigeiros, Ampelos, Balanos, Karya, Kraneia, Morea, Ptelea, Syke och deras mor:
 Hamadryas

Se även 
 Menader
 Nornor
 Nymfomani
 Diser
 Naturande
 Glimmande nymf
 Nymfeum

Referenser

Externa länkar
Juthas

Juthas (ju:tas, äldre stavning Jutas, finska Juutas) är en bydel i Österbotten, belägen fyra kilometer söder om Nykarleby. 

Platsen är berömd för slaget vid Jutas den 13 september 1808 under finska kriget.

Juthas i litteraturen
Slaget skildrades av Johan Ludvig Runeberg i dikten Döbeln vid Jutas i Fänrik Ståls sägner. En annan skönlitterär skildring finns i boken Mot Juutas, soldat! av Martin Perne.

Externa länkar
 Dikten Döbeln vid Jutas på Wikisource

Nykarleby
Autolys

Autolys, från de grekiska orden "αυτό" (själv) och "λύσις" (delning), är när celler bryts ner av sig själva, mestadels orsakat av kroppsegna enzymer. Autolys är en viktig del i det biologiska nedbrytandet av en kropp efter döden till dess att mikroorganismer börjar dominera processen. Autolys kan även ske i levande organismer vid vissa sjukdomar samt syfta på en nedbrytning av en enzym av en annan molekyl av samma enzym.

Autolys, till skillnad från nedbrytning orsakad av mikroorganismer, bryter ner vävnad utan att efterlämna några restprodukter som kan vara ohälsosamma vid konsumtion. Detta utnyttjas vid beredning av viss föda, exempelvis gravning och när kött möras genom att lagras svalt ett antal dagar.

Användning 

Inom matindustrin används autolys för att döda jäst och underlätta nedbrytningen av celler av enzymer. Metoden används för att ge olika smaker. För jästextrakt, när denna process igångsätts av tillsättande av salt, är metoden känd som plasmolys. 

Inom brödbakningen används termen för att beskriva hydreringsvilan som är ett resultat av att ha blandat bara mjöl och vatten och som inträffar innan knådningen helt har utvecklat glutenet. Detta underlättar formningsprocessen av den färdiga degen. Termen myntades av den franska professorn i bakning Raymond Calvel.

Vid tillverkningen av fermenterade drycker kan autolys inträffa när musten eller vörten lämnas på bottensatsen under en lång tid. Inom ölbryggning orsakar autolys oönskade bismaker. Inom vintillverkningen är processen oftast oönskad, men i mousserande viner såsom cava och champagne är det en viktig komponent i skapandet av mogen smak och munkänsla.

Referenser 

Fysiologi
Bröd
Bakning
Vin
Ölbryggning
Gravning

Gravning, eller gravande, är en metod för att bereda fisk eller kött. Råvaran får ligga i en blandning av salt och socker som tjänar till att stoppa bakterietillväxt samtidigt som råvaran genomgår autolys, det vill säga vävnadsnedbrytning orsakad av kroppsegna enzymer. Även kryddning brukar tillsättas, vilket gör att blandningen blir en slags marinad. 

Mängden och proportionerna av salt och socker är mycket viktig vid gravning. Vid felaktig anrättning kan gravat kött och fisk ge allvarlig och till och med livshotande matförgiftning.

Den vanligaste gravade rätten är gravad lax och andra feta fiskar (t.ex. strömming), men även oxfilé förekommer. Gravning har man gjort sedan lång tid tillbaka.

Ordet finns belagt i svenska språket sedan 1873. Etymologiskt kan man jämföra fornsvenska grava 'gräva' (efter metoden att förvara mat nedgrävd i jorden).

Se även 
 Autolys
 Rimning                                                      
 Surströmming
 Rakfisk – norsk surströmming

Källor 

Konservering
Gravad lax

Gravad lax eller gravlax är en nordisk maträtt bestående av lax som gravats, det vill säga som fått ligga svalt i en blandning av salt och socker i några dagar. Dill eller örtkryddor kan även tillsättas för smakens och utseendets skull. Gravad lax som maträtt har även fått viss spridning utanför de nordiska länderna.

Gravad lax har förekommit sedan 1600-talet. Från början syftade namnet på att fisken lades i en grop och täcktes över, varefter den genomgick en låggradig form av fermentering vilket gav ett resultat mera liknande surströmming eller rakfisk.

Ett vanligt tillbehör till gravad lax är hovmästarsås.

Se även
Danska köket
Finska köket
Norska köket
Svenska köket
Isländska köket

Fiskrätter
Julmat
Monotype

Monotype är ett amerikanskt företag i den typografiska branschen, bland annat känt för en kombinerad sätt- och gjutmaskin konstruerad i slutet på 1800-talet av Tolbert Lanston. Företaget är även känt för Monotypes artondelssystem, ett system för att hantera mindre avstånd i typografiska sammanhang, och som fortfarande används i finare typografi.

Se även
Linotype

Typografi
IBM Composer

IBM Composer är en sättmaskin från IBM. Maskinen bygger på IBM-skrivmaskinens roterande och i sidled gående typkula. Själva skrivenheten kunde styras från en separat skrivmaskin där, samtidigt som ett korrektur skrevs ut, impulser spelades in på ett magnetband. Genom speciella kodbeteckningar på raderna i korrekturet kunde man skriva ut korrigeringar på ett nytt band. De båda banden placerades i composern som automatiskt läste in raderna från original- och korrigeringsband. Maskinen kom med inbyggd dator för att bland annat kunna hantera jämna rader utan avstavningar.

En mer utvecklad modell var IBM Composer Selectric

IBM
Skrivdon
Teknikhistoria
Deutsches Institut für Normung

Deutsches Institut für Normung (DIN) är Tysklands standardiseringsorganisation. DIN ansvarar för standardiseringsfrågor i Tyskland och sitter med i internationella normorganisationer. DIN har bland annat utvecklat pappersstandarden A-format (DIN 476 med storlekarna A0–A8) och typsnittet DIN 1451.

Historia 
DIN grundades 1917 som Normenausschuss der deutschen Industrie (NADI). NADI arbetade från normer för den tyska industrin (Deutsche Industrie-Normen). Den första normen kom 1918 och var DIN 1 Kegelstifte. Sedan 1920 är DIN en registrerad förening. 1922 följde DIN:s mest kända norm, DIN 476 för pappersformat med indelningar som A3, A4 etc. 1926 fick NADI namnet Deutscher Normenausschuss (DNA) som en följd av att dess verksamhet vidgats utanför industrin. DIN som står för Deutsche Industrie-Norm försökte man även lansera som "Das Ist Norm" för att bredda begreppet och klargöra att det inte enbart handlade om industrinormer, men detta har aldrig slagit igenom. Efter andra världskriget återupptog man sin verksamhet och 1951 blev man medlem i ISO som ansvarig för standardisering i tysktalande länder.

1975 antog man namnet DIN Deutsches Institut für Normung e. V. 1975 undertecknades även ett avtal mellan DIN och den tyska staten där man fastslog DIN som den enda nationella normeringsorganisationen. DIN företräder Tyskland i internationella normeringsärenden och är medlem i den Internationella Standardiseringsorganisationen (ISO) och den europeiska standardiseringsorganisationen CEN.

Exempel på DIN-standarder
Inom fotografi pratar man ofta om DIN-talet som anger hur kraftig exponering som krävs för att filmen skall få motivsvärtning även i skuggpartier. Idag anges detta ofta som ett ISO-tal.

DIN 11 Whitworthgänga
DIN 13 Metrisk ISO-gänga
DIN 315 Vingmutter
DIN 1025 Varmvalsade stålprofiler, normalprofiler
DIN 6914 Normen för HV stålbyggnadsskruven.

Se även
DIN-kontakt
Mini-DIN-kontakt
DIN-skena
DIN-skalan
TÜV

Referenser

Externa länkar
 DIN

Organisationer i Tyskland
Standarder och konventioner
Limbindning

Limbindning är en trådlös bindningsteknik för pocketböcker. Bokens inlaga består av lösa papper som enbart limmas i ryggen. Tekniken har förekommit under ett flertal namn, bland annat: Lumbecklimning och perfect binding.

Bokbinderi
Plantryck

Plantryck är inom grafisk teknik en tryckformsprincip där de tryckande och icke-tryckande ytorna skiljs åt genom ytornas olika kemiska egenskaper, och inte genom nivåskillnader. 

Exempel på tryckmetoder som använder sig av plantrycksprincipen är offset och stenlitografi, där plantryck också blivit synonymt för litografi eller offset. Andra namn för denna princip är yttryck, flacktryck och flattryck.

Plantryck används även som samlingsnamn för sådana tryckförfaranden där tryckformen liksom mottryckskroppen är plan och trycket sker över hela tryckformen samtidigt. Exempel på sådana tryckpressar är digelpressar.

Referenser

Noter 

Tryckteknik
C1

C1, c1 eller C-1 kan avse: 

 C1 – en kuvertstorlek, se C-format
 Citroën C1 – en bil
 C 1 (fartyg) – en finsk torpedbåt
 C1 – en sportbil, se Chevrolet Corvette
 C1 (tunnelbanevagn) – en typ av tunnelvagn
 C1 – en enmanskanot se Kanotsport
 C1 (kolskelett)  – det tetracykliska kolskelettet som all levande materia bygger på
 C1 – en referensnivå för språkkunskap, se gemensam europeisk referensram för språk
C2

C2, c2 eller C-2 kan avse: 

 C2 – en kuvertstorlek, se C-format.
 C2 – en sportbil, se Chevrolet Corvette
 C2 – en av de fem högsta dansnivåerna i Squaredans 
 C2 – en typ av kanot, se Kanotsport
 C2 – en referensnivå för språkkunskap, se gemensam europeisk referensram för språk
 C 2 (fartyg) – en finsk torpedbåt
 C2 (tunnelbanevagn) – en typ av tunnelbanevagn i Stockholms tunnelbana
 C2 (yacht) – en av fyra superyachter  tillverkade av Abeking & Rasmussen i Tyskland
 Citroën C2 – en bilmodell av märket Citroën
C3

C3 kan syfta på

 C3 – en kuvertstorlek, se C-format
 C3 – en sportbil, se Chevrolet Corvette
 C3-växter – växter där basmolekylen i fotosyntesreaktionen innehåller 3 stycken kol-atomer
 Citroën C3 – en småbil från 2000-talet
 C 3 (fartyg) – en finsk torpedbåt
 C3 (tunnelbanevagn) – en tunnelbanevagn
C4

C4 kan syfta på

 C-4 – ett sprängämne
 C4 – en kuvertstorlek, se C-format
 C4 (tunnelbanevagn) – en vagntyp i Stockholms tunnelbana
 C4 – en bil, se Chevrolet Corvette
 Christian IV:s gymnasium – en gymnasieskola i Kristianstad
Citroën C4 – en bilmodell 
 C4-växter – växter där basmolekylen i fotosyntesreaktionen innehåller 4 stycken kol-atomer
 C 4 (fartyg) – ett finskt torpedfartyg
C6

C6 kan syfta på:

 C6 – en kuvertstorlek, se C-format
 C6 – en sportbil, se Chevrolet Corvette
 Citroën C6 – en bilmodell
 Nokia C6 – en serie mobiltelefoner
 C6 – en fyrklang i musik, se ackord
 C6 (tunnelbanevagn) – en tunnelvagn i Stockholms tunnelbana
 c6 – en sexuell aktivitet, se Cybersex
 c6 – en programvara för filöverföring till och från kompatibla musikinstrument, utvecklat av Elektron Music Machines
Öster

Öster, öst eller ost är ett väderstreck som anger riktningen vinkelrätt till höger om norr.

Efter natt blir solen synlig först vid horisonten i öster. På norra halvklotet står solen rakt i söder klockan 12 på dagen, på södra halvklotet rakt i norr och försvinner på kvällen under horisonten i väster på både norra och södra halvklotet.

Symbolisk innebörd 
Öster har i flertalet religiösa föreställningar en positiv innebörd. I det forntida Egypten sågs öster som källan till all skapande kraft och i antikens Grekland vände man sig österut för att få hjälp av gudomliga krafter. En tradition inom kristendomen har varit att man begravt de döda skådande i riktning mot öster för att de skulle vara vända mot Kristus som på den yttersta dagen kommer från just det väderstrecket. Augustinus menade att bön bör utföras i riktning mot öster.

Etymologi 
Ordet "öster" är belagt i svenska språket sedan första halvan av 1400-talet. Ordet stammar från ett gemensamt germanskt ord och är släkt med ordet aurora (morgonrodnad).

Se även 
 Väster
 Norr
 Söder
 Kompass
 Orienten

Referenser 

Väderstreck
Navigation
SIS 61 50 01

SIS 61 50 01 är en svensk SIS-standard för kuvertformat fastslagen 15 mars 1964. Standarden är delvis baserad på en år 1962 antagen internationell ISO-kuvertstandard

Standarder och konventioner
Tavastland

Tavastland (finska Häme, latin Tavastia) är ett historiskt landskap i mellersta och södra Finland. Det historiska landskapets område motsvaras idag av landskapen Egentliga Tavastland, Päijänne-Tavastland, Birkaland (delvis) och Mellersta Finland.

Historik
Tavastland var ett av Finlands medeltida slottslän. Det bildades runt Tavastehus slott, som enligt en ifrågasatt hypotes grundlades cirka 1250 av Birger jarl.

Den ursprungliga folkgruppen här kallades tavaster. Detta folk hade möjligen en koppling till samer; samernas egenbenämning sápmelaš är etymologiskt sett identiskt med det finska ordet hämäläinen ('tavastlänning').

Det svenska namnet Tavastland finns dokumenterat som Tafæistaland på runstenar från första delen av 1000-talet (Gs 13), och gav upphov till det latinska namnet Tavastia, vilket första gången dokumenterades år 1303.

Referenser

Historiska landskap i Finland
Mellersta Österbotten

Mellersta Österbotten (finska  Keski-Pohjanmaa) är ett landskap i Finland. Landskapet är beläget vid Bottenvikens östkust. Huvudorten i Mellersta Österbotten är staden Karleby. Historiskt sett är landskapet en del av Österbotten.

Landskapet bildades 1 mars 1998 när Statsrådets beslut om landskapen den 26 februari 1998 samt lagen den 11 december 1997 om landskapsindelning (1159/1997) trädde i kraft.

Kommuner 
Det finns åtta kommuner i Mellersta Österbotten. Städerna är markerade med fet stil.

Tidigare kommuner
Himango
Kelviå (uppgick 1 januari 2009 i Karleby)
Lochteå (uppgick 1 januari 2009 i Karleby)
Ullava (uppgick 1 januari 2009 i Karleby)

Himango kommun inkorporerades 1 januari 2010 i Kalajoki stad och dess område överfördes därmed till Norra Österbotten.

Välfärdsområde 
Hela landskapet tillhör Mellersta Österbottens välfärdsområde som ansvarar för social- och hälsovård samt räddningstjänst.

Språk
Befolkningen efter språk (modersmål) den 31 december 2020. Finska, svenska och samiska räknas som inhemska språk då de har officiell status i landet. Resten av språken räknas som främmande.

Se även 
 Landskap i Finland

Referenser

Externa länkar 

 Mellersta Österbottens landskapsförbund

 
Det historiska landskapet Österbotten
Achanta

Achanta eller Akantha är en nymf i grekisk mytologi.

Achanta åtråddes av guden Apollon. När han försökte våldta henne rev hon honom och blev därför förvandlad till det träd som nu bär hennes namn: Akantusträdet.

Referenser

Nymfer i grekisk mytologi
Adamanthea

Adamanthea var en nymf i grekisk mytologi.

Kronos hade för vana att äta sina barn. När hans maka Rhea gav honom en sten att äta för att rädda livet på deras nyfödde son Zeus, var det Adamanthea som fick ta hand om Zeus.

Referenser

Nymfer i grekisk mytologi
Arethusa

För asteroiden, se 95 Arethusa.

Arethusa var en källnymf i grekisk mytologi som förföljdes av flodguden Alfeios och förvandlades till en källa av gudinnan Artemis. 

Kulten kring Arethusa var knuten till en källa på ön Ortygia utanför Sicilien, det som idag utgör staden Syrakusas äldre delar. Under antiken troddes källan ha en underjordisk förbindelse med floden Alfeios på Peloponnesos i Grekland.

Se även 
 Mytologi: Floder

Referenser

Nymfer i grekisk mytologi
Dryckeskultur

Dryckeskultur betecknar ett mönster för hur alkoholhaltiga drycker intas bland befolkningen.

Sverige
Den traditionella svenska dryckeskulturen har varit närmast total avhållning de flesta av veckans dagar, följt av ett mycket högt intag öl och brännvin under en enda kväll i samband med social samvaro. I södra Europa dricker man ofta motsvarande mängd alkohol som måltidsdryck fördelat över veckans alla dagar, vanligen i form av vin som ibland är utspätt med vatten. På liknande sätt varierar dryckeskulturen mellan olika samhällsklasser. I Sverige har man sett en tendens under 1990-talet och framåt att dryckeskulturen närmar sig den sydeuropeiska.

Källor

Alkohol
Egina

Egina (även Aegina och Aigina) är en ö i Grekland, strax utanför Aten. Ön ligger i kommunen Dimos Aegina.

Egina är beläget cirka 25 kilometer utanför Aten och är en bergig ö på cirka 77 km². Huvudorten kallas för Egina stad och ligger på öns västra kust och den har under de senaste åren fått en allt större hamn och blivit ett omtyckt turistmål - inte minst av atenarna själva.
Invånarantalet är cirka 12 000 och de flesta bor i huvudorten. Egina är främst känd för sin odling av pistaschnötter, och pistasch från Egina anses vara den bästa i hela Grekland. Det är också möjligt att filosofen Platon föddes på ön.
 
På öns nordöstra sida ovanför den lilla staden Agia Marina ligger Afaiatemplet som är ett av de största och bäst bevarade templen från sin tid.
Det är också till Agia Marina som de flesta turister kommer, då det är här som de flesta hotell och de bästa stränderna ligger.
Lättast och snabbast tar man sig till Egina från Pireus med bärplansbåt, en resa på cirka 40 minuter.

Se även 
 Aigine

Greklands öar
Öar i Egeiska havet
Saroniska öarna
Hockey Hall of Fame

Hockey Hall of Fame, HHOF,  är ett museum uppbyggt kring berömda personer vilka varit betydelsefulla för ishockeyns utveckling i allmänhet och nordamerikansk ishockey i synnerhet. 

Hockey Hall of Fame finns i Toronto, Ontario.  HHOF etablerades 1943  men saknade egen byggnad fram till 1961 då en Hall of Fame öppnades vid Canadian National Exhibition (CNE). År 1993 invigdes en ny byggnad i hörnet Yonge Street och Front Street i Toronto.

Den svenske spelaren Börje Salming valdes in i HHOF 1996. Exempel på medlemmar är Wayne Gretzky, Mario Lemieux, Patrick Roy, Jari Kurri och många andra.

Externa länkar

The Hockey Hall of Fame

Hockey Hall of Fame
Priser och utmärkelser instiftade 1943
Museer invigda 1943
Idrottsmuseer
Achelous

Denna artikel handlar om en grekisk gud. För floden, se Acheloos.

Achelous eller Acheloos var i grekisk mytologi en vatten- och flodgud som personifierade floden med samma namn. Ur honom flödade alla andra vatten, floder och källor. Han var son till Okeanos och Tethys och far till Dirke och sirenerna.

Achelous dödades av Herakles efter ett gräl om prinsessan Deianeira. Efter hans död gav Herakles ett av hans horn till en grupp nymfer som förvandlades det till ett ymnighetshorn. Achelous avbildades som en man med tjurhuvud, ibland som en gråhårig man med horn.

Referenser
Gudar i grekisk mytologi

kk:Ахелой (Бургас облысы)
Tethys

För månen Tethys, se Tethys (måne). För havet, se Tethyshavet. För snäckarten, se Tethys fimbria.

Tethys var en av de tolv titanerna i grekisk mytologi. Hon var dotter till Gaia ("Jorden") och Uranos ("Himlen").

Relationer och släkt
Hon var gift med sin bror Okeanos som hon fick tusentals barn med. Hon var bland annat mor till flodgudarna Asopos, Alpheios, Asterion, Grenikos, Termessos, Inachos, Amnisos/Kairatos, Neilos, Khremetes, Anigros, Askanios, Axios, Brykhon, Maiandros, Erasinos, Sperkheios och Symaithos samt till 3000 najader kallade okeaniderna som hette bland annat Asterope, Dione, Doris, Metis, Peitho, Ladon, Eurynome, Peneos, Kelouse/Pero och Elektra. Hon kan även vara mor till Rhode, Hydaspes, Amfitrite och Boroe.

Under kriget mot titanerna var Tethys fostermor till Rhea.

Sammanblandning 
Tethys ska ej sammanblandas med Thetis, som var dotter till Doris och alltså dotterdotter till Tethys.

Släktskap

Referenser 

 https://www.theoi.com/Titan/Titanides.html
 https://www.theoi.com/Titan/TitanisTethys.html

Gudinnor i grekisk mytologi
Asopos

Asopos ("som aldrig tiger"), latinsk namnform Asopus, var en flodgud i grekisk mytologi, son till Okeanos och Tethys.

Han var gift med najaden Metope och tillsammans fick de två söner Pelasgos och Ismenos, samt tolv döttrar; Korkyra, Salamis, Aigina, Peirene, Kleone, Thebe, Tanagra, Thespeia, Asopis, Sinope, Ornia och Khalkis.

Asopos' dotter Aigina blev kidnappad av Zeus som försvarade sitt byte med åskviggar. Hans dotter Sinope blev enleverad av Apollon som bortförde henne till Paflagonien.

Asopos var också namnet på flera floder i antikens Grekland.

Referenser 

Gudar i grekisk mytologi
Flodgudar
Paflagonien

Paflagonien, grekiska: Παφλαγονία (Paphlagonia), var under antiken namnet på en del av Mindre Asien, i nuvarande Turkiet. Paflagonien begränsades i norr av Svarta havet, i öster av Pontus med floden Halys som gräns, i söder av Galatien och i väster av Bithynien, med floden Parthenios (nu Bartın) som gräns.

Landet är till stor del bergigt och därför endast medelmåttigt fruktbart. Bland dess produkter kan nämnas utmärkt skeppsvirke och metaller. Invånarna, som redan i de homeriska sångerna kallas paflagoner, var tappra krigare och utmärkta ryttare men skildras även som råa och föga begåvade.

Efter att i äldre tid ha utgjort en självständig stat underkuvades Paflagonien av den lydiske konungen Kroisos och var sedan successivt införlivat med de persiska, pontiska och romerska rikena. Länge behärskades dock landets inre delar av inhemska, halvt oberoende furstar. Inom det romerska riket räknades Paflagonien till provinsen Galatien.

På Paflagoniens kust låg åtskilliga grekiska städer, bland vilka Sinope, en koloni från Miletos, var den främsta. Längre västerut låg Sesamos eller Amastris (nu Amasra) och inne i landet låg Gangra, de gamla paflagoniska kungarnas huvudstad.

Sydvästasien
Historiska platser i Turkiet
Mindre Asien