kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Estrella

Estrella är ett varumärke, tidigare svenskt företag, med tillverkning av tilltugg, bland annat potatischips, ostbågar, jordnötter, jordnötsringar och olika dippsåser. Företaget Estrella AB och varumärket är en del av Estrella Maarud Holding AS som sedan 2014 ägs av Intersnack som i sin tur köpte verksamheten av norska Herkules Private Equity Fund. Den svenska fabriken är belägen i Angered.

Historik 
Varumärket registrerades 1946 av Folke Anderson som vid tiden ägde flera bananplantager i Sydamerika. Estrella började sin verksamhet med att sälja popcorn via popcornvagnar i Västsverige. Efter ett besök i New York 1957 blev han inspirerad till att starta snackstillverkning i Sverige och produktionen kom igång samma år i Alingsås. Till en början tillverkades endast potatischips och popcorn i Sverige, medan övriga produkter importerades. 1964 flyttades tillverkningen till Kortedala i Göteborg och 1965 köpte Marabou verksamheten av Andersson. 

Verksamheten växte och 1983 invigdes den nya fabriken i Angered. 1988 lanserades Sourcream & Onionchips. 1987 lanserades varumärket i Finland och 1990 i Danmark. Sedermera har Estrella även etablerats på flera andra marknader och finns i exempelvis Island, Baltikum, Ukraina och Ryssland med olika ägare. AB Estrella blev dotterbolag till Kraft Foods som tagit över Marabou, för att drygt 10 år senare fusionernas in i det nya svenska dotterbolaget Kraft Foods Sverige (f.d. Kraft Freia Marabou).  

År 2008 hamnade bolaget hos det norska Herkules Private Equity Fund efter att denna köpt Kraft Foods chipstillverkning med varumärkena Estrella (Sverige), Maarud (Norge) och Taffel Chips (Finland och Litauen). Sen 2008 ägs Estrella i Sverige, Finland och Baltikum av Intersnack Group. I övriga länder ägs Estrella av Mondelez. . 

År 2014 blev Estrella en del av det tyska företaget Intersnack Group.

Etymologi 
Estrella betyder stjärna på spanska och en stjärna förekommer i Estrellas logotyp. På spanska uttalas "ll" som "j", men när man syftar på det svenskgrundade företaget uttalas det som det stavas, med "l".

Referenser

Externa länkar 
Officiell webbplats 

Varumärken för dagligvaror
Företag bildade 1946
Svenska livsmedelsföretag
Företag i Göteborgs kommun
Daniel Boëthius

Daniel Boëthius, född 4 oktober 1751 i Västerås, död 10 mars 1810 i Uppsala var en svensk filosof och auktoritet inom svensk rättsfilosofi.

Bakgrund 
Daniel Boëthius var son till kyrkoherden i Grangärde, Jacob Boëthius (1716–1781) och hans hustru Christina Elisabeth Fahlsten (1725–1806). 
Daniel Boëthius studerade i Uppsala och blev filosofie magister efter åtta år.

Karriär 
År 1775 utnämndes han till docent och 1783 till professor i praktisk filosofi i Uppsala och därefter kyrkoherde i Danmark samt teologie doktor. År 1787 gifte han sig med Hedvig Sophia Runeberg.

Boëthius räknas till en av de största svenska filosoferna, och har bidragit till vetenskapen i rättsfilosofi, etik, teologi och pedagogik. Han var en auktoritet för bland andra Christopher Jacob Boström, Samuel Grubbe och Erik Gustaf Geijer. 

Det tidiga författarskapet präglas av en empirisk idériktning, starkt påverkad av John Locke och naturrättsdebatten. Snart övergav han empirin för att mera inta Kants och Fichtes gudsbild och etik, men under resten av sitt liv skulle han göra upp med Kants syn på människans natur. Boëthius människosyn var individualistisk och positiv, där moralen var gudomlig, förnuftsstyrd och allmän. Han översatte 1797 Kants Grundläggning, till metaphysiken för seder (Grundlegung zur Metaphysik der Sitten).

Daniel Boëthius är begravd på Uppsala gamla kyrkogård.

Bibliografi (urval) 
 Utkast till föreläsningar i den naturliga sedoläran (1782)
 Stycken till befrämjande af rätta begrep om philosophien (1794, huvudsakligen översättningar av tyska texter av Georg Gustav Fülleborn)
 Försök til en lärobok uti naturrätten (1799)
 Anvisning til sedeläran såsom vetenskap (1807)

Referenser

Övriga källor 
 Svensk uppslagsbok, Malmö 1939

Externa länkar 
 

Svenska professorer i praktisk filosofi
Svenska rättsfilosofer
Svenska översättare under 1700-talet
Översättare från tyska
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Födda 1751
Avlidna 1810
Män
Gravsatta på Uppsala gamla kyrkogård
Forskare från Västerås
Daniel
Svenska filosofer under 1700-talet
Gray's Inn

Gray's Inn är en av de fyra "Inns of Court" som finns i City of London, och som fungerar som kombinationer av juridiska yrkeshögskolor och advokatsamfund för barristers. Gray's Inn, som anses ha en svag politisk vänsterkaraktär, har sin byggnad strax utanför citygränsen, i stadsdelen Camden. 

Gray's inn fanns redan före 1370, den gamla huvudbyggnaden stammar från 1500-talet.

Noter

Externa länkar
 Gray's Inn, officiell webbplats

Juristorganisationer
Byggnader och anläggningar i London
Advokatsamfund

Advokatsamfund, nationell yrkesorganisation för jurister, nästintill uteslutande av karaktären att medlemskap är obligatoriskt för den som vill använda sig av titeln advokat eller motsvarande. Särskiljandet mellan jurister och advokater är intimt förknippat med det kontinentaleuropeiska rättssystemet. I rättssystem stammande från den engelska "Common Law"-traditionen görs av tradition inte denna uppdelning, och titel "advokat" är inte heller brukad i samma bemärkelse som i kontinentaleuropeiska rättssystem, även om undantag finns. I dessa länder organiseras istället ibland jurister i en sammanslutning, "Bar associations", vari medlemskap är ett krav för att få praktisera juridik, alternativt att juristen avlägger en yrkesexamen efter genomgången akademisk utbildning.

Norge
Den norske advokatforening är en norsk yrkesförening.

I Norge ger det statliga Tilsynsrådet för advokatvirksomhet rätt till en jurist att arbeta som advokat.

Danmark 
Advokatsamfundet organiserar och reglerar advokatyrket i Danmark. År 2017 var cirka 6000 jurister upptagna i samfundet.

Finland 
Finlands advokatförbund upptar och organiserar advokater i Finland. För advokattiteln krävs en juris kandidatexamen, eller motsvarande, samt att den sökande är över 25 år och har minst fyra års erfarenhet av juridiskt arbete, varav lägst två år inom advokatbranschen.

Sverige
Sveriges advokatsamfund är delvis styrd av rättegångsbalken.

England och Wales 

I England och Wales finns två typer av jurister, som är deras motsvarighet till advokater, "barristers", som för talan i domstol, och "solicitors" som representerar sina klienter.

En "barrister" måste tillhöra ett av de fyra advokatsamfund som finns för "barristers":
 "The Honourable Society of Gray's Inn"
"The Honourable Society of Lincoln's Inn"
"The Honourable Society of the Middle Temple"
"The Honourable Society of the Inner Temple" 

Det finns även en övergripande organisation för dessa fyra samfund, som utövar disciplinär myndighet:
"General Council of the Bar of England and Wales"

En "solicitor" måste tillhöra det advokatsamfund som finns för "solicitors":
"Law Society of England and Wales"

Frankrike
I Frankrike är Le Barreau en privat yrkesorganisation med legal status.

Tyskland

I Tyskland finns för varje hovrätts domkrets en advokatkammare, som alla inom domkretsen verkande advokater måste tillhöra. Advokatkammaren är en offentligrättslig korporation med obligatoriskt medlemskap. Den utövar disciplinär myndighet över sina medlemmar. Förbundsrebublikens alla advokatkammare tillhör förbundsadvokatkammaren ("Bundesrechtsanwaltskammer").

USA

I USA finns så kallade "bar associations", som USA:s motsvarigheter till advokater är med i. I de flesta delstater är det inte tillåtet att vara yrkesverksam jurist utan att också vara medlem i en bar association.

American Bar Association är en nationell yrkesförening utan legal status.

Se även
Advokatexamen
Juristexamen

Källor

Noter

Juristorganisationer
Inns of Court

Inns of Court består av fyra institutioner i City of London och dess omedelbara närhet, och som fungerar som kombinationer av juridiska yrkeshögskolor och advokatsamfund för barristers.

De fyra heter Gray's Inn, Middle Temple, Inner Temple och Lincoln's Inn. De har samtliga sina lokaler i närheten av "Royal Courts of Justice", den byggnad där Englands högsta domstolar förutom högsta domstolen håller till.

London
Juristorganisationer
Midnight Cowboy

Midnight Cowboy är en amerikansk dramafilm från 1969 i regi av John Schlesinger, med Dustin Hoffman och Jon Voight i huvudrollerna.

Handling 
Bondgrabben Joe Buck (Jon Voight) från Texas flyttar till New York för att försörja sig som gigolo. Det är dock inte lika enkelt som han tänkt sig. Han blir bekant med Enrico Salvatore "Ratso" Rizzo (Dustin Hoffman), en polioskadad och tuberkulossjuk man som lever ett ganska sjaskigt liv. De båda männen utvecklar en djup vänskap.

Rollista i urval

Priser och utmärkelser 
Midnight Cowboy vann tre Oscar vid Oscarsgalan 1970, bästa film, bästa regi och bästa manus efter förlaga. Filmen vann också kategorin bästa film vid BAFTA-galan 1970.

Ledmotivet "Everybody's Talkin'", en låt skriven av Fred Neil och inspelad av Harry Nilsson, blev en stor internationell hitsingel tack vare filmen.

Källor 
 Midnight Cowboy på Filmtipset

Externa länkar 

 

Filmer 1969
Amerikanska dramafilmer
Oscar för bästa film
Filmer vars regissör belönades med Oscar för bästa regi
Filmer vars manusförfattare belönades med Oscar för bästa manus efter förlaga
Filmer i regi av John Schlesinger
Filmmusik av John Barry
New York på film
HBTQ-relaterad film
Filmer om prostitution
Amerikanska filmer baserade på romaner
BAFTA Award för bästa film
Filmer bevarade i National Film Registry
Engelskspråkiga filmer
Filmer från United Artists
Barrister

Barrister är en titel för en medlem i den enda yrkesgrupp som har rätt att föra talan i domstolar i England och Wales, där det råder såväl advokattvång som advokatmonopol (eller, konkret – oligopol). Detta är den vanliga titeln för den "fältarbetande" ombudet, särskilt i högre instanser. Från denna grupp hämtas absoluta merparten av domare i dessa länder. Enda undantag för vem som får föra talan under en domstolsförhandling är om en person vill föra egen talan, d.v.s. företräda sig själv (detta gäller åtminstone i tvistemål). 

En barrister är alltid medlem i en Inn of Court. En barrister skall vara expert på att förklara (främst för juryn men även för motpart, domare, åhörare etc.) till exempel den juridiska betydelsen av en viss framförd bevisning eller motbevisning. Men det förberedande arbetet vilar på andra (se nedan). I rättegångar företräder barristers såväl åtalade som kronan (d.v.s) åklagaren, en och samma barrister kan arbeta för åklagarmyndigheten i en rättegång men för försvararet i en annan. Kronans barrister erhåller instruktioner i rimlig tid från åklagare medan försvarets instruktioner kommer från de åtalades egentliga advokater, s.k. solicitors. I god tid samråder barristern med den sida denne skall representera i en kommande rättegång. Till skillnad från till exempel i USA kan en barrister inte lägga fram irrelevanta fakta gällande någon sida av saken (till exempel förtala en åtalad på känslosamt sätt), de lyder under en strikt etisk yrkesplikt och korrigeras omgående av domaren vid minsta överträdelse av sin yrkesetik. 

Detta skiljs från en solicitor, en jurist som snarare kan betraktas som en rättslärd, som ibland agerar inne i rättegångssalen men oftast utanför genom att, abstrakt eller i ett konkret fall, t.ex. som expert inom arvsrätt, förser klienten med sakkunskap och förbereder talan.

King's Counsel 
En barrister kan efter en längre period av uppvisande av goda resultat bli utsedd till King's Counsel, vilket förkortas KC och normalt skrivs efter personens namn (om Storbritannien har en kvinnlig monark, ändras titeln till Queen's Counsel, förkortat QC). Andelen aktiva barristers som bär denna titel ligger kring 8-9 % av alla barristers. Titeln KC har dock sedan länge ingen egentlig juridisk betydelse. Titeln är dock fortfarande åtråvärd och dess existens har därför i praktiken ännu betydelse. En barrister som ofta överskrider sin yrkesetik kommer missa alla möjligheter att kunna bli utsedd som King's Counsel, och detta kan vara en av de bidragande faktorer till att rättegångar i England och Wales inte blir "känslomässiga spektakel", som det stundom blir i amerikanska domstolsförhandlingar. En King's Counsel kan genom sitt formella erkännande ta mer betalt för sina tjänster, i jämförelse med en vanlig barrister. Under en period kring 2002-2003 ville den dåvarande Labourregeringen avskaffa titeln KC, men detta övergick, efter hård kritik från alla typer av jurister, i en tandlös reform.

Jurister
Yrken inom rättsväsen
Den sista färden

Den sista färden (engelska: Deliverance) är en amerikansk thrillerfilm från 1972, i regi av John Boorman. Filmen bygger på James Dickeys roman Flodfärd (senare utgiven som Den sista färden). I huvudrollerna ses Jon Voight, Burt Reynolds, Ned Beatty och Ronny Cox. Författaren till boken, James Dickey, spelar en sheriff.

Handling 
Naturäventyraren Lewis Medlock tar med sina vänner på en paddlingstur nerför den fiktiva floden Cahulawassee River, strax innan floden skall dämmas upp inför ett kraftverksbygge. I den amerikanska obygden uppe i Appalacherna ställs äventyrspaddlarna inför långt större prövningar än de någonsin kunnat ana. Filmen och boken utspelar sig i de norra delarna av Georgia, delstaten där författaren Dickey föddes.

Filmen är kanske mest känd för ”banjoduellen” med den inavlade pojken Lonnie i filmens inledning, samt scenen där Ned Beattys rollfigur Bobby blir våldtagen av en annan man och uppmanas att skrika som en gris.

Rollista i urval 
 Jon Voight – Ed Gentry 
 Burt Reynolds – Lewis Medlock 
 Ned Beatty – Bobby Trippe 
 Ronny Cox – Drew Ballinger 
 James Dickey - Sheriff Bullard
 Ed Ramey – Old Man 
 Billy Redden – Lonnie 
 Seamon Glass – First Griner
 Randall Deal – Second Griner
 Bill McKinney – Mountain Man
 Herbert ”Cowboy” Coward – Toothless Man
 Lewis Crone – First Deputy
 Ken Keener – Second Deputy

Referenser

Externa länkar 
 
 
 
 

Amerikanska äventyrsfilmer
Amerikanska dramafilmer
Filmer 1972
Amerikanska filmer baserade på böcker
Georgia på film
Filmer i regi av John Boorman
Engelskspråkiga filmer
Filmer bevarade i National Film Registry
Filmer från Warner Bros.
Burt Reynolds

Burt Reynolds, eg. Burton Leon Reynolds, Jr., född 11 februari 1936 i Lansing i Michigan, död 6 september 2018 i Jupiter i Florida, var en amerikansk skådespelare, regissör och producent. Reynolds slog igenom i serier som bland annat Krutrök (1962–1965); han spelade senare huvudroller i filmer som Den sista färden (1972), Benknäckargänget (1974), Nu blåser vi snuten (1977), Bara tre kan leka så... (1977), Ingen blåser Hooper (1978), Nu blåser vi snuten igen (1980), Mitt i plåten! (1981) och Det bästa lilla horhuset i Texas (1982). Han nominerades till en Oscar för bästa manliga biroll för sin roll i Boogie Nights (1997).

Biografi

Uppväxt
Reynolds far var av irländskt och en fjärdedels indianskt ursprung (cherokesiskt). Modern var av engelskt ursprung. Reynolds föddes i Lansing i Michigan, men familjen flyttade snart söderut och han bodde en kort tid i Waycross i Georgia, men växte huvudsakligen upp i Riviera Beach i Florida.

Han gick ut Palm Beach High School i West Palm Beach och studerade efter det på Florida State University med ett amerikanskt fotbollsstipendium hos deras idrottsförening Florida State Seminoles. Han var fotbollsstjärna under collegetiden, men efter att han drabbats av en knäskada 1955 och senare även en bilolycka gick han över till att studera drama på college och vann 1956 Florida States dramapris. Reynolds draftades av det amerikanska fotbollslaget Baltimore Colts, men han spelade aldrig professionell amerikansk fotboll.

Karriär 

Han fick ett stipendium till Hyde Park Playhouse och flyttade till New York. Han småjobbade som stuntman i TV-program, innan han upptäcktes under en uppsättning av pjäsen Mister Roberts i New York och skrev på ett skådespelarkontrakt för TV. Han debuterade på Broadway i Look We've Come Through.

Reynolds medverkade i många TV-serier under 1950- och 60-talen. Filmdebuten kom 1961 i Angel Baby. Han hade även huvudrollen i flera så kallade spaghettiwestern-filmer, varav den första var Navajo Joe (1966).

Hans mest kända roller är dock de i Nu blåser vi snuten (1977) och Den sista färden (1972) som blev hans genombrottsroll. Under åren 1991-1993 hade han huvudrollen i komediserien Evening Shade. Reynolds blev nominerad för en Oscar för Bästa manliga biroll för sin roll i Boogie Nights (1997).

Död 
Reynolds avled av en hjärtinfarkt på sjukhuset Jupiter Medical Center i Jupiter, Florida den 6 september 2018, vid en ålder av 82 år, efter att ha lidit av hjärtproblem i flera år.

Filmografi 

 (röst)

Referenser

Noter

Externa länkar 

Amerikanska filmproducenter
Amerikanska filmregissörer
Amerikanska skådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Födda 1936
Razzie-pristagare för sämsta manliga skådespelare
Män
Avlidna 2018
Amerikanska TV-regissörer
Alumner från Florida State University
Idrottare i Florida State Seminoles
Elphinstone College

Elphinstone College (EC), ett college i Bombay grundat 1856, genom en delning av den skola som grundats 1824 och fått namn efter avgående guvernören Mountstuart Elphinstone, utgör idag en del av Mumbaiuniversitetet och har sitt campus i den västliga stadsdelen Fort.

Indologen Johann Georg Bühler var professor vid EC på 1860-talet. En av skolans studenter var Bhimrao Ramji Ambedkar.

Universitet och högskolor i Indien
En satans eftermiddag

En satans eftermiddag (originaltitel: Dog Day Afternoon) är en amerikansk film från 1975, i regi av Sidney Lumet och skriven av Frank Pierson. Filmen är baserad på verkliga händelser från ett bankrån år 1972. En satans eftermiddag handlar om Sonny Wortzik som tillsammans med sin partner Salvatore Naturile tog personalen som gisslan i en bank i Brooklyn, New York

Den här filmen inspirerades av P.F. Kluges artikel The Boys in the Bank, som handlar om en liknande händelse då John Wojtowicz och Salvatore Naturile rånade en bank i Brooklyn; den här artikeln publicerades för första gången i tidningen Life år 1972.

Filmen vann en oscar för bästa originalmanus och var nominerad i ytterligare fem kategorier.

Handling 
Två bankrånare (Pacino, Cazale) genomför ett bankrån men allt går fel. Det som skulle tagit minuter blir timmar med en av polisen omringad banklokal med alltmer desperata rånare inne i banken.

Rollista

Priser och utmärkelser 
En satans eftermiddag vann en Oscar för bästa originalmanus (Frank Pierson) och nominerades till flera andra:
 Bästa film
 Bästa regi (Sidney Lumet)
 Bästa manliga huvudroll (Al Pacino)
 Bästa manliga biroll (Chris Sarandon)
 Bästa klippning (Dede Allen)
Filmen nominerades också till följande sju Golden Globes, men vann ingen:
 Bästa spelfilm - Drama
 Bästa regi - Spelfilm (Sidney Lumet)
 Bästa manliga skådespelare - Drama (Al Pacino)
 Bästa manus - Spelfilm (Frank Pierson)
 Bästa manliga biroll - Spelfilm (Charles Durning)
 Bästa manliga biroll - Spelfilm (John Cazale)
 Bästa manliga skådespelardebut i en spelfilm (Chris Sarandon)

Filmen vann andra utmärkelser, till exempel NBR Award för "bästa manliga biroll" (Charles Durning) och en Writers Guild Award för "bästa drama skriven direkt för duken" (Frank Pierson) samt en BAFTA för "bästa skådespelare" (Al Pacino). Filmen är rankad #70 på AFI:s lista "100 Years... 100 Thrills". År 2006 rankade tidningen Premiere Pacinos roll som Sonny som 4:a på listan "100 Greatest Performances of All Time".

Referenser

Noter

Externa länkar 
 

Filmer 1975
Amerikanska thrillerfilmer
Amerikanska dramafilmer
New York på film
Brooklyn på film
HBTQ-relaterad film
Filmer i regi av Sidney Lumet
Filmer bevarade i National Film Registry
Boëthius de Dacia

Boëthius de Dacia, död cirka 1290, var en skolastisk filosof. Hans ursprung är omtvistat och han hävdas ha varit såväl svensk som dansk. Orden "de Dacia" efter hans namn betyder "från kyrkoprovinsen Dacia" (Lunds kyrkoprovins).

Boëthius de Dacia studerade vid Paris universitet, där han blev magister och senare verkade som lärare. Han författade ett stort antal skrifter inom skolastisk filosofi. Den mest kända av denna gällde Aristoteles Topik. Han har senare varit främst känd för att han förespråkade averroismen, en aristotelisk tolkningsriktning.

I samband med Universaliestriden företrädde Boëthius de Dacia nominalistiska åsikter, tillsammans med Sigerius av Brabant. Dessa framkallade motskrifter från Raimundus Lullus och Petrus de Alvernia, varefter ärkebiskopen av Paris år 1277 fördömde 204 satser ur deras arbeten som kätterska. Boëthius tvingades i likhet med andra averroister lämna Frankrike, och han dog enligt vissa källor i Italien, enligt andra i Linköping där han i så fall ska ha varit kanonikus.

Källor 

Medeltidens filosofer
Danska filosofer
Svenska filosofer
Män
Födda 1200-talet
Avlidna 1290
Personer i Danmark under 1200-talet
Skolastiker
Irene Lindh

Lena Irene Lindh Sisth, född Lindh 13 oktober 1945 i Stockholm, är en svensk skådespelare, röstskådespelare och sångare.

Biografi 
Lindh blev som barn intresserad av teater och började i elvaårsåldern vid Vår Teater. Hon studerade vid Dramatens elevskola 1964–1967 med bland andra Marie Göranzon, Rolf Skoglund och Lena Nyman som klasskamrater och har sedan dess varit knuten till Dramaten. Hon gjorde sitt första framträdande i en statistroll i Troilus och Cressida 1967. På scen och film har hon samarbetat med regissörer som Ingmar Bergman, Alf Sjöberg, Erland Josephson, Lars Norén, Bo Widerberg med flera. Hon har även gästspelat utanför Dramaten som revyskådespelare.

Vid sidan av teatern är Lindh verksam som film- och TV-skådespelare. Hon debuterade 1967 i TV-serien Gumman som blev liten som en tesked. 2011–2012 hade hon en återkommande roll som Jenny Hultin i filmatiseringarna av Arne Dahls romaner. Hon är även verksam som röstskådespelare och har gjort rösten till Petunia Dursley i filmerna om Harry Potter.

Tillsammans med Bibi Andersson och Margaretha Byström skrev hon pjäsen Strindbergs kvinnor som spelades på Dramaten 1993. Trion vidareutvecklade denna till en ny pjäs, Var tog du elden?, som spelades första gången 1996 på Intima teatern och Scalateatern och därefter på turné, bland annat i utlandet.

Hon är också sångare och har bland annat givit ut en inspelning med Carl Jonas Love Almqvists Songes som hon sjöng på sin vän Astrid Lindgrens begravning.

Priser och utmärkelser 
2004 – O'Neill-stipendiet
2005 – Litteris et Artibus
2007 – Carl Åkermarks stipendium av Svenska Akademien
2019 - Gunn Wållgren-stipendiet

Filmografi (i urval)

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser

Externa länkar 
 

Födda 1945
Svenska sångare
Svenska skådespelare
Svenska röstskådespelare
Kvinnor
Levande personer
Skådespelare från Stockholm
Mottagare av Litteris et Artibus
Galatsi Olympic Hall

Galatsi Olympic Hall är en idrottshall i Galatsi, en förort nordväst om Aten i Grekland. I denna hall avgjordes den rytmiska sportgymnastiken och bordtennisen under Olympiska sommarspelen 2004.

Olympiska arenor i Aten
Richard Turpin

Richard Turpin, född 22 juni 1965 i Kungsholms församling, Stockholm, är en svensk skådespelare och teaterregissör. 

Turpin var en av grundarna av Teater Tribunalen i Stockholm, som han en tid också var konstnärlig ledare för. Han har regisserat ett flertal teateruppsättningar för Teater Tribunalen, Dramaten och Strindbergs Intima Teater. Han tilldelades Svenska Dagbladets Thaliapris 2003 för Hot mot hennes liv på Teater Tribunalen och för Fritänkaren på Strindbergs Intima Teater.

Filmografi

Teater

Roller (ej komplett)

Regi (ej komplett)

Källor

Externa länkar
 

Svenska teaterregissörer
Svenska skådespelare
Män
Födda 1965
Levande personer
Personer från Stockholm
Gere och Freke

Gere och Freke är i nordisk mytologi namnen på Odens två ulvar. Enligt Sången om Grimner brukar Oden ge dem all mat som serveras honom i Valhall då han själv föredrar vin och mjöd. Freke betyder "den glupske" och Gere  "den girige".

Se även 
 Fenrisulven
 Garm
 Hugin och Munin

Referenser 

Djur i nordisk mytologi
Vargar i mytologi
Oden