Läderlappar

Läderlappar (Vespertilionidae) är en familj i ordningen fladdermöss med omkring 320 arter, spridda över hela jorden (utom i polarområdena). I Europa finns omkring 25 arter. Samtliga i Sverige funna fladdermöss tillhör denna familj.

Kännetecken 
Läderlappar skiljer sig från andra fladdermöss genom avsaknaden av hudbihang på nosen. Enda undantaget är den australiska underfamiljen Nyctophilinae som har rudimentära näsblad. Ögonen är små, öronen är däremot stora, hos släktet Plecotus kan de vara 40 millimeter långa. Alla arter har en hudflik, kallad tragus, i ytterörat för att sluta öronöppningen. Denna hudflik är ofta till god hjälp vid geografisk bestämning. Pälsens färg är vanligen brun, grå eller svart men det finns även arter med gul, rödaktig eller mönstrad päls. Arterna når en kroppslängd mellan 32 och 105 millimeter och därtill kommer en 25 till 75 millimeter lång svans. Vikten ligger mellan 4 och 50 gram. Svansen är helt omgiven av flygmembranen. Läderlappar har ett vingspann på 200 till 400 mm.

Tandformeln är I 1-2/2-3 C 1/1 P 1-3/2-3 M 3/3, alltså 28 till 38 tänder.

Levnadssätt 
Dessa fladdermöss förekommer i flera olika habitat, de vistas bland annat i torra öknar eller i våta regnskogar. Sina sovplatser har de vanligen i grottor men de vilar även i byggnader, håligheter i träd eller täta vegetationsansamlingar. Små individer kan till och med gömma sig i större blommor. Hos några arter lever varje individ ensam medan det hos andra arter förekommer grupper om flera hundratusen fladdermöss. En del arter som förekommer i kalla områden flyttar före vintern till varmare regioner eller håller vinterdvala, ofta på enskilda viloplatser. Liksom andra fladdermöss är läderlappar oftast aktiva på natten.

Läderlapparnas lever av insekter, i vissa fall spindlar och i två fall (pälsvingad brunfladdermus och Ia io) även av småfåglar. De flesta arterna fångar sina byten under flygning med flygmembranen som omsluter svansen. Andra arter samlar insekter krypande över marken eller växter. En del arter äter även fiskar som de fångar med sina bakre extremiteter när de flyger lågt över sjöar och vattendrag. Vissa arter livnär sig av skorpioner och små ödlor. Under flygning och för att upptäcka byten använder de ekolokalisering.

Fortplantning 
Hos de flesta arterna har honorna två spenar, bara hos släktet Lasiurus finns fyra spenar. Hos många arter uppfostrar honorna sina ungar tillsammans. Hannar är vanligen inte delaktiga i ungarnas uppfostran och de bildar under tiden egna kolonier skilda från honorna. I kalla regioner sker parningen oftast under hösten eller vintern. Hannens sperma blir kvar i honans könsorgan och ägget befruktas först under våren. I varma områden kan läderlappar para sig hela året. Den egentliga dräktigheten varar oftast 40 till 70 dagar och sedan föds vanligtvis en unge. Mer sällan föds tvillingar, eller upp till fyra ungar per kull. Livslängden är jämförd med arternas storlek påfallande hög. Vissa individer blir 20 år eller äldre.

Status och hot 
Läderlappar hotas främst av habitatförlust. Det gäller särskilt för arter som lever endemiskt på mindre öar. I Europa förstörs ofta deras bon vid sanering av gamla byggnader, och de förgiftas dessutom indirekt av insekticider. Internationella naturvårdsunionen (IUCN) listar två arter som utrotade och flera andra som starkt hotade. För många arter saknas information om populationens storlek.

Systematik

Yttre systematik 
Läderlapparnas närmaste släktingar finns i familjen veckläppade fladdermöss (Molossidae). De äldsta kända fossilen av läderlappar dateras till mellersta eocen.

Inre systematik 
Den taxonomiska situationen inom familjen är fortfarande omstridd. Wilson & Reeder (2005) fördelar familjens släkten på 6 underfamiljer. Den sydamerikanska arten Tomopeas ravus som tidigare räknades till läderlappar listas idag till veckläppade fladdermöss. Underordningen Antrozoinae som av vissa zoologer klassificeras som självständig familj är troligen en undergrupp inom läderlapparna.

Här listas underfamiljer och släkten samt ett urval arter:
 Antrozoinae
 Antrozous pallidus
 Bauerus dubiaquercus
 Kerivoulinae
 Kerivoula, 22 arter i Afrika, Sydostasien, Australien
 Phoniscus, 4 arter, Sydostasien, Australien
 Miniopterinae
 Miniopterus, 13 arter, Eurasien, Afrika, Australien, Schreibers fladdermus (Miniopterus schreibersii) förekommer i Europa
 Murininae
 Harpiocephalus, 2 arter, Sydostasien
 Murina, 15 arter, östra, södra och sydöstra Asien
 arten Murina grisea listas ibland som ensam art i släktet Harpiola
 Nyctophilinae
 Nyctophilus, 10 arter, Australien, Nya Guinea
 Pharotis imogene, Nya Guinea
 Vespertilioninae
 Arielulus, 5 arter, södra Asien
 Barbastella
 Barbastell – B. barbastellus*)
 Chalinolobus, 7 arter, Australien, Nya Zeeland
 Corynorhinus, 3 arter, Nordamerika
 Eptesicus cirka 30 arter 
 Nordisk fladdermus – E. nilssonii*)
 Sydfladdermus – E. serotinus*)> (sällsynt)
 Euderma maculatum, Nordamerika
 Eudiscopus denticulus, Sydostasien
 Falsistrellus, 5 arter, södra Asien, Australien
 Glauconycteris, 9 arter, Afrika
 Glischropus, 2 arter, Sydostasien
 Hesperoptenus, 5 arter, Sydostasien
 Histiotus, 4 arter, Sydamerika
 Hypsugo, cirka 15 arter, hela världen, alpfladdermus (Hypsugo savii) finns i Europa
 Ia io, Kina
 Idionycteris phyllotis, Nordamerika
 Laephotis, 4 arter, Afrika
 Lasionycteris noctivagans, Nordamerika
 Lasiurus, 15 arter, Amerika
 Mimetillus moloneyi, centrala Afrika
Myotis, cirka 90 arter
 Stort musöra – M. myotis*) (ett fynd)
 Litet musöra – (M. blythii)
 Dammfladdermus – M. dasycneme*) (mycket sällsynt)
 Vattenfladdermus – M. daubentonii*) 
 Nymffladdermus – M. alcathoe*) (nyupptäckt (2001) art, nära släkt med ovanstående)
 Mustaschfladdermus – M. mystacinus*) (minskande)
 Brandts fladdermus – M. brandtii*) 
 Bechsteins fladdermus – M. bechsteinii*) (mycket sällsynt)
 Capaccinis fladdermus – (M. capaccinii)
 Geoffroys fladdermus – (M. emarginatus)
 Fransfladdermus – M. nattereri*) 
Neoromicia, 13 arter, Afrika
Nyctalus, 6 arter, Eurasien, norra Afrika
 Större brunfladdermus (tidigare stor fladdermus)– N. noctula*) 
 Leislers fladdermus – N. leisleri*)> (sällsynt)
 Pälsvingad brunfladdermus – (N. lasiopterus)
 Nycticeius, 2 arter, Nordamerika
 Nycticeinops schlieffeni, Afrika, sydvästra Asien
 Otonycteris hemprichi, norra Afrika, Västasien
 Philetor brachypterus, Sydostasien
Pipistrellus, hela världen, 35 arter
 Dvärgfladdermus – P. pygmaeus*) (arten delad, dvärgfladdermus stod tidigare för P. pipistrellus på svenska) 
 Pipistrell – P. pipistrellus*) (sällsynt)
 Trollfladdermus – P. nathusii*) (sällsynt)
 Kuhls fladdermus – (P. kuhlii)
Scotozous dormeri, Pakistan, Indien.
Plecotus, 8 arter, Eurasien
 Långörad fladdermus – P. auritus*) 
 Grå långörad fladdermus – P. austriacus*) (tillfällig besökare)
 Rhogeessa, 8 arter, Central- och Sydamerika
 Scoteanax rueppellii, Australien
 Scotoecus, 3 arter, Afrika, södra Asien
 Scotomanes ornatus, Sydostasien
 Scotophilus, 10 arter, Afrika, Syd- och Sydostasien
 Scotorepens, 4 arter, Australien
 Tylonycteris, 2 arter, Sydostasien
 Vespadelus, 9 arter, australiska regionen
Vespertilio, 3 arter, Eurasien
 Gråskimlig fladdermus – V. murinus*)

*) Finns i Sverige

Bygdemål

Källor
 Handlingsprogram för skydd av fladdermössfaunan i Sverige (pdf, 500Kb)
 Ernst Rietz: Svenskt dialektlexikon, sida 374,  Gleerups, Lund 1862 – – 1867, faksimilutgåva Malmö 1962
 med följande källor:
 Christian Dietz, Otto von Helversen, Dietmar Nill: Handbuch der Fledermäuse Europas und Nordwestafrikas. Biologie, Kennzeichen, Gefährdung, Seiten 200 - 368 (1. Auflage), Verlag Kosmos, Stuttgart 2007 (neues Standardwerk, wissenschaftliche Forschung), , 
 Hill, J.E., and J.D. Smith. 1984. Bats: a natural history. Austin: University of Texas Press.
 Kirsch, J. A., J. M. Hutcheon, D. C. Byrnes & B. D. Llyod. In Press. Affinites and historical zoogeography of the New Zealand Short-tailed bat, Mystacina tuberculata Gray 1843, inferred from DNA-hybridization comparisons. Journal of Mammalian Evolution.
 Koopman, K. F. 1993. Order Chiroptera. In Mammal species of the world, a taxonomic and geographic reference, 2nd ed. D. E. Wilson and D. M. Reeder. Washington, D. C.: Smithsonian Institution Press.
 Koopman, K. F. 1994. Chiroptera: systematics. Handbook of zoology, vol 8, pt. 60. Mammalia, 217 pp.
 Nowak, Ronald M.: Walker's Mammals of the World. Johns Hopkins University Press, 1999 
 Simmons, N.B. 1998. A reappraisal of interfamilial relationships of bats. In Bats: Phylogeny, Morphology, Echolocation and Conservation Biology. T.H. Kunz and P.A. Racey (eds.). Washington: Smithsonian Institution Press.
 Simmons, N.B. & J.H. Geisler. 1998. Phylogenetic relationships of Icaronycteris, Archeonycteris, Hassianycteris, and Palaeochiropteryx to extant bat lineages, with comments on the evolution of echolocation and foraging strategies in microchiroptera. Bulletin of the American Museum of Natural History. 235:1-182.
 Volleth, M. and K. -G., Heller. 1994. Phylogenetic relationships of vespertilionid genera (Mammalia: Chiroptera) as revealed by karyological analysis. Zeitschrift für zoologische Systematik und Evolutionsforschung, 32:11-34

Fotnoter 

Fladdermöss