kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Östra Fågelviks kyrka

Östra Fågelviks kyrka är belägen i Östra Fågelviks socken i Karlstads kommun i Värmland. Sedan 2006 tillhör kyrkan Väse-Fågelviks församling, Karlstads stift. Kyrkan ligger tre kilometer öster om Skattkärr.

Kyrkobyggnaden
Tidigare fanns på samma plats en träkyrka från 1691. Den brann ner efter något årtionde.

Nuvarande kyrka påbörjades 1715 och arbetet bedrevs i etapper fram till 1726, då en stenkyrka med tidstypisk planform bestående av rektangulärt långhus med tresidigt koravslut stod färdig. Kyrkan har en vidbyggd sakristia på nordsidan samt västtorn med ingång i väster via tornets bottenvåning samt mitt på långhusets sydsida. Kyrkans murar är vitputsade såväl ut- som invändigt och genombryts av svagt spetsbågiga fönsteröppningar. År 1855 skiffertäcktes långhusets valmade sadeltak och västtornets spira.

Inventarier
 Predikstolen från 1600-talet, som är ett av kyrkans finaste inredningsföremål, förvärvades 1730 från Fellingsbro kyrka. Predikstolen har åttakantig korg och åttakantig baldakin.
 Dopfunten av röd kalksten är från 1746.
 Antependiet utfört av textilkonstnären Anna Wettergren-Behm med mönster som illustrerar orden i Davidspsalmen 42: "Såsom hjorten trängtar till vattubäckar, så längtar min själ efter Dig, o Gud." I mitten syns Den heliga källan, varifrån utgår fyra bäckar som bildar ett kors.

Orgel
Orgeln är tillverkad 1976 av Frederiksborg Orgelbyggeri — den enda i stiftet. Instrumentet har tjugo stämmor fördelade på två manualer och pedal. Den stumma fasaden från 1878 års Molanderorgel är bibehållen.

Referenser

Externa länkar
 
 

Kyrkobyggnader i Karlstads stift
Kyrkobyggnader i Karlstads kommun
Kyrkobyggnader invigda 1726
1726 i Sverige
Apostolisk nuntie

Apostolisk nuntie (latin: nuntius, "sändebud"), är ett påvligt diplomatiskt sändebud med ambassadörs rang vid en apostolisk nuntiatur. Nuntierna är chefer för Heliga stolens ambassader.

Nuvarande nuntie för Norden  sedan 2022 är ärkebiskop Julio Murat.

Se även
 Emil Paul Tscherrig
 Giovanni Tonucci
 legat (diplomati)

Källor 

Romersk-katolska kyrkans titlar
Heliga stolens diplomater
Elefantpolo

Elefantpolo är en form av polo, spelad mellan ryttare på elefanter. Spelet uppstod kring 1982-1983 och utövas huvudsakligen i Nepal, Indien, Sri Lanka och Thailand.

Bollsport
Djursport
Lagsport
Karolinerna (ögrupp)

Karolinerna (engelska: Caroline Islands) är en ögrupp i Stilla havet, belägen norr om Nya Guinea. Ögruppen består av 963 öar, och den är delad mellan länderna Palau och Mikronesiens federerade stater. Den namngavs av spanjorerna efter kung Karl II av Spanien.

Spanjorerna kom till ögruppen för första gången på 1500-talet, och gjorde den till en spansk koloni 1686. Efter det spansk-amerikanska kriget 1898 sålde spanjorerna ögruppen till Tyskland 1899. 1914 erövrades ögruppen av Japan och när Tyskland fråntogs alla sina kolonier vid Versaillesfreden 1919 ställdes ögruppen under japanskt NF-mandat. USA ockuperade ögruppen under andra världskriget, och efter kriget ingick ögruppen i förenta nationernas förvaltarskapsområde i Stilla havet och förvaltades av USA. Mikronesiens federerade stater och Palau deklarerade sedan självständighet från USA, 1986 respektive 1994.

Referenser

Externa länkar 

Mikronesiens federerade staters ögrupper
Palaus ögrupper
Fine Gael

Fine Gael ([ˌfʲɪnʲə ˈgeːɫ], betyder ungefär Irländska släktet) är ett irländskt politiskt parti. Fine Gael - The United Ireland Party, är det största partiet i Oireachtas, (Irlands parlament) sedan valet 2011. Partiet bildades 1933 av de mer moderata grupperna i självständighetskampen mot Storbritannien, och har traditionellt hämtat sitt stöd bland de mer urbana och intellektuella segmenten av den irländska befolkningen. I dag betraktar sig partiet som ett kristdemokratiskt parti och brukar placeras som något till höger om det andra stora partiet i Irland, Fianna Fáil. De är medlemmar av Europeiska folkpartiet och Kristdemokratiska internationalen - som svenska Kristdemokraterna.

Ungdomsrörelsen kallas Young Fine Gael, de bildades 1977 av bland andra Garret FitzGerald.

Ledare 
General Eoin O'Duffy (1933–34)
William Thomas Cosgrave premiärminister 1922–1932, ledare för parlamentsgruppen  1933 and 1934.
William T. Cosgrave (1934–44)
General Richard Mulcahy (1944–59)
Thomas F. O'Higgins, parlamentsgruppledare 1944
John A. Costello parlamentsgruppledare 1948 och 1959, premiärminister 1948 till 1951, och 1954 till 1957
James Dillon (1959–65)
Liam Cosgrave (1965–77), premiärminister 1973 till 1977
Garret FitzGerald (1977–87), premiärminister 1981 till 1982, och 1982 till 1987
Alan Dukes (1987–90)
John Bruton (1990–2001)premiärminister 1994 till 1997
Michael Noonan (2001–2002)
Enda Kenny (2002–2017)
Leo Varadkar (2017– )

Referenser 

Liberalkonservativa partier
Kristdemokratiska partier
Konservativa partier i Europa
Politiska partier i Irland
Politiska partier bildade 1933
Mariano Rampolla

Mariano Rampolla, markis del Tindaro, född den 17 augusti 1843 i Polizzi Generosa, Sicilien, död den 16 december 1913 i Rom, var en italiensk kardinal och diplomat.

Rampolla prästvigdes 1866. Han utnämndes av Pius IX till sekreterare i propagandan och av Leo XIII till sekreterare i kongregationen för extra ordinarie kyrkoärenden, blev ärkebiskop (in partibus) av Heraklea  och nuntie i Madrid 1882. År 1887 utsågs Rampolla till kardinalpräst av Santa Cecilia. Med Rampollas utnämning till kardinalstatssekreterare (efter Jacobini) samma år började Vatikanens franskvänliga politik. 

Rampolla delar med Leo XIII äran och ansvaret för kurians kyrkoledning ända till Leos död 1903. I konklaven detta år hade han vid de första omröstningarna de flesta rösterna, men hans av Frankrike stödda val omintetgjordes av kardinal Puzyna från Kraków på inrådan av den, i denna fråga av Italien påverkade, österrikisk-ungerska regeringen. 

Av den nye påven Pius X misstänkt för franska sympatier i den utbrytande kyrkokrisen i Frankrike, drog Rampolla sig undan de diplomatiska sysslorna och ägnade sig åt platsen som kyrkoherde vid Peterskyrkan, åt andaktsövningar och författarskap. År 1909 blev han sekreterare i Congregatio sancti officii. I den spanska kyrkokrisen 1910 började hans diplomatiska insikter åter rådföras av Pius X, men döden avklippte 1913 hans stigande inflytande.

"R. var", skriver Hjalmar Holmquist i Nordisk Familjebok, "en härskarnatur och genial politiker, men gällde äfven för en personligen from man. Ehuru ultramontanismens tjänare, visade han stundom en viss för jesuiterna föga behaglig fördragsamhet; i kampen mot modernismen synes han ha hållit sig afvaktande."

Källor 
 

Italienska kardinaler
Kardinalstatssekreterare
Heliga stolens diplomater
Italienska markiser
Personer i Vatikanstaten under 1900-talet
Födda 1843
Avlidna 1913
Män
Personer från provinsen Palermo
Alumner från Påvliga diplomatiska akademin
Alumner från Påvliga universitetet Gregoriana
Deke Slayton

Donald Kent "Deke" Slayton, född 1 mars 1924 i Sparta, Wisconsin, död 13 juni 1993 i League City, Texas, var en amerikansk astronaut och officer i USA:s flygvapen. Slayton blev uttagen till Astronautgrupp 1 för Mercuryprogrammet, men blev den enda som inte flög en Mercurykapsel på grund av upptäckt hjärtfel; han blev då borttagen från flygstatus. Slayton vägrade emellertid godkänna detta och krävde att få genomgå nya tester, och i början på 1970-talet fick han åter flygtjänst. Därefter genomförde han sin första och enda rymdfärd, i samband med Apollo-Sojuz-testprojektet.

Orbital ATK:s rymdfarkoster Cygnus CRS Orb-3 och Cygnus CRS OA-4 var uppkallad efter honom.

Militär karriär och studier 
Slayton var pilot för USA:s arméflygvapen under andra världskriget och flög 56 stridsuppdrag över Europa och sju över Japan.

1949 tog Slayton en kandidatexeman i flyg- och rymdteknik vid University of Minnesota.

Rymdfärder

Mercury 7 
Slayton var ursprungligen vald för flygningen Mercury 7, med kapseln Delta 7, men innan flygningen blev han borttagen från flygstatus av medicinska skäl. Färden genomfördes istället av Scott Carpenter ombord Aurora 7.

Apollo-Sojuz-testprojektet 
1973 återfördes han till flygstatus och listades för den amerikansk-sovjetiska flygningen 1975. Den genomförde han tillsammans med Vance D. Brand och Thomas P. Stafford.

Slayton lämnade NASA:s astronautkår 27 februari 1982.

Statistik

Familjeliv 
Slayton var gift med Bobbie Osborn, och hade sonen Kent från ett tidigare äktenskap.

Externa länkar

Referenser

Noter 

Amerikanska rymdfarare
Apolloprogrammet
Mercuryprogrammet
Sojuzprogrammet
Alumner från University of Minnesota
Personer från Monroe County, Wisconsin
Födda 1924
Avlidna 1993
Män
Personer som tjänstgjort i USA:s arméflygvapen
Personer som tjänstgjort i USA:s flygvapen
Cirkelsåg

Cirkelsågen är en typ av såg med en rund, roterande sågklinga. Klingan är monterad direkt på motorns drivande axel eller drivs med rem. Konstruktionen gör sågtypen särskilt lämpad till att kapning av olika material eller för klyvning av virke. Cirkelsågar kan vara utrustade med flera sågklingor på samma axel, det inbördes måttet mellan dessa kan ställas efter önskan. Cirkelsågar kan även vara utrustad med ett matarverk för optimal sågning vid till exempel industriell klyvning av stock eller plank med mera.

Det finns cirkelsågar avsedda att användas som handverktyg, handcirkelsåg som kan användas till kapning och klyvning. Arbetsskyddtekniskt är det viktigt att en klyvkniv är monterad och rätt inställd på cirkelsågar som utför klyvning. Fel monterad klyvkniv kan orsaka bakkast av arbetstycken och förorsaka personskador, en regel är att aldrig befinna sig bakom en cirkelsåg vid klyvning.

Ordet "cirkelsåg" är belagt i svenska språket sedan 1850.

Cirkelsågar 
 Byggsåg för klyvning eller kapning.
 Handcirkelsåg är en allroundsåg för bygg, industri och hemmabruk.
 Klyvsåg för klyvning av virke.
 Kombinationsmaskiner som har flera olika funktioner.
 Lamellsåg för klyvning av virkesdimensioner.
 Justersåg för kapning och formatsågning.
 Radialsåg för kapning av virke.
 Parkettsåg för parkett.
 Vedkap är en maskin för att kapa ved.

Se även 
 Sågverk

Referenser 

Snickarverktyg
Sågar
Figaro

Figaro eller Figaró kan syfta på:

 Figaro (djur) – ett släkte av hajar som ingår i familjen rödhajar
 Figaro (musikgrupp) – en svensk musikgrupp
 Figaro (släkt) – en svensk släkt sedan mitten på 1800-talet
 Figaro (skiva) – en skiva från 1976 med Torbjörn Eklund, Anders Nordh, Palle Sundlin, Peter Lundblad och Tommy Andersson
 Figaro (Marabou) – en svensk tablettask med pastiller med pepparmintsmak från Marabou
 Nissan Figaro – bilmodell från Nissan

Fiktiva gestalter
 Figaro (figur) – huvudfigur i tre komedier av Pierre Augustin Caron de Beaumarchais
 Figaros bröllop (pjäs) –  ett skådespel från 1778 av Pierre Augustin Caron de Beaumarchais 
 Figaros bröllop – en opera av Wolfgang Amadeus Mozart, komponerad 1786
 Figaro (Disneyfigur) – en Disney-figur som först förekom i filmen Pinocchio

Tidskrifter
 Le Figaro – en fransk morgontidning
 Stockholms Figaro – en svensk illustrerad skönlitterär veckotidning som gavs ut i Stockholm 1845-1847
 Figaro (tidning) – en svensk veckotidning som gavs ut i Stockholm 1878–1925

Geografi

Spanien 

 Figaró-Montmany, kommun, Katalonien, Província de Barcelona, 
 Figaró (ort i Spanien), Katalonien, Província de Barcelona,

Se även
 Solitaire du Figaro – en årlig havskappsegling som seglas mellan Frankrike, England, Irland och Spanien

Robotskapade Spanienförgreningar
Rasp

För tidningen, se Rasp (tidning).

Rasp är en extra grov fil för trämaterial. Raspar finns med runt eller halvrunt tvärsnitt, där ena sidan har en stor radie och den andra är plan. 

En modernare variant är surformraspen, ett mellanting mellan hyvel och rasp. De är försedda med utbytbara klingor som liknar raspar och används för bearbetning av trä, metall eller plast. Framför varje tand i raspen finns en öppning som gör att verktyget inte så lätt täpps till av spån.

Källor

Verktyg
Slipning
Mercuryprogrammet

Mercuryprogrammet var ett program som styrdes av den amerikanska rymdflygsstyrelsen NASA och användes för att utröna om människor kunde vistas ute i rymden. Detta var ett av Nasas första primära mål. Den 9 april 1959 valdes sju astronauter i astronautgrupp 1 inför detta program. Mercuryprogrammet följdes senare upp av Geminiprogrammet som i sin tur ersattes av Apolloprogrammet.

Mercuryprogrammet var Nasas första bemannade rymdprogram. Det höll på från 1959 till 1963 och sammanlagt skickades 15 av totalt 20 kapslar upp i rymden varav sex var bemannade. Målet var i första hand att ta reda på om människor kunde överleva i rymden. Kapslarna var mycket små, endast 1,7 kubikmeter och det var knappt att en person fick plats i dem.

De första flygningarna gjordes som ballistiska flygningar, där kapseln återvände på grund av jordens dragningskraft. Från och med Mercury 5 flög man i omloppsbana runt jorden. En farkost som har kommit upp i omloppsbana fortsätter och kan i princip fortsätta hur länge som helst (som en satellit). För att landa igen använde man bromsraketer som tog ner hastigheten så att dragningskraften fick kapseln att återvända till jorden. Under nedfärden bromsade man ner hastigheten med fallskärmar och landningen gjordes i havet för att dämpa stöten vid landningen.

En av de sex astronauter som flugit Mercurykapseln ska ha skämtat om att kapseln var så liten att man istället för att krypa in i den, tog på sig den.

Alan Shepard blev den förste amerikanen i rymden och John Glenn blev förste amerikanen i omloppsbana runt jorden.

Rymdfärdsstatistik

Mercuryfärder som inte genomfördes 
Mercury 10 skulle ha flugits av Alan Shepard i oktober 1963 och varit den första endygnsfärden. Efter den lyckade färden med Mercury 9 beslöt Nasa emellertid att plocka bort Mercury 10 helt från sitt program. Detta för att spara pengar i en ansträngd ekonomi där det nu byggdes Geminifarkoster och planer drogs upp inför det kommande Apolloprogrammet.

Mercury 11 skulle ha flugits av Virgil I. Grissom i slutet av 1963. Den här färden togs bort av Nasa i oktober 1962 och bara Mercury 9 och Mercury 10 skulle ha blivit ettdygnsfärder. Grissom hade vid den här tiden övergått till Geminiprogrammet.

Mercury 12 skulle ha flugits av Walter Schirra i slutet av 1963. Den här färden togs tyst bort från schemalagda flygningar i mitten på 1962.

Mercury i populärkulturen 
 "The right stuff", roman av Tom Wolfe från 1979, filmatiserad 1983.
 "Hidden figures", av Margot Lee Shetterly från 2016, filmatiserad 2016.

Se även 
 Geminiprogrammet
 Apolloprogrammet
 Skylabprogrammet
 Rymdfärjeprogrammet
 Vostokprogrammet

Mercuryprogrammet
NASA-program
Rymdfart
Rasp (tidning)

Rasp är en tidning som årligen utges av Teknologföreningen CS vid Chalmers tekniska högskola. Tidningen, som har devisen "för allvar och städat skämt", hör varje höst till studentlivet på skolan. Tidningen har getts ut sedan 1872, vilket gör den till Sveriges äldsta levande studentpublikation.

Sin första tidning började "CS" ge ut redan 1867. Den gavs ut varje lördag i ett enda, handskrivet exemplar. Åren 1870—1873 fick man ett verkligt kårorgan i tidningen "Framåt", som därefter gick upp i tidningen Rasp.

Noter

Externa länkar
 Officiell webbplats

Studentkultur vid Chalmers
Studentmedia
Fil (verktyg)

Filen är ett verktyg av härdat stål med räfflad yta, som används vid skärande bearbetning av trä och metall. Verktyget används ibland för skärpning av grövre verktyg och sågar. 

För att rensa en fil som använts på mjuka metaller såsom tenn (då hålrummen snabbt fylls med partiklar av metallen) kan en filkarda användas. Den ser ut som en bred stålborste med tät, kort borst.

Filens tvärsnitt 
Den räfflade ytan består av en mängd, tätt efter varandra placerade eggar. Eggarna framställs oftast genom huggning (se nedan) och beroende hur tätt det är mellan eggarna och filens utseende i stort är den lämplig för olika arbetsuppgifter. I stort gäller att runda och halvrunda filar används i runda hål och andra konkava ytor, övriga filar på raka eller konvexa ytor. Filar kan delas in i följande typer:

 Flat fil eller ansatsfil (rektangel)
 Trekantfil (liksidig triangel)
 Fyrkantfil (kvadrat)
 Rundfil (cirkel)
 Halvrund fil (cirkelsegment mindre än halvcirkel)
 Sågfil (romb)

Filens huggning 
Filen är vanligen huggen på alla sidor. Ansatsfilen kan ha en slät kant för att man skall kunna komma nära en angränsande, vinkelställd yta utan att skada den. Filen smalnar ofta av mot änden men det gäller inte sågfilar. Den andra smala änden, avsedd för ett handtag, kallas tånge.

 Enkelgrad (en omgång eggar snett över filens bredd)
 Dubbelgrad (två omgångar eggar i kors över filens bredd)
 Raspgrad (korta, grova eggar)

Enkelgrad ger mindre avverkning men slätare yta, dubbelgrad ger större avverkning och mindre slät yta, raspgrad ger mycket stor avverkning och mycket ojämn yta.

Filens finhet och storlek 

Med filens finhet menas avståndet mellan eggarna:

 Grov
 Mellan
 Fin

Lägg märke till att beteckningarna inte är absoluta, det vill säga att en stor fil med beteckningen grov, har en grövre huggning än en mindre fil med samma beteckning. Filar förekommer i olika storlekar för olika ändamål, från raka och böjda nålfilar för finmekanik till stora filar för hantverk och maskin, även roterande.

Specialfilar 

En fil med speciella egenskaper är pansarfilen, som är en enkelgradig, mycket grov fil med frästa tänder. Tändernas form är rundad. Allt detta ger en fil med hög avverkning i mjukare material, men som ändå ger en fin yta . Den är dessutom böjlig, och finns i ett otångat utförande med ett fästhål i varje ände, för montering i en ställbar hållare. Detta möjliggör bearbetning av buktiga ytor. Den användes gärna vid karosseriarbete, för att jämna till spacklade ytor.

En annan specialfil är gängfilen, med vilken man kan justera skadade gängor, både ut- och invändiga. Den är fyrkantig och har tänder för åtta olika gängstigningar. Utvändiga gängor filas med en fram- och återgående rörelse, medan invändiga filas med filens ände, med en vridrörelse.

Se även 
 Nagelfil

Verktyg
Slipning
Metallbearbetning
Bågfil

Bågfil är en såg som är till för att såga metall. och utgörs av en bågram vari ett fil-tandat sågblad spänts. Bågfilen används för kapning av till exempel klenare rör eller bultar och stänger. Den kommer också väl till pass för kapning av exempelvis sönderskruvade skruvhuvuden, utstickande spikar och liknande. För att det ska gå att komma tätt intill är det viktigt att den inte har några utskjutande delar på sidorna. Bågfilsblad finns i olika tandning, exempelvis används fin tandning för tunt gods och hårt material medan grov tandning är bäst till mjuka material med stor godstjocklek. Det gäller att sätta i bladet rätt, det ska skära när bågen förs framåt.  Vid sågning i trä kan en bågfil upplevas som slö, detta beror på att den är tandad på ett annat sätt än en såg avsedd för trä.

Ordet "bågfil" är belagt i svenska språket sedan 1705.

Referenser 

Sågar
Süleymaniyemoskén

Süleymaniyemoskén (på turkiska Süleymaniye Camii) är en moské i Istanbul uppförd 1550–1557 efter ritningar av den osmanske arkitekten Mimar Sinan på order av sultan Süleyman I. Det är den största moskén i Istanbul och ett välkänt turistmål.

Süleyman I påbörjade år 1550 byggandet av moskén. Han upplät en rymlig plats norr om den gamla seraljen och ställde till byggmästarens förfogande flera gamla kyrkor och diverse antikt material. Förgården blev rikt utsmyckad, särskilt genom en persisk praktportal i moskéns huvudaxel vid den fjärde av dess flyglar. Vid förgårdens hörn reser sig de fyra minareterna. Den treskeppiga huvudbyggnaden kröns av en väldig, av fyra kvadratiska pelare uppburen kupol som är fem meter högre än den motsvarande på Hagia Sofia.

Alla väggar och pelare i moskéns inre är panelade med brokig marmor, och fondväggen med mihraben är utsmyckad med persiska fajansplattor. De nio fönstren på denna vägg målades av den mest berömda dåtida glasmålaren, Serkosh Ibrahim.

Bilder

Referenser

Noter

Externa länkar 

Byggnader och anläggningar i Istanbul
Moskéer i Turkiet
Osmansk arkitektur
Hålslagsapparat

En hålslagsapparat, eller vanligen ett hålslag, är ett kontorsverktyg avsett för att göra hål i papper med.

Hålplacering 
Hålplaceringen på hålslag varierar mellan olika länder, beroende på vilken standard för pärmar som utnyttjas, och mellan två och fyra hål förekommer. I samtliga fall är hålplaceringen symmetrisk runt papprets mitt.

ISO 838 
En internationell standard avseende hålplacering finns publicerad av ISO med beteckningen ISO 838. Två hål med diametern 6±0,5 mm används. Dessa hål mitt placeras 80±0,5 mm från varandra och 12±1 mm från papprets kant.

Vilket pappersformat som helst som är minst 100 mm högt (exempelvis ISO A7 och större) kan utnyttja detta system. Ett tryckt dokument med 20-25 mm marginal lämpar sig för ISO 838.

ISO 838 används i de flesta länder i Europa, men ej i Nordamerika eller Sverige.

4-håls utökning "888" 
En 4-håls utökning av ISO 838, som dock ej finns specificerad i själva standarden, är också vanlig för att ge en stabilare inbindning av hålslagna dokument i exempelvis pärmar. De två extra hålen placeras 80 mm längre ut åt respektive håll, och de två yttersta hålen är således placerade med ett avstånd om 240 mm mellan deras mitt. Denna hålplacering kallas ofta för "888", eftersom de tre hålavstånden alla är 8 cm. En del hålslag anpassade för ISO 838 har en markering som gör det möjligt att även utnyttja dem för 888-systemet, genom att göra 2 + 2 hål i pappret.

Svensk triohålning 

I Sverige är det vanliga att använda ett 4-hålssystem som går under beteckningen triohålning. Detta utgör en nationell de facto-standard. Mätt från respektive håls mitt är de inre hålen placerade 70 mm från varandra, och de yttre hålen 21 mm längre ut.

Triohålningen är det enda vanliga systemet för hålplacering där avstånden mellan hålen är olika stora.

Historik 
År 1889 uppfanns gaffelpärmen av grosshandlare Andreas Tengwall i Helsingborg, och 1890 fick han patent på den under namnet "Triopärmen", vilket skall ha syftat på honom själv och hans två kompanjoner. Hålplaceringen i Triopärmen har förblivit den vanliga hålplaceringen i Sverige sedan dess, och begreppet triohålning kommer således av att det är den hålplacering som är anpassad till Triopärmen. Eftersom triohålning innebär att man gör fyra hål i pappret framstår detta namn ibland som något ologiskt.

Nordamerikanskt 3-hålssystem 
I de länder där pappersformatet "US Letter" (8,5 × 11 engelska tum, ungefär 216 × 279 mm) är vanligt, i första hand USA, Kanada och till viss del Mexiko och Filippinerna, används vanligen ett 3-hålssystem. Hålen är placerade 4 1/4 engelska tum (ungefär 108 mm) isär. Till skillnad från ISO 838, är varken håldiameter eller hålavstånd från papprets kant standardiserat. Normalt är hålen 1/4 till 5/16 engelsk tum (ungefär 6 till 8 mm)  i diameter och placerade ungefär 1/2 engelsk tum (ungefär 12 mm) från papprets kant.

Nordamerikanskt 2-hålssystem 
Ibland används också ett 2-hålssystem i USA, med hålen 70 mm (2 3/4 engelska tum) isär.

Referenser

Externa länkar

Kontorsvaror