kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
California State University

California State University (förkortning: CSU) är ett delstatligt ägt universitetssystem i Kalifornien. 

California State University har 23 campus, lokaliserade runt om i Kalifornien, med sammanlagt över 400 000 studenter. 95 procent av dessa kommer från Kalifornien. Räknat till antalet studenter är det är det största universitetssystemet i hela USA.

Till skillnad från det mer elit- och forskningsinriktade University of California (UC) som också ägs av delstaten Kalifornien, är California State University (CSU) i huvudsak inriktat på grundutbildning, och det är vanligen lättare att bli antagen till CSU än till UC.

Bakgrund
De olika skolarna fördes samman i ett system, California State Colleges, som en följd av Donahoe Higher Education Act of 1960 som antogs av Kaliforniens delstatslegislatur. Namnet byttes 1972 till California State University and Colleges och från 1982 är namnet The California State University.

Campus

Referenser

Noter

Externa länkar 

 California State Universitys webbplats

California State University
Bildanden 1857
Bildanden 1982
Ken Lennaárd

Ken Lennaárd, Ken Richard Douglas Lennaárd, född 29 maj 1971 i Sofia församling, Stockholm, är en svensk pokerspelare.

Som barn medverkade Lennaárd i filmerna Blomstrande tider och Hela långa dagen, och som vuxen i dokusåporna Real World Visby (1996) samt Riket 2004. 

Redan som barn spelade Lennaárd poker med sin pappa och första gången det handlande om riktiga pengar var i 12-årsåldern. Efter att ha läst Dan Glimnes Pokerhandboken började han spela mer på allvar. Lennaárd har varit proffs sedan 1996.

Lennaárd har bland annat vunnit Five-Star World Poker Classic i Las Vegas 2005 och han har kommit ITM (In The Money) i World Series of Poker vid åtta tillfällen (21 juni 2009). Hans bästa in the money-placering i WSOP:s main event är en 34:e-plats år 2003. 2009 kom han på andra plats i en WSOP-turnering, $2000 no limit hold'em. Lennaárd har vunnit över $1 200 000 på turneringspoker. Lennaárd var med och grundade tidningen Poker Magazine.

Lennaárd blev enligt egen uppgift en så stor belastning för Svenska pokerförbundet att han avgick som ordförande den 16 oktober 2006.

Källor

Externa länkar 
 
 
 Ken Lennaárd

Svenska pokerspelare
Svenska dokusåpadeltagare
Män
Födda 1971
Levande personer
Personer från Stockholm
John Cabot

John Cabot, född som Giovanni Caboto omkring 1450, troligen i Genua, död omkring 1499, var en italiensk upptäcktsresande under engelsk flagg. Han var den förste europén att nå Kanada sedan vikingarna. Han var den andra personen från Europa som nådde det amerikanska fastlandet, bara en vecka efter Amerigo Vespucci (vikingarna oräknade). Vespuccis påstådda 1497-resa har dock ifrågasatts av bl a Cabots son och många senare forskare.

Asteroiden 7317 Cabot är uppkallad efter honom.

Cabot var omkring 1490 medborgare i Venedig, då han med sina söner gav sig av till England. Där lyckades han finna stöd för att söka den ostliga sjövägen till Indien. Han avseglade från Bristol i maj 1497 med enbart ett skepp och nådde Cape Breton Island i dagens Nova Scotia den 24 juni samma år. Själv trodde han att han kommit till nordöstra Asien. Året efter begav han sig återigen ut, denna gång med fem skepp. Inget skepp kom tillbaka, och man har aldrig hittat något vrak. Bara några år efter Cabots seglats började västeuropeiska fiskare att fiska utanför Newfoundlands kust.

Far till sjöfararen och kartografen Sebastiano Caboto.

Källor 
 Svensk uppslagsbok, Lund 1930
 Nordisk Familjebok (1951)
 Eng Wiki

 

Italienska upptäcktsresande
Män
Födda 1450
Avlidna 1499
Amerikaforskare
Reso

Reso () är en stad i landskapet Egentliga Finland, omkring 7 km nordväst om centrala Åbo. Reso har  invånare och har en yta på  km².

Reso är enspråkigt finskt.

Största arbetsgivare är livsmedelsföretaget Raisio.

Betydande vattendrag i Reso är Reso å, Resoviken som är ett naturskyddsområde samt sötvattensbassängen Haunisen allas, som ger möjlighet att se en insjö i vardande. Reso medeltida kyrka är helgad till Sankt Mårten. I Reso finns Krookila hembygdscentrum och Huhko gård, som nu är ett gästgiveri men som i tiden uppfördes för professor Johan Bilmark. I Reso finns också det historiska, konstinriktade och arkeologiska museet Harkko.

Historia
I området har en av Finlands största kända depåfynd från vikingatiden gjorts. Depåfyndet innehöll ungefär 618 silvermynt, det exakta antalet är inte känt då en hel del mynt lär ha försvunnit under tidens lopp, och utgörs mest av tyska och engelska. Skatten är inte helt bevarad längre.

Politik

Mandatfördelning i Reso stad, valen 1976–2021

Vänorter
Reso har följande vänorter:
 Csongrád, Ungern, sedan 1991
 Elmshorn, Tyskland, sedan 2000
 Padis kommun, Estland, sedan 1994
 Kingisepp, Ryssland, sedan 1975
 Sigtuna kommun, Sverige, sedan 1975

Demografi

Befolkningsutveckling

Se även
 Reso (ort)
 Reso kyrka

Externa länkar 

Reso stad
Huhko gård
Museet Harkko

Källor

 
Finlands kommuner
Rimito

Rimito (finska Rymättylä) var en kommun i landskapet Egentliga Finland. Rimito hade 2 040 invånare och en yta på 150,11 km². Kommunen bestod av ett antal öar, men huvudön har fast landsvägsförbindelse sedan 1970. I väster finns Velkua och en del av Korpo öar, i öster fjärden Erstan och i söder Ominaisfjärden. Den 1 januari 2009 gick Rimito samt staden Nådendal och kommunerna Merimasku och Velkua samman och bildade nya Nådendals stad.

Fram till 1960-talet karakteriserades kommunen av fast jordbrukar- och fiskarbefolkning. På 1960-talet började sommarstugor byggas och snart dominerade sommargästerna. Från 2000-talet har det skett inflyttning av nya fastboende som pendlar till jobb på fastlandet.

Rimito är enspråkigt finskt.

Viktiga näringar är jordbruk (bland annat färskpotatis), fiskkonserver och småbåtsvarv. Relativt nya industrier är industrirobotar och ytbehandling.

Centralorten är kyrkbyn mitt på ön. Här finns en medeltida stenkyrka.

Några byar i kommunen är Aatila, Alakylä, Hanga (finska: Hanka) på Aasluoto och Pakinais på ön med samma namn. Här finns också öarna Krampen, Ruotsalais, några till större öar och en stor mängd småöar. Sundet Sattesund har svenskt namn. Lockvattnet är en fjärd mellan Rimito och Korpo. Viljais gård är centrum för ett medeltida gårdslän.

Åbo stad och Åbo och S:t Karins kyrkliga samfällighet har lägergårdar på Rimito, Vienola respektive Kunstenniemi.

Den kortare varianten av Skärgårdens ringväg, Lilla ringvägen, går genom hela Rimito.

Externa länkar

Rimito
Före detta finländska kommuner
Lichfield

Lichfield är en stad och civil parish i distriktet Lichfield i Staffordshire i England. Stadens folkmängd år 2008 uppskattades till 30 583 och det större Lichfielddistriktets folkmängd till 97 900. Staden har delvis fått sitt namn från den romerska byn Letocetum som var belägen fem kilometer söder om den nuvarande staden och innehöll ett fort. Lichfield ingår i Birminghams storstadsområde.

Lichfield är mest känt för två saker: sin domkyrka och vetenskapsmannen Erasmus Darwin, farfar till Charles Darwin.

Staden har varit säte för biskopen av Lichfield till och från under perioden mellan 669 och 1075 och har varit det sedan 1148. Från 786 till 803 var Lichfield ärkebiskopssäte. En minnesstaty över Edward John Smith, kaptenen på RMS Titanic, finns i staden.

Bilder

Källor 

 
Orter i Staffordshire
Civil parishes i Staffordshire
Rusko

Rusko är en kommun i landskapet Egentliga Finland. Rusko har  invånare och har en yta på  km².

Rusko är enspråkigt finskt.

Historia
Rusko kyrksocken torde ha tillkommit i slutet av 1200-talet. Den första uppgiften om socknen kommer från att biskop Magnus I i Åbo var född där. Mellan åren 1337 och 1340 gjordes Rusko till ett annex under Reso och blev 1340 en del av domprostens prebende. Formellt fortsatte Rusko som en självständig församling men med en med Reso gemensam vikarie.  I kyrbyn finns en stenkyrka som först uppfördes på 1500-talet, men som byggdes till under 1600-talet. Den har kalkmålningar och inventarier från medeltiden. I Rusko finns också ett hembygdsmuseum i det gamla sockenmagasinet, Rindells backstuga, bysmedens husgrupp i Liukola och Ketonens torp.

Administrativ historik
Kommunen Vahto uppgick i Rusko den 1 januari 2009.

Politik

Mandatfördelning i Rusko kommun, valen 1976–2021

Demografi

Befolkningsutveckling

Källor

Noter

Externa länkar 

Rusko kommun
Museer i Rusko

 
Finlands kommuner
Caffelatte

Caffelatte eller caffè latte, ibland försvenskat kaffe latte eller enbart latte, är en italiensk koffeindryck med espresso och mjölk. Det är en italiensk variant av café au lait (franska: café crème).

Etymologi 
Caffelatte är belagt i svenskan från 1994 och härstammar från italienskan. På italienska kallas den caffellatte, caffè latte eller caffè e latte, där caffé betyder "kaffe" och latte betyder "mjölk".

Svenska Akademiens ordlista avråder från skrivningen caffe latte, som två ord. Däremot går det enligt ordlistan bra att använda enbart latte.

Tillredning 
Trots likheterna med café au lait och cappuccino, vilka också består av kaffe och mjölk, tillreds dessa drycker olika. En caffelatte består av ¼ espresso och ¾ varm mjölk med litet eller inget skum. Den innehåller således mer mjölk än cappuccino.

Italien 
I Italien dricker man vanligen mockabaserad caffè latte i ett stort, högt glas till frukost hemma. Mjölken värms oftast i kastrull på spisen.

En annan variant är latte macchiato, där macchiato betyder fläckig på italienska. Namnet förklaras av att man först häller ångad mjölk i ett glas och sedan fyller på med espresso. Detta åstadkommer ett fläckigt mönster på ytan. En latte macchiato är ungefär som en caffè latte men med mindre espresso. Denna bör man inte förväxla med en caffè macchiato som består av (espresso)-kaffe med mycket lite mjölk.

Referenser 

Kaffe
Italienska drycker
Sagu

Sagu () är en kommun i landskapet Egentliga Finland, belägen sydost om Åbo. Sagu har  invånare och har en yta på  km². Kommunen har många sommarstugor vid vattnet och befolkningen ökar väsentligt på sommaren.

Sagu är enspråkigt finskt.

Historia
Sagu församling har sitt ursprung i fornsocknen Pemar som under missionstiden på 1100-talet omvandlades till en stamsocken.  Denna uppdelades på 1200-talet, möjligen under dess andra kvartal, i kyrksocknarna Pemar, Pikis och Sagu. Socknen omnämns första gången år 1335.<ref>Palola, A.-P: Yleiskatsaus Suomen keskiaikaisten seurakuntien perustamisajankohdista (Översikt över grundläggandet av de medeltida församlingarna i Finland), Faravid 18-19 (1994/1995), s. 75-76, Åbo domkyrkas svartbok, Helsingfors 1890, nr 77</ref> De tidigare träkyrkorna ersattes på medeltiden av en stenkyrka helgad åt Sankt Clemens. Den är bevarad i ursprungligt skick. Kyrkorummet består av tre höga skepp och sidoskepp med kryssvalv. Det finns medeltida kalkmålningar både i långhuset och vapenhuset och flera medeltida inventarier är bevarade. Klockstapeln har en nedre medeltida del och en barockkupol från 1770. Socknen har haft många frälsegårdar  såsom Saustila, Paddais och Rungo. I socknen finns ett hembygdsmuseum i Vahtis gård.

Karuna slogs 1969 samman med Sagu. 

Byar
Byar i Sagu kommun är:

 Alsböle (fi. Alsila)
 Amböle (fi. Ampola)
 Birkkärr (fi. Louhela)
 Britsböle (fi. Arpalahti)
 Broddböle
 Dal
 Brännkärr (fi. Palosuo)
 Danskulla (fi. Tanskala)
 Dikarböle (fi. Tiikarla)
 Eistböle (fi. Eistilä)
 Finnkulla (fi. Suomenmäki)
 Flossböle (fi. Jokipyöli)
 Fougdila (fi. Voutila)
 Fröjdböle (fi. Metsämäki)
 Gripsböle (fi. Kriipilä)
 Gussdal (fi. Kustaali)
 Haddböle (fi. Huovila)
 Halslax (fi. Halslahti)
 Hemböle (fi. Kotikylä)
 Holvastböle (fi. Hovila)
 Hännikböle (fi. Hallavaara)
 Iggnäs (fi. Inkiniemi)
 Karuna gård (egendom, fi. Karunankartano)
 Kasklax (fi. Kasklahti)
 Kitsböle (fi. Kihtilä)
 Knappböle (fi. Kavila)
 Knutsnäs (fi. Knuutniemi)
 Koppholm (fi. Kupiluoto)
 Koskis (fi. Koski),
 Kuhggböle (fi. Kesäniemi),
 Korsnäs (fi. Korsniemi)
 Kosundböle (fi. Lehmisalmi)
 Koutböle (fi. Kouttu)
 Kvilleby (fi. Killelä)
 Kältarböle (uttalas tj-, fi. Kelturi)
 Kärkis (fi. Kärkkinen)
 Kärknäs (uttalas tjärk-, fi. Kärkniemi)
 Lattmark (fi. Laitamäki)
 Lemmis (fi. Lemminen)
 Liden (fi. Liiri)
 Lillby (fi. Vähäkylä)
 Lillhalslax (fi. Halsniemi)
 Lurböle (fi. Luurila)
 Mannböle
 Martböle
 Mattböle
 Narslax (fi. Naarslahti)
 Paddais
 Pukböle (fi. Pukpyöli)
 Rikarnäs
 Runa gård
 Ruskulla
 Ryttarböle
 Rölax
 Skörsböle (fi. Karimäki)
 Slättböle (fi. Tasankola)
 Smörvik (fi. Voilahti)
 Sodaböle (fi. Harju)
 Sorrböle (fi. Laanila)
 Stappåker (fi. Tapola)
 Steninge (fi. Teininki)
 Strömsböle (fi. Raumala)
 Sunnanberg (fi. Etelämäki)
 Svartsböle (fi. Varstala)
 Södmo
 Tallböle (fi. Mäntykylä)
 Timböle (uttalas timm-, fi. Timari)
 Träskby (fi. Järvenkylä)
 Uotkulla (fi. Uotila)
 Viksböle (fi. Viikilä'')
 Åkers

Politik

Mandatfördelning i Sagu kommun, valen 1976–2021

Befolkningsutveckling

Externa länkar

Sagu kommun
Sagu hembygdsmuseum

Källor

Noter

 
Finlands kommuner
Ferdinand von Wrangel

Ferdinand von Wrangel (ryska: Фердинанд Петрович Врангель), född 29 december 1794 i Pskov (Ryssland), död 6 juni 1870 i Dorpat (Estland), var en balt-tysk och rysk friherre, amiral och sjöfarande.

Biografi 
Han deltog 1817–19 i Vasilij Golovnins jordomsegling, varunder han anställde hydrografiska undersökningar i Berings hav, och fick 1820 ledningen av en expedition, som skulle kartlägga östra delen av sibiriska ishavskusten. Wrangel ankom november 1820 vid Kolymaflodens mynning, färdades därifrån på hundslädar till Mys Zjelagskij, undersökte några öar och for under sommaren uppför Kolyma. År 1822 företog han en slädfärd utåt havet för att söka ett land, som tjuktjerna påstått sig ha sett därutanför, och kom upp till närheten av 72:a breddgraden utan att påträffa något land. Vintern 1823 företog han en ny slädfärd på havet till Koljutjinskaja Guba, likaledes utan att finna något land. Wrangel lämnade i november 1823 sin bas och kom hem till Sankt Petersburg augusti 1824.

Hans under denna expedition anställda fysikaliska iakttagelser utgavs av Parrot på tyska 1827. Efter en andra jordomsegling, 1825–27, utnämndes Wrangel till guvernör i Alaska (då ryskt), där han under en femårig vistelse (1831–36) samlade värdefulla geografiska och etnografiska notiser. Senare blev han departementschef i marinministeriet, men drog sig 1849 tillbaka som viceamiral. Vid Krimkrigets utbrott 1853 återinträdde Wrangel i tjänst och var 1853–58 chef för marinministeriet. Det av Wrangel sökta landet sågs 1849 av Henry Kellett och blev definitivt kartlagd av Calvin L. Hooper och Berry 1881. Det kallades först Wrangels land och senare Wrangels ö.

Andra namngivna platser efter Ferdinand von Wrangel är bl.a.
 Alaska
 Wrangell Island
 Kap Wrangel
 Mount Wrangell
 Wrangell Mountains
 Wrangell
 Wrangell-St. Elias nationalpark

 Sibirien
 Wrangels ö

Källor

Noter 

Balttyskar
Ryska amiraler
Ryska upptäcktsresande
Födda 1794
Avlidna 1870
Personer från Pskov
Män
Pälshandel i Nordamerika
Ryska friherrar
Wrangel
Arlo Guthrie

Arlo Guthrie, född 10 juli 1947 i Coney Island i Brooklyn, New York, är en amerikansk folkmusiker och låtskrivare. Arlo är son till folkmusiklegendaren Woody Guthrie. 

Arlos genombrott kom 1967 med "Alice's Restaurant Massacree", en drygt 18 minuter lång monolog om när Arlo blev gripen för nedskräpning i Massachusetts. Låten fanns med på albumet Alice's Restaurant och inspirerade senare till en film med samma namn. Han uppträdde också på Woodstockfestivalen 1969, med bland annat sången "Coming Into Los Angeles". Han har sedan dess hållit fast vid sin egen humoristiskt berättande stil där skicklig fingerpicking på gitarr och stark social och politisk radikalism är viktiga ingredienser.

Arlo har även uppträtt med många andra berömda artister, till exempel Willie Nelson och Pete Seeger. På 2000-talet har han vid åtskilliga tillfällen uppträtt tillsammans med sin son Abe och sin dotter Sarah Lee. 

1991 köpte han upp en gammal kyrka i Great Barrington, Massachusetts, känd från "Alice's Restaurant Massacree" som Alice och Ray Brocks bostad, och konverterade den till The Guthrie Center, en mötesplats där folk av alla religioner är välkomna.

Diskografi

 (live)

 (live)

 (live)

 (live)

 (live)

Externa länkar 

Officiell webbplats

Födda 1947
Amerikanska folksångare
Amerikanska folkgitarrister
Män
Levande personer
Personer från Brooklyn
Kryptogamer

Kryptogamer, vetenskapligt namn Cryptogamae, är en föråldrad taxonomisk grupp levande organismer (svampar, växter, bakterier) som sprider och förökar sig med sporer. De saknar helt ståndare och pistiller. Linné kallade alla växter som saknade ståndare och pistiller för kryptogamer (som betyder "hemligt gifta"). Exempel på kryptogamer är mossor, svampar, lummerväxter och ormbunksväxter. Hela växtriket delades således in i kryptogamer och fröväxter (fanerogamer). Benämningen representerar inte längre någon taxonomisk gruppering, och det är en mycket heterogen grupp.

Kryptogamerna kallades också sporväxter, men det begreppet var missvisande eftersom även fröväxternas han- och honorgan bildas ur sporer (pollen bildas av mikrosporer och embryosäck) (arkegon hos gymnospermer) ur makrosporer). Hos kryptogamerna ("sporväxterna") däremot är det sporerna själva som sprids.

Begreppet kryptogamer härrör från den tid då man till växtriket förde alla organismer som inte hade egen rörelseförmåga.

Ekologi 
Liksom fröväxter bildar kryptogamer (svampar undantaget) biomassa genom fotosyntes. De växer sakta, och ofta under svåra förhållanden, som på klipphällar. Många mossor är epifyter. Människor använder sällan kryptogamer, undantaget är vitmossa som utvinns som torv.

Medlemmar 
 Alger
 Levermossor
 Nålfruktsmossor
 Bladmossor
Kärlväxter som sprids med sporer (kärlkryptogamer):
 Lummerväxter
 Ormbunksväxter inklusive Fräkenväxter

Tidigare fördes även svampar och lavar hit, men dessa tillhör numera svampriket och inte växtriket. Vissa alger, till exempel brunalger och guldalger, räknas inte heller längre till växtriket.

Galleri

Referenser

Externa länkar
Om kryptogamer på Naturhistoriska Riksmuseets webbplats

Växter
Tjuktjer

Tjuktjer eller tschuktscher är ett paleoasiatiskt folk som uppgår till cirka 15 000 personer (1989). Omkring 70 % talar det traditionella språket tjuktjiska. 

De bebor Asiens nordöstligaste hörn, Tjuktjerhalvön i Sibirien, från floden Indigirka till Berings sund, i dagens ryska region Tjuktjien (där de utgör 8 % av befolkningen). 

Man skiljer på de nomadiserade renskötande tundratjuktjerna och de vid kusten fiskande och jagande kusttjuktjerna. De förra använde renar och de senare hundar som dragdjur. Deras religion är schamanism.

Under 1600-talet började ryssarna kolonisera tjuktjernas område. Dessa visade då hårt motstånd men blev snart besegrade av den ryska övermakten. Folkets antal decimerades drastiskt. Som del av Sovjetunionen blev tjuktjerna bosatta i permanenta byar. Barnen var tvungna att lära sig ryska och de vuxna tvingades arbeta i statliga företag.

Referenser

Noter

Övriga källor 

 Palander, Louis: ”N.O.-passagen förbi Sibiriens nordkust och genom Beringssundet utförd under svenska ishafsexpeditionen åren 1878-79” (1879)
 Nordenskiöld, Adolf Erik: ”Vegas färd kring Asien och Europa jemte en historisk återblick på föregående resor längs gamla verldens nordkust” Del 1-2. (1880-1881). Översatt till flera språk.Vegaexpeditionen 1878–1880
Arktis
Rysslands samhälle
Sibirien
Etniska grupper i Ryssland
Rostbiff

Rostbiff är även namnet på en styckningsdetalj, se Rostbiff (styckningsdetalj)

Rostbiff är nötkött som tillreds i ugn på relativt låg värme (125 °C–175 °C). Vid den lägre temperaturen får köttet en jämn rosafärgad snittyta, så kallad fransk rostbiff. Vid den högre ugnsvärmen blir snittytan ett rosa mittenparti med en omgivande gråbrun rand (så kallad engelsk rostbiff). Tunnskuren rostbiff förekommer ofta på smörgåsar ofta med remouladsås och rostad lök; den är även populär som picknickrätt, eftersom den kan serveras kallskuren ofta tillsammans med potatissallad, den är också en vanlig ingrediens på smörgåstårta. Rostbiff kan jämföras med tjälknöl, som dock tar mycket längre tid att tillaga.

Rostbiff räknas ofta som nationalrätt i England. Där har maträtten kulturella anor som sträcker sig tillbaka till 1731, då den omnämns i visan The Roast Beef of Old England. Rostbiffen har blivit så pass associerad med England att ett franskt smeknamn för engelsmän, les Rosbifs, började växa fram på 1800-talet.

Den moderna, amerikanska rostbiffssmörgåsen kan dateras till 1877 och bestod då av kall rostbiff, bröd och någon typ av sås.

Se även 
 Stek

Referenser

Externa länkar 

Nötkött
Brittiska maträtter
Suomusjärvi

Suomusjärvi var en kommun i landskapet Egentliga Finland i Finland. Kommunen hade 1 329 invånare (2008), på en yta av 176,48 km².

Den 1 januari 2009 förenades Suomusjärvi jämte Bjärnå, Finby, Halikko, Kiikala, Kisko, Kuusjoki, Muurla och S:t Bertils med Salo stad.

Suomusjärvi var enspråkigt finskt.

Suomusjärvi hembygdsmuseum hör nu till Salos historiska museum Samu.

Referenser

Externa länkar 

Före detta finländska kommuner
Salo
El Cid (film)

El Cid är en amerikansk episk, historisk dramafilm från 1961 i regi av Anthony Mann. Filmen ger en romantiserad bild av Rodrigo Díaz de Vivar,mer känd som El Cid, som var en spansk (kastiliansk) militär och administratör. Han blev känd som härförare under återerövringen av Spanien från morerna. Filmen nominerades till tre Oscar och var vid tiden en av de mest påkostade filmerna som gjorts.

Handling 
Han blev oskyldigt anklagad för förräderi och tvingades kriga för sin heder och bevisa sin oskuld. Han segrade och utsågs till härförare över de kristnas arméer. Med tiotusentals män bakom sig gav han sig ut i strid för att krossa morernas mångåriga välde och befria Spanien från förtryckarna. Ett slag som gjorde honom till en legend. Han var Rodrigo Díaz. Men alla kände honom som "El Cid".

Medverkande i urval 

 Charlton Heston – El Cid (Rodrigo Díaz de Vivar)
 Sophia Loren – doña Ximena
 Herbert Lom – Ben Yusuf
 Raf Vallone – García Ordóñez
 Geneviève Page – doña Urraca (syster till Alfonso VI)
 John Fraser – Alfonso VI (kung av Kastilien)
 Douglas Wilmer – Al-Mu'tamin (emir av Zaragoza)
 Frank Thring – Al-Kadir (Quadir) (emir av Valencia)
 Michael Hordern – don Diego (far till Rodrigo)
 Andrew Cruickshank – greve Gormaz (far till Ximena)
 Gary Raymond – prins Sancho, kung Ferdinands förstfödde son
 Ralph Truman – kung Ferdinand
 Massimo Serato – Fañez (syskonbarn till Rodrigo)
 Hurd Hatfield – Arias
 Tullio Carminati – Al-Jarifi
 Fausto Tozzi – Dolfos
 Christopher Rhodes – don Martin
 Carlo Giustini – Bermudez
 Gerard Tichy – kung Ramirez
 Barbara Everest – matriark
 Katina Noble – nunna
 Nerio Bernardi – soldat
 Franco Fantasia – soldat

Externa länkar 
 

Filmer 1961
Amerikanska biografifilmer
Amerikanska dramafilmer
Amerikanska historiefilmer
Amerikanska krigsfilmer
Amerikanska romantikfilmer
Spanien på film
Filmer i regi av Anthony Mann
S:t Bertils

S:t Bertils () var en kommun i landskapet Egentliga Finland i Finland. Kommunen hade 4 035 invånare (2008), på en yta av 156,12 km².

Den 1 januari 2009 förenades S:t Bertils jämte Bjärnå, Finby, Halikko, Kiikala, Kisko, Kuusjoki, Muurla och Suomusjärvi med Salo stad.

S:t Bertils var enspråkigt finskt. Centralort var Ingeris ().

Referenser

Externa länkar 

Före detta finländska kommuner
Salo