Pionsläktet

Pionsläktet omfattar drygt 30 arter av fleråriga halvbuskar och örter spridda över de tempererade områdena i Asien  och Europa samt två arter i Nordamerika (Paeonia brownii och Paeonia californica). Pioner blir mellan 60 cm och 2,5 meter höga och har tjocka rötter, knöllika rötter, trefingrade blad och stora blommor i stjälktopparna. De iögonfallande blommorna är enkla och vita, rosa, röda eller gula. Pioner odlas i en mängd olika sorter som prydnadsväxter.

Till släktet förs bondpion, buskpion, dillpion, korallpion, luktpion, rosenpion och sidenpion

Historia 
Pioner  har odlats i Kina i minst 1500 år, först främst för rötternas medicinska egenskaper men på 600-talet e.Kr. även som exklusiv prydnadsväxt. Buskpioner fick bara odlas i de kejserliga trädgårdarna. Buskpionen kallades "blommornas konung" och luktpionen "kungens ministrar". Kineserna förädlade fram fyllda blommor medan japanerna istället gick in för enkla och halvfyllda blommor.

I Grekland omnämns pionen första gången av den filosofen och naturforskaren Theofrastos som levde cirka 370 till 285 f.Kr. De arter han kände till var sannolikt bergpion och korallpion. Den mest kända kulturformen var länge den dubbla röda bondpionen 'Rubra plena'. 1789 kom den första buskpionen till Europa från Kina. Den planterades i Royal Botanical Gardens i Kew, England. Allt fler pioner letade sig till Europa och franska odlare fick tidigt fram korsningar mellan den europeiska bergpionen och den kinesiska luktpionen. På en utställning i Paris 1824 presenterade Nicolas Lemon den fyllda rosa pionen 'Edualis Superba' och i efter utställningen var en formlig pionfeber igång. Luktpionerna blev allt mer populära och trängde undan bondpionerna.

Utvandrarna från Europa tog med sig tåliga pionrötter till det nya landet och vid mitten på 1800-talet kom de europeiska luktpionerna till USA och startade en pionrush och stora pionodlingar växte fram.

Vildarter och hybrider 
Det finns drygt 30 vildarter av pioner som  växer i ett bälte från Portugal över medelhavsländerna bort till Kina och Japan. En art växer söder om medelhavet och i Nordamerika finns det två arter.

Alla pioner till hör släktet Paeonea som delas in i tre sektioner

Buskpioner  
Buskpionerna från Kina som ibland kallas trädpioner, är förvedade, lövfällande buskar. Variationsrikedomen bland buskpionerna är stor och blommorna kan vara både vita, rosa, gula eller röda. De kan bli mer än 2 meter höga under gynnsamma förhållanden. En välkänd vildart är purpurfläckig buskpion, även kallad 'Rocks Varietet' efter upptäckaren Joseph Rock. Dessutom finns både röda och gula småbuskpioner.Arter och underarter inom gruppen:
 Paeonia delavayi - småbuskpionPaeonia ludlowii - tibetansk buskpion 
 Paeonia franchetii Paeonia handel-mazzettii Paeonia jishanensis - jishan-buskpion
 Paeonia ostii - henanbuskpion
 Paeonia rockii - purpurfläckig buskpion
 Paeonia suffruticosa - buskpion
 Paeonia qiui Paeonia yananensis Örtartade pioner från Europa och Asien 
Örtartade pioner där dillpion är exempel på europeiska örtartade vilda pioner och luktpion exempel på en kinesisk. Hit hör också en hel mängd framodlade hybrider.

Arter och underarter inom gruppen:

 Paeonia algeriensis Paeonia altaica Paeonia anomala - sibirisk pion
 Paeonia baokangensis Paeonia broteroi - spansk pion
 Paeonia cambessedesii - balearpion
 Paeonia cathayana Paeonia clusii - kretapion
 Paeonia daurica - krimpion
 P daurica ssp. mlokosewitschii - svavelpion
 P daurica ssp. wittmanniana - sidenpion
 Paeonia emodi - näckrospion
 Paeonia intermedia Paeonia kesrouanensis Paeonia lactiflora - luktpion
 Paeonia litvinskajae Paeonia mairei - glanspion
 Paeonia majko Paeonia maleevii Paeonia mascula - korallpion
 Paeonia obovata - lackpion
 Paeonia officinalis - bergpion
 Paeonia ostii Paeonia parnassica Paeonia peregrina - turkisk pion
 Paeonia ridleyi Paeonia saueri Paeonia saundersii Paeonia sterniana Paeonia suffruticosa - buskpion
 Paeonia tenuifolia - dillpion
 Paeonia veitchii - rosenpion

 Örtartade pioner från västra Nordamerika 
Till sektionen Onaepia, örtartade pioner från västra Nordamerika, hör ett par arter där det diskuteras om arterna istället ska räknas till julrossläktet, Helleborus, istället för pionsläktet Paeonea. Arterna odlas mycket litet som i våra trädgårdar.

Arter och underarter inom gruppen:
 Paeonia brownii Paeonia californica Hybrider 
Dagens pioner är korsningar mellan olika vildarter där de mest använda vildarterna är bergpion och luktpion 
 Bondpionen, (Paeonia x festiva), som är en korsning mellan bergpion och turkisk pion är en gammal kulturform och har  odlats länge i Sverige. Den har ibland kallats ”fattigmansros”.
 Herrgårdspion (Paeonia × hybrida) är en hybrid mellan dillpion och sibirisk pion
 Majpion (Paeonia × arendsii'') är en hybrid mellan luktpion och sidenpion
 Itohhybrider, är resultat av Toichi Itohs lyckade försök 1948 att korsa en örtartad pion och en buskpion.

Uppbyggnad och blomformer 
Pionerna har stora rotsockar där de samlar näring under sommaren. Rotknopparna bildas nere i jorden tidigt under hösten. Knopparna behöver låg vintertemperatur för att växa till på våren.

Blommorna varierar i storlek från 4 cm till 30 cm eller mer. Man brukar räkna med fem olika blomtyper hos pionerna. De enkelblommande, de halvfyllda, de fyllda, de japanska och de anemoneblommande. Blommans färg kan variera med olika jordtyper och ljusförhållanden.

Användning 
Pionen blev en mycket populär prydnadsväxt under 1600-talet men odlades i Norden redan mot medeltidens slut, då främst som en mångsidigt nyttjad läkeört. Pionrot, pionättika, pionvatten och pionkärnor användes sedan antiken bl.a. mot epilepsi.

Kultur
I Serbien sägs att de röda pioner som blommar vid fälten i Kosovo om vårarna vuxit ur blodet som spillts bland de serbiska krigare som stupade vid slaget vid Trastfältet i juni 1389. De används som symbol för slaget och för den serbiska nationalismen.

I USA är pionen Indianas delstatsblomma sedan 1957.

Etymologi 
Pion och Paeonia är uppkallat efter Paion, de olympiska gudarnas läkare. Paion upptäckte den medicinska användningen av många växter och Asklepios, som hade varit Paions lärare, blev avundsjuk på Paion och tänkte döda honom. Hades, som Paion hade behandlat, förvandlade honom till en blomma för att han skulle undgå att döden. Den blomma heter idag bergpion.

Referenser

Externa länkar 

Pioner de Biologie.de

Pionväxter