kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Prickskyttegevär

Prickskyttegevär, kort Psg, är ett gevär som används för att träffa mål på långt avstånd. De är ofta försedda med kikarsikten för att göra det möjligt att se mål på långt avstånd. Frammatningen av ammunition till loppet sker vanligast antingen genom repeterprincip eller halvautomatik men i mycket få fall även helautomatik, som i till exempel VSS Vintorez. De prickskyttegevär som används idag är i regel speciellt framtagna för ändamålet, till skillnad från tidigare prickskyttegevär som baserades på olika arméers standardgevär och modifierades för ändamålet med till exempel kikarsikte, förlängd pipa eller med specialammunition.

En prickskytt med ett prickskyttegevär kan normalt verka effektivt på avstånd upp till 1 000 meter, och under gynnsamma förhållanden ända upp till 2 500 meter.

Normalt används vapnet för att slå ut enstaka nyckelpersoner (främst högre befäl, piloter, stridsvagnsbesättningar, signalister, riktare, med flera) eller förstöra eller skada viktig materiel. Det kan också användas för att bekämpa slumpvis utvalda fiender och på det viset skrämma soldater till overksamhet. Typ av prickskyttegevär som används väljs om möjligt beroende på uppgiften.

Historia 
Det första prickskyttegeväret som kunde skjutas på långt håll var Whitworth som designades av uppfinnaren Sir Joseph Whitworth år 1854. Fram till dess skapades stor friktion mellan kulan och pipans insida, vilket gjorde att utgångshastigheten blev relativt liten. Under andra världskriget tog utvecklingen verkligen fart och många länder insåg nu prickskyttegevärens stora potential i strid. De enkla och ordinära repetergevären som användes under slutet av 1800-talet och början av 1900-talet har sedan dess utvecklats, förfinats och utrustats med bland annat kikarsikte och benstöd för ytterligare precision.

Antimaterielgevär 
Prickskyttegevär med kraftigare kaliber än 8 mm brukar kallas för antimaterielgevär och har förmågan att slå ut fler typer av mål än ett vanligt prickskyttegevär, samt mål på mycket långt avstånd, på grund av sin kraftigare ammunition.

Svenska prickskyttegevär 
 Prickskyttegevär m/41
 Prickskyttegevär 90
 Automatgevär 90
 Prickskyttegevär 08

Referenser

Externa länkar 

Gevär
Produktionsfaktorer

Produktionsfaktorer, nationalekonomisk term för de medel som behövs för att producera varor och tjänster. Produktionsfaktorerna indelas traditionellt in i tre huvudgrupper: arbete, kapital och naturresurser och de prissätts på faktormarknader.

Naturresurser används som beteckning på alla typer av naturtillgångar som finns. Resurserna är knappa, begränsade. Kapital används sedan 1700-talet nästan uteslutande som beteckning på realkapital vilket kan delas upp i fast och rörligt realkapital. Ett kapital är till exempel alla byggnader och maskiner som byggts av naturresurser. Humankapital eller utbildning är de kunskaper och färdigheter som kan skapa och driva kapital eller bidra till produktionen. Dessa förhållanden illustrerar svårigheterna med att exakt definiera varje produktionsfaktor.

Termen är besläktad med det marxistiska begreppet produktionsmedel, men begreppet "produktionsfaktor" innefattar även ekonomiskt kapital och humankapital (arbetskraft, organisation och affärskunskap (know-how)).

KANOUT är ett typiskt begrepp för produktionsfaktorer och beskriver dess olika delar mer detaljerat. Det är även relativt lätt att komma ihåg:

Kapital - Enheter som man kan utvinna något av (realkapital)
Arbetskraft - till exempel anställda människor
Naturresurser - Tillgångar i naturen.
Organisation - Administration, system etc.
Utbildning - Förmåga att lära upp (humankapital)
Teknik - Påverkar organisation, kan effektivisera arbetskraft och utveckla kapital.

Även begreppen realkapital, humankapital och finanskapital ingår i KANOUT.

Se även
Arbetsmarknadsekonomi
Produktionssätt

Mikroekonomi
Badrinathpuri

Badrinathpuri (eller bara Badrinath) är en stad i den indiska delstaten Uttarakhand, och tillhör distriktet Chamoli. Folkmängden uppgick till 2 438 invånare vid folkräkningen 2011.

Den är en av de fyra viktigaste vallfartsorterna i Himalaya för hinduer, tillsammans med Kedarnath, Gangotri och Yamunotri (kända under samlingsnamnet Char Dham). Här finns ett tempel tillägnat Vishnu.

Källor

Orter i Uttarakhand
Pilgrimsorter
Srikalahasti

Srikalahasti är en stad i distriktet Chittoor i den indisk delstaten Andhra Pradesh. Folkmängden uppgick till 80 056 invånare vid folkräkningen 2011. Här finns det kända Srikalahastitemplet, tillägnat dyrkan av Shiva.

Templet i Srikalahasti anses tillsammans med Tiruvanaikka ("vatten"), Tiruvannamalai ("eld"), Kanchipuram ("jord") och Chidambaram ("rymd") symbolisera "de fem elementen" (Panchabhoota Stalams). Srikalahasti representerar då självt "vind".

Källor

Externa länkar 
TempleNet; Kalahasti

Pilgrimsorter
Orter i Andhra Pradesh
Nathdwara

Nathdwara är en stad i den indiska delstaten Rajasthan, på ett avstånd av 48 km från Udaipur. Den är den näst största staden i distriktet Rajsamand och hade 42 016 invånare vid folkräkningen 2011. Staden räknas av många hinduer som helig på grund av sitt tempel, tillägnat dyrkan av guden Krishna, och där en avgudabild från 1100-talet av Krishna (Shrinathji) finns.

Källor

Orter i Rajasthan
Pilgrimsorter
Förfalskning

Förfalskning är tillverkning av dokument, konstverk eller annat föremål med uppsåt att dess ursprung ska framstå som något annat än det riktiga. Det kan gälla varumärken och innefatta matvaror, läkemedel, kläder, vin, DVD:er, med mera, och kan då ha formen av transnationell brottslighet med kriminella grupper, korrumperade tjänstemän och affärsmän, och  kan ibland knytas till terrorism. 

Ordet förfalskning kan även användas för en förfalskad produkt, synonymt med falsarium.

Se även
Penningförfalskning ("falskmynteri")
Imitation
Konstförfalskning
Kopiering
Piratkopiering
Plagiat
Replik
Konstreproduktion
Spoofing (bluff-e-post, bluffwebbplats eller adressförfalskningsattack)
Urkundsförfalskning
Matfusk

Referenser

Noter
Anne Franks dagbok

Anne Franks dagbok (nederländska originalets titel: Het Achterhuis ("Gårdshuset")) är en bok baserad på en dagbok skriven på nederländska av den judiska flickan Anne Frank. Frank förde dagbok i två år, när hon var gömd med sin familj i Amsterdam under den nazistiska ockupationen av Nederländerna. Familjen greps 1944 och Anne Frank dog av tyfus i koncentrationslägret Bergen-Belsen 1945. Efter kriget mottog Annes far Otto dagboken från en vän till familjen som hade tagit hand om den när familjen deporterades. Otto Frank var den ende överlevande i familjen. Dagboken har publicerats på mer än 60 olika språk.

Dagboken publicerades först under titeln Het Achterhuis: Dagboekbrieven van 12 Juni 1942 – 1 Augustus 1944 ("Gårdshuset: Dagbok 12 juni 1942 – 1 augusti 1944") genom Contact Publishing i Amsterdam 25 juni 1947. Den mottog omfattande kritisk och populär uppmärksamhet vid utgivandet av den engelska översättningen Anne Frank: The Diary of a Young Girl av Doubleday & Company (USA) och Valentine Mitchell (Storbritannien) 1952. Dess popularitet inspirerade 1955 till pjäsen The Diary of Anne Frank av manusförfattarna Frances Goodrich och Albert Hackett, som de senare anpassade för 1959 års filmversion. Teaterversionen har även spelats på ett antal svenska teaterscener genom åren under dess svenska titel.

Boken finns med på listan över århundradets 100 böcker enligt Le Monde.

Filmatiseringar  
1959 - Anne Franks dagbok, amerikansk film i regi av George Stevens, med Millie Perkins som Anne Frank.
2001 - Anne Frank: The Whole Story, amerikansk-tjeckisk TV-film med Hannah Taylor-Gordon som Anne Frank.
2009 - The Diary of Anne Frank, miniserie producerad av BBC, med Ellie Kendrick som Anne Frank.

Litteratur 1947
Böcker som blivit film
Anne Frank
Världsminnen

he:אנה פרנק#יומנה של אנה פרנק
Hankineser

Hankineser (förenklad kinesiska: 汉; traditionell kinesiska: 漢; pinyin: hàn) är benämningen på den dominerande etniska gruppen i Kina, som omfattar mellan 90 och 95 procent av befolkningen. Det gör den också till världens största folkgrupp, omfattande nästan en femtedel av jordens totala befolkning.

Termen används för att särskilja majoriteten av kineser från de andra 55 officiella etniska grupperna som finns i Kina. Namnet kommer från handynastin, som styrde landet från 206 f.Kr till 220 e.Kr. Än idag kallar många kineser sig själv 汉人 (hànrén, "hanpersoner"). Termen hankines används ibland synonymt med kines. 

Inom gruppen hankineser ryms många olika genetiskt, kulturellt och språkligt åtskilda grupper. Skillnaderna mellan olika grupper kan vara minst lika stora som den mellan olika europeiska nationaliteter. Hankineser talar många olika varianter av kinesiska, och även om dessa allmänt benämns dialekter, så är skillnaderna mellan dem lika stor som hos många enskilda språk. Kulturella skillnader i fråga om mat, klädsel och traditioner är minst lika varierade. Genom Kinas historia finns många exempel på konflikter och regelrätta krig mellan olika grupper av hankineser.

Dessa olikheter har däremot inte cementerat någon etnisk separatism inom gruppen, inte heller har olikheterna inom religiösa och politiska uppfattningar förstärkt regionala olikheter. Snarare har det, speciellt i modern tid, funnits en allmän uppfattning om att de motsättningar som funnits bör tonas ner och de som funnits betraktas ofta som obetydliga och ytliga.

En starkt enande faktor är det kinesiska skriftspråket. Trots stora skillnader i de talade varianterna, uttrycker skriven kinesiska författarens regionala språk ytterst lite och dialekter har sällan varit verktyg för regional separatism eller nationalism. Skriftspråkets riksnorm innebär att en tidning utgiven i Peking kan läsas och förstås i Shanghai eller Hongkong, även om invånare i dessa städer inte nödvändigtvis skulle förstå varandras talspråk. Det finns exempelvis mycket lite specifik kanton- eller hakkalitteratur, eftersom dialektala eller regionala egenheter inte uppmuntrats i skrift. Det är möjligt att krydda texter med lokalt språkbruk, slang, folkvisor med mera, men även detta görs relativt sparsamt även om en viss lättnad i standardiseringsivern kan skönjas i modern litteratur, drama och film.

Se även 
 Kinas nationaliteter
 kinesiska
 Kina

Referenser

Etniska grupper i Asien
Kinas samhälle
WP:Projekt Kina
Brevroman

Brevromanen är en roman som utgörs av en samling fiktiva brev. Den vanliga formen är brev, men även mer eller mindre fiktiva samlingar av dagboksanteckningar och tidningsurklipp brukar räknas till denna genre. På senare tid har även elektroniska dokument, som mejl, radioinslag och ljudinspelningar kunnat räknas till genren. Brevromanen ger en realism och auktoritet åt skildringen genom att efterlikna vardagen.

Det finns föregångare till genren redan under 1600-talet, som Abélard och Héloïses brevväxling (tryckt 1616) och ”Lettres portugaises” De fem portugisiska kärleksbreven, kärleksbrev föregivet skrivna av en nunna. Genren blev framför allt populär under romantiken. Som den första fullt genomförda brevromanen ses Samuel Richardsons ”Pamela” (1740).

Teorier om brevromaner 
Det finns två teorier om brevromanens ursprung. Enligt den första teorin uppstod genren ur berättelser med inflikade brev, där berättandet kom att tonas ner till förmån för breven. Enligt den andra teorin uppstod brevromanen ur samlingar av poesi och brev. Båda teorierna har sina förtjänster.

Kategorier inom genren 
Brevromanerna indelas i tre kategorier:
 Monologiska brevromaner, som bara ger röst åt en person. Ett exempel på detta är von Goethes Den unge Werthers lidanden.
 Dialogiska brevromaner, som sker i dialog mellan två personer. Ett exempel på detta är Marie Jeanne Riccobonis Lettres de mistriss Fanni Butlerd (1757).
 Polylogiska brevromaner, där ett antal personer kommer till tals och därmed ger berättelsen ett varierat berättarperspektiv. Ett exempel på detta är Bram Stokers Dracula.

Exempel på brevromaner 
 Aphra Behn Love-Letters Between a Nobleman and His Sister (1684)
 Samuel Richardson, Pamela, or Virtue Rewarded (1740)
 John Cleland, Fanny Hill (1748)
 Marie Jeanne Riccoboni, Lettres de mistriss Fanni Butlerd (1757).
 Jean-Jacques Rousseau, Julie eller Den nya Héloïse (1761)
 Johann Wolfgang von Goethe, Den unge Werthers lidanden (1774)
 Choderlos de Laclos, Farliga förbindelser (1782)
 Mary Shelley, Frankenstein (1818)
 Fredrika Bremer, Grannarne (1837)
 Fjodor Dostojevskij, Arma människor (1846)
 Bram Stoker, Dracula (1897)
 Jean Webster, Pappa Långben (1912)
 Astrid Lindgren, Britt-Mari lättar sitt hjärta (1944)
 Sven Delblanc, Jerusalems natt (1983)
 Vladimir Oravsky, Dumma byxa ut och gå när man nappar på en tå (2004)
 Aravind Adiga, Den vita tigern (2008)
 Mary Ann Shaffer och Annie Barrows, Guernseys litteratur- och potatisskalspajssällskap (2008)
 Erik Edsbagge Engström och Oskar Sjöberg, Amarja (2019)

Källor

Noter 

Litterära genrer
Romaner
Penn & Teller

Penn & Teller är en amerikansk illusionistduo som har framträtt ihop sedan mitten av 1970-talet. Jillette (egentligen Penn Fraser Jillette) startade som jonglör medan Teller (ursprungligen Raymond Joseph Teller) är trollkarl. Jillette brukar prata medan Teller säger nästan ingenting och ibland agerar försökskanin.

Numera har de utvidgat sitt område till att avslöja bluffmakare och blåsningar såsom spiritism och bortföranden av utomjordingar i TV-serien: "Bullshit!". 

De är ateister, skeptiker och libertarianer. De är båda med i Cato Institute, en libertariansk tankesmedja.

Filmografi
1989 - Penn & Teller Get Killed
2000 - Fantasia 2000
2005 - The Aristocrats

Musikvideo
 Paret deltog 1986 i Run-DMC:s musikvideo "It's tricky".

Referenser

Externa länkar
Officiell sajt

Amerikanska komiker
Amerikanska illusionister
Skeptiker
Fältskär

Fältskär (tidigare även bardskärare) är en mycket gammal yrkestitel för en hantverksmässigt utbildad kirurg.

Historisk bakgrund 
Under medeltiden började barberare, vid sidan av sin egentliga verksamhet, även utöva kirurgi och denna verksamhet fick snart ordnade former med bildandet av egna skrån och formell utbildning. Det började i södra Europa, men redan omkring 1500 fanns i Norden etablerade skrån med de vanliga graderna lärling, gesäll och mästare för vilka formella prov avlades. Det fanns ett behov hos befolkningen av dessa tjänster och antalet medicinskt utbildade läkare var mycket litet. Speciellt under de många krigen på 1500–1800-talen blev efterfrågan på kirurgi (amputationer, böldskärning etcetera) särskilt stor. Från början av 1800-talet blev de vetenskapligt utbildade läkarna med kirurgisk kunskap fler och denna utbildning tog successivt över från skråväsendets, men utövarna behöll den etablerade yrkestiteln fältskär, även utanför militära sammanhang.
En annan gammal titel för fältskär var bardskär eller bardskärare (efter tyskans bart = skägg).

Under 1700-talet kallades fältskären vid de olika svenska regementena för Regementsfältskär och till sin hjälp hade han en gesäll. Regementsfältskären hade bla en fältkista med tillhörande läderväskor att ha med sig vid aktionen varuti instrumenter och medikamenter förvaras kan, en instrumentlåda, ett tält och en fältskärsvagn. Regementsfältskären och gesällen hade även varsin ridhäst och fältskären 4 trossklippare (hästsort) enligt kvartersordningen år 1710. Förutom de kirurgiska instrumenten, plåsterduk och annat hade Regementsfältskären med sig mängder med medikamenter mot diverse åkommor.

Fältskär i dag 
I Sverige var den hantverksorganiserade utbildningen erkänd och övervakad av Medicinalstyrelsen, men efter den 31 mars 1898 har inga prov avlagts och i dag finns inte yrket längre i Sverige.

Det finns dock ännu i flera länder en formell, vetenskapligt grundad, högre utbildning till fältskär och även yrkestiteln är oförändrad. Verksamheten är begränsad till mindre kirurgiska ingrepp och ett mindre omfattande medicinskt arbetsfält än det som täcks av läkarkåren.
En gammal kvarleva från tiden då kirurger var hantverkare och läkare var akademiskt utbildade finns än i dag i England där kirurgläkare ofta tilltalas Mister och övriga läkare med Doctor.
I Ryssland används fortfarande titeln fältskär (; feldsjer) för en högre utbildad sjuksköterska, strax under läkares nivå.

Se även 
Kirurgiska societeten
Kirurgie magister
Paramedicin

Källor

Externa länkar

Militärhistoria
Kirurgi
Historiska yrken
Svenska Jujutsuskolan

Svenska Jujutsuskolan i Lund startades i slutet av 1970-talet och drivs sedan dess av Jan-Erik Karlsson med titeln soke. Stilen som tränas är Hoku Shin Ko Ryu (北心古流) och det översätts ungefär med "Nordens sanna antika skola". Skolans målsättning är öppenhet och man bedriver samarbete och utbyte med flera skolor och instruktörer utomlands. Karlsson var tidigare elev hos Kurt Durewall och stilen bär många spår från den tiden. Efter hand har stilen utvecklats och influerats av bland annat de japanska skolorna Hontai Yoshin Ryu och Moto-ha Yoshin Ryu.

Skolan anordnar ett flertal träningsläger varje år. Regelbunden gästinstruktör är i första hand Richard Morris (10 dan, soke) från Jiu-Jitsu International.

Högkvarteret (honbu dojo) ligger i utkanten av Lund. Inredningen går i japansk stil och inrymmer två träningslokaler (dojo). Dessutom finns en kafeteria och två omklädningsrum med duschar och bastu, förutom det privata kontoret. Skolan drivs som ett företag utan svensk förbundstillhörighet.

Man omger sig med ideell verksamhet för att kunna driva företaget, och lyfter bidrag som ideell organisation genom att registrera verksamhetens deltagare som klubbmedlemmar.
Det är en dyr organisation att tillhöra för en ideell verksamhet och den enskilde utövaren eftersom alla kostnader bestäms enväldigt av högkvarterets företag, vilket är Jan Erik Karlsson enskild firma.

Tävlingsverksamhet är inget organisationen jobbar med eftersom den inte har förbundstillhörighet. Genomsnittlig kostnad för graderingar för barn 400-500 kr, vuxen 500-1000 kr, för dangrader anges det inte. Kurs- och lägerkostnader ligger på 500-700 kr för en dag och 1000-1200 kr för en helg.

Axplock av tillhörande klubbar: Bjuvs Jujitsuklubb, Budoacademy Kungälv, Höganäs Jujutsuklubb, Kävlinge Jujutsu, Åstorps Jiujitsuklubb, Hjärups Budoklubb
med flera.

Information inhämtad från organisationens underklubbsidor samt Aktivungdom.se

Externa länkar
hokushinryu.org

Jujutsu
Jan-Erik Karlsson

Jan-Erik Karlsson, född 13 juni 1946, är en svensk ju-jutsuutövare och instruktör, på nivån 10 dan och soke. Han grundade Svenska Jujutsuskolan 1979 och driver den fortfarande i egen regi. Hans egenutvecklade stil Hoku Shin Ko Ryu finns spridd i framför allt södra Sverige men även i andra delar av Europa. I mitten av 80-talet introducerade Karlsson den japanska jujutsustilen Hontai Yoshin Ryu i Sverige. Tävlingsverksamhet är inget organisationen direkt jobbar med eftersom den inte har förbundstillhörighet.

Referenser

 

Svenska jujutsuutövare
Födda 1946
Levande personer
Män
Palikar

En palikar (nygrekiska palikari, av klassisk grekiska pallax, ’gosse’ eller ’flicka’) var ursprungligen en hederstitel.

Hederstiteln gavs åt medlemmarna av de grekiska och albanska friskaror, vilka under det turkiska överväldets dagar stundom trädde i sold hos de turkiska paschorna, stundom på egen hand idkade rövarliv och förde gerillakrig mot turkarna. Palikarer är i sådant fall liktydigt med klefter och armatoler. Senare nyttjades ordet om de till grekiska krigsmakten hörande irreguljära trupper, vilka som uniform bar den albanska dräkten fustanella som grekerna senare adopterade till sin egen nationaldräkt.

Källor 

 

Militärhistoria
Osmanska riket
Ugglan
Elros

I J.R.R. Tolkiens böcker om Midgård är Elros son till Eärendil och Elwing, och tvillingbror till Elrond. Elros föddes år 532 i första åldern, femtioåtta år före andra ålderns början. När Fëanors söner anföll bosättningen vid Sirions mynningar kidnappade de Elros och Elrond, men bröderna behandlades väl av Maglor. När Morgoth störtades fick Elros och hans bror välja om de skulle räknas som alver eller dödliga människor. Elros valde att bli människa och utvaldes att leda de kvarvarande alvvännerna, edain. År 32 i andra åldern blev Elros Númenors förste konung, och regerade i 410 år innan han dog femhundra år gammal.

Namnet Elros är sindarin och betyder 'stjärn-regn', från el "stjärna", ross "regn", "yrande vattenskum". Namnet sägs ha tillkommit för att anspela på Elwings namn, med likardad betydelse. Hans regentnamn som kung över Númenor var Tar-Minyatur (quenya: 'Hög[boren]-Försthärskare').

Källor 
 Tolkien, J.R.R. Unfinished Tales of Númenor and Middle-earth, HarperCollins Publishers 1991
 Tolkien, J.R.R. The History of Middle-earth vol. 11: The War of the Jewels, HarperCollins Publishers 1995

Fiktiva kungar
Alver i Tolkiens värld

en:Kings of Númenor#Elros Tar-Minyatur
no:Númenoreanske herskere#Elros Tar-Minyatur
pl:Królowie Númenoru#Tar-Minyatur
simple:Middle-earth characters#Elros
Första Clemensbrevet

Första Clemensbrevet är en tidig kristen skrift som ingår i De apostoliska fädernas skrifter. Författare är sannolikt den romerske biskopen (påven) Clemens I omkring år 95.

Anledningen till brevet var stridigheter i Korinth vid den framväxande församlingsorganisationen, men det innehåller också en bred framställning om kristen vandel och tro. Det är skrivet som församlingsskrivelse, men visar sig genom den enhetliga stilen vara en mans verk.

Innehåll 
Första Clemensbrevet är en skrivelse från församlingen i Rom till församlingen i Korinth. Intressant är att det finns två hänvisningar till ord av Jesus som också återfinns med små justeringar i Lukasevangeliet. Nedan följer dessa stycken, i svensk översättning.

Låt oss framför allt minnas Herren Jesu ord, som han talade, när han lärde ut mildhet och tålamod. Ty så sade han:

Var barmhärtiga, för att ni skall få möta barmhärtighet,
förlåt, för att ni skall få förlåtelse.
Såsom ni gör, skall man göra mot er.
Såsom ni ger, skall man ge åt er.
Såsom ni dömer, skall ni bli dömda.
Såsom ni visar mildhet, skall man visa er mildhet.
Med det mått som ni mäter med skall man mäta åt er.

(jämför Lukasevangeliet 6:36–38)

Kom ihåg vår Herre Jesu ord. Ty han sade:

Ve den människan, det hade varit bättre för henne om hon
aldrig hade blivit född än att hon skulle förleda en av dessa
mina utvalda. Det vore bättre för henne att få en kvarnsten
hängd om halsen och bli sänkt i havet än att hon förför en av
mina utvalda.

(jämför Lukasevangeliet 17:1–2)

Vidare läsning
 Olof Andrén, Rättfärdighet och frid. En studie i det första Clemensbrevet, akademisk avhandling 1960.
 Svensk översättning ingår i: '' De apostoliska fäderna, 1 uppl., 1992, 2 uppl., 2006, förklaringar och översättning Olof Andrén och Per Beskow

Kristna skrifter
Kyrkofäder
Rånmord

Rånmord är en typ av brott, vanligen ett rån som efterföljs av att gärningsmannen mördar brottsoffret av olika skäl. Juridiskt sett vid rånmord kan det i Sverige föreligga brottskonkurrens. I sådant fall konsumeras dock ej rånet av mordet. 

I jurisdiktioner som tillämpar dödsstraff är rån i paritet med mord typiskt kvalificerande för en dödsdom (så exempelvis i England 1957-65, och i flertalet amerikanska delstater som behållit dödsstraffet). Även i andra rättsordningar ses det typiskt som förråande. Den sista faktiska avrättningen i Sverige, av Alfred Ander, rörde rånmord. 

Rånmord sågs även som argument bakom att införa mord som standardförseelse vid dödande vid införande av nuvarande Brottsbalken 1966, då det inte nödvändigtvis är övervägt. Tidigare hade dråp varit standardbrottet och för att bedömas som mord sågs typiskt graden av planering och förutseende som avgörande. 

Mord
Stöld