kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Svart marknad

Svart marknad, även kallad svarta börsen eller skuggekonomi, är en illegal marknad där valutor, varor och tjänster byter ägare i strid med gällande lagar. Sådana marknader tenderar att uppstå:
 vid ransonering (till exempel i krigstid), 
 när en vara är förbjuden (till exempel illegala droger, hembränt, vapen, prostitution, illegal djurhandel), eller 
 i planekonomier och andra reglerade marknader där produktionen inte förmår tillfredsställa konsumenternas önskemål (exempelvis kan kraftiga hyresregleringar leda till en illegal andrahandsmarknad av bostäder). 
 med stöldgods (häleri), smuggelvaror, med mera).
 hushållsnära tjänster och bostadsrenovering

I Sverige

Begreppet svart marknad kom i bruk i Sverige under andra världskriget, då olaglig handel bedrevs med ransonerade varor som kaffe och kött, en handel som kulminerade 1943 då nära 11 000 personer dömdes för ransoneringsbrott. I Sverige kan hyreskontrakt med reglerad hyra köpas på den svarta marknaden, antingen från den nuvarande hyresgästen eller ibland direkt från fastighetsägaren.

Se även 
 Informell sektor
 Korruption
 Korruption i Sverige
 Maffia
 Organiserad brottslighet
 Organiserad brottslighet i Sverige
 Penningtvätt
 Skattefusk
 Skattebrott (Svarta pengar)
 Svartarbete
 Svarttaxi

Referenser 

Ekonomisk brottslighet
Prissättning
Byteshandel

Byteshandel är handel som utgörs av byten av reala nyttigheter mot andra reala nyttigheter. Med reala nyttigheter menas någonting som någon uppfattar ha en reell nytta t.ex. mat, en bil, eller en plastpåse.

Vid ett byte får man alltid någonting tillbaka för det som man ger. Bytet sker om båda parter betraktar ett högre värde i varandras reala nyttigheter. Till exempel, en person som byter 1 kg potatis mot en liter mjölk, värderar ett byte inklusive mjölken -- högre än den potatis som han/hon ger upp.

Byteshandel övergick gradvis i handel med pengar, när det började förekomma handelsvaror som hade känt värde och var lätt att byta vidare och som började användas som bytesvara som inbytaren tänkt byta bort igen, till exempel metaller.

Referenser 

Handel
Prissättning
Sic

Sic, latin för "så" (fullständigt sic erat scriptum, "så skrivet"), är en textkommentar som bekräftar något som är osannolikt eller till synes felaktigt. Det kan till exempel användas i citat för att upplysa om att stavfel, grammatikfel eller liknande härstammar från källan. Det vill säga, att det inte är den som citerar som har gjort felet, utan att felstavningen är exakt återgiven från originalkällan. Uttrycket sätts vanligtvis inom hakparentes; [sic], och ofta kursiverat och följt av ett utropstecken: [sic!]. Sic används även av läkare vid receptförskrivning då de i särskilda fall ger en avvikande ordination, som exempelvis en högre dos än den normala eller förskrivning på en icke godkänd indikation.

Vill man använda ett mer svenskt skrivsätt anser Språkrådet att det i stället går bra att skriva [så!] eller bara [!]. Ibland ser man även (!), det vill säga med vanliga parenteser och ingen kursivering.

Källor 

Latinska ord och uttryck
Auktoritetsargument

Ett auktoritetsargument (argumentum ab auctoritate) är en form av argument där något påstås vara sant för att en auktoritet (ofta akademisk) påstår det. Auktoritetsargument är en form av genetiska argument.

Form:
 Auktoritet A påstår att P är sant
 Alltså är P sant
Exempel:
 Professorn i cellbiologi menar att cellplasma mest består av vatten
 Alltså består cellplasma mest av vatten

Auktoritetsargument kan leda till argumentationsfel eftersom sanningshalten i en uppgift inte beror på vem som framför den. Detta gäller även uppgifter som lämnas av sakkunniga, även om det i induktiva resonemang kan antas troligare för sakkunniga att lämna sanna uppgifter.

Exempel:
 Professorn i cellbiologi menar att cellplasma mest består av guld
 Alltså består cellplasma mest av guld

Auktoritetsargument åberopas ofta när någons auktoritet inom ett område förs fram som stöd åt ett uttalande inom ett annat område än där denne är auktoritet.

Exempel:
 Professorn i cellbiologi menar att månen har en underjordisk ocean
 Alltså har månen en underjordisk ocean

Se även
Falsk auktoritet
Honour by association
Tendenskritik

Argumentationsfel
Genetisk argumentation

Genetisk argumentation, typ av argumentationsfel eller felslut där man låter trovärdigheten hos en tes avgöras av vem/vilka som argumenterar för eller mot tesen. Detta är irrelevant, och således är genetisk argumentation en typ av argumentationsfel som grundar sig på ett irrelevant stödargument; det är ett ignoratio elenchi.

Däremot kan personens trovärdighet vara ifrågasättbar. Ett exempel är fallet Profumoaffären, där Storbritanniens försvarsminister John Profumo förnekade sina kopplingar till sin påstådda älskarinna, som replikerade med "säger han det?" och fäste uppmärksamhet vid det faktum att en person i maktställning som utsätts för anklagelser om otrohet kommer att förneka anklagelsen oavsett dess sanningshalt. Likaså kan en person som flera gånger dömts för en typ av brott som vid misstanke på nytt förnekar ansvar ses som sannolikt skyldig, vilket t.o.m. vissa domstolar tagit i beaktande vid bedömande av skuld. Detta innebär dock inte att påståendet är sant, och det måste undersökas på dess eget sannolikhetsvärde eller stödjande bevisning.

Positiv genetisk argumentation
Dessa felslut använder en tes förespråkare för att stärka tesen själv.

Associationsheder – ett genetiskt argumentationsfel som bygger på att man anser att någon sak är positiv eftersom den förespråkas av någon god eller hedervärd person eller grupp
Auktoritetsargument, argumentum ad verecundiam
Folkets argument, argumentum ad populum
Honour by association

Negativ genetisk argumentation
Associationsskuld – ett genetiskt argumentationsfel som begås då en part påpekar en likhet mellan motpartens åsikter och ett referensobjekt (som är klandervärt) och därmed antyder att motpartens åsikter i andra frågor är klandervärda
Guilt by association
Nazistargumentet
Ad hominem
Tu quoque

Se även 
 Trovärdighet och tillförlitlighet – skillnaden mellan att verka tala sanning och att faktiskt tala sanning
 Haloeffekt

Retorik
Argumentationsfel
Nazistargumentet

Nazistargumentet, reductio ad Hitlerum, är en vanlig typ av "guilt by association"-argumentationsfel. Namnet myntades 1953 av den tysk-amerikanske filosofen Leo Strauss och betyder bokstavligen: "att reducera till Hitler".

Argumentet följer denna syllogism:
Nazisterna/Hitler stödde åsikt X.
Nazisterna/Hitler var ond(a).
Alltså är åsikt X ond.

Ibland går argumentet ett steg längre, och får mer karaktären att misskreditera personen som förestår ståndpunkten, exempelvis: 

Hitler stödde dödsstraff (och är ond) 
Den andre personen (låt oss säga Churchill) stöder dödsstraff
Alltså är den andre personen (Churchill) ond/inte att lita på 

Effekten blir ofta att Hitler och Tredje riket används som ett slagträ för att förknippa, mer eller mindre uttalade, katastrofala konsekvenser med mer vardagliga och odramatiska frågor. Ett exempel är:
 Hitler ville införa en allmän europeisk valuta
 Alltså är en allmän europeisk valuta dålig

I allmänhet är argumentationen inte så tydlig som i exemplet. En talare som försöker misskreditera en idé eller person genom att jämföra med nazisterna eller Hitler kan anses ha tagit till nazistargumentet också då talaren bara antytt sambandet. Det förekommer till exempel att skribenter och nyhetssajter försöker visa på olika paralleller mellan nutida ledare och Hitler. Underförstått följer att den nutida ledaren som associeras med Hitler är "ond" eller åtminstone att idéerna denne förespråkar är dåliga.

Ett exempel:

 Hitler ville återställa Tyskland till stormaktsstatusen innan första världskriget
 Trump vill "göra USA mäktigt igen"
 Trump och Hitler är lika

Andra företeelser som Hitler eller nazisterna kan påstås ha stött eller motarbetat, och som kan användas i nazistargumentet är djurskydd, motorvägar, ekologisk odling, barnbidrag, vegetarianism, målarkonst, nykterhet, tobaksmotstånd, migrationspolitik och allmän värnplikt. Det har ibland förekommit en form av ideologisk kamp mellan förespråkare för marknadsekonomi respektive planekonomi att förknippa Hitler med den motsatta ekonomiska modellen.

Se även
Godwins lag

Referenser

Noter

Nazism
Retorik
Argumentationsfel
Rännstensungar (1944)

Rännstensungar är en svensk dramafilm från 1944 i regi av Ragnar Frisk.

Handling 
Den fattiga konstnären Johan Fahlén som ännu inte haft någon framgång med sina tavlor har en dröm och det är att tjäna så mycket pengar att han kan betala en operation till den föräldralösa och förlamade flickan Ninni som han lovat att ta hand om. 

Barnavårdshemmet som också vill ta hand om Ninni skickar Märta Sanner att hämta henne. Men då Ninni vill stanna hos Fahlén får hon tillsvidare göra det. Märta kommer dock ofta på besök och ser dessutom till att Fahléns tavlor hamnar på ett galleri. 

Då Fahlén plötsligt har lite pengar misstänks han för en stöld hos Jaffe, som några kringvandrade musiker ligger bakom, och hamnar i finkan. Busungarna på gården känner dock till sanningen och beslutar sig för att ta saken i egna händer.

Om filmen 
Rännstensungar är baserad på Åke Hodells teaterpjäs Rännstensungar som uruppfördes på bioteatern Amiralen, senare Nöjesteatern, i Malmö 1944.

Filmen nyinspelades 1974 i regi av Torgny Anderberg. Musikalfilmen Förortsungar från 2006 kan ses som en moderniserad version av historien; den föräldralösa flickan är här ett flyktingbarn från Afrika och konstnären har blivit en rockmusiker.

Rollista i urval 
Adolf Jahr - Johan Fahlén, konstnär 
Britta Brunius - Märta Sanner, barnavårdskvinna 
Lillie Wästfeldt - Malina Karlsson, portvakt i 47:an 
Harry Persson - Jaffe, frukthandlare 
Birgitta Hoppeler - Ninni 
Gunnel Nilsson - Murre, Malina Karlssons systerdotter 
Hans Lindgren - Bigge Nilsson, ledare för gänget 
Erik Ahlfors - Janne, gårdsmusikant 
Per Björkman - kriminalkommissarie Lindberg 
Bertil Brusewitz - direktör Högstrand, ägare till 47:an 
Göran Dahlén - Paul "Palle", direktör Högstrands adoptivson 
Eric Malmberg - grosshandlare Winfelt 
Josef Norman - konsthandlare Wendel 
Hilding Rolin - Jojje, läkare 
Stina Ståhle - Anna Högstrand, direktör Högstrands fru

Musik i filmen 
Du skall inte fruktan bära, kompositör Ernfrid Ahlin, text Roland, sång Harry Persson 
Här har du gammelvals, kompositör Ernfrid Ahlin, text Roland, sång Gösta Tönne 
I min lilla, lilla värld av blommor, kompositör Ernfrid Ahlin, text Roland, sång Birgitta Hoppeler och Adolf Jahr 
Lite grann från ovan, kompositör och text Lasse Dahlqvist, sång Gunnel Nilsson 
Jag har bott vid en landsväg, kompositör Alvar Kraft, text Charles Henry, sång Gunnel Nilsson 
En liden vit kanin, kompositör och text Sven Gustafson, sång Gunnel Nilsson 
Kalle på Spången, kompositör Lasse Dahlqvist, text Lasse Dahlquist och Sven Gustafson, sång Gunnel Nilsson 
Ta' de' som en prövning, kompositör Ernfrid Ahlin, text Roland, sång Harry Persson 
Här är sommar, här är sol, kompositör Ernfrid Ahlin, text Roland, sång Bertil Brusewitz och Harry Persson

DVD 
Filmen gavs ut på DVD 2004, tillsammans med dramakomedin Bombi Bitt och jag, och som digitalt restaurerad 2017.

Externa länkar 
 
 

Filmer 1944
Svenska dramafilmer
Svenskspråkiga filmer
Filmer i regi av Ragnar Frisk
Svenska filmer baserade på pjäser
Filmer från Svensk Talfilm
Filmer om föräldralösa
Filmer om barn
Svenska 1940-talsfilmer
Svenska barnfilmer
Diplodocus

Diplodocus, (latin dubbel balk) är ett släkte dinosaurier som levde i Nordamerika under senare delen av jura, för 150 miljoner år sedan. Diploducus är en av de mest välkända dinosaurierna och tillhör ordningen sauropoder inom familjen diplodocider. Nära släktingar var till exempel Apatosaurus, Barosaurus, Seismosaurus och Mamenchisaurus.

Liksom alla andra sauropoder var Diplodocus växtätare. Diplodocus var upp till 30 meter lång och skelettet är det längsta fullständiga man funnit av en dinosaurie. Den var under lång tid den längsta kända dinosaurien, men nya genom fynd under de senaste 30 åren har man hittat den längre dinosaurien Supersaurus. Man har uppskattat att Diplodocus vägde upp till 30 ton. Som jämförelse kan nämnas att Brachiosaurus (som var nästan lika lång) uppskattas ha vägt upp till 75 ton eller kanske ännu mer. 

I förhållande till sin enorma storlek hade djuret ett förbluffande litet huvud med den minsta hjärnan hos dinosaurierna i förhållande till storleken. Diplodocus hade femton halskotor och svansen bestod av uppskattningsvis (eftersom inga fossil med en hel svans bevarad har hittats) mellan sjuttio till nittio kotor. Diplodocus hade fötter som var en meter i diameter. Så som andra sauropoder svalde Diplodocus gastroliter för att kunna mala ned födan. Den hade inga rejäla tänder som den kunde tugga med.

Det allra första exemplaret av Diplodocus fann Earl Douglass och Samuel Wendell Williston i Morrison-formationen i Colorado i USA år 1878, Othniel Charles Marsh beskrev djuret som fick namnet Diplodocus longus, det vill säga "lång dubbelbalk". De hittade då två skallar och en del av svansen. Därefter fann John Bell Hatcher år 1901 ytterligare ett exemplar i Wyoming, D. carnegii. Namnet betyder Andrew Carnegies dubbla balk. Tjugotre år senare, 1924, fann Dr Holland den nya arten D. hayi.

Diplodocus i populärkulturen 

Ett monterat skelett av Diplodocus är utställd i Natural History Museum i London.

Diplodocus var med i TV-serien Dinosauriernas tid 1999.

Referenser

Se även
Diplodocider
Sauropoder

Dinosaurier från Nordamerika
Sauropoda
Diplodocider
Dinosaurier från juraperioden
Nightingale School of Nursing

Florence Nightingale Faculty of Nursing, Midwifery & Palliative Care eller endast Nightingale School of Nursing är en skola inom King's College London i London som huvudsakligen utbildar sjuksköterskor och barnmorskor. Skolan grundades av Florence Nightingale i London 1860. Den har ca 1 300 heltidsstudenter.

Referenser

Externa länkar
Officiell webbplats

Skolor i Storbritannien
Utbildningsinstitutioner bildade 1860
Danderyds sjukhus (tunnelbanestation)

Danderyds sjukhus är en station i Stockholms tunnelbana, belägen i Danderyds kommun. Den trafikeras av T-bana 2 (röda linjen) och ligger mellan stationerna Bergshamra och Mörby centrum. Avståndet till station Slussen är 10,1 kilometer.

Stationen togs i bruk den 29 januari 1978 och ligger 7 meter under mark invid Danderyds sjukhus. Den har en plattform och två biljetthallar. Den norra biljetthallen har ingång från sjukhuset. I anslutning till den södra biljetthallen finns en stor bussterminal för bussar till olika delar av Roslagen. På gångavstånd från stationen, om än inte i omedelbar anslutning till densamma, ligger också Mörby station på Roslagsbanan.

Konst
Den ursprungliga konstnärliga utsmyckningen på väggarna mitt emot plattformarna på stationen var enkla fält i himmelsblått och grått. Denna ersattes på 1990-talet av ny konst som sedermera också har försvunnit.

Den nuvarande konsten på stationen är utförd av tre olika konstnärer:
 Klara Källström: fotografiskt tryck på emaljsystem på spårväggarna, invigdes 2008.
 Hertha Hillfon: konst på väggar, golv och pelare på temat "läkeväxter och symboler i folktron" i gångtunnel till sjukhuset, invigdes 1978. 
 Pierre Olofsson: "Livets träd", kompostion i puts och konststen på väggen i gångtunneln till bussterminalen, invigdes 1980. "Duo", skulptur i bussterminalens vänthall, invigdes 1992.

Populärkultur
En avgörande scen i filmen Beck – Lockpojken från 1997 är inspelad på stationen.

Referenser

Externa länkar 

Stockholms tunnelbanestationer
Transportanläggningar i Danderyds kommun
Järnvägsstationer invigda 1978
1978 i Sverige
Frans Hodell

Frans Oscar Leonard Hodell, född 13 augusti 1840 i Stockholm, död 25 maj 1890 i Lämshaga på Ingarö, var en svensk författare, skådespelare och tidningsredaktör.

Biografi
Frans Hodell var son till Carl Hodell (1816–1863) och bror till Anna Hodell, skådespelare vid Södra teatern och Ida Hodell, skådespelare vid Dramaten och till redaktören Julius Hodell. Han var även kusin med Emil Norlander och farbror till författaren och teaterchefen Björn Hodell. Han var gift första gången 1864 med skådespelaren Mathilda Bäckström, och andra gången 1873 med Therese Paul. Han var morfar till Inga Hodell.

Frans Hodell scendebuterade vid Selinders teater 1860 i en komedipjäs han skrivit själv. Han engagerades senare vid Södra teatern i Stockholm som skådespelare och pjäsförfattare. Han blev redaktör för skämttidningen Söndags-Nisse 1870, och köpte tidningen 1881. Han var en av landets flitigaste och populäraste lustspelsförfattare med drygt hundra olika teaterstycken, bland annat Andersson, Pettersson och Lundström (1865) vilken han baserade på ett lustspel från 1833 av Johann Nestroy.

Bibliografi

Övrigt
Hodell har fått en gata uppkallad efter sig, Hodellvägen i Hägersten i Stockholm. Hans melodi Zandahls kanon (med begynnelsraden "En ynkelig visa jag önskar att sjunga") är i dag mest känd till texten "Skånska slott och herresäten".

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser

Vidare läsning

Externa länkar
 

Svenska redaktörer
Svenska journalister under 1800-talet
Svenska skådespelare under 1800-talet
Svenskspråkiga författare
Män
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1840
Avlidna 1890
Skådespelare från Stockholm
Författare från Stockholm
Journalister från Stockholm
Vaishnavism

Vaishnavism, eller vishnuism, är den kvantitativt helt dominerande riktningen inom hinduismen, med omkring 70 procent av hinduerna som anhängare. Vaishnavismen är en närmast monoteistisk riktning, där man enbart dyrkar Vishnu eller någon av de gudomar som ses som Vishnus avatarer.

Underinriktningar 
Vaishnavismen kan i sin tur indelas i olika riktningar, där några av de viktigaste är de som grundats av följande indiska religionsfilosofer:
 Ramanuja - Srí Vaisnava sampradaya
 Madhva (Dvaita) Brahma-Madhva-Gaudiya sampradaya 
 Vallabha (jfr Vallabhacharya) Kumara sampradaya
 Nimbarka (jfr Advaita) Rudra sampradaya

Trons innehåll 
Vaishnaviter, liksom shivaiter, tror på existensen av en, enda gudom, som skapare och uppehållare av världsalltet, såväl immanent som transcendent närvarande i världen. I likhet med övriga hinduiska trosriktningar tror man dock även inom vaishnavismen på den samtidiga existensen av lägre gudar. Dessa gudar anses i regel endera som delar av den högsta gudomen, eller som mäktiga existenser skapade av den högste guden.

Vishnu och Shiva ses på vissa håll i Indien som en gemensam gudom med namnet Harihara.

Den ungefär tvåtusenåriga föreställningen om trimurti bearbetades i purana-skrifterna till synsättet att Brahma och Shiva är två lägre uppenbarelseformer av Vishnu.

Externa länkar 
 http://www.vaisnava.com/

Hinduism
Teateråret 1890



Årets uppsättningar

Januari
27 januari – Anna Wahlenbergs pjäs På vakt har urpremiär på Södra teatern i Stockholm.

Mars
1 mars – August Strindbergs Fordringsägare har svensk premiär på Svenska Teatern i Stockholm.
15 mars – En version av August Strindbergs pjäs Mäster Olof, med efterspel, har urpremiär på Dramaten i Stockholm.

April
10 april – Gustaf af Geijerstams pjäs Lars Anders och Jan Anders och deras barn har urpremiär på Södra teatern i Stockholm.

Oktober
Oktober – Helena Nyholms pjäs Hämnd har urpremiär i Göteborg.

Okänt datum
Anne Charlotte Lefflers pjäs Den kärleken! har premiär.
Gustaf von Numers pjäs Bakom Kuopio har Sverigepremiär på Strindbergs Intima Teater i Stockholm.

Avlidna 
25 maj – Frans Hodell, 49, skådespelare och pjäsförfattare

Referenser

Externa länkar
William Seymer

John William Seymer [f. Seijmer], född 21 augusti 1890 i Stockholm, Gamla stan, död 17 mars 1964 Stockholm, var en svensk tonsättare och musikskriftställare.

Biografi 
Seymer var son till grosshandlaren Melcher Alexis Seymer och Jane Johansson. Han utbildades i Schartaus handelsinstitut i Stockholm 1908-1909 samt för Harald Fryklöf i musikaliska ämnen. Dessa studier fortsatte sedan i Tyskland 1911 och i England 1912. Det var i samband med flytten till England som han ändrade stavningen av efternamnet till Seymer.

Seymer var en mycket uppskattad och respekterad musikanmälare i Svenska Dagbladet 1917-23, Nya Dagligt Allehanda 1923-44, Dagens Nyheter 1944-47. Därefter medverkade han sporadiskt i in- och utländska tidskrifter.

William Seymer var en förnämlig skriftställare som främst skrev mycket uppskattande artiklar om sina samtida och yngre kolleger. Som tonsättare producerade han sig som en finstämd lyriker som kombinerade nordisk idyll med impressionistisk kolorit. Men det var för den engelska impressionismen han stod närmast (Scott, Bax, Goossens, Delius).

Kända verk (urval)
 Sommarcroquiser för piano op. 11 (1917-1920)
Strofer i sol och skugga op. 6 (1919)
Skizzer för piano (1916)
Fantasistycke (1949)

Mest kända är hans miniatyrer för piano: "Strofer i sol och skugga", "Skizzer" och "Sommarcroquiser" - där den välkända "Solöga" ingår. 

Även Sonata pastorale för violin och piano visar mycket stora kvaliteter. På verklistan finns också några orkesterverk (Sinfonietta, uvertyren Vårspel och tre sviter), en pianotrio och sånger. Hans kompositioner speglar den svenska sommaren. Seymer fann sin sista vila på Norra begravningsplatsen där han gravsattes den 20 maj 1964 i familjegraven.

Referenser

Noter

Svenska kompositörer under 1900-talet
Födda 1890
Avlidna 1964
Män
Personer från Stockholm
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Harry Persson (artist)

Harry Reinhold Persson född 4 augusti 1906 i Malmö, död där 28 november 1961, var en svensk skådespelare och sångare.

Biografi 
Persson scendebuterade 1928 i Malmö, han engagerades vid Hälsingborgsrevyn 1930 och kom senare att medverka i revyer hos Karl Gerhard. 

Han filmdebuterade 1933 i Per-Axel Branners Farmors revolution och kom att medverka i nästan 20 filmer.

Harry Persson var även flitigt aktiv som skivartist under 1930- och 1940-talen, både med talskivor och humoristiska visor. Bland hans mera populära inspelningar märks Någonting att äta, någonting att dricka, Åh, sicken fest och En pärla före frukost.

Filmografi (i urval)

Radioteater

Roller

Referenser

Noter

Källor

Externa länkar 

Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska sångare
Skådespelare från Malmö
Musik i Malmö
Män
Födda 1906
Avlidna 1961
Sångare från Malmö
Mamluker

För andra betydelser se Mameluckerna

Mamluker (arabiska "ägd"), tidigare ghilman, singular ghulam ("pojke"), var slavsoldater som användes av de muslimska kaliferna och andra islamiska härskare i Orienten. Mamluker tillskansade sig makten själva vid mer än ett tillfälle. Så skedde till exempel i Egypten i mitten av 1200-talet då en av slavar bestående livvakt åt sultanen grep makten i landet och bildade mamluksultanatet i Egypten vilket existerade ända fram till osmanernas erövring 1517, samt även i Delhisultanatet på 1200-talet (se vidare mamlukdynastin i Delhi).

Bakgrund
Islamiska härskare rekryterade till stor del slavar till sin armé, vilket var ett sätt att lösa lojalitetsproblemet inom furstens välde. Furstarna var alltid tvungna att hävda sin ställning och de enda som de ansåg sig kunna lita på var slavar varmed menades främlingar utan familjeband som personligen var knutna till fursten genom att de ägdes av honom. I Europa under medeltiden löste man lojalitetsproblemet genom feodalismens trohetsförhållande mellan länsherre och vasall, medan man i Orienten löste detta genom förhållandet ägare – slav. Någon lojalitetskänsla byggd på att man tillhörde samma folk och hade gemensamt språk kunde knappast uppstå.

Rekrytering
Då den islamiska rätten förbjöd att den som var född muslim gjordes till slav var man tvungen att erhålla slavar från ännu icke-islamiska områden som Sydryssland och Kaukasus. Slavhandeln sköttes nästan uteslutande av venetianska köpmän och så småningom på 1300-talet av genuesarna vilkas koloni Kaffa på Krim blev en av de största slavmarknaderna i Orienten. Dessa slavar utbildades till soldater och kallades mamluker (ordagrant ägd). Många av dessa steg i graderna och innehade höga ämbeten både i armén och förvaltningen och försörjdes med inkomsterna från förläningar.

Se även
Soldatslavar i Ryssland

Referenser

Militärt slaveri
Mamluker
Slaveri inom islam