kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Victor Puiseux

Victor Alexandre Puiseux, född 16 april 1820 i Argenteuil, död 9 september 1883 i Frontenay (Jura), var en fransk astronom och matematiker. Han var far till Pierre Puiseux.

Efter att ha haft lärarplatser i matematik vid olika högskolor blev Puiseux 1855 astronom vid observatoriet i Paris och 1857 professor i matematik och astronomi vid Sorbonne. Utom en mängd matematiska arbeten offentliggjorde han flera arbeten inom den teoretiska astronomin, särskilt om teorin för planeternas och månens rörelser, beräkningar av Venuspassagerna samt astronomiska observationer.

Källor

Franska professorer i astronomi
Franska professorer i matematik
Alumner från École normale supérieure
Officerare av Hederslegionen
Personer verksamma vid Paris universitet
Astronomer under 1800-talet
Matematiker under 1800-talet
Franska forskare under 1800-talet
Personer från Argenteuil
Födda 1820
Avlidna 1883
Män
Ugglan
Julian Brazier

Julian William Hendy Brazier, född 24 juli 1953 är en brittisk parlamentsledamot för Konservativa partiet. Han representerade valkretsen Canterbury i underhuset från valet 1987 till valet 2017. Han är skuggminister för internationella frågor.

I februari 2002 blev han dömd i en italiensk domstol för att ha vållat en dödsolycka genom att köra på fel sida av vägen.

Källor

Noter

Tidigare brittiska underhusledamöter
Alumner från Brasenose College, Oxford
Män
Födda 1953
Levande personer
Ioannis Kapodistrias

Ioannis Kapodistrias, född den 11 februari 1776 på Korfu, död den 9 oktober 1831, var en grekisk greve och statsman i rysk tjänst.

Biografi
Kapodistrias utsågs under det grekiska frihetskriget till det moderna Greklands första statschef år 1828. Hans familj härstammade från halvön Istrien; därav namnet. Han dog, mördad av politiska fiender, år 1831.

Kapodistrias upprättade sitt korta republikanska styre på ön Egina på några mils avstånd från Aten. Han stöddes av Ryssland, England och Frankrike. Kapodistrias hade tidigare fungerat som ryske tsaren Alexander I:s utrikesminister och hade således stor erfarenhet av europeisk diplomati.

Referenser

Externa länkar 

Grekiska politiker
Alumner från Paduas universitet
Födda 1776
Avlidna 1831
Män
Mördade grekiska politiker
Mördade regeringschefer
Colin Breed

Colin Edward Breed, född 4 maj 1947, är en brittisk liberaldemokratisk politiker. Han var parlamentsledamot för valkretsen South East Cornwall 1997-2010. Breed var partiets vice talesman i försvarsfrågor 2002-2005.

Källor

Tidigare brittiska underhusledamöter
Män
Födda 1947
Levande personer
Kevin Brennan

Kevin Denis Brennan, född 16 oktober 1959 i Cwmbran i Wales, är en brittisk (walesisk) politiker (Labour). Han är ledamot av underhuset för Cardiff West sedan 2001.

Referenser

Externa länkar 

 Officiell webbplats

Brittiska underhusledamöter
Personer från Monmouthshire
Födda 1959
Män
Levande personer
Alumner från Pembroke College, Oxford
Annette Brooke

Annette Brooke, född 7 juni 1942, är en brittisk politiker inom Liberaldemokraterna. Hon representerade valkretsen Mid Dorset and Poole North från 2001 till 2015. Hon var partiets talesman i inrikesfrågor.

Källor

Tidigare brittiska underhusledamöter
Födda 1942
Kvinnor
Levande personer
Alumner från London School of Economics
Biologiska norrlandsgränsen

Biologiska norrlandsgränsen eller klimatologiska norrlandsgränsen, Norrlandsgränsen, Limes Norrlandicus, kallas den klimatologiska gränszon som löper över Sverige mellan södra Värmland i väster och Gästrikland i öster och som även utgör en påtaglig vegetationsgräns mellan den högläntare, boreala zonen och relativt artfattiga naturlandskapet mot norr (norrlandsterräng) och det varmare, boreonemorala och artrikare området söderut i landet. Gränszonen anges som sydgräns för vissa nordliga arter och nordgräns för vissa sydliga arter. Termen är formad av Rutger Sernander. Denna gräns skiljer sig dock från den naturgeografiska gränsen, den demografiska gränsen och den kulturhistoriska gränsen, varav den sistnämnda definierats av Dalälven, beskrivet av Ericus Olai på 1460-talet.

Den biologiska norrlandsgränsen beror på flera samverkande faktorer:
 Gränsen i terrängen mellan Mälardalens och Vänerns slätter (Mellansvenska sänkan) och det nordsvenska höglandet (norrlandsterräng), som löper i nordostlig riktning genom norra Dalsland, södra Värmland, västra Närke, västra Västmanland, södra Dalarna och västra Gästrikland för att nå kusten i sydöstra Hälsingland.
 Den forna högsta kustlinjen vilken har betydelse i och med att sediment avlagrats nedanför denna, sedimenteringar som i dag utgör bördig åkermark.
 Klimatet, i och med att vindarna i viss mån styrs av terrängen och att snötäcket ligger kvar längre på högre höjder.

Gränsen är dock inte helt exakt, utan varierar från art till art. Direkt felaktigt är antagandet att Dalälven skulle utgöra något slags gräns i klimatologisk mening; Dalälven skär biologiska norrlandsgränsen delvis i rät vinkel - och äldre antaganden att ek inte växer norr om denna gräns stämmer inte, och har möjligen aldrig stämt. 

Gränsen är också gräns för taigans utbredning och skiljer ut det norra barrskogsområdet från det södra blandskogsområdet. Naturens förutsättningar har varit förutsättningarna för människans kulturella levnadsbetingelser och utmed Limes kan man också skönja dessa spår i form av fäbodkulturens utbredning.

Se även 
 Fäbodgränsen
 Högsta kustlinjen
 Norrlands inland
 Norrland
 Odlingsgränsen

Referenser

Externa länkar
Den högsta kustlinjen, SGU
Limes norrlandicus
Här går den biologiska gränsen till Norrland - Upsala Nya Tidning

Djurgeografiska regioner
Norrland
Sveriges flora
Sveriges geografi
Sveriges klimat
Menzies Campbell

Sir Walter Menzies Campbell, född 22 maj 1941 i Glasgow, är en skotsk advokat och ledamot av det brittiska underhuset (liberaldemokrat) för valkretsen North East Fife i Skottland. Mellan 2 mars 2006 och 15 oktober 2007 var han även Liberaldemokraternas partiledare. 

Det skotska namnet Menzies uttalas mingis  – z är ett substitut för det föråldrade skrivtecknet yogh, ty namnet skrevs en gång i tiden ”Minȝies” . Menzies Campbell brukar kallas ”Ming”.

Campbell studerade juridik vid University of Glasgow. Han har varit löpare och tävlade i OS 1964 i Tokyo. Mellan 1967 och 1974 hade han det brittiska rekordet i löpning 100 meter.

Han blev ordförande för de skotska liberalerna 1975, och kandiderade i flera parlamentsval mellan 1974 och 1983, tills han slutligen blev invald för North East Fife 1987.  Han utsågs till talesman för Liberaldemokraterna i utrikespolitik och försvarspolitik 1992, och när partiet 1997 bildade ett eget  skuggkabinett blev han så kallad skuggutrikesminister.

Sedan oktober 2003 har han också varit vice partiledare, och när partiledaren Charles Kennedy var sjuk ombads han av partiet att agera ställföreträdande partiledare, men avböjde. Efter Kennedys avgång 7 januari 2006 blev Campbell tillförordnad partiledare i väntan på ett kommande partiledarval, i vilket val han segrade den 2 mars. Han blev adlad 2003 för sina ”tjänster i parlamentet”.

Källor

Noter

Externa länkar
mingcampbell.org.uk, Ming Campbells webbplats
Liberal Democrats - Rt Hon Sir Menzies Campbell CBE QC MP partiets officiella sida
They Work For You - Menzies Campbell MP

Brittiska parlamentsledamöter
Partiledare för Liberaldemokraterna
Skotska politiker
Brittiska kortdistanslöpare
Skotska idrottare
Alumner från University of Glasgow
Alumner från Stanford University
Personer från Glasgow
Födda 1941
Män
Levande personer
Parlamentsvalet i Storbritannien 1987

Parlamentsvalet i Storbritannien den 11 juni 1987 var den tredje segern i rad för premiärminister Margaret Thatcher och hennes konservativa parti.

Labour, med partiledaren Neil Kinnock, gjorde ett bättre resultat än i det föregående valet, men var långt ifrån att besegra regeringen.

Valdeltagandet var 32 530 204 (75,3 %)

1987 i Storbritannien
1987
Storbritannien
Evangelis Zappas

Evangelis Zappas, en grekisk filantrop, av grekisk härkomst, född i Lambove i Gjirokastër i Albanien den 23 augusti 1800, död 19 juni 1865 i nuvarande Rumänien, var en grekisk entreprenör. 

Hans återupplivande av olympiska spelen i Aten 1859 ska ha inspirerat Pierre de Coubertin och övriga i den första internationella olympiska kommittén. Zappas återuppbyggde även panathinaikostadion, samt byggde den arena där fäktningen genomfördes under OS 1896.

Zappas är även grundare av den första nyhetstidningen på albanska och grekiska språk, Pellazgos.

Referenser

Externa länkar 
"Olympic history should include freedom fighter"
"Who revived the modern games?"

Grekiska filantroper
Personer från Gjirokastra
Filantroper under 1800-talet
Personer i Grekland under 1800-talet
Födda 1800
Avlidna 1865
Män
FVM S 21

FVM S 21 är ett dukbeklätt enmotorigt biflygplan tillverkat av Flygkompaniets tygverkstäder Malmslätt (FVM).

Projekteringen av FVM S 21 inleddes 1921 då flygingenjör Henry Kjellson skissade på ett flygplan som skulle ersätta FVM S 18.
Flygplanet konstruerades för att passa en för luftskepp avsedd motor, som flygförvaltningen köpt på överskottsmarknaden efter
första världskriget. Flygplanet var en trä- och dukbeklädd metallkonstruktion med en högt uppdragen och i genomskärning v-formad bakkropp utan fena. 

1922 kom tillverkningen igång med två flygplan. Det första flygplanet blev klart för provflygning i oktober 1922. Under provflygningen uppdagades att kursstabiliteten inte var tillfredsställande Flygplanets akterparti konstruerades om genom att en liten fena monterades och sidrodret förstorades. 1923 beställdes ytterligare nio flygplan som levererades 1923-1924. 

Vid Internationella luftfartsutställningen i Göteborg 1923 (ILUG) ställdes FVM S 21 och FVM J 23 ut för beskådande. Flygplanen fick kritik av den engelske flygplanskonstruktören Fairey, som ansåg att sidrodren var för små. Pressen hörde talas om kritiken och förstorade problemet med små sidroder på FVM S 21 och FVM J 23. Båda flygplanstyperna fick därefter större sidroder. 

Ytterligare modifieringar krävdes. Eftersom motortypen var tung blev flygplanet lätt i stjärten. Det resulterade i att flygplanen ofta slog runt vid landning på ojämna fält. 1924 ökades spännvidden med tre meter eftersom flygplanet skulle utrustas med pontonställ. Provflygningarna utföll positivt och samtliga flygplan försågs med hydrovingar.

I oktober 1924 beställdes ytterligare 20 st FVM S 21. Kvar i förråd fanns bara 25 Maybach-motorer, som även var reserverade som reservmotorer. Resultatet blev att tio flygplan tillverkades enligt tidigare motorval samt att en serie om tio flygplan försågs med en Mercedesmotor på 260 hk. De tio sista benämndes FVM S 25.

Totalt tillverkades 30 flygplan av FVM S 21 och FVM S 25. 

1924 fick en S 21 Röda Korset-märkning och användes i Boden för ambulanstransporter.

När Flygkompaniet upphörde överlämnades sex st FVM S 21 till det nybildade Flygvapnet som betecknade flygplanen S 1.

Versioner
FVM S 21HL - Landversion.
FVM S 21H  - Pontonförsett hydroplan.
FVM S 25   - Delserie 2 med Mercedesmotor.

Externa länkar

Svenska spaningsflygplan
Tiergarten

För stadsdelen i Berlin, se Tiergarten (stadsdel).

Tiergarten eller  Großer Tiergarten är en stor stadspark i stadsdelen Tiergarten i centrala Berlin. Parken har en yta på 210 hektar (2,1 km²) och angränsar till Brandenburger Tor, här ligger även Reichstag. Tiergarten betyder djurgård (djurpark) på tyska.

I Tiergarten återfinns bland annat De nordiska ambassaderna i Berlin och Schloss Bellevue. Strasse des 17. Juni går igenom Tiergarten upp mot Brandenburger Tor och i centrum finns Großer Stern med monumentet samt turistattraktionen Siegessäule. I Tiergarten finns bland annat en engelsk park (Englischer Garten) med teservering.

Under 1600-talet skapades i kurfurstarnas inhägnade jaktrevir flera rastplatser och breda alléer. Åtta av dessa alléer mötas vid Großer Stern. Andra delar som finns kvar från senbarocken är Floraplatz med en guldfiskdamm samt Venusbassängen. Årets 1792 utformades under ledning av trädgårdsmästaren Justus Ehrenreich Sello den yngre en ny areal (Neue Partie) med konstgjorda insjöar. Stort inflytande hade landskapsarkitekten Peter Joseph Lenné som anlade mellan 1833 och 1838 en klassisk landskapspark. Under Nationalsocialismen fanns planer att göra alléerna betydlig bredare och uppföra flera byggnader vid alléerna. På grund av andra världskriget blev endast en allée (Strasse des 17. Juni) bredare. Under bombningar vid slutet av kriget blev stora delar av parken förstörd.

Kort efter andra världskriget användes stora delar av parken som trädgård. Här odlades grönsaker för Berlins hungriga befolkning. Borgmästaren Ernst Reuter betraktade de fällda träden i Tiergarten som ett sår i staden och han gav påbudet att  träd skulle planteras. Omgestaltningen av parken skedde under ledning av trädgårdsmästaren Willy Alverdes.

I Tiergarten ligger tunnelbanestation Bundestag samt Tiergarten station och Bellevue station som är järnvägsstationer för Berlins pendeltåg (S-bahn). Även Siegesallee hör hit.

Tiergarten är också känt för Berlin Love Parade som hölls här mellan 1996 och 2003 samt 2006. Ursprungligen skapades Tiergarten som jaktmark för Brandenburgs kurfurstar och Preussens kungar men omvandlades senare till en park för berlinarna. Under sommaren är parken särskilt populär med bland annat grillning.

Bilder

360°-panorama

Referenser

Externa länkar

 Karta (med restauranger, lekplatser, skulpturer med mera), Senat für Stadtentwicklung Berlin

 
Parker i Berlin
Parker i engelsk stil
Gregorius XI

Gregorius XI, född Pierre Roger de Beaufort 1331, död 27 mars 1378, var påve från 30 december 1370 till sin död drygt sju år senare.

Biografi 
Pierre Roger de Beaufort föddes på slottet Maumont i Limoges. Han var brorson till påve Clemens VI som överöste honom med förmåner, och utsåg honom till kardinaldiakon 1348, när han endast var arton år. Han började studera först som kardinal, vid universitetet i Perugia, blev en lärd kanonist och teolog och uppträdde med skärpa mot John Wycliffes läror. Vid Urban V:s frånfälle valdes han enhälligt till efterträdare. Han antog då namnet Gregorius, vigde sig själv till präst den 4 januari 1371, och kröntes till påve dagen därpå.

Gregorius gjorde misstaget att sända fransmän som legater till de italienska småstaterna. Detta ledde till att Florens gjorde uppror mot Kyrkostaten. Gregorius exkommunicerade alla dess medborgare, och Florens sände då Katarina av Siena att medla fred. 

Hans strävanden att åstadkomma en union med den grekiska kyrkan, medla mellan England och Frankrike, och skapa fred mellan de små furstendömena i södra Europa, ledde lika litet till något resultat som hans bemödanden mot turkarna. Gregorius var påve under påvarnas babyloniska fångenskap i Avignon, flyttade 1377 tillbaka till Rom, men avled redan 27 mars 1378. Hans död blev signalen till den stora schismens utbrott.

Referenser 
Artikeln bygger på översatt material från Catholic Encyclopedia, Volume VI. (1909)

Externa länkar 

Påvar
Italienska kanonister
Födda 1331
Avlidna 1378
Män
Personer i Kyrkostaten under 1300-talet
Trafalgar Square

Trafalgar Square är ett torg i West End i centrala London. Torget projekterades från 1820-talet, först under ledning av arkitekten John Nash, sedan under ledning av sir Charles Barry och stod färdigt 1845. Torget har sitt namn efter och är tänkt som minnesmärke över slaget vid Trafalgar (1805), en brittisk sjöseger under napoleonkrigen. Upphovsman till torgets namn var George Ledwell Taylor. Ursprungligen var det tänkt att det nya torget skulle heta "kung Vilhelm IV:s torg".

Mitt på Trafalgar Square finns en 56 meter hög kolonn och, på toppen av den, en staty föreställande Lord Nelson.

Torget inramas av stadsgator, bland andra Strand, Whitehall och The Mall, på tre håll och trapporna upp till National Gallery på det fjärde. Före 2003 var motortrafiken enkelriktad på samtliga tre gator. Gångtunnlar förbinder torget med Charing Cross tunnelbanestation. Mitt på torget står Nelsonkolonnen, omgiven av två fontäner och fyra stora bronslejon skulpterade av sir Edwin Landseer; det påstås att detta brons kommer från franska fartygskanoner, som smälts ner av britterna. Nelsonkolonnen pryds längst upp av en staty föreställande Horatio Nelson, segerherren vid Trafalgar. Fontänerna är minnesmärken till amiraler David Beatty och John Jellicoe.

På norra sidan torget finns museet National Gallery och kyrkan St Martin-in-the-Fields. Alldeles i närheten ligger National Portrait Gallery. Torget ansluts till paradgatan The Mall via Admiralty Arch (Amiralitetets triumfbåge) mot sydväst. Söder om torget finner man Whitehall, österut The Strand, mot norr Charing Cross Road och slutligen i väster Canada House.

I varje hörn av torget finns ett fundament, där de nordliga två var avsedda för ryttarstatyer, och därför är större än de båda sydliga. På tre av fundamenten står statyer: Georg IV (nordöst, sedan 1840-talet), sir Henry Havelock (sydväst, sedan 1861, av William Behnes), och sir Charles James Napier (sydväst, sedan 1855). Londons borgmästare (Mayor of London) Ken Livingstone, en vänsterradikal, uttryckte år 2000 en önskan om att ersätta ryttarstatyerna med statyer relevanta för människorna på 2000-talet. I olika sammanhang har också diskuterats uppförandet av en staty på det fjärde fundamentet, där på grund av brist på pengar aldrig någon staty av Vilhelm IV uppfördes; och i linje med Livingstones uttryckta vilja har det bland andra föreslagits en staty av Nelson Mandela.

Sedan 1947 placeras varje jul en norsk julgran på torget. Granen skänks av norska staten som ett tack för den brittiska hjälpen under andra världskriget.

Referenser

Externa länkar 
 Webbkamera på Trafalgar Square

Torg i London
POP3

POP3 är version 3 av Post Office Protocol. POP3 är det vanligaste kommunikationsprotokollet för att hämta e-postmeddelanden från en server till ett e-postprogram, även om det mer och mer håller på att konkurreras ut av IMAP som är ett mer kapabelt protokoll. Kommunikationen sker via TCP på port 110.

POP3 kräver inloggning av användaren, något som ibland sker genom att användarnamn och lösenord skickas i klartext (protokollet stödjer dock krypterad påloggning), och tillåter därefter att meddelanden laddas ner för permanent lagring på den anslutande datorn, klienten. Nedladdade meddelanden brukar normalt tas bort av e-postprogrammet, men det går även att lämna kvar meddelanden så att de kan laddas ner fler gånger av andra program på andra datorer. Eftersom varje meddelande ges ett unikt nummer så kan ett e-postprogram hålla reda på vilka meddelanden som redan laddats hem. Det är inte möjligt att ladda upp meddelanden via POP3, och man kan inte ha flera brevlådor kopplade till samma konto.

Liksom de flesta andra liknande protokoll är POP3 text- och radbaserat. Nedanstående fiktiva POP3-konversation visar hur klienten loggar in, kontrollerar vilka meddelanden som finns, laddar hem meddelande nummer fem samt tar slutligen bort det nedladdade meddelandet och avslutar sessionen. Text i fetstil skickas av klienten.

 +OK Hello there.
 USER kalle
 +OK Password required.
 PASS hemligt
 +OK logged in.
 STAT
 +OK 5 30303
 UIDL
 +OK
 1 UID13882-1064155887
 2 UID13883-1064155887
 3 UID13884-1064155887
 4 UID13885-1064155887
 5 UID13886-1064155887
 RETR 5
 +OK 158 octets follow.
 Return-Path: <nisse@example.com>
 From: Petros <nisse@example.com>
 To: Kalle <kalle@example.com>
 Subject: I kväll
 
 Hej!
 
 När skulle vi träffas i kväll?
 
 /Petros
 .
 DELE 5
 +OK Deleted.
 QUIT
 +OK Bye-bye.

Se även 
 SMTP
 IMAP
 HTTP
 TLS

Referenser

Externa länkar 
 RFC1939 - Protokollspecifikationer för POP3.

E-post
Applikationsskiktsprotokoll
Kurfürstendamm

Kurfürstendamm (Ku'damm) är västra Berlins (City West) allra mest kända affärsgata med ett brett urval av stora varuhus och butiker för internationella lyxmärken. Gatan har trots detta en avslappnad och ganska gemytlig atmosfär. I gatans östra ände ligger Breitscheidplatz med Kaiser-Wilhelm-Gedächtniskirche.

Historia
Kurfürstendamm anlades 1542 som väg mellan Berlins stadsslott och Grunewalds jaktslott och var då ridväg åt kurfurstarna. Det äldsta belägget för vägens existens (utan namn) är "Plan géométral de Berlin et des environs" av ingenjören N. La Vigne. Efter ytterligare 100 år dyker för första gången namnet "Churfürsten Damm"  upp på en karta av Friedrich Wilhelm Karl von Schmettau. 5 februari 1873 skrev Otto von Bismarck ett ofta citerat brev till kabinettsrådet Gustav von Wilmowski där han för första gången yttrade tanken på en utbyggnad till en paradgata. Bismarck fick sin vilja igenom. 2 juni 1875 fastslogs breddningen av Kurfürstendamm från 25 meter till 53 meter genom en kabinettsorder. 1886 var gatan utbyggd och utvecklingen av boulevarden kunde börja. 

Fram till första världskriget utvecklade sig Kurfürstendamm i ett raskt tempo från en förnäm bostadsgata i det nya västra Berlin till ett nöjes-, handels- och kulturellt centrum. Kurfürstendamm blev som plats för borgerlig självhävdelse och kulturell utbrytning en konkurrent till den gamla paradgatan Unter den Linden. Här fanns bl.a. Café des Westens och än idag  Café Kranzler.

Kurfürstendamm når sin höjdpunkt under Weimarrepubliken och blir för många synonym med det glada 20-talet ("die Goldenen Zwanziger Jahren"). Under de olympiska sommarspelen 1936 ger gatan fortfarande internationellt glans men dess nedgång har redan börjat. Nazisterna hatar allt som Kurfürstendamm representerar med sitt intellektuella ifrågasättande, internationalism, konstnärliga kreativitet, provokation, frihet, kommers, själ och kultur. Nazisterna fördriver judarna som starkt präglat bilden och imagen av Kurfürstendamm. Kurfürstendamm försvinner och under kriget förstörs området av de allierades bomber. 

Under det kalla kriget och Berlins delning blev Kurfürstendamm ett skyltfönster för väst och Västtysklands Wirtschaftswunder. Gatan blev ett demonstrationsobjekt för en nyfunnen självkänsla. Efter delningen blev Kurfürstendamm Västberlins affärscentrum, framförallt i den östliga ändan i närheten av Bahnhof Zoo. Begreppet Ku'damm blev synonymt med flanörstråk och gatumusikanter på Breitscheidplatz. Efter murens fall 1989 har Kurfürstendamms betydelse minskat då fler kulturella möjligheter öppnats i Mitte med en renässans för Unter den Linden och Potsdamer Platz. Trots detta har Kurfürstendamm fortsatt varit populärt med fortsatt många teatrar, butiker och utställningshallar samt med nybyggnationer som Upper West.

Externa länkar

Se även 
 City West

Gator i Berlin
Wilmersdorf
Halensee (stadsdel)
Charlottenburg
Innocentius VI

Innocentius VI, född Étienne Aubert 1282 i Beyssac, Frankrike, död 12 september 1362 i Avignon, var påve i Avignon från 18 december 1352 till sin död tio år senare.

Biografi 
Étienne Aubert blev professor i rättsvetenskap (civilrätt) i Toulouse, därefter biskop av Noyon, av Clermont, och 1342 kardinal. Påvestolen var sedan 1309 förlagd i Avignon, när Aubert den 18 december 1352 valdes till att efterträda den döde Clemens VI. Med hjälp av sin legat Gil Álvarez Carrillo de Albornoz och Cola di Rienzo försökte han återställa ordningen i Rom, och lät därför 1355 godkänna kröningen av kejsar Karl IV.

Innocentius var en av de drivande krafterna bakom att fördraget i Brétigny (1360) mellan Frankrike och England undertecknades. Under hans pontifikat erbjöd Johannes V Palaiologos att den bysantinska kyrkan skulle inlemmas i den romerska i utbyte mot att påven skulle bistå honom mot Johannes VI Cantacuzenos. Eftersom påven saknade disponibla medel för ett sådant företag, avslog han erbjudandet.

Han överlevde digerdöden genom att sitta mellan två eldar under hela den tid då den härjade, så att luften han andades alltid skulle vara ren.

Större delen av det välstånd som påvarna Johannes XXII och Benedictus XII byggt upp hade förslösats av Clemens VI. Innocentius byggde upp ekonomin igen genom att skära ner antalet personer i capellani capelle, och genom att sälja konst i stället för att beställa. Runt år 1357 klagade han på sin fattigdom.
 
Innocentius VI avled den 12 september 1362, och hans grav finns numera hos kartusianernas kloster i Villeneuve-les-Avignon.

Referenser

Externa länkar 

Påvar
Födda 1282
Avlidna 1362
Män
Personer i Kyrkostaten under 1300-talet
Kardinalbiskopar av Ostia