kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Pentjo Slavejkov

Pentjo Slavejkov (Пенчо Славейков), född 27 april 1866 i Trjavna, död 28 maj 1912 i Brunate vid Como-sjön, var en bulgarisk författare. Han var son till författaren Petko Slavejkov.

Pentjo Slavejkov studerade utomlands och blev sedan anställd vid nationalbiblioteket i Sofia men entledigades från direktörsbefattningen 1911 och flyttade till Italien. En tid var han också chef för bulgariska nationalteatern. Han debuterade 1888 med den erotiska diktsamlingen Mominski solzi (Liljekonvaljer). 1896 utkom första bandet Epistjeski pesni, andra delen 1898, Blenove (Svärmerier, omarbetad 1907). 1896 utgavs också den lyriska diktsamlingen Son za stjastie (Drömmen om lyckan). En utmärkt diktsamling med dels satiriskt, dels reflexionslyriskt innehåll är Na ostrovo na blazjenite (På de lycksaligas ö, 1910), en fingerad antologi med namn lånade ur bröderna Miladinovs bulgariska folkvisor; l biografierna över dessa 19 uppdiktade poeter lämnade Slavejkov värdefulla bidrag till sitt eget själsliv. Hans hjältedikt Kărvava pesen, "Sången om blodet", översatt till svenska av Alfred Jensen 1913, påbörjades 1897 i Leipzig och behandlar den bulgariska frihetsrörelsen 1876-77. Dikten blev inte fullbordad, men räknas som hans centrala verk.

Slavejkov var flitig medarbetare i tidskriften "Misl", där han publicerade värdefulla essäer och översättningar. Dessutom översatte han 1911 moderna tyska skalder i urval och Nietzsches "Also sprach Zarathustra". Slavejkov har beskrivits som den förnämste bulgariske skalden av sin tid, som förenade europeiska kulturinflytanden (från Goethe, Heine, Nietzsche med flera) med nationell originalitet. I många episka dikter upptog han och fördjupade nationella motiv ur bulgariska folkvisor; Hans diktcykel Koledari (1903, svensk översättning 1912), en samling jul- och nyårsvisor, återspeglar konstnärligt det idylliska bondelivet på folkpoetisk grund. På svenska finns vidare ett litet urval reflexionslyriska dikter med titeln "Skaldeöden", 1912, och "Hymner vid öfvermänniskans död", 1916, liksom de förra översatta av Alfred Jensen, som även skrev om Slavejkov i "Finsk tidskrift" 1913 och i "Rad jugoslavenske Akademie" 1914.

Referenser

Källor

Noter

Bulgariskspråkiga författare
Bulgariska författare
Födda 1866
Avlidna 1912
Män
Ugglan
Vasil Drumev

Vasil Drumev (även känd som Kliment Tărnovski), född omkring 1840 i Sjumen, Bulgarien, Osmanska riket,
död 23 juli 1901 i Sofia, Furstendömet Bulgarien, var en bulgarisk författare, präst och politiker. 

Drumev skrev den första bulgariska originalberättelsen, Nestjastna familija (Den olyckliga familjen, 1860; ny upplaga 1873), som behandlade episoder från de turkiska förföljelserna i början av 1800-talet, och grundade det nationella dramat i Bulgarien genom sitt historiska skådespel Ivanku, ubietsot na Asenja I (Ivanko, Asen I:s mördare, 1872). 

Drumev blev 1874 biskop av Tărnovo under namnet Kliment Tărnovski och spelade en viktig roll i Bulgariens politiska historia. Han var också premiärminister två gånger, 1879-1880 och 1886.

Källor 
 

Bulgariskspråkiga författare
Bulgariska författare
Bulgariens premiärministrar
Bulgariska politiker under 1800-talet
Personer från Sjumen
Ortodoxa biskopar
Födda 1840
Avlidna 1901
Män
Ugglan
Haus des Reisens

Haus des Reisens (Resandets Hus) är ett av de under DDR-tiden uppförda höghusen som ligger runt Alexanderplatz i östra Berlin. Det har sällskap av bland annat Haus des Lehrers, Haus der Elektroindustrie, Berolinahaus samt Alexanderhaus och är 17 våningar högt. Det byggdes 1969–1971 i socialrealistisk stil liksom de övriga byggnaderna runt Alexanderplatz.

Ursprungligen hade det östtyska flygbolaget Interflug sitt huvudkontor i denna byggnad, liksom den statliga östtyska resebyrån (Reisebüro der DDR).

Under den stora demonstrationen på Alexanderplatz den 4 november 1989 hölls tal från en hastigt uppbyggd tribun just framför detta hus.

Efter DDR:s sammanbrott och Tysklands återförenande har byggnaden fortfarande varit i bruk av resebyråer men även för andra ändamål.

Berlin-Mitte
Byggnader och anläggningar i Berlin
Berlin-Schönefelds flygplats

Berlin-Schönefelds flygplats (tyska: ) var en internationell flygplats belägen cirka 18 kilometer söder om centrala Berlin. Flygplatsen hade som mest årligen cirka 13 miljoner passagerare som en av Berlins två trafikflygplatser i bruk. I och med den slutliga  driftsättningen av Berlin Brandenburgs flygplats (BER) 31 oktober 2020 integrerades den befintliga ban- och terminalinfrastrukturen i den nya flygplatsen, med den gamla Schönefeldterminalen under den nya beteckningen Terminal 5.

Historia 
Schönefeld öppnades 1934 som en del i Henschels flygplanstillverkning. 1934–1945 byggde Henschel drygt 14 000 flygplan i sina fabriker på flygfältet. Den 22 april 1945 erövrade sovjetiska trupper Schönefeld och efter att man tillsammans med det sovjetiska flygvapnet flyttat från Johannisthal 1946 inledde Aeroflot flygtrafik från Moskva. Den civila flygtrafiken kom igång på allvar först 1947 i och med att den sovjetiska militäradministrationen i Tyskland godkände konstruktionen av en civil flygplats på platsen. 

1949–1990 var Schönefeld Östtysklands huvudflygplats med bland annat egen järnvägsstation. 1976 invigdes en ny passagerarterminal som än idag är i bruk. Det nationella flygbolaget Interflug hade sin hemmabas här fram till 1991.

Efter Tysklands återförening 1990 inriktade sig Schönefeld på charter- och lågprisflyg, främst med EasyJet och Ryanair. Andra bolag som trafikerade flygplatsen var Eurowings och Norwegian.  

Schönefelds ban- och terminalinfrastruktur kom under 2000-talet att bilda den äldre kärnan i den nya storflygplatsen Berlin Brandenburgs flygplats (BER) men den slutliga driftsättningen av den nya huvudterminalen kom att bli många år försenad. Den 31 oktober 2020 öppnade BER officiellt för trafik och Schönefelds tidigare huvudterminal går sedan dess under beteckningen Terminal 5.

Referenser

Se även 
 Berlin Brandenburgs flygplats
 Berlin-Tegels flygplats (nedlagd nov 2020)
 Berlin-Tempelhofs flygplats (nedlagd okt 2008)

Externa länkar

Flygplatsens officiella webbplats 

Transportanläggningar i Berlin
Transport i Brandenburg
Schönefeld
Flygplatser invigda 1946
Flygplatser nedlagda 2020
Nedlagda flygplatser i Tyskland
Iljusjin

Iljusjin (ryska: Илью́шин) är ett rysk flygindustriföretag. Företaget har utvecklat främst passagerarflygplan samt militära tranport och -bombflygplan. 

Iljusjin grundades 1933 av Sergej Ilyusjin (1894–1977). Företaget har sitt huvudkontor i Moskva. Det sammanslogs 2006 av Rysslands regering med Mikoyan, Irkut, Sukhoi, Tupolev och Yakovlev till United Aircraft Corporation.

Flygplan som har utvecklats av Iljusjin, i urval
 Iljusjin Il-2
 Iljusjin Il-12
 Iljusjin Il-14
 Iljusjin Il-18
 Iljusjin Il-38
 Iljusjin Il-62
 Iljusjin Il-76
 Iljusjin Il-78
 Iljusjin Il-86
 Iljusjin Il-96
 Iljusjin Il-112
 Iljusjin Il-114

Källor

Noter

Externa länkar 
 Iljushins webbplats

 
Ryska flygplanstillverkare
Douglas DC-9

Douglas DC-9 är ett tvåmotorigt jetdrivet flygplan tillverkat av Douglas Aircraft Company Inc. (senare McDonnell Douglas, numera Boeing) i Long Beach, Kalifornien, USA. Tillverkningen startade 1965 och den sista DC-9 levererades i oktober 1982. Den 23 maj 2006 levererades de sista exemplaren av Boeing 717 till Midwest Airlines och Airtran Airways och därmed hade produktionen av DC-9-familjen upphört efter 41 års tillverkning.

Ursprungsversionen DC-9-10 hade kapacitet för 65-75 passagerare. Efter hand förlängdes kroppen och flygplanet erbjöds i varianterna DC-9-20, DC-9-30, DC-9-40, DC-9-50 och DC-9 Super 80 (även känd som MD-80). Bland de stora operatörerna av DC-9-familjen fanns bland andra SAS, TWA, American Airlines, Alitalia och Swissair.

Efterföljare 

ACAC ARJ21 som tillverkas i Folkrepubliken Kina har många likheter med DC-9:an och dess yngre syskon, de tillverkade planet på licens ett tag och har nu en egen variant under utprovning.

Passagerarflygplan
Transportflygplan
Amerikanska militärflygplan under kalla kriget
Flygplan tillverkade av Douglas
Italienska militärflygplan under kalla kriget
Iljusjin Il-62

Iljusjin Il-62 är ett fyrmotorigt långdistansflygplan byggt i Sovjetunionen och senare Ryssland. Till det yttre likt den brittiska Vickers VC10 men storleksmässigt betydligt större och byggd i fler exemplar under längre period. Att den kallas Il-62 beror på att modellen presenterades 1962, även om den togs i allmänt bruk först 1967 bland annat för att en prototyp havererade under en testflygning 1965. Flygplanet har 4 stycken 103 kN (23 150 lb) Kuznetsov NK84 motorer placerade parvis i aktern, vilket ger en marschfart på 820–900 km/tim. Flygplanet väger tomt 66,4 ton och 69,4 fulltankad med besättning och har ett vingspann på 43,2 meter, längden uppgår till 53,12 meter och planet har en höjd på 12,35 meter. Den kan ha en besättning på 5 personer (1:e och 2:e pilot, navigatör samt två flygtekniker) dock inte alla flygbolag som använder sig av navigatör utan låter piloterna sköta denna syssla och maximalt 186 passagerare. Det finns idag 120 i bruk, den sista byggdes 1994. Planet har en unik egenskap som inga andra passagerarplan har, nämligen den att på grund av väl avvägning (balansering) måste det vid parkering, speciellt om utgång endast sker framtill, fälla ut ett extra hjulförsett stag längst akterut, för att inte nosen skall resa sig och stjärtpartiet falla i marken.

Passagerartrafik
Bland operatörer, både forna och nuvarande, kan nämnas:
 Aeroflot 
 Air Koryo
 Air Ukraine
 CAAC
 Centrafrican Airlines
 CSA före detta operatör
 Cubana
 Domedovo airlines
 Georgia Air
 Interflug före detta operatör
 LAM
 LOT före detta operatör
 Tarom före detta operatör
 TAAG Lineas Aereas de Angola före detta operatör
 United Arab Airlines före detta operatör
 Uzbekistan Airways

VIP-transport 
Dessutom har detta flygplan använts som VIP-transport av bland annat Gambia, Ryssland, Sovjetunionen, Sudan, Tjeckoslovakien, Ukraina och Uzbekistan.

Passagerarflygplan
Sovjetiska militärflygplan under kalla kriget
Flygplan tillverkade av Iljusjin
Östtyska militärflygplan under kalla kriget
Airbus A310

Airbus A310, tvåmotorigt jetdrivet medel- och långdistansflygplan tillverkat av Airbus Industrie i Toulouse, Frankrike med start 1982. Planet är en förkortad och modifierad version av den äldre A300. A310 är främst utformad för medeldistansrutter med ganska högt passagerarantal. Planet har en besättning på två personer och har delvis datoriserade system i cockpit, delvis analoga. Planet saknar Airbus berömda fly-by-wire-styrsystem som först kom med Airbus A320 eftersom A310 och A300 kom innan dess.

Planet finns i två civila versioner: den ursprungliga A310-200 och den nyare varianten med längre räckvidd, A310-300.

Boeing 767 stod för den mesta konkurrensen och vann med stor marginal försäljningsmässigt (har nästan sålt fem gånger bättre) på grund av sin längre räckvidd vilket gjorde att den även kunde användas på långdistansrutter. A310 var dock mycket pålitlig och minst lika säker som sin konkurrent. A310 och sin storebror A300 blev till sist ersatta av den nyare och bättre Airbus A330 som i sin tur kommer att bli ersatt av den nya Airbus A350. Totalt tillverkades 255 exemplar, produktionen upphörde i juli 2007. I juli 2017 var 114 av dessa i trafik

Militära varianter

Finns även som lufttankningsflyg utvecklat för bland andra Luftwaffe som heter Airbus A310 MRTT.
Även som militär frakt som då heter Airbus A310 MRT.

Olyckor
A310 har varit inblandad i 10 olyckor till och med juni 2010 där flygplanet fått skrotas efteråt, däribland 8 med dödlig utgång.

Operatörer
Bland stora operatörer av typen kan nämnas Air France, Lufthansa, Swissair, FedEx och Air India.

Referenser

Externa länkar 

 

Passagerarflygplan
Belgiska militärflygplan under kalla kriget
Franska militärflygplan under kalla kriget
Spanska militärflygplan under kalla kriget
Tyska militärflygplan under kalla kriget
Flygplan tillverkade av Airbus
Heringsdorf

Heringsdorf är en kommun och semesterort på ön Usedom i Tyskland, nära gränsen till Polen.

Galleri

Referenser

Kommuner och städer i Landkreis Vorpommern-Greifswald
Usedom
Badorter i Tyskland
Orter i Pommern
Malév

Malév var Ungerns nationella flygbolag. De gick med i Oneworld 1 april 2007. 
Den 3 februari 2012 avbröt bolaget all flygverksamhet i ett försök att stoppa utflödet av pengar. På grund av konkursrykten hade fler och fler leverantörer börjat begära förskottsbetalning, något som dränerade den redan ansträngda kassan. Bolaget gick i konkurs 66 år efter att det grundats.

Flotta 
Malévs flotta bestod den 9 januari 2011 av:

De har flugit med bland annat:
 Boeing 767
Iljushin Il-14
Iljushin Il-18
 Tupolev Tu-134
 Tupolev Tu-154
 Jakovlev Jak-40

Referenser

Externa länkar 
 Malév (officiell webbplats)

Ungerska flygbolag
Ej längre existerande europeiska flygbolag
Flygbolag bildade 1946
Flygbolag upplösta 2012
Tarom

Tarom är Rumäniens nationella flygbolag. Flygbolaget grundades år 1920. Man flyger med 29 flygplan av typerna Airbus A318, ATR 42, ATR 72 och Boeing 737.

Man har flugit bland annat:

 Airbus A310
Airbus A318
 ATR 42
ATR 72
 Boeing 707
 Boeing 737

Referenser 

Rumänska flygbolag
Condor

Condor Flugdienst är ett tyskt flygföretag. Det grundades 1955 som Deutsche Flugdienst och var ursprungligen ett dotterbolag till Lufthansa som bedrev chartertrafik. Sedan några år är det endast delägt av Lufthansa. Flygplanflottan består av Boeing 757-300, Boeing 767-300, Airbus A320 och Airbus A321.

Condor Flugdienst har tidigare varit delägt av Thomas Cook.

Historisk flotta  
Flygbolaget har tidigare flugit bl.a.:

Airbus A300
Airbus A310
Boeing 707-300, -400
Boeing 727-100, -200
Boeing 737-100, -200, -300
Boeing 747-200
Boeing 757-200, -300
Boeing 767-300
Convair 240
Douglas DC-8-73
Douglas DC-10
Fokker F-27
Vickers Viking
Vickers Viscount

Källor

Externa länkar 
 

Tyska flygbolag
Flygbolag bildade 1955
MZ

MZ, Mz eller mz kan syfta på: 

 MZ – en motorcykeltillverkare Motorenwerke Zschopau, se MZ (mc)
 MŽ – förkortning för de makedonska järnvägarna, se Makedonski Železnici
 MZ – beteckning på tyska fordon från Mainz eller Mainz-Bingen.
 MZ – DSB:s littera för loket TMZ
 MZ – ISO-3166-kod för Moçambique
 MZ – förkortning för en tysk regional dagstidning, se Mitteldeutsche Zeitung 

 .mz – toppdomän för Moçambique
Republikflykt

Republikflykt () var en av det tidigare Östtysklands statsmakter och media använd benämning för att lämna landet utan utresetillstånd, i realiteten ett avhopp till väst. De som använde sig av metoden benämndes Republikflüchtlinge (republikflyktingar).

Republikflykt kunde genomföras genom till exempel forcering av Berlinmuren eller den inomtyska gränsen, eller genom avhopp till Kanada under Interflugs mellanlandning i Gander på Newfoundland på rutten Berlin-Havanna och vice versa. Det förekom att idrottare, sjömän och andra som tillfälligt fick resa, hoppade av. Före 1961, innan Västberlins gräns var spärrad, var det bara att ta ett tåg som gick genom Västberlin och hoppa av när det stannade, vilket tusentals gjorde, trots att det redan då var förbjudet. 1961 blev den yttre järnvägsförbindelsen Berliner Außenring klar så östtyska tåg kunde gå runt Västberlin och Berlinmuren kunde meningsfullt byggas.

Straffet för försök till republikflykt var ett till fem års fängelse. Det var också tillåtet för gränsbevakningen att, om det behövdes för att hindra flykt, döda dem som försökte.

Våren 1989 öppnade Ungern sin gräns mot Österrike och tillät resor utan visum, och runt augusti samma år tog sig hundratals östtyska flyktingar mot Västtyskland via Ungern. Detta var början på händelserna som ledde till Berlinmurens fall. Den tidigare östtyske partiledaren Erich Honecker åtalades 1993 för brott mot det tyska folket i och med att gränsbevakningen fick döda flyende. Rättegången sköts dock upp av hälsoskäl, och han begav sig till Chile där han avled i maj 1994.

Populärkultur
I september 1979 flydde två östtyska familjer till väst i en luftballong. I TV-serien John Blund såg producenterna därefter till att John Blund inte åkte luftballong i något av de kommande avsnitten. I de avsnitt han semestrade vid Östersjöns kust var det noga att han inte åkte båt.

Antalet offer
Antalet dödsoffer är oklart. Enligt åklagarmyndigheten i Berlin rör det sig om minst 271 personer som aktivt dödades av östtyska gränsvakter. Den efter Östtysklands fall tillsatta myndigheten Zentrale Ermittlungsgruppe für Regierungs- und Vereinigungskriminalität, redovisade 421 misstänkta fall. Arbeitsgemeinschaft 13. August redovisar 1008 fall, då även personer som drunknat under flykt över Östersjön, dött i olyckor under pågående flykt, begått självmord efter upptäckt flyktförsök, med flera dödsorsaker, räknas in.

Se även
Berlinfrågan
Inomtyska gränsen

Källor

Externa länkar

http://www.history.ac.uk/ihr/Focus/cold/articles/major.html
http://www.refugee.org.nz/Headnotes/thes.html#R
http://journals.cambridge.org/action/displayAbstract?fromPage=online&aid=109649
http://news.bbc.co.uk/2/hi/europe/6943093.stm

Östtysklands politiska historia
Inomtyska gränsen
Vegetation

Vegetation är en allmän term för växtlivet i ett område. Det syftar på hur marken täcks av växter. Vegetationen utgör den dominerande delen av den landbaserade delen av biosfären. 

Vegetationen har flera funktioner som är helt nödvändiga för biosfären, från mikronivå till globala processer. 

Vegetationen reglerar intensiteten i flera biogeokemiska cykler (kretslopp). De viktigaste av dessa är vatten-, kol- och kväve-cyklerna. Den är också viktig för den globala energibalansen. Sådana cykler är viktiga, inte bara för de globala spridningsmönstren för olika vegetationstyper, utan också för formandet av klimatet.  
Vegetationen har avgörande betydelse för formandet av jordmånen (myllan), bland annat för dess djup, kemiska sammansättning och mekaniska egenskaper. Detta har i sin tur djupa återverkningar på vegetationen och påverkar till exempel dess artsammansättning och produktivitet. 
Vegetationen utgör livsrum och energikälla för djurlivet. 
Vegetationen har central betydelse för världsekonomin. Särskilt har den till exempel producerat de fossila bränslena, som utgör den största energikällan. Vegetationen producerar också all mat och mycket av råvaran till andra material, till exempel papper.Vegetation är även som markanvändning.

Klassifikation 
En vegetationszon utgörs av ett område med liknande vegetationstyper. En viss typ av vegetationszon motsvarar oftast en sorts klimatzon. I det som kallas biom ingår även faunan. En vegetationsregion eller biotisk region förekommer parallellt i olika världsdelar. Exempel på detta är den boreala tajgazonerna som förekommer i både Eurasien och Nordamerika. Vegetationsområden i bergstrakter som är begränsade vertikalt kallas vegetationsbälten.

Växtsamhällen kallas även fytocenos är en samling individer av samväxande växtarter. Begreppet vegetationstyp har samma definition men används mer för större områden.

Se även 
 Habitat
 Odlingszon
 Vegetativ förökning

Referenser 

Botanik
Ekologi
Jeanne Demessieux

Jeanne Marie Madeleine Demessieux, född 13 februari 1921 i Montpellier, död 11 november 1968. Fransk orgelvirtuos och kompositör. Elev till Marcel Dupré. Organist i Sainte Madeleine i Paris.

Mest känd av hennes orgelstycken är nog Te Deum. Hon har också skrivit Poème för orgel och orkester.

Verkförteckning

Orgelverk
 Nativité op. 4 (1943/44)
 Six Études op. 5 (1944):
 Pointes
 Tierces
 Sixtes
 Accords alternés
 Notes répétées
 Octaves
 Sept Meditations sur le Saint-Esprit op. 6 (1945-1947):
 Veni Sancte Spiritus
 Les Eaux
 Pentecôte
 Dogme
 Consolateur
 Paix
 Lumière
 Triptyque op. 7 (1947):
 Prélude
 Adagio
 Fugue
 Douze Choral-Préludes op. 8 (1947):
 Rorate Caeli
 Adeste Fideles
 Attende Domine
 Stabat Mater
 Vexilla Regis
 Hosanna Filio David
 O Filii
 Veni Creator Spiritus
 Ubi Caritas
 In Manus Tuas
 Tu Es Petrus
 Domine Jesu
 Andante (Chant donné) (1953. In: 64 Leçons d'Harmonie, offertes en hommage à Jean Gallon, edited by Claude Delvincourt.)
 Te Deum op. 11 (1957/58)
 Répons pour le Temps de Pâques: Victimae Paschali Laudes (1962/63)
 Répons pour les Temps Liturgiques (1962-66):
 Répons pour le Temps du Très-Saint-Rosaire: Ave Maria
 Répons pour le Temps d’Advent: Consolamini
 Répons pour le Temps du Saint-Sacrement: Lauda Sion (première version, 1963)
 Répons pour le Temps du Saint-Sacrement: Lauda Sion (seconde version, 1966)
 Prélude et fugue en Ut op. 13 (1964)

Verk för orgel och orkester
 Poème op. 9  (1949)

Se även 
 Website of Dominique Trefouel on Jeanne Demessieux
 Musica et Memoria: Jeanne Demessieux
 Jeanne Demessieux featured by the Festivo Label, Amersfoort, Netherlands
 Les Organistes de St. Esprit, Paris
 Éditions Delatour France

Franska organister
Franska kompositörer
Personer från Montpellier
Födda 1921
Avlidna 1968
Kvinnor
Johann Nepomuk Berger (schackspelare)

Johann Nepomuk Berger, född 11 april 1845 i Graz, död 17 oktober 1933, var en österrikisk schackspelare.

Han var från 1876 lärare i handelsvetenskaper vid handelsakademin där, var särskilt framstående i problemfacket och vann första priset vid många schacktävlingar. Bland hans arbeten må nämnas Das Schackproblem (1884), Theorie und Praxis der Endspiele (1890), en frukt av förvånansvärd flit, Katechismus des Schachspiels (1891) och två årgångar Schachjahrbuch (1893 och 1899).

Källor
 

Österrikiska schackspelare
Personer i Österrike under 1800-talet
Födda 1845
Avlidna 1933
Män
Ugglan
Personer från Graz
Qibya

Qibya, by på Västbanken. Byn är framförallt känd för massakern som ägde rum där 1953.

Massakern 

Den 14 oktober 1953 anfölls Qibya av den israeliska kommandostyrkan Enhet 101, som stod under befäl av den 25-årige majoren Ariel Sharon. Enhet 101 sprängde 45 hus i Qibya och dödade 69 palestinier, de flesta kvinnor och barn.

Internationella reaktioner 

En resolution i FN:s säkerhetsråd fördömde 24 november 1953 Israels massaker.

Det amerikanska utrikesdepartementet publicerade 18 oktober 1953 en rapport som fördömde massakern i Qibya, och krävde att de ansvariga ställdes inför rätta. Vidare stoppades amerikanskt bistånd under en period till Israel.

Israels reaktion 

Ursprungligen hävdade Ben-Gurion, Israels dåvarande statsminister, att inga israeliska soldater deltagit i attacken och att sådana påsteenden var absurda (Officiella Uttalanden från Israels Statsminister, ISA FM 2435/5). 

Överväldigande bevisning gjorde att Israel snart ändrade sig. Man hänvisade i stället till att en israelisk kvinna och hennes två barn dödats av jordanska fundamentalister i den israeliska staden Yahud två dagar före massakern, den 12 oktober 1953. Innan de dödades sades de ha utsatts för brutala våldtäkter. Detta sades vidare skapa behovet av en avskräckande attack som en gång för alla stoppade infiltrationer från Västbanken. Det finns dock ingenting som tyder på att de dödade bönderna och deras barn i byn Qibya hade någon särskild anknytning till antiisraelisk attacker.

Jordaniens historia
Israels historia