kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Tiburtius

Mansnamnet Tiburtius är ursprungligen ett gammalt romerskt släktnamn som bildats av namnet på staden Tibur (dagens Tivoli). En martyr på 200-talet hette Tiburtius, men man känner inte till så mycket fakta om honom. Enligt legenden var Tiburtius son till den romerske prefekten Chromatius. När fadern blev frisk från en svår sjukdom efter att ha mottagit dopet lät också Tiburtius döpa sig. Därför blev Tiburtius tillsammans med sin likaledes döpte bror Valerianus (Sankta Cecilias make) halshuggen.

I den svenska almanackan har dagen varit en märkesdag för årstidernas växlingar och det sades förr att om Tiburtiusdagen var varm och vacker skulle sommaren bli kall och regnig. Enligt traditionen uppvisas de nyfödda björnungarna på Skansen denna dag.

Namnet är ett av de allra ovanligaste som återfinns i almanackan. År 2020 fanns det totalt 46 personer, alla män, folkbokförda i Sverige med namnet Tiburtius, varav 6 med det som tilltalsnamn. År 2003 fick 2 pojkar namnet, men ingen fick det som tilltalsnamn.

Namnsdag: 14 april.

Se även 
Tiburtiusdagen

Referenser 

Mansnamn
Romerska namn
Helgon
Kristna martyrer
Johan Ekeblad

Johan Ekeblad, född 29 juni 1629 på Skog, Sparlösa socken, Västergötland, död 12 januari 1697 på Tossegården, Sunnersbergs socken, Västergötland, var en svensk hovman. Han räknas till Sveriges främsta brevskrivare genom tiderna.

Johan Ekeblad var son till Christoffer Johansson Ekeblad och Brita Claesdotter Uggla. Han gifte sig 1662 med Christina Hägerstierna, dotter till den förmögne köpmannen Claude Roquette Hägerstierna och hans hustru Magdalena Moijal. Paret fick sex barn av vilka tre dog som barn. Efter första hustruns död gifte Ekeblad om sig med Sara Andersdotter Svebilia.

Ekeblad inledde karriären som hovjunker hos drottning Kristina. Han blev senare kammarherre hos Hedvig Eleonora. Studier vid flera universitet i Europa ledde till en bred bildning och goda språkkunskaper.

Johan Ekeblad deltog i Magnus De la Gardies storslagna ambassad till Frankrike 1646 och var medlem i en beskickning till England. Drottning Kristina uppskattade honom och han tjänstgjorde på flera charger som hovman. 1649–1655 sände han med regelbundenhet från sin position vid hovet ett stort antal brev – ca 750 st – med nyheter och skvaller till brodern Claes Ekeblad på fädernegården Stola herrgård, Strö socken i närheten av Läckö i Västergötland. Ett av de mer uppmärksammade breven berättade om avrättningen av ledare för Morgonstjärneupproret.

Breven upphör vid Claes död under Karl X Gustavs polska krig. Ekeblad anför ofta litterära citat och allusioner. Hans favoritförfattare var Michel de Montaigne. Språket i breven är lättläst för en läsare i dag trots många främmande ord och en tidvis arkaisk ordföljd och meningsbyggnad. I breven redogjorde Johan Ekeblad bland annat för sitt stora intresse för jakt: jakt på tjäder, orre, hare, räv och sidensvans. Jakten försiggick ibland i hembygden med de egna jakthundarna Herz och Kvist, ibland i Stockholmstrakten. 
    
Hans litterära stil präglades av humor och en märkbar sälta, något som är grunden till devisen på den medalj, som slogs över honom till Svenska Akademiens högtidssammankomst 2003: ”Salse notavit” – Han skrev med sälta.

Litteratur
¨

Se även
 Ätten Ekeblad

Källor

Vidare läsning

Externa länkar
 Breven till Claes i moderniserad utgåva på Litteraturbanken
 Breven till Claes i Sture Alléns vetenskapliga utgåva

Svenskspråkiga författare
Män
Födda 1629
Avlidna 1697
Mehmet Ali Ağca

Venska DaMehmet Ali Ağca, född 9 januari 1958 i İsmailli, Malatya, Turkiet, är en turkisk man som den 13 maj 1981 förövade ett attentat mot påven Johannes Paulus II på Petersplatsen i Rom. Ağca hade tidigare varit medlem i den turkiska nationalistiska ungdomsrörelsen Grå vargarna.

Ağca dömdes till livstids fängelse i Italien men benådades 2000. Han återvände sedan till Turkiet, där han dömdes för mord på en turkisk journalist Abdi Ipekci. Ağca frisläpptes den 12 januari 2006. Turkiets högsta domstol rev dock den 20 januari upp beslutet, och Ağca fick återvända till fängelset. Han frisläpptes slutgiltigt den 18 januari 2010.

Den 27 december 1983 besökte Johannes Paulus II Ağca i Rebibbiafängelset i Rom och förlät honom.

2010-talet och senare 

Sedan Ağca blev frisläppt från fängelset i Istanbul, har han börjat förbereda sig för att skriva en ny bibel.

Källor

Födda 1958
Turkiska brottslingar
Män
Levande personer
Personer från Malatya
Patricia

Kvinnonamnet Patricia är den feminina formen av Patrik som kom till Sverige på 1600-talet med invandrande skotska släkter. Namnen kommer av det latinska ordet patricius som betyder adelsman/adelskvinna. Ordet "patricier" (högre ställd folkgrupp) som användes under medeltiden, kom just från namnet Patricia. 

Namnet har ökat i popularitet i Sverige sedan 1980-talet och finns numera bland de 100 vanligaste namnen.
Den 31 december 2005 fanns 5 617 personer folkbokförda i Sverige med namnet Patricia, varav 2 937 med det som tilltalsnamn/förstanamn.
År 2003 fick 71 flickor namnet, varav 33 fick det som tilltalsnamn/förstanamn. Den franska formen på namnet är Patrice.

Namnsdag: 16 april.

Personer med namnet Patricia 
 Patricia Arquette, amerikansk skådespelerska
 Patricia Clarkson, amerikansk skådespelerska
 Patricia Cornwell, amerikansk kriminalförfattare
 Patricia Fiorent, målare, modell och författare
 Patricia Gélin, skådespelerska
 Patricia "Patty" Hearst, amerikanskt kidnappningsoffer
 Patricia Heaton, amerikansk skådespelerska
 Patricia Heidfeld, tysk racerförare
 Patricia Highsmith, amerikansk författare
 Patricia Kaas, fransk sångerska
 Patricia Meunier-Lebouc, fransk golfspelare
 Patricia Neal, amerikansk skådespelerska
 Patricia Nixon, amerikansk presidenthustru
 Patricia Lee "Patti" Smith, amerikansk rocksångerska
 Patricia Tudor Sandahl, psykoterapeut och författare

Fiktiva figurer med namnet Patricia
 Patricia Tivenius, Bert-serien
 Patricia Soeters, Huset Anubis/Het Huis Anubis

Astronomi
 436 Patricia, en asteroid

Kvinnonamn
Romerska namn

it:Patrizia
Solens tempel (seriealbum)

Solens tempel, fransk originaltitel: Le Temple du Soleil, är det fjortonde i en serie klassiska seriealbum, skrivna och illustrerade av den belgiske serietecknaren Hergé, vars huvudperson är den unge reportern Tintin. Albumet är fortsättningen av De sju kristallkulorna.

Solens tempel publicerades först som seriealbum på franska 1949, efter att ursprungligen ha publicerats 26 september 1946 – 22 april 1948. Den första utgåvan på svenska kom 1968, som Illustrationsförlagets Tintin-album nummer 4.

Handling 
Tintin och kapten Haddock åker till Peru för att leta reda på professor Kalkyl som blivit kidnappad för att han tagit på sig inkahövdingen Rascar Capacs armband. Men resan blir mer äventyrlig än de väntat sig: Tintin blir nästan kastad från ett tåg och Haddock möter en lama i närkamp. Som tur är får de hjälp av en ung indiansk pojke, som visar dem den hemliga vägen till en isolerad inkastam. Där hålls professorn fången och ska offras till solguden.

Kapten Haddock blir konstant spottad i ansiktet av olika lamor under äventyrets gång, dock hämnas han på sista sidan då han fyller munnen med vatten och sprutar på en lama.

Övrigt 
Professor Kalkyl heter på franska Tournesol, "solros", vilket också kan läsas som "snurra sol". Solsymboliken återfinns överallt i detta album och det är förstås "den snurriga solen", alltså Kalkyl, som står i alltings centrum. Omslaget till första delen De sju kristallkulorna med Kalkyl omvärvd av en kulblixt kan tolkas som en sol som snurrar kring Kalkyl. Hergé fick en del kritik för den felritade solförmörkelsen i slutet av äventyret. Solförmörkelsen var ritad på samma sätt som den skulle tett sig på det norra halvklotet, men söder om ekvatorn blir en solförmörkelse spegelvänd gentemot hur den skulle ha blivit i norr.

Se även 
 Solens tempel (film)

Referenser 

Peru i fiktion
Seriealbum 1949
Serieåret 1946
Serieåret 1947
Serieåret 1948
Tintinalbum
Eva-Lena Lundgren

Eva-Lena Lundgren, född 1961 i Piteå, blev Fröken Sverige och Miss Scandinavia 1981 och kom på tredje plats i Miss Universum 1981. Som gift bytte hon namn till Eva-Lena Pilotti och utbildade sig till montessoripedagog.

Källor 

Svenska fotomodeller
Fröken Sverige
Kvinnor
Födda 1961
Levande personer
Personer från Piteå
Det är så jag säger det

Det är så jag säger det är det andra studioalbumet av den svenska popartisten Håkan Hellström, utgivet 28 oktober 2002. Precis som debuten fick det andra albumet ett varmt mottagande av både kritiker och publik. På albumet återfinns singlarna "Kom igen Lena!", "Den fulaste flickan i världen" och "Mitt Gullbergs kaj paradis".

Låtlista

Fakta om låtarna

Mitt Gullbergs kaj paradis

Släppt som den tredje och sista singeln från albumet den 7 juli 2003 med b-sidan "Himmel blå himmel blå". Nådde som högst sjätte plats på den svenska singellistan.

Den fulaste flickan i världen

Släppt som den andra singeln från albumet den 17 februari 2003. Nådde som högst plats 22 på den svenska singellistan.

Kom igen Lena!

Släppt som den första singeln från albumet den 7 oktober 2002 men drogs tillbaka eftersom b-sidan, "När jag ser framåt", var allt för lik "Pie Jesu" av Andrew Lloyd Webber. Släpptes igen i november samma år. Nådde som högst andra plats på den svenska singellistan samt åttonde plats på den norska singellistan.

Här kommer lyckan för hundar som oss
Släpptes från början som b-sida på singeln "En vän med en bil" den 19 februari 2001. Låtens melodi är tagen från Broder Daniels låt "Son of St Jacobs".

Medverkande

Listplaceringar

Listföljd

Referenser

Noter

Webbkällor
 Info om albumet på Discogs
 "Skivan är en lek med influenser", Aftonbladet. Publicerad 2002-10-16. Hämtad 2010-06-24.

Externa länkar
Svenska tidningars recensioner av albumet

Album av Håkan Hellström
Musikalbum 2002
Album utgivna på Virgin Records
Album utgivna på Dolores Recordings
Svenskspråkiga musikalbum
Album certifierade platina av IFPI Sverige
Stunnel

Stunnel är ett datorprogram, som används för att kryptera TCP kommunikation med TLS/SSL

Stunnel kan användas för att skapa en säker krypterad kommunikation för klienter eller Servrar som inte redan använder sig av TLS eller SSL. Stunnel är fri mjukvara under GNU licensen och går att köra på flera operativsystem, såsom flera Unix-varianter och Microsoft Windows.

Stunnel görs av Michal Trojnara och Brian Hatch.

Externa länkar

Fri nätverksmjukvara
Säkerhetsprogram
Somebody Outside

Somebody Outside är Anna Ternheims debutalbum, som släpptes 2004. Det innehåller singlarna To Be Gone och My Secret som båda har varit framgångsrika på Trackslistan. Shoreline är en cover som tidigare spelats in av göteborgsbandet Broder Daniel. Somebody Outside släpptes även i en begränsad utgåva med en extra skiva med akustiska versioner av låtarna.

Låtlista
Låtarna är skrivna av Anna Ternheim om inget annat anges.
"To Be Gone" – 2:46
"Better Be" – 4:14
"I'll Follow You Tonight" – 3:02
"Bring Down Like I" – 3.54
"I Say No" (Daniel Jansson/Anna Ternheim) – 4:06
"French Love" – 3.53
"Voice to Calm You Down" – 2:48
"Somebody's Outside" – 4:12
"My Secret" – 5:01
"Shoreline" (Henrik Berggren) – 5:08

Bonus-CD
"To Be Gone" (Naked Version)
"Better Be" (Naked Version)
"No Way Out" (Naked Version)
"Troubled Mind" (Naked Version)
"Bring Down Like I" (Naked Version)
"I Say No" (Naked Version)
"French Love" (Naked Version)
"My Secret" (Naked Version)
"I'll Follow You Tonight" (Naked Version)

Medverkande
Anna Ternheim – sång
Daniel Jansson – gitarr (spår 1, 2, 4–6, 8, 9)
Pelle Jacobsson – trummor (spår 2, 4, 6, 8, 9), såg (spår 6)
Mattias Areskog – bas (spår 1, 2, 4–6, 8, 9)
Åsa Jacobsson – piano (spår 1, 2, 4–6, 8, 9), orgel (spår 5, 6)
Anders Ljung – trummor (spår 1), orgel (spår 1), pedal steel guitar (spår 2), synthesizer (spår 6)
Linus Larsson – bas (spår 2), orgel (spår 3, 9), gitarr (spår 4), mobiltelefon (spår 6)
Johan Lindström – pedal steel guitar (spår 7)
Andreas Dahlbäck – orgel (spår 2), kör (spår 3, 10), slagverk (spår 4–6, 9)
Josef Beltzikoff – klarinett (spår 8)
Fredrik Oscarsson – trumpet (spår 4)

Recensioner
Skivan fick ett gott mottagande när den kom ut med ett snitt på 4,1/5 baserat på fyra recensioner.

Listplaceringar

Källor

Album av Anna Ternheim
Musikalbum 2004
Svenska debutalbum
Debutalbum 2004
Engelskspråkiga musikalbum
Lindholmens slott

Lindholmens slott är en slottsruin i Strö socken i Lidköpings kommun.

Försvarsanläggningarna låg en gång mitt i det smala sundet mellan Kålland och Kållandsö. I Svenskt Diplomatarium finns fem dokument skrivna av Ture Jönsson (Tre Rosor) på Lindholmen.

Historia

Lindholmen omnämns för första gången med namnet "Lindholmz Spetal" 1514. Egendomen gjordes till sätesgård 1516 av rikshovmästaren Ture Jönsson (Tre Rosor). Efter Ture Jönssons död övertogs sätesgården av sonen Johan Turesson (Tre Rosor) och därefter sonsonen Gustav Johansson (Tre Rosor), greve till Bogesunds slott och friherre till Lindholmen. Genom dennes dotter Sigrid kom Lindholmen till viceamiralen Bengt Gabrielsson Oxenstierna den äldre. Han byggde om gården till ett stort befäst slott. Det var ungefär 16 meter i fyrkant invändigt och hade metertjocka murar. 1662 brann slottet ned men bygges upp igen. En storslagen barockanläggning skapades som förevigades i Sueciaverket, torn tillbyggdes och fyra flyglar i korsvirke byggdes på Slottsholmen varav en är bevarad. Arkitekten var en av de ledande kungliga, möjligen Tessin den äldre. Stor möda lades även ned på parkbyggnaderna som förbands med svängda kolonnader med antikiserande statyer. 

Kanslipresidenten Bengt Gabrielsson Oxenstierna bytte 1684 Lindholmen mot Rosersberg till greve Johan Gabriel Stenbock, vars svåger greve Axel Lillie 1685 ägde Lindholmens slott. Lillies sondotter Hedvig förde Lindholmen 1709 till sin man, riksrådet greve Magnus Julius De la Gardie och genom dennes dotter Eva De la Gardie kom det till Claes Ekeblad d.y., ägare av Stola herrgård, varigenom Lindholmen för en längre tid fick samma ägare.

Carl von Linné besökte slottet på sin Västgötaresa 1746. Slottet ägdes då av adelssläkten Ekeblad på Stola herrgård. Linné var mest intresserad av den berömda badstugan. Den var byggd av kalksten och marmor och smyckad med handmålat holländskt kakel, kristall och gyllene turkiska tapeter.

Linné skrev:  "Badstugan som var anlagd i Lindholmens trädgård, var ett mästerstycke, och det präktigaste jag sett i hela Västergötland, vars like till Badstuga man fåfängt lärer söka i Sverige". 

Han avslutade med: "man ej utan smärta kunde se en så stor härlighet, med så stor kostnad, och eftertanke anlagd, nu stå tom och utan inbyggare". 
 
1792 brann slottet ner till grunden och idag återstår bara en stor 1600-talsflygel och resterna av den väldiga parkanläggningen, där en gång ett helgeandshus och badhus låg.

Ruinerna restaurerades 1931-32.

Se även
 Lindholmens borgruin i Skåne.

Referenser

Vidare läsning

Externa länkar

Borg- och slottsruiner i Västergötland
Byggnader och anläggningar i Lidköpings kommun
Byggnader avbildade i Suecian
Höstlegender

Höstlegender () är en amerikansk film som hade biopremiär i USA den 23 december 1994 i regi av Edward Zwick. Filmens manus är baserat på en roman av Jim Harrison.

Handling 
Familjen Ludlow lever i Montanas ödemarker och i filmen får vi följa dem från början av 1900-talet till 1960-talet. Överste William Ludlow (Anthony Hopkins) ogillar regeringens behandling av indianerna och flyttar tillsammans med sina tre söner så långt från regeringshären som möjligt. De tre pojkarna Alfred (Aidan Quinn), Samuel (Henry Thomas) och Tristan (Brad Pitt) är oskiljaktiga under sin uppväxt och en dag anmäler de sig, mot sin fars vilja, som frivilliga under första världskriget. Men när Samuel en dag presenterar sin blivande fru, Susannah (Julia Ormond), blir bröderna rivaler.

Om filmen 
Ordet 'Fall' i originaltiteln 'Legends of the Fall' används inte i betydelsen höst (som även heter "fall" på amerikansk engelska) utan i betydelsen 'fall', här Syndafallet, en referens till Bibeln vilket avslöjas av taglinen som följde med filmen på dess originalspråk. 'After the Fall from Innocence the Legend begins.'

Rollista (i urval) 
 Brad Pitt ....  Tristan Ludlow 
 Anthony Hopkins ....  Col. William Ludlow 
 Aidan Quinn ....  Alfred Ludlow 
 Julia Ormond ....  Susannah Fincannon Ludlow 
 Henry Thomas ....  Samuel Ludlow 
 Karina Lombard ....  Isabel Two Decker Ludlow 
 Gordon Tootoosis ....  One Stab 
 Christina Pickles ....  Isabel Ludlow
 Bart the Bear ....  Björnen

Källor

Fotnoter

Externa länkar 
 

Amerikanska dramafilmer
Amerikanska filmer 1994
Amerikanska filmer baserade på böcker
1910-talet på film
1920-talet på film
Amerikanska episka filmer
Montana på film
Filmmusik av James Horner
Engelskspråkiga filmer
Filmer om bröder
Filmer inspelade i British Columbia
Filmer från TriStar Pictures
Filmer i regi av Edward Zwick
Pite BF

Pite BF (PBF) är en bowlingförening i Piteå som bildades 27 april 1990 genom en sammanslagning av klubbarna Bowlingklubben Polar och Pitholms Bowlingklubb. Sammanslagningen genomfördes efter att de båda lagen under många år hade åkt hiss upp och ner mellan serierna.

Pite Bowlingförening hade från början två lag, ett i nordallsvenskan och ett i division ett Norrland.

Pite BF har sina hemmabanor i bowlinghallen Bowlingarenan AB som ligger på Norrmalmiaområdet i centrala Piteå.

Externa länkar
 Klubbens webbplats

Bowlingklubbar i Sverige
Sportklubbar i Piteå kommun
Sportklubbar bildade 1990
Nils Strindlund

Nils Strindlund, född 30 augusti 1792 i Multrå församling, Västernorrlands län, död där 5 juni 1872, var en svensk politiker i bondeståndet och ståndets talman på riksdagarna 1853–1854 och 1856–1858.

Biografi 
Strindlund blev 1813 hemmansägare och valdes 1823 till fullmäktig i bondeståndet, där han bevistade alla riksdagar till och med 1858. Redan 1823 blev han ledamot av allmänna besvärs- och ekonomiutskottet, var därefter under en följd av riksdagar medlem av statsutskottet, utsågs flera gånger till revisor av stats-, banko- och riksgäldsverkens räkenskaper samt deltog i tullkommittéerna 1829 och 1830. Under riksdagarna 1853–54 och 1856–58 ledde han bondeståndets överläggningar som talman.

Han var utpräglat konservativ och slöt sig nära till de styrande, men endast i de fall dessas planer överensstämde med hans egen övertygelse. Inom sitt stånd ägde han i allmänhet stort inflytande under hela sin riksdagsmannaperiod. Flera viktiga beslut, i första hand det om en förändrad brännvinslagstiftning (1854), genomdrevs till stor del genom hans insatser.

Referenser

Noter

Vidare läsning 
 

Bondeståndets riksdagsledamöter
Bondeståndets talmän
Födda 1792
Avlidna 1872
Män
Personer från Multrå socken
Giles, Giles & Fripp

Giles Giles & Fripp bestod av bröderna Giles, Robert Fripp, samt en stor mängd andra musiker som hjälpte till vid behov.
 
Deras första och enda album The Cheerful Insanitys of Giles, Giles & Fripp blev inte den försäljningsframgång som skivbolaget Decca hade hoppats på. (Decca trodde att bandet skulle bli det nya The Beatles, vilket de aldrig blev.)

Därmed splittrades bandet efter några få verksamma och inte speciellt fruktsamma år. Resultatet av Deccas hårda marknadsföring av bandet blev blygsamma 25 exemplar sålda över hela världen, och en stor förlust för bolaget.

Detta till trots är detta album upplyftande lyssning, liksom de demoinspelningar av förvånansvärt bra kvalitet som postumt släppts av Fripp är.

Musiken beskrivs bäst som en blandning mellan 1960-talsrock uppblandat med 1930–1950-tals populärmusik / vokaljazz. Texterna är genomgående humoristiska och intellektuellt betonade drifter med tidens strömningar och vad som var på modet just då. 

Är man King Crimson-fantast kan Giles, Giles & Fripp lätt bli en besvikelse då de har mycket lite gemensamt med Crimson.

Diskografi
Studioalbum

Samlingsalbum
Metaphormosis (2001)
Singlar
"Thursday Morning" / "Elephant Song" (1968)
"One In A Million" / "Newly Weds" (1968)

Externa länkar
Giles, Giles & Fripp på allmusic.com
Diskografi på Discogs

Brittiska musikgrupper
Frithiof Kjellberg

Den här sidan handlar om skulptören, för pianisten och musikpedagogen, se Fritjof Kjellberg.

Johannes Frithiof Kjellberg (även Fritjof Kjellberg), född 5 februari 1836 i Jönköping, död 16 december 1885 i Stockholm, var en svensk skulptör.

Biografi
Fritiof Kjellberg var son till garveriidkaren Johannes Frithjof Kjellberg och hans hustru Elisa Stille. Han var elev till Johan Peter Molin och har ansetts som "den siste klassicisten bland svenska skulptörer". Han arbetade i en plastiskt avrundad, balanserad stil men behandlade gärna okonventionella motiv som gav honom tillfälle till rörelsestudier. Inte minst hans reliefer som Gossar som hoppa bock (1861) och frisen på Jernkontorets gamla hus i Stockholm (1875) visar prov på hans friska och rena linjestil.

Frithiof Kjellberg utförde bland annat byster av Fredrika Bremer och Anna Hierta-Retzius. Fram till 1931 tillverkade Gustavsbergs porslinsfabrik skulpturer i parian. Porträttbysterna i parian, på engelska Parian Ware, var ett porslinsmaterial som användes för tillverkning av mindre skulpturer, vanligen vitt. Det är inte glaserat och innehåller stor andel fältspat. Materialet ger en vit, matt yta och liknar något mellan gips och marmor.

Kjellbergs huvudarbete är Linnémonumentet i Humlegården i Stockholm (1885). Frithiof Kjellbergs bronsstaty över Carl von Linné (1707-1778) avtäcktes den 13 maj 1885. I samband med avtäckningen av statyn utnämndes Kjellberg till riddare av Nordstjärneorden. 

Ett Carl von Linné-monument avtäcktes på University of Chicago campus i Lincoln Park, Chicago, Illinois, USA, den 23 maj 1891. Det är en kopia, utförd av Carl Johan Dyfverman, av originalet, Linnémonumentet, i Humlegården i Stockholm. Avtäckningen i maj 1891 var årsdagen för Linnés födelse. Monumentet flyttades 1976 till Midway Plaisance, söder om E. 59th Street mellan S. Ellis Avenue och S. University Avenue, i Chicago Park District, bredvid Harper Memorial Library, University of Chicago, Illinois.

Kjellberg var professor vid Konstakademien från 1873. Han var ogift och är begravd på Solna kyrkogård.

Representerad
Kjellberg finns representerad vid bland annat Nationalmuseum i Stockholm och Kalmar konstmuseum.

Utmärkelser
   Riddare av Nordstjärneorden

Offentliga verk i urval
Bildfrisen på Gamla Jernkontoret, Stockholm (1875)
Byst av Anders Knape Hansson, Gustafsberg, Uddevalla (1878)
Linnémonumentet i Humlegården i Stockholm (1885)

Bilder

Skulpturer och porträttbyster

Linnémonumenten i Stockholm, London och vid University of Chicago campus

Vidare läsning

Referenser

Noter

Källor 
 , hämtad 2013-05-26

Externa länkar

 

Svenska skulptörer under 1800-talet
Professorer vid Kungliga Konsthögskolan
Representerade vid Nationalmuseum
Ledamöter av Konstakademien
Riddare av Nordstjärneorden
Gravsatta på Solna kyrkogård
Födda 1836
Avlidna 1885
Män
Olof Fåhraeus

Olof Fåhraeus kan syfta på:
*Olof Fåhraeus (1680–1728)
Olof Fåhraeus (1796–1884)
Peter Christen Asbjørnsen

Peter Christen Asbjørnsen, född 15 januari 1812 i Kristiania (nuvarande Oslo), död där 5 januari 1885, var en norsk folklorist, forstman och naturforskare. 

Asbjørnsen insamlade och utgav 1841–1843 folksagosamlingarna Norske folkeeventyr tillsammans med Jørgen Moe. Han utgav därefter Norske huldreeventyr og folkesagn (1845–1848), och Norske folkeeventyr. Ny samling (1871). Dessutom var han flitigt verksam särskilt på naturvetenskapligt område, och gjorde undersökningar av fjordarnas djupvattenfauna, varvid han upptäckte sjöstjärnesläktet Brisinga, en övergångsform mellan nutida och fossila former. Asbjørnsen utgav även en kokbok, Fornuftigt madstel (1864, svensk översättning 1871), som väckte långvarig polemik, den så kallade store grautstriden. Han utnämndes 1860 till forstmester och idkade flitigt författarskap om skogsvård, torvberedning med mera.

Källor 
 Svensk uppslagsbok, Lund 1929

Noter

Externa länkar 

Norska folklorister
Sagosamlare
Norskspråkiga författare
Norska skogsvetare
Norska marinbiologer
Norska författare under 1800-talet
Norska forskare under 1800-talet
Forskare från Oslo
Födda 1812
Avlidna 1885
Män
Alumner från universitetet i Oslo