kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Scoville

Scoville, eller SHU (Scoville Heat Units), är en enhet för att mäta den upplevda hettan, orsakad av förekomsten av kapsaicin i födoämnen, speciellt chilipeppar. Skalan uppfanns av Wilbur Scoville år 1912.

Definitioner 
Från början var scoville definierad som den lägsta koncentration av en lösning av substansen där hettan kunde förnimmas på tungan. Exempelvis kan kanske en milliliter puré av en av de hetaste pepparfrukterna, habaneron, förnimmas utspädd med 300 liter vatten. Denna habanero skulle då alltså ha en hetta på 300 000 scoville.

Numera kan man mäta koncentrationen av kapsaicin direkt i laboratorium, och scoville är därför omdefinierat så att den utgår från den uppmätta koncentrationen istället.

Paprika ligger på mellan noll och 100 scovillegrader; jalapeño på 2 500–8 000 och rent capsaicin på 16 miljoner. 

Den starkaste chilin sedan 2012 är enligt Guinness World Records Carolina Reaper som uppmätts i medeltal till 1 569 300 SHU och max cirka 2 200 000 SHU.

Scoville-tabell

Referenser 

Matlagning
Måttenheter
Gustaf Carlson (greve)

Gustaf Carlson, född 1647 i Stockholm, död 1 januari 1708 i Nederländerna, var greve, militär samt utomäktenskaplig son till Karl X Gustav och rådmansdottern Märta Allertz.

Han fick sin första uppfostran hos Karl IX:s utomäktenskapliga son, riksamiral Carl Carlsson Gyllenhielm, och kom sedermera till biskopen i Linköping, Samuel Enander, samt fann efter Karl X Gustafs död skydd hos änkedrottning Hedvig Eleonora, som åtog sig honom "till kärlig ihågkommelse av sin salige herre".

Erik Lindschöld ledde hans studier och följde 1659–1668 med honom på en resa genom Tyskland, Nederländerna, England, Frankrike och Italien. Vid tjugoett års ålder gick Gustaf Carlson in i den holländska hären där han deltog i kriget mot Frankrike, men återvände 1674 hem till Sverige, där han under sin frånvaro 1673 utnämnts till överste för Upplands regemente. Under kriget 1675–79 deltog Gustaf Carlson med utmärkelse bland annat i slaget vid Lund och på Rügen 1678, där han var chef för ett värvat regemente. År 1679 råkade han i brandenburgsk fångenskap, var 1680 i Stockholm, men övergav Sverige efter ett par år, sannolikt av harm över att ej ha fått ett riksrådsämbete, och över att i reduktionen av brodern berövats de stora godsen Börringe och Lindholm, som han fått av fadern, och gav sig i holländsk krigstjänst. Där blev han generallöjtnant, gifte sig 1685 på Ameland, följde Vilhelm av Oranien på tåget till England 1688 och kämpade vid hans sida på Irland 1690. Sedermera tillbringade han sitt liv med bokliga sysselsättningar i den nederländska provinsen Friesland, där han avled utan överlevande barn 1708 på sitt slott i Ter Hoorne, Boarnsterhim.

År 1674 hade Gustaf Carlson upphöjts i grevligt stånd, med Carlson som den grevliga ättens släktnamn och med Börringe och Lindholmen som grevskap. Han var gift med friherrinnan Isabella Susanna von Schwartzenberg; deras enda barn, en dotter, dog innan hon hade hunnit döpas.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1930

Svenska militärer under 1600-talet
Svenska kungligheters utomäktenskapliga barn
Nederländska militärer
Män
Födda 1647
Avlidna 1708
Svensk uppslagsbok
Deltagare i slaget vid Lund
Militärer från Stockholm
Kapsaicin

Kapsaicin (även känt som capsaicin) är ett fettlösligt (lipofilt), färglöst, doftlöst och vaxartat ämne. Det är orsaken till den upplevda hettan hos växtarter i släktet Capsicum (chilipeppar). Dessa har troligen utvecklat ämnet som skydd mot växtätande djur samt angrepp från svampar och mikroorganismer. 

Koncentrationen av kapsaicin (ungefär samma sak som den upplevda hettan) mäts i scoville-grader.

Användningsområden

Mat
Tack vare den brännande känslan ämnet ger i kontakt med hud och slemhinnor är den vanlig i maträtter för att åstadkomma en upplevd hetta och styrka. Den vanligaste källan till kapsaicin är chilifrukter, eller chilipeppar.

Det är bra att komma ihåg att ämnet är fettlösligt när man förtärt starkt kryddad mat som innehåller kapsaicin. För att mildra den brännande känslan är det bättre att äta eller dricka fet mat som jordnötter eller mjölk än att dricka vatten, då vatten riskerar att sprida ut kapsaicin i munhålan. Alkoholhaltiga drycker löser också upp kapsaicin, tack vare kolkedjan hos etanol.

Medicin
Kapsaicin används i smärtlindrande hudsalvor mot postherpetisk neuralgi efter bältros.

Ämnet återfinns även i krämer för tillfällig smärtlindring vid muskel- och ledvärk, som reumatism.

Ett annat användningsområde för kapsaicin är vid diagnosticering av sensorisk hyperreaktivitet. Genom att andas in kapsaicin, som framkallar hosta vid inandning, fås ett mått på känsligheten hos de sensoriska nerverna i luftvägarna.

Dopningsmedel inom ridsport
Kapsaicin används för att behandla både människor och djur. Effekten på hästar har tre funktioner. Det ökar blodgenomströmningen i det berörda området genom att vidga de ytliga kapillärerna, vilket motverkar kramp i musklerna; det kan vara smärtlindrande, men det kan också göra att hästarna blir hyperkänsliga. Att stryka på salva med kapsaicin på frambenen på en hopphäst gör den känsligare för beröring och hästen gör sitt yttersta för att inte stöta mot bommarna

Icke-dödligt våld
Kapsaicin är även den aktiva ingrediensen i pepparsprej. När kapsaicinet kommer i kontakt med huden, speciellt ögon och slemhinnor, upplevs en mycket stark och intensiv smärta. 

Symptom på överdos är andningsproblem, blå hud och krampattacker. De stora doser som krävs för att döda en vuxen person, och den låga koncentrationen i chilifrukter, gör att oavsiktlig förgiftning vid chilikonsumtion är väldigt osannolik.

Skadedjursbekämpning
Vissa bekämpningsmedel mot skadedjur innehåller kapsaicin. Ett vanligt exempel är fågelmat blandad med mald eller krossad chili för att hålla exempelvis ekorrar borta, eftersom fåglar inte påverkas av kapsaicin. Även insekter påverkas av kapsaicin.

Referenser

Vidare läsning 
Cecilia Lönnell. Boven i dopningsdramat : fem hoppryttare i OS fällda för ett chilipreparat. I: Ridsport, nr. 17, 2008
Katolicism

Katolicism (från latinets catholicus och grekiskans καθολικισμός/katholikismos, "universell", "allmän") eller katolsk är en kristen term avseende katolska kyrkans religion.

Katolska kyrkan 

Termen katholikos motsvaras av grekiskans καθόλου (katholou), en sammanbindning av καθ' ὅλου (kath' holou) som betyder "i enlighet med helheten". Kombinationen "katolska kyrkan" (he katholike ekklesia) är dokumenterad tidigast i Ignatios av Antiochias brev till Smyrna från ungefär år 110 e. Kr. Hos Kyrillos av Jerusalems (315-386) används "katolska kyrkan" som särskiljning från andra grupper som också benämner sig som "kyrkan".

Katolska kyrkans namn implicerar än i dag allomfattande anspråk. Sedan Andra Vatikankonciliets ekumenik erkänns dock i ökad utsträckning även ortodoxa kyrkors ämbeten och sakrament.

Övriga samfund 

Innebörden i egenskapen "katolsk" har gjort att anspråk ibland av andra samfund, till exempel formulerat i trosbekännelser, inom protestantismen dock i andra termer. Vissa anglikaner och lutheraner betonar på så sätt anspråk på kontinuitet snarare än uppbrott i reformationen, inklusive anspråk på apostolisk succession. Så även bland mindre så kallade "oberoende katolska samfund" som uppstått sedan 1800-talet, till exempel Gammalkatolska kyrkan och Liberala katolska kyrkan.

Se även 
 Antikatolicism
 Katolska kyrkan (olika betydelser)
 Östkatolska kyrkor
 Romersk-katolsk traditionalism

Referenser

Anmärkning

Noter

Externa länkar
Giovanni Paolo Pannini

Giovanni Paolo Pannini, född 17 juni 1691 i Piacenza, död 21 oktober 1765 i Rom, var en italiensk målare och arkitekt.

Pannini utbildade barockens perspektivkonst i dekorativa målningar med landskap och byggnader, stundom interiörer. Som ruinmålare var han romantikens förelöpare. Två målningar Klassiska kolonnbyggnader, delvis i ruiner finns på Nationalmuseum. Pannini är för övrigt representerad i de flesta större gallerier i Europa och USA.

Noter

Externa länkar 
 

Representerade vid Nationalmuseum
Italienska målare under 1700-talet
Italienska arkitekter under 1700-talet
Födda 1691
Avlidna 1765
Män
Personer från Piacenza
Lofsöngur

Lofsöngur (isl., "Lovsång") är Islands nationalsång. Texten är skriven av Matthías Jochumsson och musiken av Sveinbjörn Sveinbjörnsson.

Text på isländska 
Ó, guð vors lands! Ó, lands vors guð!
Vér lofum þitt heilaga, heilaga nafn!
Úr sólkerfum himnanna hnýta þér krans
þínir herskarar, tímanna safn.
Fyrir þér er einn dagur sem þúsund ár
og þúsund ár dagur, ei meir:
eitt eilífðar smáblóm með titrandi tár,
sem tilbiður guð sinn og deyr.
Íslands þúsund ár, 
Íslands þúsund ár,
eitt eilífðar smáblóm með titrandi tár,
sem tilbiður guð sinn og deyr.

Ó, guð, ó, guð! Vér föllum fram
og fórnum þér brennandi, brennandi sál,
guð faðir, vor drottinn frá kyni til kyns,
og vér kvökum vort helgasta mál.
Vér kvökum og þökkum í þúsund ár,
því þú ert vort einasta skjól.
Vér kvökum og þökkum með titrandi tár,
því þú tilbjóst vort forlagahjól.
Íslands þúsund ár 
Íslands þúsund ár 
voru morgunsins húmköldu, hrynjandi tár,
sem hitna við skínandi sól.

Ó, guð vors lands! Ó, lands vors guð!
Vér lifum sem blaktandi, blaktandi strá.
Vér deyjum, ef þú ert ei ljós það og líf,
sem að lyftir oss duftinu frá.
Ó, vert þú hvern morgun vort ljúfasta líf,
vor leiðtogi í daganna þraut
og á kvöldin vor himneska hvíld og vor hlíf
og vor hertogi á þjóðlífsins braut.
Íslands þúsund ár 
Íslands þúsund ár
verði gróandi þjóðlíf með þverrandi tár,
sem þroskast á guðsríkis braut.

Text på svenska 
O Gud vårt lands, o vårt lands Gud
vi lova ditt heliga, heliga namn!
Ur himlasolkretsar knyter Din krans
Dina härskaror, timmarnas samling!
För Dig är en dag såsom tusen år,
och tusen år - en dag, ej mer;
En evighetens lilla blomma med skälvande tår
som tillber Gud sin och dör. 
Islands tusen år, Islands tusen år
En evighetens lilla blomma med skälvande tår
som tillber Gud sin och dör.

O Gud, o Gud, vi nedfaller
och förnimmer Dig brinnande, brinnande själ,
Gud Fader - vår Herre från tidevarv till tidevarv - ,
och vi ber för vårt heligaste ändamål!
Vi ber och tackar i tusen år
ty Du är vårt enda skydd.
Vi ber och tackar med skälvande tår
ty Du tillskapar vårt öde.
Islands tusen år, Islands tusen år
Vår kyliga morgondags skälvande tår
som hettas vid skinande sol.

Externa länkar
Islands nationalsång

Nationalsånger i Europa
Isländska sånger
Isländskspråkiga sånger
God Defend New Zealand

God Defend New Zealand är, tillsammans med God Save the King, Nya Zeelands officiella nationalsång.

De två nationalsångerna har formellt jämbördig ställning, men God Defend New Zealand används mer medan God Save the King främst används som en kungssång i närvaron av monarken, generalguvernören eller medlemmar av den kungliga familjen. 

Ursprungligen skriven som en dikt, så tonsattes den i samband med en tävling 1876. Sedan dess hade dess popularitet tilltagit och den utsågs drygt ett århundrades senare, 1977 till landets andra nationalsång. Den har verser på engelska och māori, men med annorlunda betydelser.

Text 

I regel sjungs endast första versen; först på maori, för att sedan följas av engelska.

Referenser

Externa länkar 

 National anthems, New Zealand Ministry for Culture and Heritage
 MIDI-fil

Nationalsånger i Oceanien
Sånger 1876
Engelskspråkiga sånger
Nya Zeelands flagga

Nya Zeelands flagga är blå med den brittiska unionsflaggan i kantonen och fyra röda stjärnor med vita kanter. Flaggan antogs den 12 juni 1902 och har proportionerna 1:2.

Symbolik 
Flaggan bygger på den brittiska statsflaggan Blue Ensign. Stjärnorna är en stiliserad version av stjärnbilden Södra korset med fyra av de fem stjärnor som ingår i konstellationen: stjärnorna Acrux, Becrux, Gamma Crucis och Delta Crucis men inte Epsilon Crucis. Stjärnbilden symboliserar landets läge på det Södra halvklotet. Unionsflaggan påminner om att Nya Zeeland tidigare var en brittisk koloni och dominion.

Historik 

Flaggan har använts sedan 1869 och blev Nya Zeelands officiella flagga efter ett beslut av parlamentet den 12 juni 1902 - New Zealand Ensign Act. Dessförinnan använde Nya Zeeland en vit flagga med georgskorset. Flaggan framröstades av öarnas maoriska hövdingar den 9 mars 1834. När Nya Zeeland blev en brittisk koloni 1840 användes den brittiska unionsflaggan som kolonins flagga. Unionsflaggan användes i stor utsträckning in på 1950-talet.

Folkomröstning 2016 

Under andra halvan av 1900-talet har förslag väckts om en ny nyzeeländsk nationsflagga bland annat för att det har ansetts att den nuvarande flaggan är lätt att förväxla med Australiens flagga. Vissa ogillar också att den brittiska unionsflaggan finns med och menar att en ny flagga borde återspegla landets maoriska rötter i större utsträckning än det koloniala arvet.

Inför folkomröstningen om utseendet på en ny flagga i december 2015 hade det inkommit 10 292 flaggbidrag. Den 12 augusti 2015 meddelats det att av de 40 utvalda hade minimerats till fyra flaggförslag som senare blev fem huvudalternativ. Till slut stod omröstningen mellan två alternativ. Vid den avgörande folkomröstning den 24 mars 2016 röstade knappt 57 procent för att behålla den nuvarande flaggan och drygt 43 procent för ett byte. Röstresultatet sågs som en motgång för dåvarande premiärminister John Key.

Galleri 
Nedan visas de fyra avvisade alternativen vid första omröstningen om nytt förslag till flagga 2015-2016.

Se även 
 Nya Zeeland
 Nya Zeelands statsvapen

Referenser

Källor

Noter 

Nationsflaggor i Oceanien
Nya Zeelands nationalsymboler
Spänne

Ett spänne är ett föremål, i metall eller annat material, som används till att fästa eller spänna ihop kläder, skor eller dylikt.

Se även
fibula
sölja
hårspänne
bältesspänne
hake och hyska

Referenser 

Kläddetaljer
Fibula

För den anatomiska termen fibula, se vadben.

En fibula är ett dräktspänne ofta liknande en brosch, vanligen tillverkad av brons, men ibland av järn eller djurben. Ibland dekorerades fibulan med till exempel bärnsten, korall eller halvädelstenar.

Fibulan användes allmänt i Europa under bronsåldern och järnåldern, men kom senare alltmer att ersättas av knappar. En modern variant av fibula är säkerhetsnålen. Vissa spännen som inte kallas fibulor; reliefspänne, ryggknappsspänne, likarmade spännen m. fl. är fortfarande tekniskt sett fibulor, men har ett lite annorlunda utseende.

Några av bronsåldern fibulatyper:
Fibula med smal, spiralvriden bygel
Fibula med smal bygel och spiralupprullade ändar
Fibula med bred bygel och ändplattor
Bornholmsfibula med runda och nästan flata ändplattor
Glasögonfibula med ovala och välvda ändplattor
Glaögonfibula med njurformade djupt välvda ändplattor

Några av de typer som varit använda under järnåldern:
Trekantig fibula (yngre förromersk järnålder)
Fibula med tillbakaböjd fot (yngre förromersk järnålder)
T-formad fibula (yngre förromersk järnålder)
T-formad fibula med pågjutna bronsprydnader (yngre förromersk järnålder)
Kraftigt profilerad fibula (äldre romersk järnålder)
Fibula med täckt spiral och genombruten fot (kort period ca 0-50 e. Kr)
Fibula med bred bygel (äldre romersk järnålder)
Ögonfibula (äldre romersk järnålder)
Rosettfibula (vanlig tidigt 200-tal)
Fibula med omböjd fot (yngre romersk järnålder)
Fibula med hög nålhållare (yngre romersk järnålder, sena har ofta en knopp på ryggavslutningen)
Armborstfibula (folkvandringstid)
Hakkorsfibula (yngre romersk järnålder)
Korsformad fibula (folkvandringstid)

Källor 

 Bernhard Salin (1904): Die Altgermanische Tierornamentik, (400-900-talet)
Arkeologiska artefakter
Kläddetaljer
Ordbehandlare

En ordbehandlare (finlandssvenska textbehandlingsprogram) är ett datorprogram som används för att skapa, formatera, ändra och skriva ut en dokumentfil. De flesta moderna ordbehandlare använder ett grafiskt gränssnitt som avser möjliggöra WYSIWYG ("What you see is what you get", ungefär "du får vad du ser"). Ordbehandlare räknas till kontorsprogram.

Dokument kan också skrivas med textredigerare med användning av något märkspråk, såsom Tex och Latex, som används för många naturvetenskapliga journaler. För mer komplicerad layout, såsom för tidningar, används ofta "ombrytningsprogram", såsom Framemaker, Indesign och Scribus. Dessa använder också WYSIWYG-konceptet, men liksom i traditionell sättning och ombrytning är de mer inriktade på att placera ut bilder och block av text på sidan, inte på att skapa löpande text med automatiska sidbyten som ordbehandlarna.

I begreppet ordbehandling räknar man också ofta med funktioner som automatiserar många vanliga arbetsuppgifter, till exempel
 Skapa innehållsförteckningar med kapitlens rubriker och sidnummer.
 Skapa ordlistor med hänvisningar till sidnummer.
 Skapa listor med referenser till bilder och illustrationer som förekommer i dokumentet.
 Uppdatera korsreferenser mellan delar i dokumentet med aktuella sidnummer.
 Vidmakthålla sidnumrering och referenser till notiser när dokumentets textmassa växer och förändras.

Ordbehandlare är besläktade med, men skiljs vanligen från texteditorer, som inte använder för användaren dolda formateringskoder och därmed är lämpliga också till exempel för programmering, och desktop publishing-program som innehåller avancerade möjligheter att producera ett färdigt underlag för tryckning.

Historia 
De första ordbehandlarna (ordbehandlingsmaskiner) var maskiner vars funktion var endast text- och ordbehandling. Scribona, ABC 800, Philips (sidorienterat) är exempel på maskiner med väl utvecklade ordbehandlingsfunktioner.

Efter introduktionen av x86 PC:n som var en maskin som kunde anpassas efter behovet och även användas till annat än ordbehandling, tappade de äldre systemen marknad.

System finns och fanns även utvecklade för stordatormiljö.

I början av utvecklingen fanns både sidorienterat program och dokumentbaserade program. Den förra gruppen torde nu ha försvunnit ur marknaden.

Ordbehandlingsprogram 
Några exempel på ordbehandlare ges nedan. De flesta är numera enbart av historiskt intresse.
 AbiWord
 AmiPro
 Cicero (svenskutvecklat)
 FrameWork (ordbehandling ingår som delprogram)
 Google Dokument
 KWord (ingår i KOffice)
 LibreOffice
 Lotus Documents (integrerad i Lotus Symphony)
 LyX (använder LaTeX)
 MultiMate
 OpenOffice.org Writer (ordbehandling ingår som delprogram)
 Ord Plus (svenskutvecklat)
 Pages (Apples ordbehandlare till Mac)
 Star Office (ordbehandling ingår som delprogram, se OpenOffice.org)
 Text Magic
 XyWrite
 Volkswriter
 MS-Word (ingår i Microsoft Office)
 WordMARC Composer
 WordPerfect
 WordStar
 Works (ordbehandling ingår som delprogram)

Ordbehandlare
Antikonvulsiva

Antikonvulsiva är en samlande benämning på kramplösande läkemedel.

Antikonvulsiva
Apodorm
Diazepam Desitin
Heminevrin
Serepax
Stesolid

Se även
Antiepileptika

Externa länkar
FASS

Antiepileptika
1562

1562 (MDLXII) var ett normalår som började en torsdag i den Julianska kalendern.

Händelser

Januari 
 17 januari – Frankrike erkänner hugenotterna i och med Ediktet i Saint-Germain.

Juni 
 2 juni – Svenska trupper erövrar det polska fästet Pärnu.
 Juni – Hertig Johan (III) reser till Polen.

Sommaren 
 Sommaren – Erik XIV:s trupper erövrar fästet Weissenstein.

Oktober 
 4 oktober – Hertig Johan (III) gifter sig med Katarina Jagellonica, dotter till den polske kungen. Detta leder till en total brytning mellan Johan och Erik.
 Oktober – Hertigparet Johan (III) och Katarina Jagellonica återvänder till Sverige.

Slutet av året 
 Slutet av året – Genom förhandlingar lyckas Erik XIV få in en svensk besättning på fästet Karkus i Baltikum.

Okänt datum 
 På Revalbornas önskan utfärdar Erik XIV förbud mot all handel på Narva.
 Erik inför en ny rusttjänstordning, för att distansera sig från högadeln.
 I Indien gifter sig Akbar den store med Padmini.

Födda 
 6 maj – Pietro Bernini, italiensk skulptör och arkitekt.
 16 september – Niels Mikkelsen Aalborg, dansk prästman.
 19 oktober – George Abbot, engelsk prelat.
 25 november – Lope de Vega, spansk dramatiker och poet.
 Isabella Andreini, italiensk skådespelare.

Avlidna 
 20 februari – Lady Janet Stewart, skotsk älskarinna och guvernant, oäkta dotter till Jakob IV av Skottland.
 5 september –  Katharina Zell, tysk reformator och författare.
 6 december – Jan van Scorel, holländsk målare.
 17 december – Eleonora de Toledo, hertiginna.
 Wulf Gyler, Gustav Vasas sekreterare.
 Peder Swart, svensk krönikör.

Referenser

Fotnoter

Externa länkar
Johan Baptista van Uther

Johan Baptista van Uther, död i oktober 1597, var en nederländsk målare verksam i Sverige.

Baptista van Uther inkom till Sverige 1562 och fick en tjänst som målare vid Erik XIV:s hov med åliggande att även undervisa elever. Han var anlitad för att måla porträtt, altartavlor samt dekorationer på de kungliga slotten och var under några år den ledande konterfejaren vid Vasahovet. Det finns få uppgifter om hans härkomst och utbildning men man antar att han kan vara identisk med Baptista eller Hansken som nämns 1544 i Lukasgillets handlingar i Amsterdam som lärling till Wouter Key. Man känner inte till någon enda målning som genom sin signering kan härledas till Uther men det finns starka skäl att attribuera honom en stor del av det bevarade porträttmåleriet från tiden eftersom han var hovets ende porträttör av rang. Av hans dekorativa måleri antar man att det är Uther som utförde tre målningar med Herkulesmotiv i valvhjässorna i Kungsmakets fönsternischer på Kalmar slott varav en finns bevarad. Genom bevarade handlingar vet man att han 1578 målade altartavlor till Riddarholmskyrkan och Svartsjö slott  samt en altartavla till Stegeborgs slott 1586 men ingen av dessa är bevarade. Samt ett stort antal dekorativa målningar på Stockholms slott. Han utnämndes till hovmålare av Johan III. Uther är representerad vid bland annat Porträttsamlingen på Gripsholm.

Bilder

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 528 -530, Allhems Förlag, Malmö.

Noter

Externa länkar 

Avlidna 1597
Nederländska konstnärer under 1500-talet
Män
Födda 1500-talet
1528

1528 (MDXXVIII) var ett skottår som började en onsdag i den julianska kalendern.

Händelser

Januari 
12 januari – Gustav Vasa kröns till svensk kung i Uppsala domkyrka. Den gamla kungaeden, som förpliktigar kungen att låta biskoparna bibehålla sin makt, modifieras av Laurentius Andreæ. Under kröningen håller Olaus Petri en predikan, där han inskärper, att kungen har fått sin makt av Gud allena för folkets, inte sitt eget, bästa.
Gustav försöker få tag på Daljunkern som har flytt till Norge. Denne flyr till Danmark och vidare till Rostock. Gustav hotar staden Rostock och får Daljunkern utlämnad. Den verklige Nils moder Kristina Nilsdotter (Gyllenstierna) utpekar junkern som bedragare, varefter han döms till döden och avrättas. Gustav låter även avrätta andra ansvariga i Andra dalupproret som alltså därmed är kuvat. Fotfolket benådas mot böter och trohetsförsäkran.

Okänt datum 
Böldpest utbryter i England.
Olaus Petris samling med evangliska psalmer utges.
Sveriges siste katolske ärkebiskop, Johannes Magnus, går i landsflykt till Polen.
Den finske biskopens borg, Kustö utanför Åbo, jämnas med marken.

Födda 
 25 september – Otto II av Braunschweig-Lüneburg-Harburg, tysk hertig.
 16 november – Johanna III av Navarra, regerande drottning av Navarra.

Avlidna 
31 augusti – Matthias Grünewald, tysk målare.
25 september – Daljunkern, svensk upprorsmakare (avrättad).
Nils Stensson Sture, son till Sten Sture den yngre.
Barbro Stigsdotter, svensk adelskvinna, gestalt i Vasasagan.

Referenser

Fotnoter

Externa länkar