kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Gardner Fox

Gardner Fox, född 20 maj 1911 i Brooklyn, New York, död 24 december 1986, var en amerikansk serieförfattare och redaktör. Han har skapat åtskilliga seriefigurer, i synnerhet för serieförlaget DC Comics. 

Fox utbildade sig till advokat och arbetade även som det i två år. Men när den stora depressionen slog till i Amerika bestämde han sig för att skriva serier istället. Hans första serie blev "Steve Malone, District Attorney", men det skulle bli superhjälteserier som blev hans huvudsyssla. Fox var bland annat en av de författare som utvecklade Batman till vad han är idag.

Tillsammans med kollegor har Fox även skapat figurer som Sandman, Starman och Dr. Fate (ursprungsversionerna). Hans figurer blev så populära att han kort därefter fick en egen serietidning att styra över, Flash Comics, vars stora dragplåster, den supersnabbe Flash, var ännu en av Fox' skapelser. 

När DC Comics bestämde sig för att samla åtta av sina populäraste hjältar i en grupp, var Fox det naturliga valet som författare, då han låg bakom fyra av de åtta hjältarna. Sammanslutningen kallades Justice Society of America och skulle lägga grunden för hur hela DC-universumet ser ut idag. 

Under slutet av 1940- och 50-talet minskade intresset för superhjältar bland läsarna och samtliga av Fox' figurer fick stillsamt somna in och försvinna. På 1960-talet vaknade intresset för superhjältar till liv igen och Gardner Fox började åter skriva för genren. Han utvecklades med tiden – serierna blev mer och mer science fiction-inspirerade. Många av de gamla hjältekoncepten omskapades och likheterna med deras 40-talsmotsvarigheter sträckte sig sällan till mer än namnet. Men Fox saknade sina gamla figurer och lät dem dyka upp igen då och då. Fox hittade snart en lösning – de gamla superhjältarna hade befunnit sig på den parallella och snarlika världen Jord 2. Konceptet med parallella jordar höll i sig länge och ett oändligt antal alternativa jordar dök upp, fram till 1985, då den enorma crossover-serien "Crisis on Infinite Earths", satte ihop allting till en enda jord igen. 

Fox dog 1986, samma år som den sista delen av "Crisis on Infinite Earths" släpptes.

Referenser

Noter

Amerikanska serieskapare
Män
Födda 1911
Avlidna 1986
Paul Lane

Paul Lane, född 22 januari 1896 i Beria, Ohio, USA, död i februari 1986, var en svensk skådespelare.

Lane studerade vid Filmskolan i Stockholm på 1920-talet. När han sökte och fick en plats på John W. Brunius filmskola vårterminen 1925 uppgav han sig heta furst Paul Radetsky och föregav internationella filmerfarenheter. Sedan han fått rollen i Damen med kameliorna använde han namnet Paul Lane.

Filmografi

Referenser

Externa länkar
 
 

Svenska skådespelare
Män
Födda 1896
Avlidna 1986
Skådespelare från Ohio
Musikalisches Opfer

Das Musikalische Opfer är en samling musik av Johann Sebastian Bach, baserat på ett musikaliskt tema av Fredrik den store och tillägnat honom. 

Samlingen har sitt ursprung i ett möte mellan Bach och Fredrik II den 7 maj 1747. Mötet ägde rum i kungens residens i Potsdam och berodde på att Bachs son Carl Philipp Emanuel blev anställd där som hovmusiker. Fredrik ville visa en nyhet för Bach: ett pianoforte som kungen ägde. Instrumentet hade uppfunnits några få år tidigare och Bach sägs inte ha sett något tidigare. Bach som var känd för sin improvisationsförmåga gavs ett tema av Fredrik för att improvisera en fuga:

Två månader efter mötet publicerade Bach en uppsättning stycken baserade på detta tema, den som vi nu känner som Musikalisches Opfer.

Diskografi i urval
Ensemble Sonnerie. Virgin Classics.

Referenser

Barockmusik
Verk av Johann Sebastian Bach
Birger Lyne

Birger Lyne, född 4 januari 1893, död 30 juni 1969 i Storkyrkoförsamlingen, Stockholm, var en svensk skådespelare.

Filmografi

Teater

Roller

Referenser

Externa länkar 
Birger Lyne på Internet Movie Database

Svenska skådespelare
Män
Födda 1893
Avlidna 1969
Historisk Film

Historisk Film i Stockholm var ett svenskt filmproduktionsbolag.

Historisk Film konstituerades på 1920-talet för att producera ett flertal historiska monumentalfilmer. Företagets förste ordförande blev konteramiralen A. Wachtmeister med ingenjören Herman Rasch som vice ordförande och bokförläggaren Folke Hökerberg som VD.

Filmproduktion

Externa länkar

Ej längre existerande svenska filmbolag
Leila Lindholm

Leila Mariana Johanna Lindholm, född 21 juni 1975, är en svensk kock. Hon är främst känd för att ha varit programledare för en rad TV-program om matlagning, som Leilas mat, Leila bakar, Leila på landet, Leilas jul, Leilas home delivery, Leila bakar i Frankrike och Leilas söta jul. 

Leila Lindholms far är marockan. Hon är dock inte uppvuxen med honom.  Sitt efternamn har hon från sin styvfar, journalisten Stephen Lindholm.

Lindholm bestämde sig vid fjorton års ålder att bli kock och började på restaurangskola. Hon har arbetat på restauranger som Operakällaren i Stockholm, Aquavit i New York, Melker Anderssons Restaurangen, Fredsgatan 12 och Ulla Winbladh i Stockholm. Leila Lindholm driver bokförlaget Walter and Books.

Genom åren har Lindholm, hennes böcker och program, tagit emot flera utmärkelser bland annat Årets Kvinnliga Kock 1999, Årets TV4 kock 2004, flera nomineringar i Gourmand Cookbook Awards, pristagare i Årets Svenska måltidslitteratur 2008 och Gastronomiska Akademiens silvermedalj 2009. Lindholms förlag Walter and Books vann med sin första bok One more slice Svenska Publishing-PrisetSvD tipsar om de godaste recepten Leila i Mama Lindholm vann 1999 kocktävlingen Wilhelmina. År 2004 medverkade hon i TV4:s underhållningsprogram Fångarna på fortet. I mars 2012 slog Lindholm upp portarna för en egen konceptbutik.

Leila Lindholm var sommarpratare i radioprogrammet Sommar i P1 på Sveriges Radio P1 den 16 juli 2015.

Bibliografi

Referenser

Noter

Övriga källor 
Leila Lindholm i SvD

Externa länkar 
 Leila Lindholms webbplats
 Leila Lindholms officiella Facebooksida

Kvinnor
Födda 1975
Svenska TV-programledare
Svenska kockar
Svenska författare
Svenskspråkiga författare
TV-kockar
Levande personer
Sommarvärdar 2015
Maria Waxin

Maria Waxin, född 4 februari 1957, är en svensk författare.

Bibliografi
 1984 - Kunde någon älska Lillebror?. 
 1990 - Bundisarna. 
 1995 - Offpist: en biografi om Bittan Ekman.

Referenser

Svenskspråkiga författare
Kvinnor
Födda 1957
Levande personer
Ariane Wahlgren

Anne-Marie Adelheid (Ariane) Wahlgren, född 31 december 1917 i Hamburg, Tyskland, död 15 maj 1993 i Sankt Görans församling, Stockholm, var en tysk-svensk journalist, radiokorrespondent och översättare.

Efter studier till skådespelerska i Berlin flyttade hon till Sverige i mitten av 1930-talet, och gifte sig 1937 med filmfotografen Kurt Wahlgren (1911–1988). I början av 1960-talet flyttade hon till Aten och var under militärjuntan verksam som utrikeskorrespondent för Sveriges Radio. Vid sin död testamenterade hon sitt hus i Aten till Sveriges Författarförbund. Wahlgren är begravd på Skogskyrkogården i Stockholm.

Filmografi roller

Bibliografi 
 Modern isländsk poesi. I urval och tolkning av Ariane Wahlgren. FIB:Lyrikklubbs Bibliotek Nr 53. Stockholm 1959

Källor

Noter 

Svenska journalister under 1900-talet
Utrikeskorrespondenter
Översättare från isländska
Personer från Hamburg
Gravsatta på Skogskyrkogården i Stockholm
Födda 1917
Avlidna 1993
Kvinnor
Intel 8087

Intel 8087, matematikprocessor tillverkad av Intel, avsedd att användas tillsammans med Intel 8086 och Intel 8088. Processorn lanserades 1980. Den inledde Intels serie av x87-kretsar och efterträddes senare av Intel 80287.

Externa länkar 

Intelprocessorer
Seth Hesslin

Seth Hesslin, född 21 november 1899 i Laxarby, Älvsborgs län, död 13 juli 1948, var en svensk reklamfilmsproducent och skådespelare.

Hesslin inträdde i filmbranschen 1925 med en roll i Karl XII del II. Han grundade Seth Hesslin reklamfilmsbyrå i Stockholm 1927.

Filmografi

Regi

Roller

Referenser 

Svenska filmproducenter
Svenska skådespelare
Födda 1899
Avlidna 1948
Män
Personer från Laxarby socken
Uno Küller

Uno Oscar Küller, född 2 oktober 1899 i Gävle, död 7 oktober 1934 i Johannes församling i Stockholm, var en svensk skådespelare.

Filmografi roller

Referenser

Externa länkar
 
 

Svenska skådespelare
Män
Födda 1899
Avlidna 1934
Skådespelare från Gävle
Anna Sparre

Anna Eva Elisabet Sparre, född Adelswärd den 2 februari 1906 i Jakobs församling i Stockholm, död den 21 december 1993 i Djursholm, var en svensk författare.

Biografi 
Anna Sparre var dotter till friherre Theodor Adelswärd och grevinnan Louise Douglas. Hon var gift 1927–1946 med flygaren greve Clas Sparre. Hon debuterade 1943 med N:o 14 Sparv anmäler sig. Sparre skrev framför allt historiska och självbiografiska romaner, såsom ...men sjön är densamma (1970) som behandlar hennes uppväxt på Adelsnäs utanför Åtvidaberg. Hennes vänskap med prinsessan Astrid skildrades i Vännen min (1985) och den sista boken, Drottningens förtrogna, utkom postumt.

Sparre var propagandachef för lottakåren under beredskapsåren. Hon var under sitt andra äktenskap 1949–1956 med tandläkaren Arne Moe-Larsen bosatt i Danmark, men återvände på 1950-talet till hembygden i Östergötland. Senare bosatte hon sig i Djursholm.

Bibliografi 

1943 – N:o 14 Sparv anmäler sig
1945 – Magister Plugg
1945 – Vad ska det bli av Ebba?
1970 – ...men sjön är densamma
1971 – Från andra stranden
1972 – Tre år av ett liv 
1973 – Av Wasablod : historisk roman 
1974 – Min son kornettens frilla 
1975 – Fånge i eget hus  
1976 – Dimma över slätten  
1977 – Farväl amiral 
1978 – Jag i siden, du i vadmal  
1979 – Flicka i svart 
1980 – Kung Märthas döttrar 
1981 – Eken vid skiljevägen 
1982 – Flykt utan vingar  
1983 – Stackars lilla drottning 
1984 – Knektens dotter  
1985 – Vännen min 
1986 – Drottning Blanka  
1987 – Piskan och korset 
1988 – Älskade dronning 
1989 – Hertigens pärlor 
1990 – I skuggan av ett torn 
1991 – Prinsessan av Wasa 
1992 – Karin Måns dåter 
1993 – Alla mina hem 
1994 – Drottningens förtrogna

Källor 
 Svenskt biografiskt lexikon

Noter

Externa länkar 

 
 

Svenska romanförfattare
Svenskspråkiga romanförfattare
Svenska friherrinnor
Svenska författare under 1900-talet
Författare från Östergötland
Anna Sparre (född Adelswärd)
Anna
Födda 1906
Avlidna 1993
Kvinnor
Intel 80286

Intel 80286 är en mikroprocessor ursprungligen konstruerad och tillverkad av Intel. Den lanserades i februari 1982. Intel 80286 (ofta kallad "två-åttiosex") var ungefär dubbelt så effektiv som sin föregångare Intel 8086, räknat per klockcykel.

80286 var ursprungligen specificerad för en klockfrekvens på max 6 MHz (med varianter för både 4 och 8 MHz). Lite senare följde tekniskt uppdaterade modeller specificerade för 12,5 MHz. Senare kompatibla varianter från AMD, Harris, Intersil och Fujitsu klarade upp till 25 MHz och vissa av dem fanns även i CMOS-variant.

Minnesadressering
Processorn har en ordbredd på 16 bitar och den kan adressera upp till 16 MB genom en 24-bitars adressbuss. Minnet är liksom i föregångaren uppdelat i segment på 64 kB. Vanligen hade persondatorer med 286-processor 1 MB arbetsminne.

AT
Datorer med en 80286-processor kallades ofta för AT, efter IBM's dator med detta namn. AT var en förkortning för Advanced Technology. Processorns avancerade funktioner kom inte att användas i särskilt hög grad, annat än av OS/2.

Efterträdare
286:an efterträddes av Intel 80386, vilken var den första 32-bitsprocessorn i serien och som löste övergången mellan real mode och protected mode bättre än 286:an, vilken behövde startas om och sedan återföras till önskad kodposition genom den så kallade A20-metoden.

Externa länkar 

Intelprocessorer
Vallvik

Den här artikeln handlar om tätorten Vallvik i Sverige. För den finska byn, se Vallvik, Korsholms kommun.

Vallvik är en tätort i Söderhamns kommun.

Vallvik ligger cirka 20 kilometer söder om Söderhamn vid Ljusnans utlopp, Ljusnefjärden.

Historia
Vallviks bruk började byggas 1907 och är ett sulfatmassebruk som tillhör Rottneros AB.

Befolkningsutveckling

Samhället
I samhället finns gamla arbetarbostäder som är ritade av Torben Grut. Vallvik, som ligger vid den så kallade Jungfrukusten (uppkallad efter Storjungfrun), har en camping och badstrand med beachvolleybollplan.

Se även 
Marma-Långrörs AB

Noter

Litteratur 
För mera information om brukssamhället Vallvik finns en bok utgiven 2007, "Vallvik : ett industrisamhälle under 100 år : 1907-2007", som beskriver samhället under 100 år. Författare är Per-Erik Lejonmark.

Orter i Söderhamns kommun
Tätorter i Sverige
Lisbeth Hedendahl

Kristina Elisabeth (Lisbeth) Wærner, folkbokförd Vaerner, ogift Hedendahl, född 24 december 1913 i New York, USA, död 4 september 1994 i Johannebergs församling, Göteborg, var en svensk skådespelare, verksam under namnet Lisbeth Hedendahl. 

Lisbeth Hedendahl var dotter till bildhuggaren Harald Hedendahl och Elisabet Jonasen samt syster till Patrik Hedendahl och faster till Linda Hedendahl.

Hon medverkade i ett tiotal filmer på 1940-talet; hon var med i Gula kliniken och Ta hand om Ulla (båda 1942), Aktören och Brödernas kvinna (båda 1943), Gröna hissen (1944), Bröderna Östermans huskors, Moderskapets kval och lycka och Barnen från Frostmofjället (alla tre 1945) samt Hundra dragspel och en flicka (1946). Därefter lämnade hon filmen, men hade dock en roll i Pappa och himlen (1981).

Hon var från 1942 gift med Gustaf Olle Wærner (1912–1987) och hade sönerna Olle Stefan Mikael (1945–2008) och Anders Roland (1950–2009). Makarna Wærner är begravda på Kvibergs kyrkogård i Göteborg.

Filmografi

Under namnet Lisbeth Hedendahl

Under namnet Elisabeth Wærner

Källor

Externa länkar
 
 
 Lisbeth Hedendahl på Svensk filmdatabas

Svenska skådespelare under 1900-talet
Kvinnor
Födda 1913
Avlidna 1994
Personer från New York
Gravsatta på Kvibergs kyrkogård
Gerda Landgren

Gerda Landgren, född Gerd Elisabet Landgren 5 december 1896 i Köping, Västmanlands län, död 13 september 1989 i Enskede, Stockholm, var en svensk skådespelare.

Filmografi

Teater

Roller

Referenser

Externa länkar  

Svenska skådespelare under 1900-talet
Kvinnor
Födda 1896
Avlidna 1989
Personer från Köping
Axel Jacobsson (skådespelare)

Axel Jacobsson var en svensk skådespelare verksam under 1920-talet.

Filmografi

Referenser

Noter 

Män
Födelseår saknas
Dödsår saknas
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska stumfilmsskådespelare
Juan Schiaffino

Juan Alberto Schiaffino Villano, född 28 juli 1925 i Montevideo, död 13 november 2002 i Montevideo, var en uruguayansk fotbollsspelare. Han var anfallare och var en av 1950-talets största fotbollsstjärnor. Han hade italienskt påbrå och spelade således i det italienska landslaget när han bytte klubb 1954, från Peñarol till Milan.

Spelarbiografi 
Juan Schiaffino föddes och växte upp i Uruguays huvudstad Montevideo. Hans far var italienare och modern paraguayan. Han hade en stor passion för fotboll och började spela för Palermo och Olimpia, innan han fick spela för Nacional. Det var dock en kort visit innan han, 17 år gammal, debuterade för rivalerna Peñarol. Efter två år och fem ligavinster blev han uttagen till landslaget, i en landskamp mot Brasilien den 10 januari 1946. 

Schiaffino slog igenom internationellt i fotbolls-VM 1950 då han ledde Uruguay till landets andra VM-guld. Med 5 mål placerade han sig på andra plats i turneringens skytteliga för det året. Det sista och absolut viktigaste av målen var kvitteringen i slutmatchen mot Brasilien. Turneringen spelade som ett gruppspel där det laget med flest poäng vann guldet. Det räckte för Brasilien att spela lika för att vinna guldet, och när man hade gjort 1–0 i 47:e minuten såg det mörkt ut för Uruguay då man behövde göra 2 mål. Schiaffino klev fram och gjorde ett mål i 66:e minuten och Alcides Ghiggia gjorde det andra målet i 79:e minuten. Uruguay vann till slut med siffrorna 2–1 på den gigantiska Maracanãstadion i Brasiliens dåvarande huvudstad Rio de Janeiro. 

Fyra år senare skulle guldet försvaras, denna gång nådde laget "endast" semifinal där det blev förlust (2–4) mot Ungern. Schiffino visade sig dock återigen vara en av turneringens bästa spelare vilket gjorde att Milan betalade 72 000 pund (värde 1 510 000 pund, år 2008) för att köpa honom. Han blev italiensk medborgare och spelade för det italienska landslaget mellan 1954 och 1958.

Efter avslutad karriär på planen blev Schiaffino tränare för både Peñarol och Uruguays landslag.

Meriter 

Världsmästare i fotboll 1950
 Peñarol
Primera División (ligasegrare): 5 (1944, 1949, 1951, 1953, 1954)
 Bäste anfallaren i Primera División 1945
 AC Milan
 Serie A (ligasegrare): 3 (1955, 1957, 1959)
 Coppa Latina: 1 (1956)
 AS Roma
 Inter-Cities Fairs Cup (UEFA Cupen): 1 (1961)

Landslagsfakta 
Uruguay

Italien

Externa länkar 
 RSSSF.com
 Superfutbol.com.ar (spansk text)

Uruguayanska fotbollsspelare
Uruguayanska fotbollstränare
Födda 1925
Avlidna 2002
Män
Spelare i CA Peñarol
Spelare i AC Milan
Spelare i AS Roma
Spelare i Primera División de Uruguay
Spelare i Serie A
Världsmästare i fotboll
Spelare i VM i fotboll 1950
Spelare i VM i fotboll 1954
Uruguayanska landslagsspelare i fotboll
Italiens Grand Prix 1991

Italiens Grand Prix 1991 var det tolfte av 16 lopp ingående i formel 1-VM 1991.

Resultat 
 Nigel Mansell, Williams-Renault, 10 poäng
 Ayrton Senna, McLaren-Honda, 6
 Alain Prost, Ferrari, 4 
 Gerhard Berger, McLaren-Honda, 3
 Michael Schumacher, Benetton-Ford, 2
 Nelson Piquet, Benetton-Ford, 1
 Andrea de Cesaris, Jordan-Ford
 Ivan Capelli, Leyton House-Ilmor 
 Gianni Morbidelli, Minardi-Ferrari 
 Emanuele Pirro, BMS Scuderia Italia (Dallara-Judd)
 Érik Comas, Ligier-Lamborghini 
 Mark Blundell, Brabham-Yamaha
 Martin Brundle, Brabham-Yamaha
 Mika Häkkinen, Lotus-Judd 
 Mauricio Gugelmin, Leyton House-Ilmor
 Nicola Larini, Lambo-Lamborghini

Förare som bröt loppet
 Olivier Grouillard, Fondmetal-Ford (varv 46, motor) 
 JJ Lehto, BMS Scuderia Italia (Dallara-Judd) (35, överhettning) 
 Stefano Modena, Tyrrell-Honda (32, motor) 
 Jean Alesi, Ferrari (29, motor) 
 Riccardo Patrese, Williams-Renault (27, växellåda)
 Satoru Nakajima, Tyrrell-Honda (24, gasspjäll)
 Eric Bernard, Larrousse (Lola-Ford) (21, motor) 
 Pierluigi Martini, Minardi-Ferrari (8, snurrade av) 
 Roberto Moreno, Jordan-Ford (2, snurrade av) 
 Thierry Boutsen, Ligier-Lamborghini (1, snurrade av)

Förare som ej kvalificerade sig
 Michele Alboreto, Footwork-Ford
 Michael Bartels, Lotus-Judd 
 Eric van de Poele, Lambo-Lamborghini 
 Aguri Suzuki, Larrousse (Lola-Ford)

Förare som ej förkvalificerade sig
 Fabrizio Barbazza, AGS-Ford
 Gabriele Tarquini, AGS-Ford 
 Alex Caffi, Footwork-Ford
 Pedro Matos Chaves, Coloni-Ford

VM-ställning

Källor 

 

1991 i Italien
Italiens Grand Prix
Rudolf Anthoni

Rudolf Anthoni, född Fride Rudolf Edvard Antoni 2 juni 1886 i Stockholm, död augusti 1938 i Stockholm, var en svensk regissör och överstelöjtnant.

Regi och filmmanus

Externa länkar

Svenska regissörer under 1900-talet
Män
Födda 1886
Avlidna 1938
Skådespelare från Stockholm
Svenska filmregissörer
Sven Anér

Sven Anér, född 14 augusti 1921 i Adolf Fredriks församling i Stockholm, död 11 maj 2018 i Helga Trefaldighets församling i Uppsala, var en svensk journalist.

Biografi
Sven Anér var son till bolagschef Josef Anér och  lärarinnan Gunvor Anér, född Löfvendahl  och gift med översättaren Lena Anér Melin och bror till Kerstin Anér, riksdagsledamot för Folkpartiet. 

Han är begravd i minneslunden på Uppsala gamla kyrkogård.

Sven Anér arbetade som journalist på Sveriges Television och Dagens Nyheter. Han var en drivande kraft vid tillkomsten av Miljöpartiet och en aktiv motståndare till kärnkraft. Han lämnade senare Miljöpartiet.

Författarskap
Sven Anér har publicerat ett antal böcker om mordet på Olof Palme och under åren 1993–2005 gav han ut Palme-nytt, en nyhetstidning som riktade skarp kritik mot mordutredningen. De senaste åren blev han alltmer intresserad av Estoniakatastrofen och publicerade sedan 2005 nyhetsbrevet Estonia-brevet.

Sven Anér i kulturen 
I kriminalfilmen Hassel – Privatspanarna från 2012 spelar Sven Anér en roll väldigt nära sin egen person. Filmens handling kretsar kring den pensionerade polisen Roland Hassel som inlett privatspaningar kring mordet på Olof Palme.

I miniserien Den osannolika mördaren från 2021 spelas Sven Anér av Niklas Falk i en scen där han ifrågasätter Stig Engströms förehavanden vid platsen för mordet på Olof Palme. Scenen är baserad på ett verkligt möte som ägde rum i Skandiahuset i Stockholm 1989.

Bibliografi 

 - Faksimilutgåva av årgångarna 1993-2001.

Redaktör

Källor

Noter 

Födda 1921
Svenska journalister under 1900-talet
Män
Avlidna 2018
Journalister som bevakat mordet på Olof Palme
Debattörer om Estoniakatastrofen
Gravsatta på Uppsala gamla kyrkogård
Journalister från Uppsala
Alcides Ghiggia

Alcides Edgardo Ghiggia, född 22 december 1926 i Montevideo, död 16 juli 2015 i Las Piedras, Uruguay, var en uruguayansk-italiensk fotbollsspelare som spelade som anfallare (högerytter). Han spelade både för Uruguays och för Italiens landslag.

Spelarbiografi
I VM 1950 gjorde Ghiggia det avgörande målet mot Brasilien som innebar en 2–1-seger och Uruguays andra VM-guld. Ghiggia gjorde totalt fyra mål den turneringen. Efter turneringen blev Ghiggia och Schiaffino stora landshjältar. I finalen räckte det för Brasilien att spela lika då turneringen spelades i gruppspelsformat, dvs den med flest poäng vinner. Brasilien gjorde mål i den 47:e minuten och publiken började få guldvittring. Schiaffino gjorde ett mål i 66:e minuten och Uruguay behövde ännu ett mål för att vinna turneringen. I den 79:e minuten fick Ghiggia ett pass på högerkanten, sprintade in mot första stolpen och sköt ett lågt skott som gick mellan Barbosa och närmaste stolpen.

Ghiggia spelade 201 ligamatcher för Roma mellan åren 1953 och 1961. Han slutade spela fotboll på professionell nivå vid 42 års ålder.

Landslagsmatcher





Citat
"Solo tres personas en la historia han conseguido hacer callar al Maracaná con un solo gesto: el Papa, Frank Sinatra y yo." (Endast tre personer i historien har lyckats tysta Maracanã med en enda gest: Påven, Frank Sinatra och jag.)

Källor

Fotnoter

Externa länkar

Födda 1926
Uruguayanska fotbollsspelare
Män
Spelare i CA Peñarol
Spelare i AS Roma
Spelare i AC Milan
Spelare i Danubio FC
Avlidna 2015
Världsmästare i fotboll
Spelare i VM i fotboll 1950
Uruguayanska landslagsspelare i fotboll
Italienska landslagsspelare i fotboll
Anna Filipsdotter Kern

Anna Filipsdotter Kern, död efter 1598, var känd som älskarinna till Erik Brahe. Tillsammans med honom fick hon 1598 sonen Gustav Örnevinge. Hon var dotter till Filip Kern som enligt Johannes Messenius blandade giftet åt den mördade Erik XIV.

Källor
 http://www.adelsvapen.com/genealogi/Kern

Älskarinnor
Kvinnor

Personer under äldre vasatiden