kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Räfst

Räfst (fornsvenska ræfst ’straff; domstol’, av fornnordiska refst ’straff’, av ræfsa ’straffa’) är i allmänt tal en i rättsliga former företagen (grundlig och omfattande) undersökning av ett brott, ett samhälleligt missförhållande eller dylikt, eller granskning av myndighets eller ämbetsmans förvaltning, eller rannsakning.

Ordet används även om avhjälpande av missförhållanden eller upprensning i samband med sådan undersökning, samt den dom eller det straff som utdelas i samband med sådan undersökning.

Se även
Räfsteting
Svenska reduktioner
Fjärdepartsräfsten

Juridiska termer
Gurka (olika betydelser)

Gurka kan syfta på:

 Gurka – en art i familjen gurkväxter
 Gurka – ett latinamerikanskt rytminstrument, se güiro
 Gurka (kortspel) – ett kortspel
 Herr Gurka – en figur i en barnbok

Se även
  Gurkha – en stad i centrala Nepal
Paprika

Paprika är en sortgrupp inom arten spanskpeppar, med det botaniska namnet Capsicum annum var. grossum.

Beskrivning
I gruppen finns storväxta varianter i olika färger och med starkare och svagare smak. Paprikan börjar alltid som grön och när den senare mognar skiftar den färg till gul, orange eller röd. Smaken kännetecknas av att genomgående vara betydligt mildare än hos andra frukter från spanskpepparsläktet. Kärnorna, som ofta rensas bort, har starkare smak än frukten i övrigt.

Paprikan kommer från Mexiko, Centralamerika och nordliga Sydamerika. Paprikafrön infördes till Spanien 1493 och spreds till andra europeiska, afrikanska och asiatiska länder. Mexiko är fortfarande en av de ledande paprikaproducenterna i världen.

Paprikan är den enda medlemmen av släktet Capsicum som inte producerar capsaicin, det ämne som orsakar hettan i chilifrukter. Bristen på hetta i paprikans smak beror på en recessiv gen som eliminierar ämnet capsaicin och som upptäcktes i Ungern. Ungern är fortfarande känt för sina paprikaodlingar och sitt paprikapulver.

Övriga sortgrupper inom arten är chilipeppar, prydnadspaprika och körsbärspaprika.

Etymologi 
Enligt hinduisk legend sägs paprika ha uppkallats efter en religiös indisk figur vid namn "Rysh Paprike". I modern tid tros ordet komma från ungerskans paprika i betydelsen peppar (capsicum).

Sorter 
Paprikor kan vara gröna, röda, orangea, gula och mer ovanligt, vita, regnbågsfärgade (mellan olika mognadsstadier) och lila, beroende på när de odlas och den specifika sorten. Gröna paprikor är ofta mindre söta och något bittrare än de röda, gula eller orangea. Mogna paprikors smak kan även variera beroende på växtförhållanden och hur de har förvarats och behandlats efter skörden. De sötaste paprikorna tillåts mogna fullt på plantan i fullt solsken, medan frukter som skördats gröna och som låtits eftermogna i förvaring är mindre söta.

Jämfört med gröna paprikor har röda paprikor mer vitaminer och näringsämnen och innehåller antioxidanten lykopen. Mängden karoten, en annan antioxidant, är nio gånger högre i röda paprikor. Röda paprikor har även den dubbla mängden vitamin C gentemot gröna paprikor.

Bildgalleri

Se även 
 Scoville
 Paprikapulver

Referenser

Noter

Externa länkar 
 
 

Mat och dryck i Ungern
Kryddor och kryddblandningar
Potatisväxter
Grönsaker
Chilipeppar
Spenat

Spenat (Spinacia oleracea) är en växt som odlas för sina ätbara blads skull. Odling av spenat började i Persien. Bladen är 3–30 centimeter långa och 1–15 centimeter breda, med större blad längre ner på stammen och mindre uppåt, där blommorna återfinns. Blommorna, som är ljust gulgröna och tre–fyra millimeter i diameter, mognar till ett torrt fruktkluster med många frön.

Innehåll

Spenat sägs ofta vara rikt på järn, vilket är en sanning med modifikation. Visserligen innehåller spenat 2 milligram järn per 100 gram, jämfört med 0,66 milligram för broccoli och 0,34 milligram för grön paprika, men spenat innehåller även oxalater som gör det svårare för kroppen att ta upp järnet. Dessutom behöver man äta ungefär 650 g spenat för att få i sig hela sitt rekommenderade dagliga intag av järn, vilket är en väldigt stor mängd spenat. För att få i sig så mycket järn som möjligt från spenaten bör man samtidigt äta någonting C-vitaminrikt, då C-vitamin hjälper kroppen att ta upp järn. Spenat innehåller gott om A-vitamin, E-vitamin och ett antal viktiga antioxidanter, exempelvis karotenoiden lutein.

En vittspridd faktoid säger att ett felplacerat decimalkomma i en publikation 1870, om näringsinnehållet i föda, gjorde att spenatens innehåll av järn i mer än sextio år uppfattades som tio gånger högre än det verkliga värdet. Belägg för detta har inte gått att återfinna. Det ursprung till anekdoten som går att spåra är en artikel i BMJ från 1981, som dock saknar referenser till den ursprungliga forskningen.

Det är spenat som ger styrka till den tecknade figuren Karl-Alfred. Spenaten valdes av tecknaren E.C. Segar på grund av sitt höga vitamininnehåll.

Alternativ
För hobbyodlaren är mangold ett mer lättodlat alternativ till spenat. En vild släkting till spenat och mangold – och med samma värde som livsmedel – är svinmålla. Många andra växter, som inte är nära släkt med spenaten men har liknande användningsområde kallas också spenat, som spenatskräppa, rankspenat och malabarspenat.

Referenser

Externa länkar 

 Spinach – växtens näringsinnehåll och historia 

Bladgrönsaker
Amarantväxter
Vitkål

Vitkål (sortgruppen 'Alba' inom Brassica oleracea) är en bladrik vit (blekgrön), grön eller röd (lila) tvåårsväxt som odlas som en årlig grönsak för sina tätbladiga huvuden (kålhuvud). Den härstammar från den vilda kålen (B. oleracea var. oleracea) och tillhör "kålgrödorna" eller brassicas, vilket gör den närbesläktad med broccoli och blomkål (var. botrytis); brysselkål (var. gemmifera); och savoykål (var. sabauda).

Vikten på vitkål är vanligtvis 0,5–4 kg. Den ljusgröna vitkålen är den vanligaste sorten och har släta blad tätt sammanslutna till ett fast huvud. Både rödkål, som även den är slätbladig, och savoykål, som har kraftigt strukturerade, på undersidan ådriga blad, är ovanligare. Under förhållanden med långa soliga dagar, som på nordligare breddgrader om sommaren, kan kålväxter växa sig ganska stora. Den hittills (år 2012) tyngsta vitkålen vägde 62,71 kg.

Historia 
Vitkålens ursprung, liksom för alla kålväxter, är strandväxten kål. I antikens Rom odlades mycket vitkål. Under tidig medeltid minskade vitkålens popularitet för att sedan växa igen under senmedeltiden. Bidrog till popularitetsökningen gjorde upptäckten av möjligheten att konservera kålen som surkål. Under 1700-talet serverades vitkålen - i borgerliga hushåll - stuvad, färserad eller kokt med färs. Allmogen åt emellertid vitkålen främst som kålsoppa. Vitkålens roll i det svenska köket togs från 1700-talets slut delvis över av potatisen.

Se även 
Kål#Vitkål

Referenser

Externa länkar 

Medicinalväxter
Bladgrönsaker
Purjolök

Purjolök (Allium porrum), även Allium ampeloprasum var. porrum är en tvåårig amaryllisväxt från trakterna kring Medelhavet och Mellanöstern, men dess härdighet mot kyla och frost gör att den förekommer i vilt tillstånd (vild purjolök, Allium ampeloprasum var. ampeloprasum) så långt norr ut som Tyskland. I odlat tillstånd kan den till och med stå emot tjäle. I motsats till de flesta andra arter i släktet bildar den inte några egentliga lökar, utan dess lökblad bildar istället en lång cylinder.

Vid odling täcks ofta delar av purjolöken för att denna skall förbli vit och mjäll.

Purjolöken är en viktig grönsak, som kan användas rå, gratinerad och stuvad. Antingen för sig själv eller i grytor, soppor och gratänger. Purjolök är huvudingrediens i vichyssoise och cock-a-leekie. Den sistnämnda rätten ligger skottarna varmt om hjärtat och förekommer ofta som förrätt till Burns Suppers; middagar som hyllar den skotske poeten Robert Burns liv och poesi.

Namn och heraldik
Namnet purjolök kommer från latinets porrum som från början betydde gräslök. Purjolöken nämns i Fjärde Moseboken.

Purjolöken är heraldisk symbol för Wales och dess skyddshelgon David av Menevia, som var vegetarian. På skyddshelgonets dödsdag, 1 mars, bär många i Wales en liten purjolökssymbol på kavajkragen, inklusive prins William, eftersom han är prins av Wales. Under ett slag på 600-talet mellan walesare och anglosaxare bar walesarna purjolökar i sina hjälmar för att lättare kunna känna igen varandra. Purjolöken är även regementsvapen för the Welsh Guards.

Källor

Externa länkar 

Lökväxter
Grönsaker
Pu Växtindex
Drottningsylt

Drottningsylt är en sylt som görs på hälften blåbär och hälften hallon. Ordet drottningsylt är belagt så tidigt som 1903 i Hemmets kokbok. Utg. af fackskolan för huslig ekonomi i Upsala.

Referenser

Vidare läsning 
 Hemmets kokbok. Utg. af fackskolan för huslig ekonomi i Upsala., Stockholm 1903

Sylt
Blåhallon

Blåhallon (Rubus caesius), på Gotland kallade salmbär, även känt bland annat under namn som psalmbär, åkerhallon och kalvhjortron, är en halvbuske besläktad med björnbär, med blå sammelfrukter ("bär").

Beskrivning 
Busken liknar hallonbusken, men blåhallons taggar är svagare och borstlika. Bladen är trefingrade. Bären påminner till utseendet om hallon, men är mattblå i färgen. På varje stam finns bara få bär.

Habitat 
Lokaler är kulturmark, skogsbryn, stränder, ruderatmark.

Blåhallon växer i större delen av Europa och i västra och centrala Asien till västra Kina, och som introducerad i vissa områden av Nordamerika.  

I Sverige växer blåhallon vilt på Öland och Gotland och i Skåne, Halland, Uppland, Bohuslän, Östergötland och Gästrikland. Enligt Björn Ursing förekommer arten från Skåne till södra Norrland. Den blommar från juni till augusti och bären mognar i augusti.

Utbredningskartor
 Norden 
 Norra halvklotet

Biotop 
Gynnas av kalkhaltig jord, därav den rikliga förekomsten på Gotland.

Etymologi 
Caesius är latin och betyder blågrå. Detta syftar på bärens färg. De gotländska benämningarna salmbär och psalmbär är ombildningar av salomonbär, av det bibliska namnet Salomo(n).

Användning
I färskt tillstånd är bären tämligen sura men dugliga att äta. De duger bra till sylt med tillsatt socker.

Salmbärssylt används traditionellt till den gotländska saffranspannkakan samt sedan 2008 i Polhemsbakelsen.

Bilder

Referenser

Externa länkar 
Den Virtuella Floran

Bär
Rosväxter
Bl Växtindex

ca:Dewberry
Sprit

Sprit kommer sannolikt av franska ésprit, "anda", "alkohol", latin spiritus, "andedräkt", "luft", "anda". En översättning av grekiskans pneu’ma.
Sprit kan syfta på:

 Sprit – en etylalkohol och psykoaktiv drog, se etanol
 Spritdryck – enligt alkohollagen en vätska som framställts genom destillering eller annan kemisk process och som innehåller etylalkohol
 Teknisk sprit – T-sprit, är orena etylalkohollösningar som kan innehålla spår av andra ämnen, inte är avsedda att drickas
 Rödsprit – en blandning med andra tyngre alkoholer, inte är avsedda att drickas
 Träsprit – en enklaste av alla alkoholer (metanol) och är akut giftig vid förtäring
 Ättiksprit – en blandning av ättiksyra och vatten
 Spritkök – ett kök eller brännare som används vid friluftsliv

Se även 
 Alkoholer – en typ av kemiska föreningar
 Alkohol (olika betydelser)

Källor
Spacewar!

Spacewar! var ett av de första interaktiva grafiska datorspelen. Det skrevs år 1961 av Steve Russell till PDP-1 och gick ut på att skjuta ner sin motståndares rymdfarkost.

Externa länkar
 http://dmoz.org/Games/Video_Games/Shooter/2D/Spacewar/

Datorspelshistoria
Science fiction-datorspel
Skjutspel
Verk 1962
Tungsten

Tungsten kan syfta på:

 Tungsten – ett tidigare svenskt namn på ett grundämne, se Volfram
 Tungsten – en volframhaltigt mineral, se Scheelit
 Ett svenskt heavy metal band: https://www.tungstenofficial.com/

Geografi

Kanada 

 Tungsten (flygplats), Yukon, 

Robotskapade Kanadaförgreningar
Salubrin

Salubrin är ett varumärke för en sorts desinfektionsmedel, som innehåller ättiksyra, etanol, etylacetat och  cetylpyridinklorid (andra varianter av Salubrin har inkluderat vatten men exkluderat cetylpyridinklorid). Tillverkningen startades i Eslöv 1893.

Tillverkningen av Salubrin startades 1893 av Per Håkansson och hans bolag AB P. Håkansson (senare Druvan, i dag Dr Pers Food), där man upptäckte att de anställda på Håkanssons ättiksfabrik i skånska Eslöv sällan eller aldrig var sjuka.

Medlet marknadsfördes för att bland annat brukas som "toalettmedel", till kylande omslag och baddningar och som antiseptiskt medel vid lindriga yttre skador. Det rekommenderades också, i likhet med andra av tidens preparat, mot åtskilliga invärtes sjukdomar, inklusive blodförgiftning (sepsis) och lungsot (tuberkulos). Salubrin var även, i likhet med det snarlika Lazarol, ökänt som berusningsmedel. Invärtes bruk framkallade ofta svåra eksem.

Salubrin används numera ofta som lindring vid insektsbett (till exempel myggstick) och solsveda. Namnet Salubrin, som är ett av Sveriges äldsta varumärken, härstammar från latinets salubris, med betydelsen 'sund', 'hälsosam', 'välgörande', 'nyttig'.

År 1999 såldes Salubrin av Druvan (som samtidigt bytte namn till Dr Pers Food) till Hardford Daily Care.

Källor

Noter

Desinfektionsmedel
Varumärken
Gäddmete

Gäddmete är ett mete efter gädda som kan bedrivas både på vintern och sommaren, både med levande och dött bete. Det finns flera metoder såsom flötmete, bottenmete, flötestrolling. Det går att meta gädda med de flesta småfiskarter, men de flesta menar att mört är att föredra, ruda kan fungera bra då den är tåligare än till exempel mört och nors.

Flötmete
Flötmete efter gädda är enligt många den mest spännande och effektiva fiskemetoden. Lämpliga beten är mört, som också är tacksam och få tag på, ruda, abborre, makrill, sill eller strömming, braxen, id, färna, sarv och nors. Fiskar man med dött bete ska översta kroken fästas bakom ryggfenan och nedersta kroken bakom huvudet. Använder man tafs med en krok ska denna fästas strax bakom huvudet (i nacken). Vid fiske med levande bete ska översta kroken fästas framför ryggfenan och nedersta kroken vid bröstfenan. 

Vid fiske i strömmande vatten eller vid trolling med naturliga beten ska översta kroken fästas i munnen och den nedersta i sidan på fisken. Fiskar man med småfisk bör man använda en enkelkrok som fästs i munnen. Ett enkelt och effektivt tackel vid gäddmete fås genom att montera en nogger eller stoppknut längst upp på linan, montera sedan dit en pärla, ett pilotflöte, pärla, sänke, pärla, och sedan en tafs i kevlar eller stål på cirka 50 centimeter med en eller två krokar. Därefter återstår det endast att tackla upp betesfisken. 

Flötmete efter gädda kan bedrivas året runt i både stilla och rinnande vatten. Lämpliga fiskeplatser är utefter långvassar och vegetationsbälten, i djuphålor, branter vid grynnor eller grund, i höljor eller på platser du vet det finns fisk.

Litteratur
Luis Rasmundsen "Så fångar du storgäddan".

Fiske
Västernorrlands museum

Västernorrlands museum är beläget uppe på Murberget i Härnösand.

Historia 
År 1880 bildades i Härnösand Västernorrlands läns museisällskap, som är grunden till dagens länsmuseum.  Initiativtagaren var biskopen i Härnösands stift, Lars Landgren.
Museisällskapet gjorde direkt två bestående insatser: dels förstärktes nipbranten i Prästmon, där lämningarna efter Styresholms medeltida fogdeborg höll på att spolas bort av Ångermanälven, och dels köpte föreningen Ulvö kapell som var rivningshotat.

Efter biskop Landgrens död förde museisällskapet en alltmer tynande tillvaro, och först med folkskoleinspektören Theodor Hellman återupptogs verksamheten med förnyad kraft.

År 1913 lade Theodor Hellman grunden till friluftsmuseet på Murberget, vars område skänkts till Västernorrlands museisällskap av Härnösands stad med ambitionen att göra det till ett Skansen för Västernorrlands län, och han verkade som Murbergets intendent fram till 1946.

Den första byggnaden som flyttades till området var en klockstapel från Ullånger. Därefter växte sedan de olika miljöerna fram: byn med dess olika byggnader, fäbodvall, skola, kyrka, gästgiveri, sameviste och herrgårdsmiljö. Kyrkan på Murberget byggdes i medeltida norrländsk stil under åren 1925–1929. Hellman lät även flytta det gamla rådhuset i Härnösand till Murberget.

År 1947 tog sonen Bo Hellman över verksamheten, och under hans tid tillkom stadsbebyggelsen vid Murbergstorget. Han utvecklade även den arkeologiska verksamheten och startade en dokumentation av hela länets bebyggelse.

1978 tillträdde Tommy Puktörne som landsantikvarie, och under hans ledning breddades verksamheten ytterligare och blev alltmer utåtriktad.

Västernorrland fick slutligen år 1994, som sista län i Sverige, en egen museibyggnad. Byggnaden är ritad av arkitekten Gunnar Mattsson, och rymmer ett antal arkiv och magasin, konservators- och fotoateljé, hörsal, kafé med butik, och utställningslokaler. 

2001 tillträdde Bengt Edgren som landsantikvarie och länsmuseichef. Under Bengt Edgrens ledning byggdes utescenen nedanför kyrkan på Murbergets friluftsmuseum 2004-2005. Scenen ritades av arkitekten Gunnar Mattsson, som tidigare ritat museibyggnaden. Bengt Edgren och stiftelsens styrelse utvidgade länsmuseets verksamhet genom att verksamheten vid Ångermanlands textilarkiv införlivades 2009. Arkivet hade tidigare drivits av Ångermanlands Hemslöjdsförbund, nu blev den hela länets Textilarkivet Västernorrland.

2018 bytte museet namn från Murberget, Länsmuseet Västernorrland till det nuvarande namnet.

Museichefer 
 1909–1946 Theodor Hellman
 1947–1976 Bo Hellman
 1977–2000 Tommy Puktörne
 2001–2012 Bengt Edgren
 2012–2015 Lillian Rathje
 2015 Robert Olsson
 2016– Jenny Samuelsson

Källor 
Norrländsk uppslagsbok, Band 3, 1995
Västernorrlands museums historia på vnmuseum.se

Noter

Externa länkar 
Västernorrlands museums webbplats

Västernorrland
Museer i Västernorrlands län
Kultur i Härnösand
Kultur i Ångermanland
Kyrkor på friluftsmuseer
Friluftsmuseer i Sverige
Höga kusten

Höga kusten är ett kustområde i Ångermanland (Västernorrlands län). Sedan den senaste istiden har en landhöjning på nästan 300 meter gjort landskapet säreget, med bland annat höga klippor. Området har varit bebott i minst 7 000 år. 

Begreppet Höga kusten myntades i början på 1970-talet, i samband med Höga Kusten-utredningen 1974. Den genomfördes av Höga Kusten-kommittén på uppdrag av länsstyrelsen. I utredningen avsågs med begreppet i huvudsak det område som ligger öster om E4 i kommunerna Kramfors och Örnsköldsvik samt nordost om Ångermanälven. Dessutom ingick följande områden väster om E4: Skuleberget, Ullångerfjället och Nätrafjället. E4 gick då över Sandöbron. Numera går E4 över Högakustenbron/Vedabron, som invigdes 1997. 

Riksplanerapporten SOU 1971:75 'Hushållning med mark och vatten' kallade området för Norra Ångermanlands brantkust. På ett ställe i rapporten förekommer dock även texten 'Den höga kusten'.  

År 2000 blev Höga Kusten utsedd till världsarv. Grunden till detta är den geologiskt sett snabba och stora landhöjningen efter den senaste inlandsisen. Området är ett av de bästa exemplen i världen på hur nedisning och landhöjning påverkar jordytan. På ett begränsat område uppvisas en geologisk historia på 10 400 år. Vissa av processerna pågår än idag. 

Geografiskt idag ligger Världsarvet Höga Kusten mellan Höga Kustenbron i söder och Skeppsmalen utanför Örnsköldsvik i norr. Högsvedjeberget med sina 350 m.ö.h. vid Entré Väst i Skuleskogens nationalpark är det högsta berget i Världsarvet Höga Kusten. Området Skuleskogen och Nätrafjällskog är en av Sveriges snörikaste platser utanför fjällen. Rekordet enligt SMHI är 190 centimeter den 2 januari 1967. Troligtvis har det förekommit dagar med över två meter snö både 1988 och 2018, men brist på väderstationer gör detta till obekräftade uppgifter. 

Under de senaste åren har begreppet Höga Kusten även börjat användas för besöksnäringssamarbetet mellan de fyra kommunerna: Örnsköldsvik, Härnösand, Kramfors och Sollefteå.

Turism 
Höga kusten blev ett världsarv år 2000. 2006 utvidgades detta världsarv med Kvarkens skärgård på den finländska kusten i Österbotten och världsarvsområdet heter numera Höga kusten/Kvarkens skärgård.

Skuleberget, Skuleskogens nationalpark, Högbonden, Ulvöarna och Trysunda utgör populära attraktioner. Vandring lockar också besökare till platsen, där Höga Kustenleden och Världsarvsleden lockar mest folk.

På frimärken 
Höga kusten finns avbildad på svenska frimärken som utkom den 27 januari 2005.

Se även 
High Coast Art Valley, konststråk i Höga kusten
 Högsta kustlinjen, HK

Referenser

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 

  Höga Kusten (officiell besöksguide Höga Kusten)
  Höga Kusten Hike (Sveriges näst största vandring.)

Höga kusten
Ångermanlands geografi
Informella regioner i Sverige
Kustområden
Geoturism i Sverige
Kaffebröd

Kaffebröd är bakverk, i synnerhet söta sådana, som äts till dryck. Kaffebröd kan vara mjukt eller hårt och bakat med jäst eller bakpulver. Exempel på kaffebröd i Sverige är wienerbröd, kanelbullar, vetelängd, sockerkaka, tigerkaka och småkakor (sju sorters kakor). Kaffebröd är omskrivet sedan mitten av 1800-talet och ursprungligen avsett att serveras till kaffe. Vetebröd serverades inledningsvis enbart till kaffe. 

Fikabröd är en synonym som förekommer efter att ordet fika blivit folkligt i Sverige. Det finns i Svenska Akademiens ordlista över svenska språket (tryckår 2015).

Kafferep är en sammankomst då olika kaffebröd traditionellt äts i en förbestämd ordning, medan kakbuffé innebär valfri ordning.

Källor

Externa länkar 

Kaffe
Bakverk
Sju sorters kakor

Sju sorters kakor är ett begrepp vid svenska kafferep, och syftar på det minsta antalet kaksorter som etiketten anses föreskriva att kakfatet ska innehålla. Seden är känd sedan slutet av 1800-talet.

Konceptet blev bok 
Konceptet med sju sorters småkakor ledde 1945 fram till skapandet av receptboken Sju sorters kakor. Där beskrevs början av 1900-talet som en tid då sju sorter var en undre gräns för vad som var lämpligt att servera. Enligt vissa var värdinnan snål om hon bakat färre än sju sorter och högfärdig om hon bakat fler än sju.

De sju kakorna 
Det finns olika förslag till vilka som "ska" vara de sju kaksorterna på ett kakfat. Här är några som ofta nämns:

Bondkaka
Brysselkex
Chokladsnitt
Citronkaka
Dröm
Finska pinnar
Hallongrotta
Hjärtformad småkaka
Kanelkaka
Kardemummalöv
Kolakaka/kolasnitt
Mandelmussla
Mini-jitterbuggare
Nöttopp/nötkaka
Schackrutor
Stockholmskaka
Strassburgare
Toscapinne

Se även 
Sju sorters kakor (bok)
Småkakor

Referenser 

Bakverk
Rimning

Rimning är en gammal konserveringsmetod som innebär att man saltar kött eller fisk så att det håller för längre förvaring, och samtidigt ger en salt smak åt den tillagade maten. Även socker ger en konserverande verkan och smak, varför det numera oftast blandas med saltet. Rimningen kan ske genom att köttet gnids in med en blandning av socker och salt eller genom att man först kokar en lag på vatten, salt och socker. När den kallnat lägger man köttet i lagen. Rimning kan också vara en kombination av de två.

Maträtter

Svensk husmanskost 

 Saltkött
 Rimmad tunga
 Rimmad oxbringa
 Rimmad lax
 Julskinka
 Rimmat bog- eller sidfläsk
 Fläsklägg

Se även 
 Gravning
 Sprängd anka
 Corned beef (var ursprungligen rimmat kött)

Referenser 

Konservering

ko:염장 (음식)