kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Masverk

Masverk (tyska: Maßwerk) är ett dekorationssystem i gotisk konst och arkitektur av trä-, aluminium-, järn-, sten- eller blylister som bildar en stomme fylld med glasrutor.

Termerna spröjsverk, masverk, rosverk, stavverk och fönsterbågverk används ofta synonymt men egentligen är spröjsen endast ett smalt avdelande stycke av sten, järn, bly eller trä mellan två glasrutor. Masverket innefattar både spröjs och annat stavverk tillsammans med det förenande bågverket upptill. Masverkets övre del kallas rosverk på grund av att det ofta har rosettformer eller andra svängda linjer.

Under den tidiga medeltiden, då de gammalkristna och bysantinska basilikorna byggdes, var glasproduktionen låg. Glaset kunde bara fås i små stycken och var dyrt att täcka in fönster med. I fönsteröppningarna sattes skivor av marmor eller alabaster med små öppningar, i vilka glas infogades.

Den romanska stilens välvda kyrkor hade tjocka murar med fönsteröppningar som ofta var mycket smala, bredder på endast 15–20 centimeter var inte ovanligt, bland annat på grund av det höga priset på glas. Om fönstren var för stora delades de upp med kolonner och bågar och försågs på insidan med glasfönstrens rutverk av trä eller järn.

Vid införandet av det enklare gotiska välvningssystemet kunde murarna göras tunnare och fönstren bredare. Glasfabrikationen hade vid den tiden gått framåt och under 1100- och 1200-talen utvecklades fönsterarkitekturen med ros- och spröjsverk i sten. Eftersom valvspänningen motverkades av strävpelare, kunde murarna göras tunnare och fönstret kunde täcka hela väggytan mellan strävpelarna.

För att stora muröppningar skulle kunna täckas med glas, var det nödvändigt att dela upp öppningen i mindre fält. Delningen gjordes med vertikala stavar och spröjsar som upptill förenades med ett bågverk. Även fönsternischens sidor dekorerades med stavverk och allt arbete utfördes i sten. Detta var det så kallade masverket.

Masverksprofilerna går mer på djupet än på bredden av två anledningar, dels för att spröjsverket skulle stå emot vindens påfrestning på de stora glasytorna och dels för att släppa in så mycket ljus som möjligt.

För större fönster sammansattes masverksprofilerna så att de kunde delas upp i mindre sektioner, som passade för finare spröjsar i masverkets underindelningar. För detta finare spröjsverk gällde som regel att de skulle visa stenhuggarnas originalitet. I Frankrike fick liknande fönstermasverk benämningen broderie

Inom gotiken fick masverket ett brett användningsområde, dels för bland annat inom konstruktion av tornhjälmar och bröstningar, och dels i dekorativt syfte.

Masverkets utveckling ägde till stor del rum mellan de romanska och gotiska byggnadsstilarna. Det första kända utförandet var i katedralen i Amiens 1235, där det är komponerat i geometriska mönster vilket var i överensstämmelse med det estetiska idealet vid gotikens skapande. Under gotikens senare del fick de geometriska formerna ge vika för mer godtyckliga figurer som var sammansatta av till exempel fiskblåseliknande konturer.

Källor

Byggnadsdetaljer
Gotik
Ornament
Lökkupol

Lökkupol är ett lökformigt takparti, vanligen en plåt- eller spånklädd träkonstruktion. Lökkupoler är vanligt på kyrkor och basilikor i ortodoxa länder och det förekommer även på vissa barockkyrkor i exempelvis Österrike. Ett exempel är Vasilijkatedralen i Moskva. I Finland kan man se bland annat den ortodoxa kyrkan Uspenskijkatedralen nära hamnen i Helsingfors som har lökkupol i rysk stil. Av Sveriges kyrkor har bland annat Leksands kyrka en lökkupol. Lökkupoler är även vanligt på jämtska klockstaplar. Frösö kyrka, Håsjö gamla kyrka, Åre gamla kyrka, Ovikens gamla kyrka och Håsjö nya kyrka är några jämtska kyrkor med klockstaplar med lökkupoler. Även Strömsunds tingshus, Östersunds rådhus och Jamtli har lökkupol för att associera till dessa.

I Moskva har även klocktornet Ivan Velikij och katedralerna (bland annat Marie Himmelfärdskatedralen) i Kreml lökkupoler. I andra gamla ryska städer med egna Kreml finns också sådana kyrkor, liksom även utanför de olika städernas Kreml och på landsbygden (ibland i trä).

Ordet "lökkupol" är belagt i svenska språket sedan 1891.

Referenser

Externa länkar

Tak
Frode Øverli

Frode Øverli, född 15 augusti 1968 i Bergen, är en norsk serietecknare, mest känd för serien Pondus. Han har tidigare även bland annat tecknat Riskhospitalet och arbetat för serietidningen Pyton. Han fick Adamsonstatyetten 2006.

Referenser

Födda 1968
Norska serieskapare
Män
Levande personer
Personer från Bergen
Personer i Norge under 2000-talet
Löpande hund

Löpande hund är ett ornament i form av en fortlöpande rad av regelbundet stiliserade vågformer med (spiralformigt) inrullade vågkammar.
 
Löpande hund förekommer i den grekiska konsten, upptogs av romarna och ingick även i renässansens och nyklassicismens konst, och den förekommer ganska ofta som dekorelement även idag. Löpande hund står meandern nära och ornamentformerna övergår ofta i varandra.

Noter 

Begrepp inom arkitektur
Ornament
Lektorium

Lektorium är en medeltida byggnadsdetalj i en kyrka i form av en läktare framför själva koret, vettande mot långhuset. Lektorier i senromansk och gotisk arkitektur vilade på pelare av trä eller sten och är ofta praktfullt utsmyckade. Rakt under lektoriet stod ett altare, och ovanför i valvet mellan långskepp och kor hängde ett krucifix. Ofta sträckte sig gallerverk och dörrar hela vägen mellan altaret och kyrkväggarna. 

I tyska och franska kyrkor finns lektorier ofta kvar. I Århus domkyrka i Danmark fanns det kvar fram till för bara ett par hundra år sedan. 

Ordet lektorium kommer från latinets léctor, läsare, och syftade ursprungligen på en upphöjd plats i själva koret med pulpet eller ambo innanför korskranket, varifrån bibeltexter lästes. Efter reformationen hände det ofta att man ställde predikstolen som ett lektorium strax framför själva koret.

Ett fåtal lektorier finns idag bevarade som lektorierpredikstolar, bland annat i Kropps kyrka och Hammarlunda kyrka i Skåne. 

Den genombrutna skärmväggen (korskrank) mellan församlingsrum och kor i en katolsk kyrka kallas även Junbé, vilket med läktare då är detsamma som Lektorum och används även som synonym. Jabé utgör en sammansmältning av korskranket och triumfbågsbjälken (trabes) med den äldre medeltida kyrkans amboner eller i koret placerade lektorium.

Källor

Noter

Kyrklig interiör
Cecilie Ore

Cecilie Ore, född 19 juli 1954 i Oslo, är en norsk tonsättare. 

Ore studerade först piano i Oslo och Paris, och 1981-86 komposition i Amsterdam och Utrecht. Hon har komponerat instrumentala, vokala och elektroakustiska verk och vunnit flera priser; 1988 blev hennes verk Etapper tilldelat 1:a pris vid International Rostrum of Electroacoustic Music, och 2004 fick Ore Arne Nordheims komponistpris. Hon är en av de främsta skandinaviska tonsättarna i sin generation.

Verk (urval)

Helices (1984)
Im-Mobile (1984)
Porphyre (1986) 
Etapper (1988)
Praesens Subitus (1988-89)
Erat Erit Est (1991)
Futurum Exactum (1992)
Lex Temporis (1992-93)
Nunc et Nunc (1993-94)
Ictus (1997)
Nunquam Non (1999)
A - Ein skuggeopera (2003)

Norska kompositörer
Norska musiker under 1900-talet
Norska musiker under 2000-talet
Musiker från Oslo
Födda 1954
Levande personer
Kvinnor
Trabes

Trabes är en tvärbjälke i en kyrkas triumfbåge med uppgift att utgöra underlag till ett triumfkrucifix eller en kalvariegrupp.

Kyrkoarkitektur
Varnashram dharma

Varnashram dharma, den indiska filosofiska riktning, enligt vilken samhället bör vila på principerna i dharma, d.v.s. varje människas sociala plikter eller förutsättningar.

Indisk filosofi
Hyperboliskt-paraboliskt tak

Hyperboliskt-paraboliskt tak är en speciell typ av dubbelkurvig skalkonstruktion av ett tak i form ev ett kontinuerligt plan, som utvecklas från en parabelbåge i en riktning till en liknande, omvänd parabel i den andra.

Tak
Grundmur

Grundmur är en direkt på marken uppförd del av en byggnad, vanligen försänkt i marken. Grundmurarna utgör tillsammans det stabila underlaget för hela byggnaden i övrigt.

Se även
 Grund
 Mur

Byggnadsdetaljer
Fourierserie

Fourierserier (svenskt uttal , efter Jean Baptiste Joseph Fourier) är en variant av Fouriertransformen för funktioner som bara är definierade för ett intervall av längden , eller som är periodiska med periodiciteten . Varje kontinuerlig periodisk funktion kan skrivas som summan av ett antal sinusfunktioner med varierande amplitud där varje sinusfunktion har en frekvens som är en heltalsmultipel av den lägsta frekvensen i den periodiska funktionen, 1/T (grundtonen).

Fourierutvecklingen av en funktion  med perioden 2π kan definieras som 
, där 

Inte alla periodiska funktioner kan skrivas som en Fourierserie där serien konvergerar punktvis. Ett tillräckligt villkor är t.ex. att  är styckvis deriverbar.

Mer allmänt kan Fourierutvecklingen av en vektor  relativt en ortonormerad bas  i ett Hilbertrum definieras som 
, för någon inre produkt .

Tidskontinuerlig Fourierserie

Komplex form 
Fourierserien för en reell- eller komplexvärd tidsbegränsad funktion , eller för en reell- eller komplexvärd periodisk funktion  med periodiciteten , definieras som:

där
 

Basfunktionerna är:
 
De är ortogonala:

Reell form 

Den reella formen består, till skillnad från den komplexa, av sinus- och cosinuskurvor och kallas därför reell eftersom dessa funktioner är reellvärda.

Motivation 
Den komplexa formen kan vara svår att visualisera och är därmed svårbegriplig, eftersom baskurvorna är komplexvärda och kretsar kring t-axeln. Att använda sig av komplexvärda funktioner kan tyckas onödigt, då det oftast är känt att summan är reellvärd.

Härledning 
Utgå från den komplexa fourierserien

och omformulera den med hjälp av Eulers formel:

där

Om alla sinuskoefficienter (b1, b2, ...) är 0 är kurvan jämn, eftersom de enda kvarvarande termerna är cosinustermer, vilka är jämna. Detta motsvaras av att serien av fourierkoefficienter är jämn (c-n = cn). Om däremot alla cosinuskoefficienter (a0, a1, ...) är noll, så vet man att funktionen är udda. Detta motsvaras av att serien av fourierkoefficienter är udda (c-n = -cn).

Tidsdiskret Fourierserie 

Tidsdiskreta fourierserier används ofta i viss mjukvara, då man oftast bara har tillgång till ett begränsat antal samplingar. Oftast används de för komprimering eller behandling av digitala ljud eller bilder.

Fouriertransformen för en reell- eller komplexvärd funktion , definieras som:

där
 
Basfunktionerna är:
 
De är ortogonala:
 
 

Den tidsdiskreta Fourierserien kräver i allmänhet  komplexa multiplikationer. Algoritmer för att beräkna den betydligt snabbare går under namnet Snabb fouriertransform, vilka kräver i storleksordningen  komplexa multiplikationer men ställer krav på N som ofta ska primtalsfaktoriseras på ett visst sätt (de flesta implementationer av FFT stödjer bara N som är exponenter av två, d.v.s.  även om det finns de implementationer som är mer flexibla).

Se även 
 Delton

Källor

Externa länkar
Glasmålning

Glasmålning är en bild på färgat eller klart glasstycke, som målats med genomskinliga eller ogenomskinliga smältfärger eller metalliska eller oorganiska pigment i pulverform. Glasmålning kan även vara gjord genom förslipning av glaset och målning med svartlod, vilket är speciellt vanligt i ansikten på äldre kyrkoglas. För att nå sin fulla färgverkan måste glasmålningen genomströmmas av dagsljus och har därför huvudsakligen använts i fönsteröppningar.

Glasmålningar är ofta förknippade med glasmosaiker, vilka skapas med spröjsverk.

Glasmålningar i Sverige 
Målade fönster var vanliga i kyrkorna, inte enbart i de stora katedralerna.  I landsbygdens sten- såväl som träkyrkor kunde sådana glas förekomma. Tyvärr har mycket lite av denna bildskatt bevarats mera intakt. Exempel på kyrkor med målningar är Tångeråsa i Närke, Skanör kyrka i Skåne, Odensvi kyrka i Västmanland och Lye kyrka på Gotland. Vid arkeologiska utgrävningar av kyrkoruiner kan man ofta bestämma var ett fönster suttit utifrån fynd av framgrävt krossat glas i marken.  Merparten av bevarade fönstermålningar förvaras på Statens Historiska museum i Stockholm.

Under slutet av medeltiden blev det vanligt att de adliga ägarna satte in sina vapen i bildkompositionerna. Dessa så kallade vapenrutor var populära långt fram i tiden. Enligt Sivert Grubbes samtida dagbok krossade den danske Kristian IV några gånger ett och annat glas under privata fester för att ägaren skulle kunna sätta in kungens egen målade glasruta. Genom resedagböcker från 16-1700-talen vet man att flera kyrkor haft fönster med vapenmålningar. I Stora Hammars kyrka i Skåne finnes fortfarande ett flertal målade vapen- och ägarbilder från 1700-talet.

Berömda svenska glasmålningar från 1900-talet är till exempel "Sankt Eskils fönster" i Fors kyrka, Eskilstuna, "Tidegärdsfönstret" i Sankt Laurentii kyrka, Söderköping och "S:t Andreasfönstret" i Hedvig Eleonora kyrka i Stockholm utförda av Bengt Olof Kälde.  

Ett äldre exempel är landets största kyrkfönster, Sonens fönster, ovanför Uppsala domkyrkas södra port, som har en total glasyta på 50 m2.

Galleri

Se även 
 Tiffanyhantverk
 Blyinfattning

Källor

Externa länkar

 
Ugglan
Blockförband

Blockförband (även kallat renässansförband) är ett murförband av omväxlande ett koppskift och ett löpskift med stötfogarna placerade lodrätt över varandra i vartannat skift. Förbandet förekommer bara i murverk som är mer än en halvsten tjocka.

Fotnoter och källor 

Begrepp inom arkitektur
Byggteknik
Murförband
Koppsten

Koppsten är en sten (vanligen av tegel) som är lagd tvärs mot murlivet i ett förband, d.v.s. med ena kortsidan (även kallad koppsidan) utåt och med en kvartsstens förskjutning. Andra namn är koppförband, koppskift, koppare, bindare, bindsten. Om ett helt skift muras uteslutande av koppstenar kallas detta för ett koppskift. Koppskift förekommer till exempel i förbandstyperna kryssförband, blockförband, holländskt förband och amerikanskt förband. Ett förband endast bestående av skift av koppstenar kallas koppförband. Förbandet används där en stram arkitektur önskas och kan med fördel användas för murning av runda former. Det ska dock inte förväxlas med en vägg av förbländertegel, som endast är ett fasadtegel.

Fotnoter och källor

Se även
Murförband
Löpsten

Byggteknik
Murförband
Förkroppning

Förkroppning är en utskjutande volymbildning av bjälklag eller annat horisontellt arkitekturled, ofta ovanför en engagerad eller degagerad kolonn eller en pilaster.

Källor

Begrepp inom arkitektur
Byggnadsdetaljer
Degagerad kolonn

Degagerad kolonn är en kolonn som står i fast förbindelse med en mur genom förkroppat bjälklag och piedestalparti men vars skaft är frigjort framför murytan.

Se även
Engagerad kolonn

Källor

Kolonner
Skaft

Skaft kan syfta på:

 Skaft (byggnadsdel) – huvuddelen av en kolonn, pelare eller pilaster, i regel en parallell eller uppåt avsmalnande byggnadsdel med en längd som nästan alltid är flera gånger större än bredden eller diametern. Skaftet är nedtill försett med bas eller står direkt på grunden och är upptill krönt av ett kapitäl.
 Skaft (sko) – del av en känga eller stövel som sträcker sig upp längs benet ovanför fotknölarna.
 Skaft (tomt) – en smal och långsträckt del av en tomt som förbinder tomten med vägnätet, se tomt
 Skaft (verktyg) – del till olika redskap eller verktyg såsom yxor, hammare, knivar, klubbor med flera. Ett skaft kan även vara försett med handtag.
 Golfskaft – en golfklubbas skaft
 Solvskaft – en anordning i en vävstol som höjer och sänker varptrådarna
 Växtskaft – ett kort skat som förbinder en blomma eller ett blad med en stjälk.

Byggnadsdetaljer
Redskap
Arya Samaj

Arya Samaj (Ariska sällskapet, De ädlas sällskap) är en hinduisk reformrörelse i Indien grundad av Swami Dajananda 1875. Rörelsen betonar vedas auktoritet, betydelsen av karma och reinkarnation samt av brahmasharya och sanyasa. 

Rörelsen vilar på tio överordnade principer:
Gud är källan för all kunskap.
Gud existerar är intelligent och barmhärtig. Han är utan form, allsmäktig, rättvis, nåderik, ofödd, oändlig, oföränderlig, utan början, ojämförlig, herre över allt och alla, allerstädes närvarande, evig, odödlig, utan fruktan, helig och skapare av universum, den ende som ska dyrkas.
Veda är sann kunskap. Det är varje ariers plikt att läsa Veda, höra Veda läsas och att återge Veda för andra.
Alla människor ska vara redo att anta sanningen och förkasta lögnen.
Alla handlingar ska ske i enlighet med dharma, d.v.s. efter övervägande av vad som är rätt och fel.
Arya Samajs primära mål är att göra gott för alla, d.v.s. att befordra fysisk, andlig och social välfärd.
Alla människor ska behandlas med kärlek, rättvisa och efter förtjänst.
Man bör sträva efter att undanröja okunnighet och befordra kunskap.
Man bör inte nöja sig med sin egen välmåga utan även sträva efter tillfredsställelse i andras välmåga.
Man bör bestämma sitt egetintresse efter vad som är det allmännas intresse.

Arya Samaj tar avstånd från avgudadyrkan, djuroffer, dyrkan av förfäder, vallfart, prästerskap, offer i tempel, kastsystemet, oberörbarhet och barnäktenskap, eftersom allt detta saknar stöd i veda. Dajananda ville också göra sin reformerade hinduism till en missionerande religion. Arya Samaj har idag många anhängare bland indierna i Surinam och i Nederländerna. 

Organiserad religion inom hinduismen
Barnen i Uhlenbusch

Barnen i Uhlenbusch () västtyskt barnprogram i 40 halvtimmeslånga avsnitt, inspelade 1977-1982. Serien utspelar sig i den fiktiva nordtyska byn Uhlenbusch och kretsar kring några barn i förskoleåldern och deras vardag. Barnen är ofta ensamma men det finns två vuxna som de tycker speciellt mycket om och som alltid står på barnens sida: Tanten i speceriaffären och brevbäraren Onkel Heini, som kanske är en trollkarl.

Vinjetten visar den tecknade tuppen Konstantin som springer omkring på bygatan och vars fjädrar blåses av när en bil passerar.

Serierna sändes odubbade men med svensk berättarröst. Marian Gräns och Gunilla Thunberg delade på uppdraget som svensk berättare. Sveriges Television har visat serien i flera omgångar, första gången under våren 1979, senast 1996.

Källor

Externa länkar 
 

Barnprogram på TV
Tyska TV-program
TV-program i ZDF
TV-serier som utspelar sig i Tyskland
Kriminalpolizei

Kriminalpolizei, Kripo, var kriminalpolisen i Nazityskland, som sorterade under Reichssicherheitshauptamt (RSHA).

Central organisation 
Kriminalpolizei lydde under Reichssicherheitshauptamt, där Amt V (avdelning V) var Reichskriminalpolizeiamt (RKPA) (rikskriminalavdelning) under SS-Gruppenführer och Generalleutnant der Polizei Arthur Nebe.

Uppdrag 
Avdelning V (RKPA) hade i uppdrag, att:
 Standardisera kriminologisk metodik och utrustning
 Tillämpa forskning och erfarenhet vid utredning och förebyggande av brott
 Kriminologisk utbildning
 Lämna underlag för policybeslut och lagstiftning
 Centralisera spaningsarbetet
 Driva ett centralt kriminalregister
 Delta i utredningen av viktiga brott
Källa:

Verksamhet 
Avdelningen var 1945 indelad i följande byråer:

Territoriell organisation

Territoriell organisation till 1943

Källa:

Territoriell organisation från 1943
Från och med 1943 överfördes alla kommunala kriminalpolisavdelningar med över 10 anställda (dvs. huvudsakligen i städer med mer än 50 000 invånare) till den statliga kriminalpolisen. Den statliga kriminalpolisen var inte längre underställd den lokala polismyndighetschefen. 

Källa:

Lokal organisation 1944

Källa:

Personal  

Kripo och Gestapo hade samma personalstruktur, utbildning och tjänstegrader. Det fanns två grundläggande polisiära befordringsgångar, dels einfachen Vollzugsdienst der Sicherheitspolizei (kriminalassistentkarriären), senare även kallad Laufbahn U 18: SS-Unterführer der Sicherheitspolizei und des SD, dels leitenden Vollzugsdienst der Sicherheitspolizei (kriminalkommissariekarriären), senare även kallad Laufbahn XIV: SS-Führer der Sicherheitspolizei und des SD.

Fotnoter

Se även 
 Nazitysklands polisväsen

Myndigheter i Nazityskland
Ej längre existerande tyska polismyndigheter
Polisorganisationer
Mélange

Mélange (fr. "blandning"), bergartskropp som består av en blandning av olika slags bergartsfragment.

Bergarter
Vingåkersrevyn

Vingåkersrevyn var en lokalrevy i Vingåker i Sörmland under åren 1992–2002.

Bakgrund 

Vingåkersrevyn spelades i månadsskiftet april-maj åren 1992–2002 i Vidåkersskolans aula i Vingåker. Lokalpolitik och lokala företeelser var hörnstenar i revyn, liksom att det mesta av materialet skulle vara egenproducerat - och utan alltför många anspelningar på sex. Revyn arrangerades i samarbete med Studieförbundet Vuxenskolan i Vingåker.

Några av de som medverkade i revyn var: Niclas Strand, Helen Törnqvist, Jessica Wehlin (Håkansson), Conny Andersson, Cindy Pedersén (Malmström), Sarah Pedersén, Catrin Eriksson (Andersson) med flera.

Uppsättningar 

 1992 - Första gången
 1993 - Å andra sidan
 1994 - Farväl Tristess
 1995 - Ge Fyr!
 1996 - Kaffe med dopp
 1997 - Sexpressen
 1998 - Upp7tet
 2000 - Låtto
 2001 - Scenior
 2002 - Auktion

Externa länkar 
 Vingåkersrevyns hemsida

Svenska revygrupper
Vingåkers kommun
Anastasius Bibliothecarius

Anastasius Bibliothecarius, även benämnd motpåve Anastasius III, född omkring 810, död 879, var abbot och bibliotekarie vid Vatikanens bibliotek, samt, sannolikt, motpåve från augusti till september 855.

Biografi 
Anastasius var syskonson till biskopen av Orta som var en framstående diplomat för Kyrkostaten. Själv besatte Anastasius en för tiden så ovanligt stor lärdom att Catholic Encyclopedia uppger att han måste ha varit den mest lärde i sin samtids Rom. Han fick sin skolgång hos grekiska munkar, och var abbot i Santa Maria in Trastevere under Nicolaus I:s pontifikat; påven anlitade ofta Anastasius för olika uppdrag. Samtidigt var Anastasius verksam som författare och översättare. Hadrianus II utsåg Anastasius till påvlig bibliotekarie, vilket gav honom stort reellt inflytande i kurian. I februari 870 närvarade han vid åttonde ekumeniska konciliet i Konstantinopel, deltog förtjänstfullt för påvens sak där, och då legaterna rånades på hemvägen blev han den som räddade dokumenten därifrån genom att han råkat ta med sig kopior.

Det finns hos Hincmar av Reims uppgifter om en samtida romersk presbyter Anastasius som 847 blev kardinalpräst med San Marcello som titelkyrka, 848 flydde från Rom, blev fördömd vid två synoder (850 och 853), och efter Leo IV:s död 855 vald till motpåve av det kejserliga partiet. Denne Anastasius skall ha dömts för anstiftan till mord 868 på påvens hustru och dotter; mordet utfördes av hans släkting vid namn Eleutherius, och han dömdes till döden. Anastasius exkommunicerades och levde resten av livet vid det kejserliga hovet. Enligt en utbredd uppfattning var detta samma Anastasius som bibliotekarien. 

879 var Zacharias av Anagni bibliotekarie vid Vatikanbiblioteket, så vid detta år måste Anastasius vara död.

Anastasius uppgavs förr ha varit författaren till Liber Pontificalis, vilket numera betvivlas; han har medverkat endast i en biografi.

Referenser 
 Artikeln bygger delvis på översatt material från Catholic Encyclopedia, Volume XVI (Index Volume) (1914)

Tryckta källor

Födda 810
Avlidna 879
Motpåvar
Italienska bibliotekarier
Heliga stolens diplomater
Män
Präster under 800-talet