Fjodor Dostojevskij

Fjodor Michajlovitj Dostojevskij (, , forskningsbiblioteksform: Fedor Michajlovič Dostoevskij), född 11 november 1821 (30 oktober enligt gamla stilen) i Moskva, död 9 februari 1881 (28 januari g.s.) i Sankt Petersburg, var en rysk författare. Bland hans mest berömda verk finns Brott och straff (1866), Idioten (1868–1869) och Bröderna Karamazov (1880). Genom sina personskildringar har Dostojevskij haft stor betydelse för utvecklingen av den moderna romanen.

Biografi

Uppväxt och ungdom 
Fjodor Dostojevskij föddes som det andra av sju syskon i Moskva. Hans far var en obemedlad godsägare och arbetade som fattigläkare i Moskva, och Dostojevskij fick en sträng uppfostran. Fjodors släkt var lågadlig. Sedan hans mor hade dött år 1837 flyttade Dostojevskij till S:t Petersburg för att studera vid militärhögskolan. Faderns stränga fostran hade satt djupa spår i den unge mannen. År 1839 dog hans far.

Sedan Dostojevskij tagit studenten vid den militära ingenjörsskolan i Sankt Petersburg började han arbeta som fortifikationsofficer, och år 1842 avancerade han till löjtnant. År 1844 lämnade han armén för att bli författare. Samma år översatte han George Sand till ryska.

Författardebut 
Dostojevskij debuterade med Arma människor (1846), även utgiven under titlarna Fattiga stackare och Fattigt folk. Den mottogs med stor entusiasm som en samhällskritisk roman i Gogols anda. Samma år gavs också Dubbelgångaren ut, en studie i en personlighets gradvisa och obevekliga sönderfall, där huvudpersonen hittar en dubbelgångare som är mer framgångsrik än han själv. Båda verken var tydligt påverkade av Nikolaj Gogols Petersburgberättelser och Dostojevskij omnämns som litterärt geni och Gogols efterträdare.

Novellen Herr Prochartjin (1846) trycktes i Fosterländska annaler och kan liknas vid Gogols kända novell Kappan (1842). Novellen blev censurerad och flera avsnitt ströks. Den gillades inte av kritikerna. Senare, i Brott och straff, låter han en karaktär påpeka Gogols extraordinära perceptionsförmåga och i Idioten beskriver han med varma ord Gogols extremt träffande personlighetstyper.

Arrestering och exil 
23 april 1849 arresterades han, då han deltagit i en socialistisk studiecirkel under ledning av Michail Petrasjevskij, och de där bland annat läst Vissarion Belinskijs berömda brev till Gogol, som ett svar på hans Selected Passages from Correspondence with Friends. Samtliga ur den socialistiska föreningen Petrasjevskijgruppen fördes till Vinterpalatset för förhör, arresterades och fick sitta åtta månader i Peter-Paulsfästningen innan de fördes till avrättningsplatsen, där hela ceremonin före en avrättning genomfördes innan de fick veta att de benådats och att de i stället skulle skickas på straffarbete till Sibirien. Dostojevskij tillbringade fyra år i fångläger och de följande sex åren i förvisning. Detta var under tsar Nikolaj I:s styre.

Åren i Sibirien ska ha tjänat som underlag för det framtida författarskapet. De ska också ha lett till att Dostojevskij efter en omvändelseupplevelse blev varmt hängiven till den rysk-ortodoxa kyrkan. År 1854 släpptes han från fängelset och blev oavlönad menig i Semipalatinsk. Senare blev han avlönad. År 1857 gifte sig Dostojevskij med Maria Isajeva, en 29-årig änka.

Senare författarskap 

År 1859 var han inte längre förvisad och kunde sluta sin militära bana för att återvända till S:t Petersburg och på allvar bli författare. De följande 16 åren stod Dostojevskij under polisbevakning utifall han åter skulle kunna misstänkas för socialistiska sympatier. Inspirerad av sin tid i Sibirien skrev han Döda huset (eller Anteckningar från dödens hus, och liknande) (1860-62) – den första av Dostojevskijs fem mastodontböcker.

Efter sin första hustrus död skrev han i grubblerier den korta betraktelsen Om Kristus. Under tiden hon var sjuk skrev Dostojevskij Anteckningar från källarhålet (En underjordisk dagbok) (1863), vilken han senare publicerade i Epocha (Epok), den litteraturtidning han hade tillsammans med sin bror Michail. Epocha var efterföljare till deras gemensamma tidning Vremja (Tiden) (1861-), som hade förbjudits. Några år senare dog även hans bror och lämnade stora skulder till Dostojevskij. Under publicisttiden gjorde Dostojevskij en rad utlandsresor. Dostojevskij var tidvis spelberoende. Vid ett tillfälle spelade han bort alla sina pengar på roulette. För att fortsätta spela pantsatte han sin och sin frus vigselringar. När han förlorade även pengarna från pantsättningen gick han hem och grät för sin fru, som förlät honom. Dostojevskij skildrade spelberoende i kortromanen Spelaren (1866).

Dostojevskij behövde en stenograf för att lättare kunna slutföra Spelaren. Han fick tag på 22-åriga Anna Dostojevskaja och på 26 dagar var Spelaren klar. 15 februari 1867 gifte de sig. I samlivet med den ordentliga Anna Dostojevskaja fick Dostojevskijs liv fastare former. Dostojevskaja har skrivit en bok om sitt liv med författaren. Bland de talrika utkasten till Brott och straff fann man efter Dostojevskijs död ett sammanhängande avsnitt där han börjat skriva boken i förstapersonsperspektiv. Avsnittet, om cirka 60 sidor, har givits ut under arbetstiteln "Raskolnikovs dagbok" (Den anspråkslösa). Han började dock på nytt och skrev boken i tredje person.

Därefter kom Idioten (1869). Huvudpersonen i Idioten är genomgod och uppfattas oftast som naiv. Vissa vill likna honom vid Jesus. Den arbetstitel som boken hade var "Dåre i Kristus" efter det rysk-ortodoxa fenomenet med dårar i Kristus.

Den evige äkta mannen (Den odödlige äkta mannen) (1870), publicerades i slavofiltidskriften Zarja (Morgonrodnaden). Den var tänkt som en kortare novell men växte allteftersom han skrev, trots att han i brev berättar hur han ogillar historien.

Onda andar (1873) handlar om en extrem terroristgrupp och en avhoppad medlem som blir mördad. Ett avsnitt ur den tänkta boken skildrar en våldtäkt på en minderårig flicka. Denna bit stoppades av censuren, men har senare givits ut som en novell under titeln Stavrogins brott.

Dostojevskij gav tillsammans med sin fru ut tidningen En författares dagbok (En skriftställares dagbok), en tidning som mot slutet av dess utgivning enbart utgjordes av Dostojevskijs egna dagboksberättelser. Novellen Bonden Marej (1876) trycktes i tidningen och bygger på ett barndomsminne från när Dostojevskij var nio år gammal. En samling av berättelser ur tidningen har givits ut i En författares dagbok (1872-74).

Dostojevskijs litterära kvarlåtenskap består av elva romaner, tjugo kortromaner och ett stort antal andra verk. Dostojevskij nådde världsberömmelse som en av de största och mest framstående psykologiska skildrarna inom världslitteraturen.

Fjodor Dostojevskij var epileptiker. Hans son, Alosja (eller Aleksej), som också led av sjukdomen, dog i epilepsi i slutet av 1870-talet.

Hans sista hem låg på Kuznetjnijgatan 5/2 i S:t Petersburg. Vid begravningen 1881 följde ett stort antal sörjande hans kista till Tichvin-kyrkogården vid Alexander Nevskij-klostret i S:t Petersburg. Antalet varierar mellan olika källor och har angivits till ”mer än etthundratusen” och 40 000 människor.

Övriga aktiviteter 
Förutom som författare, redaktör och militär var Dostojevskij yrkesverksam som kartograf.

"Sanningen har öppnats och tillkännagivits för dig som en konstnär, den har gått till dig som en gåva, så uppskatta din gåva och fortsätt att vara trogen och du kommer att bli en stor författare! ... Det var den mest fantastiska minuten i hela mitt liv. Jag var i fängelse, men när jag tänkte på det så stärkte det min själ.

- Dostojevskij F.M. "Skrivarens dagbok" 1877. Januari. Kapitel 2. § 4"

I detta citat från Dostojevskij "Skrivarens dagbok" 1877 uppmuntras en konstnär att uppskatta sin talang och att fortsätta att arbeta hårt för att bli en framstående författare. Dostojevskij själv var i fängelse när han skrev detta, och han reflekterar över hur detta råd har hjälpt honom att stärka sin själ under svåra tider.

Eftermäle 
Fjodor Dostojevskij har, inte minst genom sina personskildringar, fått stor betydelse för utvecklingen av den moderna romanen. I berättelserna "sökte han människan i människan". Han ägnade sig dessutom åt en "polyfon" berättarstil, en sorts "fantastisk" realism där många röster och idéer får komma till tals. Människoskildringarna påverkade bland annat Sigmund Freud och dennes utveckling av den moderna psykologin.

Nedslagskratern Dostoevskij på planeten Merkurius och asteroiden 3453 Dostoevsky är uppkallade efter honom.

Bibliografi 
(originalutgåvor samt översättningar till svenska)
 1846 Bědnye ljudi
 Fattige stackare, försvenskad af Dage [dvs. Birger Mörner], Universalbibl:s förlagsexp., 1885
 Arma människor, översättning: Alfred Jensen, Norstedt, 1920
 Fattigt folk, översättning och efterord av Lars Erik Blomqvist, Akvilon, 2009
 Arma människor (översättning och efterord: Bengt Samuelson, Bakhåll, 2018)
 (1846, några veckor senare) Dvojnik
 Dubbelgångaren (översättning av Eugen von Sabsay och Chrissy Sterzel, Tiden, 1947)
  Dubbelgångaren (översättning och efterord: Bengt Samuelson, Bakhåll, 2004)
 1846 Akul'kin muž
 se "Akulkas man" i Anteckningar från Döda huset
 1846 [En slavofils bekännelser]
 se "En slavofils bekännelser" i En skriftställares dagbok
 1847 Chozjajka
 Den mystiska värdinnan och andra berättelser (från ryskan av J. Granlund, Adolf Johnson, 1913)
 Värdinnan (översättning och efterord: Bengt Samuelson, Bakhåll, 2011) 
 1847 Roman v devjati pis'mach
 "En roman i nio brev" (översättning Ellen Rydelius), i Idun, årg. 32 (1919), s. 719, 722-723
 1848 [Okänd originaltitel]
 Ett svagt hjärta
 1848 Polzunkov
 1848 Elka i svad'ba
 Julgransplundringen och bröllopet (översättning: Ellen Rydelius, i Noveller, Forum, 1947)
 1848 Den ärliga tjuven (även med titel "En hederlig tjuv")
 1848 Čužaja žena i muž pod krovatʹju
 "Den främmande damen och herrn under sängen" (i Två humoresker, översättning av Alfred Jensen, Norstedt, 1920 [tillsammans med "Krokodilen"])
 1848 Belye noči 
 Vita nätter (översättning av Alfred Jensen, Norstedt, 1920)
 Vita nätter (översättning och efterord: Bengt Samuelson, Bakhåll, 2008)
 1849 Njetotjka Nezvanova
 Njetotjka Nezvanova (översättning: Ellen Rydelius, i Noveller, Forum, 1947)
 Netka Nezvanova (översättning: Bengt Samuelson, Bakhåll, 2016)
 1857 Malenkij geroj
 En liten hjälte (översättning och efterord: Bengt Samuelson, Bakhåll, 2011)
 1859 Selo Stepančikovo i ego obitateli
 Snyltgästerna (öfvers. af A.S., 1909)
 Inkräktaren (till svenska av Arne Björk, Natur och kultur, 1936)
 Människorna på godset Stepantjikovo (till svenska av Helga Backhoff-Malmquist, Prisma, 1967)
 Folket i Stepantjikovo (översättning och efterord: Bengt Samuelson, Bakhåll, 2012)
 1859 Djaduškin son
 Djaduškin son (översättning: Ellen Rydelius i Noveller, Forum, 1947)
 Farbrors dröm (översättning och efterord: Bengt Samuelson, Bakhåll, 2010)
 1861 Zapiski iz mjortvovo doma
 Anteckningar från det döda huset (öfvers. af O.S. [Olga Aspelin], 1883)
 Döda huset (översättning: Ellen Rydelius, Björck & Börjesson, 1913)
 Döda huset (översättning: Hjalmar Dahl, Sohlman, 1960)
 Anteckningar från döda huset (översättning och efterord: Bengt Samuelson, Bakhåll, 2007)
 1861 Unižennye i oskorblěnnye
 Kränkning och förödmjukelse (anonym översättning, G. W. Edlunds förlag, 1881; även utg. med titel De kränkte och de förödmjukade)
 De förtrampade (översättning: Ellen Rydelius, Björck & Börjesson, 1924)
 Förödmjukade och förnedrade (översättning och efterord: Bengt Samuelson, Bakhåll, 2010)
 1862 Skvernyj anekdot
 En otäck historia (i översättning och med förord av Stefan Lindgren, Fabel, 1996)
 1863 Zimnie zametki o letnich vpečatlenijach
 Vinteranteckningar om sommarintryck (översättning och kommentar Kajsa Öberg Lindsten, Vesper, 2010) [innehåller bland annat novellen "Baal"]
 1864 Zapiski iz podpolʹja
 Anteckningar från ett källarhål (översättning av Cecilia Borelius, Tiden, 1948)
 Anteckningar från källarhålet (övers. och efterord: Ulla Roseen, Atlantis, 1985)
 En underjordisk dagbok (översättning och efterord: Barbara Lönnqvist, Lind & Co, 2010)
 Anteckningar från underjorden (översättning och efterord: Bengt Samuelson, Bakhåll, 2017)
 1865 Krokodil
 Krokodilen (i Två humoresker, översättning av Alfred Jensen, Norstedt, 1920 [tillsammans med "Den främmande damen och herrn under sängen"]
 1866 Igrok (Spelaren)
 Spelaren (anonym översättning, 1888)
 Vid ruletten (översättning: Ellen Rydelius, Beijer, 1907)
 Spelaren (översättning: Helga Backhoff-Malmquist, Natur och kultur, 1959)
 Vid ruletten (översättning: Ellen Rydelius, reviderad av Eva Alexandersson, Aldus/Bonnier, 1966)
 Spelaren (översättning: Bengt Samuelson, Bakhåll, 2003)
 1866 Prestuplenie i nakazanie
 Raskolnikow (översättning: David Hector, Universal-Bibliotekets förlagsexpedition, 1883-1884)
 Brott och straff (översättning: Ellen Rydelius, 1922)
 Brott och straff (översättning: Hans Björkegren, Wahlström & Widstrand, 1979)
 1869 Idiót (Idioten)
 Idioten (översättning: Ellen Rydelius, Dahlberg, 1919-1920)
 Idioten (översättning: Mihail Handamirov, 1928)
 Idioten (översättning av Ulla Roseen, Atlantis, 1988)
 Idioten (översättning av Staffan Dahl, Wahlström & Widstrand, 1989)
 1870 Večnyj muž
 Den odödlige äkta mannen (översättning av G. Lind, Björck & Börjesson, 1917)
 Den evige äkta mannen (översättning: Helga Backhoff-Malmquist, Natur och kultur, 1959)
 Den evige äkta mannen (översättning: Bengt Samuelson, Bakhåll, 2015)
 1872 Běsy
 Onda andar (översättning: Anton Karlgren, Norstedt, 1918-1922)
 Onda andar (översättning av Staffan Dahl, Wahlström & Widstrand, 1990)
 1873-1881 Dnevnik pisatelja
 En skriftställares dagbok (översättning av Alfred Jensen, Bonnier, 1915)
 En författares dagbok (inledning, urval, kommentarer och översättning av Hans Björkegren, Wahlström & Widstrand, 1994)
 1875 Podrostok
 Det unga Ryssland (anonym översättning, Klemmings Antikvariat, 1887)
 Ynglingen (till svenska av Helga Backhoff Malmquist, Wahlström & Widstrand, 1988)
 1880 Bratʹja Karamazovy
 Bröderna Karamazov (översättning: Ellen Rydelius, Bonniers, 1918)
 Bröderna Karamazov (översättning av Staffan Dahl, Wahlström & Widstrand, 1986)
 "Legenden om storinkvisitorn” (tillägg i Vladimir Solovjev, Berättelsen om Antikrist, anonym översättning, Nova, 1993)

Referenser

Vidare läsning 
 Bachtin, Michail, Dostojevskijs poetik, Anthropos, Gråbo, 1991.
 Berdjaev, Nikolaj Aleksandrovič, Om Dostojevskij, Artos, Skellefteå, 1992.
 Frank, Joseph, Dostoevsky. The seeds of revolt : 1821-1849, Princeton U.P., Princeton, 1976
 Frank, Joseph, Dostoevsky: The years of ordeal 1850-1859, Robson, London, 1983.
 Frank, Joseph, Dostoevsky: The stir of liberation 1860-1865, Robson, London, 1987.
 Frank, Joseph, Dostoevsky: the miraculous years 1865-1871, Robson, London, 1995.
 Frank, Joseph, Dostoevsky: the mantle of the prophet, 1871-1881, Princeton, N.J., Princeton, 2002.
 Freud, Sigmund, Dostoevsky and parricide, Lear publishers, New York, 1947.
 Kjetsaa, Geir, Fjodor Dostojevskij - ett diktarliv, Bokförlaget Atlantis, Stockholm, 1987.
 Linnér, Sven, Dostojevskij. Helgonbild och livsmystik, Bokförlaget Atlantis, Stockholm, 1982.
 Dostojevskij osäkrar den stabila verkligheten. SvD 2 mars 2020. Läst 2 mars 2020

Externa länkar 

 

 

Män
Födda 1821
Avlidna 1881
Ryskspråkiga författare
Ryska författare under 1800-talet
Wikipedia:Basartiklar
Författare från Moskva