kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Marcel Breuer

Marcel Lajos Breuer, född 22 maj 1902 i Pécs i Ungern, död 1 juli 1981 i New York i USA, var en ungersk arkitekt och möbelformgivare av judisk härkomst, utbildad och verksam vid Bauhausskolan, Weimar. Han är framför allt ihågkommen för den så kallade Breuerstolen samt Unesco-huset i Paris.

Biografi
Breuer kom 1920 till Bauhaus i Weimar som en av de yngsta studenterna i den första Bauhaus-generationen och 1924 blev han ledare för skolans möbelavdelning. I skolans läroplan betonades värdet av samtidig utbildning av eleverna i bildkonst, hantverk och industriell produktion.

Han flyttade sedan sin verksamhet till Berlin och konstruerade på 1920-talet de första stålrörsmöblerna av vilka flera numera tillhör möbelkonstens klassiker, bland annat den bakbenslösa S-formade stålrörsstolen, vilken senare plagierats och varierats av många möbeltillverkare.

Han var verksam i Tyskland fram till Hitlers maktövertagande, men flyttade först till London där han var anställd av Jack Pritchard på Isokon-bolaget, och slutligen 1937 till USA.

De hus han ritade vid denna tid präglas av radikal funktionalism, jämförbar med Le Corbusiers, och han är en av de viktigaste förmedlarna av den europeiska funktionalismen till USA.

I USA verkade han som lärare i arkitektur vid Harvard University 1937–1947 och hade gemensam arkitektbyrå med Walter Gropius till 1941, då han etablerade en egen byrå i New York.

Breuer har haft flera stora internationella uppdrag, bland annat utsågs han till chefsarkitekt för Unescos byggnad i Paris, vilken påbörjades 1954 och stod färdig 1957. Han har även varit verksam som industriell formgivare i USA.

Breuer donerade i slutet av 1960-talet många av sina professionella dokument och ritningar till Special Collection Research Center vid Syracuse University. Återstoden av hans dokument, inklusive det mesta av hans personliga korrespondens, donerades till Archives of American Art mellan 1985 och 1999 av hans hustru.

Urval av projekt

Bostadshus
 Villa Breuer I, Lincoln, Massachusetts, USA, 1939
 Villa Breuer II, New Canaan, Connecticut, USA, 1948
 Villa Chamberlain, Wayland, Massachusetts, USA, 1940
 Villa Geller, Lawrence, Long Island, New York, USA, 1945
 Villa Ford , Lincoln, Massachusetts, USA, 1939
 Skidort, Flaine, Frankrike, 1960-1980
 Klostret St. John's, Collegeville, Minnesota, USA, 1953-1961
 Villa Starkey, Duluth, Minnesota, USA, 1955
 Seymour Krieger House, Bethesda, Maryland, 1958
 Stillman II, Litchfield, Connecticut, 1966
 Gagarin House II, Litchfield, Connecticut, 1974

Offentliga byggnader
 Pennsylvania Pavilion vid Världsutställningen i New York 1939
 Ariston Club, Mar del Plata, Argentina (med Eduardo Catalano och Fransisco Coire), 1948
 Unescos huvudkontor, Paris, Frankrike, 1952-1958
 Kyrkan Saint John Abbey, Minnesota, 1961
 Whitney Museum of American Art, New York, USA, 1966
 Pirelli Tire Building, Connecticut, 1969
 Atlanta Central Library, Georgia, 1980

Möbler
 Wassily chair, Nr B3, 1925
 Laccio Tables, 1927
 Cesca Chair & Armchair, 1928

Källor
Bra Böckers lexikon, 1973

Externa länkar 

 Marcel Breuers möbeldesign

Ungerska arkitekter
Födda 1902
Avlidna 1981
Män
Personer från Pécs
Bauhaus
Ingeborg av Mecklenburg

Ingeborg av Mecklenburg, född omkring 1340, död efter 25 juli 1395, begravd i Itzehoe, markgrevinna av Brandenburg och grevinna av Holstein. Dotter till hertig Albrekt den store av Mecklenburg (1318-1379) och Eufemia Eriksdotter (1317-1363/1370).

Ingeborg gifte sig första gången i Berlin 15 februari 1360 med hertig Ludvig VI av Bayern (död 1365), tillika markgreve av Brandenburg. Deras bröllopskontrakt skrevs i Pritzwalk redan 25 juni 1357. Ingeborg var ursprungligen förlovad med dennes bror Otto.

Ingeborg gifte sig andra gången 1366/1374 med greve Henrik II av Holstein (död 1381/1389). Paret fick följande barn:

Gerhard VI av Holstein (stupad 1404), greve av Holstein och hertig av Schleswig
Sofia av Holstein (omkring 1375-efter 1451), gift med hertig Bogislav VIII av Pommern (död 1418)
Albrekt II av Holstein (död 1403), greve av Holstein
Henrik III av Holstein (död 1421), biskop av Osnabrück 1402-1404, greve av Holstein-Rendsburg från 1404

Källor 

Kvinnor
Födda 1340
Avlidna 1395
Huset Mecklenburg
Tyska markgrevinnor
Tyska grevinnor
Jo van den Broek

Johannes Hendrik "Jo" van den Broek, född 4 oktober 1898 i Rotterdam, död 6 september 1978 i Haag, var en nederländsk modernistisk arkitekt som verkade tillsammans med Jacob Bakema från 1940-talet till och med 70-talet.

Projekt
 Stadshus, Marl i Ruhrområdet, Tyskland, 1958
 Bostadshus till utställningen Interbau, Berlin-Tiergarten, Tyskland, 1957
 "Lijnbaan" (köpcentrum och gågata), Rotterdam, Nederländerna, 1954

Externa länkar
 Biografi (på tyska)
 Kort historik (och några bilder)

Nederländska arkitekter
Män
Födda 1898
Avlidna 1978
Personer från Rotterdam
Knut Bosson (Grip)

Knut Bosson, död 1406, var en svensk riddare och stor jorddrott, ägare av bland annat Nynäs slott 1386–1411.

Biografi
Han var son till Bo Jonsson (Grip) och hans första hustru Magareta Petersdotter, dotter till riddaren Peter Porse.  Modern dog i barnsäng 1360  och Margareta Lambrektsdotter Dume blev hans styvmor.

Konflikt med drottning Margareta 
Finland som varit förlänat åt hans far indrogs 1389 med hans övriga län av drottning Margareta. 1395 gjorde dock Knut Bosson anspråk på Finland efter sin far, och fick tillbaka det av fogden. Drottning Margareta instämde honom 1396 till riksdagen i Nyköping. Knut Bosson vägrade dock att lämna sitt län och först sedan drottning Margareta skickat trupper och 1398 erövrat Åbo slott och Gaddeborg sökte Knut Bosson fred och erhöll Stegeholm i Östergötland i utbyte mot Finland. Han sålde Gripsholms slott till drottning Margareta 1404.

Familj 
Han var gift med Ermegard Bülow (ca 1364–1421) som efter hans död gifte om sig med greve Hans Ludvigsson av Everstein med vilken hon fick dottern Filippa av Neugarten och Everstein. Styvfadern bevakade sina styvbarns arv efter fadern och farfadern Bo Jonsson (Grip).

Barn:
 Katarina Knutsdotter (Grip), död 1450, gift  med Nils Erengislesson av Hammerstaätten. Ägare bland annat till Nynäs slott som hon ärvde av modern 1442 samt Hammersta som hon fick i morgongåva av sin make. Genom Katarina och Nils son Bo Nilsson Grip levde ättenamnet vidare som Grip – yngre ätten eftersom  Bo Nilsson valde att istället för sin fars vapen från Hammerstaätten, ta sin mors vapen med Gripen.
 Bo Knutsson Grip

Referenser

Noter

Övriga källor 
 Carl Georg Starbäck & Per Olof Bäckström, Berättelser ur Svenska historien, Stockholm 1885

Svenska riddare
Avlidna 1406
Män
Personer i Sverige under 1300-talet
Personer i Sverige under 1400-talet
Födda okänt år
Gordon Bunshaft

Gordon Bunshaft, född 9 maj 1909 i Buffalo, New York, död 6 augusti 1990 i New York, var en amerikansk arkitekt.

Gordon Bunshaft växte upp i en judisk-rysk immigrantfamilj i Buffalo. Han utbildade sig i arkitektur på Massachusetts Institute of Technology, där han tog en magisterexamen 1935. Efter två års studieresa i Europa tog han anställning i New York först en period hos Edward Durell Stone och sedan på Skidmore, Owings and Merrill till 1942.  Åren 1942-46 var han under andra världskriget inkallad i Army Corps of Engineers. Han var därefter verksam på Skidmore, Owings och Merrill till 1979.

Gordon Bunshaft var en klassisk modernist. Han erhöll Pritzkerpriset 1988.

Verk i urval
 Beinecke Rare Book Library, New Haven, Connecticut, USA, 1963
 Chase Manhattan Bank, New York, USA, 1961
 Hirshhorn Museum, Washington, D.C., USA, 1974
 Lever House, New York, USA, 1950-52
 Manufacturer's Trust Co., New York, USA, 1954
 National Commercial Bank HQ, Jeddah, Saudiarabien, 1981-83

Fotogalleri

Källor
Biografi på Pritzkerprisets webbplats, läst 2013-03-20

Externa länkar
Biografi på greatbuildings.com

Amerikanska arkitekter under 1900-talet
Mottagare av Pritzkerpriset
Födda 1909
Avlidna 1990
Män
Alumner från Massachusetts Institute of Technology
Personer från Buffalo, New York
Henrik Krummedige

Henrik Krummedige, född 1473 i Norge, död i mars 1530, var ett danskt och norskt riksråd och högste befälhavare för den danska flottan under kriget mot Sverige. Krummedige var 1489 - 1503 hövitsman på Bohus fästning i Norge, och landshövding över Laholms län med Varbergs fästning från 1508 eller 1507 till sin död 1530. Henrik Krummedige var son till Hartvig Krummedige i hans andra äktenskap och ägde Ellinge (gods i Västra Sallerups socken, Skåne) och godeset Månstorp. Han var gift med Anne Rud omkring 1493. Barn: Sophie Krummedige, född 1500, gift med Eske Bille.

Krummedige är mest känd för eftervärlden för sin fejd med Knut Alvsson. Fejden hade sitt ursprung i en fejd som börjat mellan de bådas fäder. Under striderna som skedde förlorade Krummedige sin ena hand vid försvaret av Bohus fästning. Fejden slutade med att Krummedige år 1502 dräpte Alvsson trots att Alvsson utlovats fri lejd för förhandlingar (se vidare Knut Alvsson). Krummedige blev efter detta illa sedd i Norge, och förflyttades därefter av kung Hans till Holbæk, där han var länsman 1503 - 1508.

Henrik Krummedige utmärkte sig i kriget mot Sverige genom att 1507 inta Nya Lödöse. 1507 - 1518 var han fogde på Laholms hus. 1510 var han högste befälhavare för den danska flottan och deltog när lübeckarna fick ett kännbart nederlag vid Nakskov 1510. 1517 - 1519 var han länsman på Varbergs fästning, men avlägsnades för en ringa försummelse av den danske unionskungen Kristian II. Han förlorade även alla sina norska län. Det uppges att det var Knut Alvssons son Karl Knutsson (Tre Rosor), som i tjänst som härförare hos Kristian II svärtade hans namn. På grund av detta slöt han sig till Fredrik I och arbetade för dennes val till konung i Norge. Efter en strid med den danske stormannen Vincens Lunge blev han år 1524 utesluten ur det norska riksrådet, men återfick 1528 denna position.

Krummedige avled 1530 och är begravd i Västra Ingelstads kyrka. Hans hustru överlevde honom med tre år. Med hans brorson utdog ätten Krummedige.

Henrik Krummedige fick som eftermäle att han var "en blandning av ett lejon och en räv".

Källor
 Lendsmaend, Generalguvernörer, Guvernörer och landshöveingar; Gamla Halmstads årsbok 1934.
 Nordisk Familjebok (Uggleupplagan 1911).
 Nordisk Familjebok (1800-talsutgåvan 1885)
 Carl Frederik Bricka: "Dansk biografisk Lexikon", 1887-1905
 Bagge, Povl: Henrik Krummedige i Dansk Biografisk Leksikon på lex.dk, från: https://biografiskleksikon.lex.dk/Henrik_Krummedige

Danska riksråd under 1500-talet
Födda 1473
Avlidna 1530
Män
Personer i Norge under 1500-talet
Personer i Norge under 1400-talet
Von Engeström

är en svensk adelsätt som tidigare hette Engeström. Den grevliga ättelinjens huvudman skriver sig Benzelstierna von Engeström.

Stamfader för ätten är klockaren i Lunds stift, Åke Jönsson, vars sonsöner, biskopen i Lund Johan Engeström (1699–1777) och lanträntmästaren Nils Engeström, upptog släktnamnet.

Den förre av dessa, Johan Engeström, var biskop i Lunds stift och prokansler för Lunds universitet. Han var gift med Margareta Benzelstierna som var dotter till ärkebiskop Jacob Benzelius och Catharina Edenberg - båda tillhörande Bureätten. Edenbergs mor var Margareta Clo som var ättling till ärkebiskop Petrus Kenicius.

Johan Engeströms barn - sex söner och två döttrar - och hustru Margareta Benzelstierna adlades 1751 på namnet von Engeström. Deras barn, som överlevde spädbarnsåren, var:
 Jacob von Engeström (1735–1802), kansliråd. Han slöt själv sin ättegren.
 Jonas von Engeström (1737–1807), lagman
 Gustaf von Engeström (1738–1813), bergsråd. Ättegrenen slöts 1838.
 Johan von Engeström (1743–1807), protokollssekreterare. Ättegrenen slöts 1856.
 Lars von Engeström (1751–1826), utrikesminister.
 Adolph von Engeström (1753–1825), bergsråd. Ättegrenen slöts 1890.
 Maria Beata von Engeström (1744–1822), gift med biskop Nils Hesslén.
 Ulrica von Engeström (1746–1829), ogift.
Sönerna introducerades på Riddarhuset år 1752 på nummer 1 948. Deras morbror Mattias Benzelstierna ordnade fideikommiss åt sönerna år 1791. Lars von Engeström upphöjdes 1805 till kommendörsätt, enligt 1809 års regeringsform till friherre på nummer 333, och sist till greve nummer 121. Enligt kunglig resolution skriver huvudmannen för den grevliga ätten sig Benzelstierna von Engeström. Han var gift med den polska adelsdamen Rosalia Drya-Schlapowska, och slog sig ner på hustruns gods i Polen. Ättlingar till denna gren har varit aktiva i Polens frihetskamp mot Ryssland, Preussen och Österrike. Huvudmannen för ätten är fideikommissarie för Refvelsta, Göksbo och Ekeborg. Edmund Benzelstierna von Engeström var den sista fideikommissarien. I och med hans bortgång 2018 upplöstes fideikommisset. 

En annan gren utflyttade till Tyskland där den med kejserligt tillstånd skriver sig von Engeström genannt von Dahlstjerna och är fortlevande.

Övriga personer ur ätten (i urval) 

I kronologisk ordning:
 Johan Mathias von Engeström (1776–1828), jurist och godsägare
 Stanislaus von Engeström (1791-1850), militär och hovman.
Lars Benzelstierna von Engeström (Wawryniec Engeström, 1829–1910), polsk författare
Nina von Engeström (1836–1908), textil mönsterriterska
Johan von Engeström (1844–1938), ämbetsman och nationalekonom
Adolf von Engeström (1849–1913), skolman och präst
Sigfrid von Engeström (1889–1984), teolog
Johan Benzelstierna von Engeström (1976–), godsägare och son till sista fideikommissarien för Refvelsta, Göksbo och Ekeborg

Släktträd

Källor 
 Anders Anton von Stiernman etc., Matrikel öfwer Swea rikes ridderskap och adel 
 Riddarhusets ätt- och vapendatabas
 
 Svenskt biografiskt handlexikon

Noter

Svenska adelsätter
Svenska friherrliga ätter
Svenska grevliga ätter
Bureätten
John Burgee

John Burgee, född 1933, är en amerikansk arkitekt som framför var allt verksam inom postmodernistisk arkitektur i nära samarbete med Philip Johnson sedan 1960-talet.

Projekt 
 AT&T Building, New York, 1984 
 IBM Building, Atlanta, Georgia, USA, 1983-1984 
 One United Bank Center, Denver, USA, 1983
 RepublicBank Center, Houston, USA, 1983
 Transco Tower, Houston, USA, 1982
 Fort Worth Water Garden, Fort Worth, USA, 1980
 Tycon Center, Fairfax County, Virginia, USA, --
 Pennzoil Place, Houston, Texas, USA, 1975-76
 IDS Center, Minneapolis, Minnesota, 1968-73
 Garden Grove Community Church, Los Angeles, Kalifornien, USA, 1978-80

Referenser

Externa länkar
Biografi (på tyska)

Amerikanska arkitekter under 1900-talet
Alumner från University of Notre Dame
Födda 1933
Levande personer
Män
Daniel Burnham

Daniel Burnham, född 4 september 1846 i Henderson i Jefferson County i New York, död 1 juni 1912 i Heidelberg i Tyskland, var en amerikansk arkitekt, verksam i Chicago och framför allt känd för sina skyskrapor.

Burnham var arkitekt för världsutställningen i Chicago 1893 och hade stor betydelse för 1800-talsbarockens utbredning.

Projekt 
 Flatiron Building, New York, New York, USA, 1902
 Reliance Building, Chicago, Illinois, USA, 1890–94

Källor 

Amerikanska arkitekter under 1800-talet
Födda 1846
Avlidna 1912
Män
Amerikanska arkitekter under 1900-talet
Personer från Jefferson County, New York
Willem Marinus Dudok

Willem Marinus Dudok, född 1884 i Amsterdam, död 1974 i Hilversum, var en nederländsk arkitekt. Han var verksam mest i Hilversum, Nederländerna. Påverkad av Frank Lloyd Wright. Mest känd för sin tegelarkitektur.

Projekt
 Königliche Holländische Stahlwerke, Velsen, Nederländerna, 1948 
 Utrechts kommunala teater, Utrecht, Nederländerna, 1938-1941 
 Valeris School, Hilversum, Nederländerna 1930 
 de Bijenkorf, köpcentrum, Rotterdam, Nederländerna, 1929-1931 
 Vondel School, Hilversum, Nederländerna, 1928-1929 
 Hilversums rådhus, Nederländerna, 1928-1931
 Niederländisches Studentenhaus im Universitätszentrum, Paris, Frankrike, 1927-1928
 Fabritius School, Hilversum, Nederländerna, 1926
 Minchelers School, Hilversum, Nederländerna, 1925
 Dr. Bavinck School, Hilversum, Nederländerna, 1921
 Stadsbadet i Hilversum, Hilversum, Nederländerna, 1921

Referenser

Externa länkar
 Kort biografi 
 Projektlista (på tyska) 

Nederländska arkitekter
Personer i Nederländerna under 1900-talet
Personer från Amsterdam
Födda 1884
Avlidna 1974
Män
Peter Eisenman

Peter Eisenman, född 11 augusti 1932 i Newark i New Jersey, är en amerikansk arkitekt, grundare av Eisenman Architects och Institute of Architecture and Urban Studies. han är 2006 professor i arkitektur vid Yale School of Architecture och har undervisat vid universitetet i Cambridge, Princeton, Harvard och Ohio State University. Han tillhör dekonstruktivisterna och har bidragit med omfattande teoretiska texter.

Projekt i urval 

Monumentet Denkmal für die ermordeten Juden Europas, Berlin, Tyskland, 2003 - 2005
City of Culture of Galicia, Santiago de Compostela, Galicien, Spanien.
BLF Software Administration Building, Bangalore, Indien, 1996 
Kirche des Jahres 2000, Rom, Italien, 1996
Denkmal für die Opfer des Holocaust, Wien, Österrike, 1996
Zentrum für Zeitgenössische Kunst und Musikhochschule, Tours, Frankrike, 1994
Immendorf House, Düsseldorf, Tyskland, 1993
Max Reinhardt Haus, Berlin, Tyskland, 1992
Rahmenplan Nördliches Derendorf, Düsseldorf, Tyskland, 1992
Emory University Center for the Arts, Atlanta, USA, 1991-1993
Headquarters of Koizumi Sangyo Corporation, Tokyo, Japan, 1990 
Rahmenplan für den Rebstockpark, Frankfurt am Main, Tyskland, 1990 
Columbus Convention Center, Columbus, Ohio, USA, 1988-1993 
Aronoff Center for Design and Art, Cincinnati, USA, 1988-1996 
University Art Museum, Long Beach, USA 1986
Projekt Romeo und Julia, Verona, Italien, 1985 
Haus am Checkpoint Charlie, Berlin-Kreuzberg, Tyskland, 1985
Wexner Center for the Visual Arts, Ohio State University, Columbus, Ohio, USA, 1985-1989
Wohn- und Geschäftshaus Block 5, Berlin-Kreuzberg, Tyskland, 1982-1986
El Even Odd House, Palo Alto, USA, 1980
House X (Bloomfield House), Bloomfield Hills, USA, 1975-1978 
House VI (Frank House), Cornwall, CT, USA, 1972-1973 
House III (House Miller), Lakeville, CT, USA, 1970
House II (House Falk), Hardwick, USA, 1969-1970 
House I (Barenholtz Pavilion), Princeton, USA, 1967-1968

Böcker och publikationer i urval 
 Code X - 2005
 Giuseppe Terragni: transformations, Decompositions, Critiques - 2003

Källor

Noter

Externa länkar 
 Peter Eisenmans webbplats
 Introduktion (och några bilder)
 Kort biografi 
 Projektlista

Amerikanska arkitekter under 1900-talet
Arkitekturteoretiker
Professorer i arkitektur
Mottagare av Wolfpriset i konst
Amerikanska forskare under 1900-talet
Personer från Newark, New Jersey
Alumner från Trinity College, Cambridge
Alumner från Columbia University
Alumner från Cornell University
Alumner från Universitetet i Cambridge
Födda 1932
Levande personer
Män
Ijar

Ijar (hebreiska: אִייָר eller אִיָּר) är den åttonde månaden i den judiska kalendern. Månaden motsvarar normalt en tid mellan april och maj i den gregorianska kalendern.

Referenser

Judendom
Månader
Konungen

Konungen kan syfta på
 Konungen – en titel för en manlig monark, se kung
 Konungen i Statsrådet – under 1809 års regeringsform (åren 1809–1974) benämningen på det statsorgan som idag motsvaras av regeringen, se Kunglig Majestät
 Sveriges konung – monarkens ämbetsuppgifter i Sverige sedan 1974
 Johan Ludvig Runeberg: Konungen – en dikt i verket Fänrik Ståls sägner
Adolf Ludvig Piper

Adolf Ludvig Piper, född 10 januari 1750, död 17 maj 1795, var en svensk greve och hovman.

Biografi
Adolf Ludvig Piper föddes 1750. Han var yngsta barnet till greve Carl Fredrik Piper och grevinnan Ulrika Christina Mörner af Morlanda. Piper studerade först vid Lunds universitet och blev sedan extra ordinarie kanslist vid Kungliga Kansliet. Vid hovet steg han i graderna till kanslijunkare 1769, hovjunkare, kammarherre 1773 och sedan handsekreterare 23 september 1775 hos drottning Sofia Magdalena. Han utnämndes 1 september 1782 till riddare av Nordstjärneorden och var från 26 november 1784 till 25 september 1787 kammarherre på stat. Piper avled 1795 och begravdes i Piperska graven i Ängsö kyrka.

I enlighet med farmodern Christina Pipers testamente ärvde han 1770 fideikommisset Ängsö slott, som ätten ägt sedan 1710. Han bevistade riksdagen i Gävle.

Familj
Piper gifte sig 21 mars 1777 i Stockholm i ett arrangerat äktenskap med grevinnan Eva Sophie von Fersen (1757–1816), dotter till fältmarskalken Fredrik Axel von Fersen och grevinnan Hedvig Catharina De la Gardie. Äktenskapet, som har beskrivits som mindre lyckligt, resulterade i fyra barn. Sophie hade under 1790-talet ett, som det synes, öppet utomäktenskapligt förhållande med Evert Vilhelm Taube, vars förmögenhet hon senare ärvde. 

Makarnas barn var kammarherren Axel Adolf Piper (1778–1827) som var gift med friherrinnan Magdalena Armfelt, Hedvig Eleonora Piper (född 1779), hovfröken Sofia Ulrika Piper (1779–1848) som var gift med kammarherren Erik Anders Cederström, Charlotta Christina Piper (1783–1798) och överhovjägmästaren Carl Fredrik Piper (1785–1859).

Referenser
 Gabriel Anrep, Svenska adelns Ättar-taflor

Noter 

Ridderskapet och adelns riksdagsledamöter
Svenska grevar
Personer under gustavianska tiden
Adolf Ludvig
Bureätten
Födda 1750
Avlidna 1795
Män
Carl Fredrik Piper (1700–1770)

Carl Fredrik Piper, född 20 februari 1700 i Stockholm, död 27 augusti 1770 på Krageholm, var en svensk greve och ämbetsman.

Biografi
Carl Fredrik Piper var son till Carl Piper (1647–1716) och Christina Törne (1673–1752). Han blev vid tio års ålder student vid Uppsala universitet och nio år senare kammarherre hos drottning Ulrika Eleonora. 1727 blev han anställd vid Josias Cederhielms ambassad vid ryska hovet, blev 1733 kammarråd, 1742 hovkanslär, samt 1747 president av Kammarkollegium.

Vid faderns död 1716 ärvde han alla de Piperska godsen i Skåne, men var på 1720–1740-talen främst bosatt på sina gårdar i Stockholm, Piperska muren och Petersenska huset, därefter på Ängsö slott i Västmanland. Hans hem i Stockholm blev tillhåll för tidens intellektuella elit, och Piper var stormästare i Awazu- eller Wallassis-orden, där han till sekreterare hade Olof von Dalin, som vid sitt inträde var ordens enda ofrälse ledamot. Bland andra framstående ledamöter märktes Carl Gustaf Tessin, Adolf Mörner, Gustaf Bonde, Johan Christoffer von Düring, Georg Fredrik von Rosen, Claes Ekeblad, Charles Emil Lewenhaupt, med flera.

Piper invaldes 1748 som ledamot nummer 112 av Kungliga Vetenskapsakademien och var president i Kammarkollegium 1747–1756.

Familj 
Piper gifte sig 17 december 1731 med grevinnan Ulrika Christina Mörner af Morlanda (1709–1778), dotter till fältmarsklken Carl Gustaf Mörner af Morlanda och grevinnan Christina Anna Bielke. De fick tillsammans barnen Ulrika Fredrika Piper (1732–1791) som var gift med översten Otto Wilhelm Mörner af Morlanda, Christina Charlotta Piper (1734–1800) som var gift med översten Erik Brahe (1722–1756), lantmarskalk och kanslipresidenten Ulric Scheffer, överkammarherren Carl Gustaf Piper (1737–1803) som var gift med grevinnan Hedvig Catharina Ekeblad (1746–1812), fänriken Fredrik Thure Piper (1741–1765) vid Kronprinsens regemente och kammarherren Adolf Ludvig Piper (1750–1795) som var gift med grevinnan Eva Sophia von Fersen.

Referenser

Noter

Källor 
 Gabriel Anrep, Svenska adelns Ättar-taflor 

Svenska grevar
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Presidenter i Kammarkollegium
Bureätten
Mottagare av Serafimerorden
Carl Fredrik
Personer från Stockholm
Födda 1700
Avlidna 1770
Män
Bratt (ätt)

Bratt är en svensk ätt som enligt traditionen är av norskt adligt ursprung.

Enligt ofullständigt utforskade traditioner ska flera släkter Bratt i Värmland ha gemensamt ursprung i Nils Brath som skulle ha varit bördig från Norge och där skulle ha varit adlig, och som år 1469 adlades i Sverige av kung Karl Knutsson (Bonde). En ättegren introducerades sedermera med namnet Bratt af Höglunda och en annan som von Bratt. Ätten von Bratt anses tillhöra Bratt från Mariestad och kopplingen till de andra Brattsläkterna är inte utredd.

Också släkten Bratt från Brattfors anses tillhöra denna ätt.

Referenser 
 
 Bratt, släkt i Svenskt biografiskt lexikon, band 6 (1926), sida 82.

Se även
 Bratt (släkter) – flera

Medeltida svenska ätter