kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Fjärd

En fjärd är en större, öppen del av en skärgård eller en havsvik, begränsad av större och mindre öar och holmar och eventuellt fastland.

Ibland kan även långsträckta sjöar eller vidgade älvlopp avses, till exempel Hedesundafjärdarna i Dalälven och Glafsfjorden i Värmland.

Fjärd och fjord är etymologiskt sett samma ord, och betyder "farled". Skillnaden är huvudsakligen dialektal: Fjord återfinns i landskapet runt Nordsjön, fjärd från Blekinge skärgård längs utmed svenska Östersjökusten, Ålands hav, Bottenhavet finska Skärgårdshavet, samt finska viken. Gränsen går i Blekinge mellan Vierydsfjorden och Ronnebyfjärden. Fjärd återfinns som geografisk namnled i hela Norden. På isländska och färöiska heter det fjörður (med färöisk ortografi fjørður). Gemensamt för alla är att de avser segelbart vatten. 

Några exempel på fjärdar i Sverige är Björkfjärden i Mälaren, Kanholmsfjärden och Östra Saxarfjärden i den mellersta delen av Stockholms skärgård samt Gåsefjärden i Blekinge skärgård, som fick stor uppmärksamhet då den sovjetiska ubåten U 137 gick på grund där i oktober 1981.

Se även
 Fjord
 Skärgård
 Vattendrag

Källor

Fotnoter

 
Kustlandformer och oceaniska landformer
Glaciala landformer
Holme

En holme är en liten, vanligen obebodd ö. Holmar återfinns bland annat i skärgårdar. Ordet används även i en vidare betydelse för små uppstickande bergknallar ute på fält (åkerholme) eller för fast mark omgärdat av en mosse eller sankmark.

Etymologi 
Enligt Kurt Zilliacus namnforskning i Finlands skärgård har holm i fornsvenska syftat på ordet holmber, som allmänt har syftat på ’holme med jord och skog i inre skärgård’. Beteckningen holm- i dialektord som holmbo, holmbåt, holmhö, holmkäring, holmäng osv. har genomgående avsett holmar som plats för boende, betande (mjölkning), fodertäkt eller dylikt.  ”Holmarna” har varit nyttoland, sedan slutet av 1700-talet allmänt bebodda av fisketorpare och andra.

En forntida benämning på holme var ordet garn som förekommer exempelvis i namnet Södergarn och ögruppen Höggarn i Lidingö kommun. Södergarn var för cirka 1000 år sedan en separat ö skild från Lidingölandet och Höggarn skulle på 1500–1600-talen förmodligen ha benämnts Högholm eller i bestämd form Högholmen om den inte tidigare hade haft ett namn.

Storlek och geografi 
Bertil Hedenstierna gjorde på 1940-talet ett försök att systematisera uppdelningen i öar, holmar, kobbar och skär. Enligt hans definition var en ö minst 50 hektar stor, en holme 5–50 hektar stor, en kobbe under 5 hektar och ett skär mindre än 1000 kvadratmeter stor. 

Kurt Zilliacus beskriver önamns geografi och storleksordning till följande "Kring öar och holmar utbreder sig mindre skär, klobbar och örar, som i sin tur är omgivna av grund, harur, hällar, kläppar, kobbar och blekor, bådar, grynnor och rev".

 Lista över kända holmar

Finland

Öar och byar 

 Ernholm, ö och by i Nagu
 Kopparholm, ö och by i Nagu
 Lökholm, ö och by i Nagu
 Asterholma, ö och by i Brändö, Åland
 Baggholma, ö och by i Brändö, Åland
 Torsholma, ö och by i Brändö, Åland

Sverige 

 Reimersholme, ö och stadsdel i Stockholms innerstad

Mest frekventa namn 

 Långholm, Långholmen
 Tallholm, Tallholmen, Tallholmarna
 Lillholm, Lillaholmen
 Högholm, Högholmen, Högholmarna
 Björkholm, Björkholmen
 Storholm, Storholmen
 Brändholm, Brändholmen, Brändholmarna

Se även 

 Fastland
 Ö
 Kobbe
 Skär
 Grund
 Rev
 Sandbank

 Holmgång, typ av duell

Referenser 

Öar efter typ
Hegemoni

Hegemoni (grekiska: ἡγεμονία hegemonia, ledarskap) är den ledande ställning som en person, en organisation eller ett land kan ha, utan att ha fullständig makt.

Kulturell hegemoni
Begreppet hegemoni är också ett begrepp inom samhällsteori, som myntades under 1920- och 1930-talen av den italienske marxisten Antonio Gramsci. Han menar att kapitalismen bygger på att ett dominerande skikt i samhället behåller sin ställning genom att de som domineras accepterar rådande ordning. Ur de härskandes hegemoni kommer och överförs värderingar till de dominerade, vilka i sin tur tolkar, och accepterar, dessa värderingar som sunt förnuft. Antonio Gramscis hegemonibegrepp handlar således om dominans över kulturen, snarare än över ekonomin och politiken. Dominansen råder även över attityder och förhållningssätt, och bestämmer på så sätt normerna i samhället.

Hegemoni under antiken i Grekland 
Den makt som hegemoni gav, varierade efter lokala fördragsbestämmelser. Frågor om politik utåt beslöts av förbundsrådet, där alla hade lika rösträtt under den ledande statens ledning. Denna bestämde också i krigstid hur mycket varje enskild stat skulle bidra med i pengar, manskap och skepp, och hade dessutom privilegiet att anföra den sålunda uppbyggda förbundshären.

Sparta tillägnade sig tidigt en sådan hegemoni över staterna på Peloponnesos, vilken sedan under de persiska krigen (500 f. Kr.) utökades till att innefatta hela Grekland. Denna maktställning ifrågasattes av Aten, som – med sin stora flotta – tog en ledande roll i ett uppror som bringade många stater över på den atenska sidan. Först efter det peloponnesiska kriget, (431-404 f. Kr.) lyckades Sparta – för en tid – återvinna sitt starka inflytande. 

Thebe eftersträvade länge hegemoni över Boiotien, men lyckades endast för en kort tid (371–362 f. Kr.). Även det makedoniska väldet i Grekland efter slaget vid Chaironeia (338 f. Kr.) hade till en början formen av en hegemoni.

Se även
 Demokratur
 Elitteori
 Maktbalans
 Neorealism (statsvetenskap)
 Problemformuleringsprivilegium
 Skendemokrati
 Världsherravälde
 Åsiktskorridor

Källor 

 Begreppet hegemoni enligt Gramsci

Noter

Externa länkar 

Internationella relationer
Tiokamp

Tiokamp är en mångkamp inom friidrotten som länge varit mästerskapsgren endast för män. Även kvinnor har dock börjat tävla i disciplinen, och det finns planer på att i framtiden ersätta sjukampen med tiokamp för kvinnor i mästerskap.

Världsrekordet i tiokamp är 9126 poäng.
(Kevin Mayer från Frankrike, 2018.)

Bland kända finländska tiokampare kan nämnas segraren vid OS i Amsterdam 1928, Paavo Yrjölä, samt Petri Keskitalo som vann VM för ungdomar 1986. Bland svenska tiokampare finns Hugo Wieslander, Olle Bexell, Lennart Hedmark, Raimo Pihl, Henrik Dagård och svenske rekordhållaren Nicklas Wiberg.

Tävlingsgrenar

Herrar
I herrarnas tiokamp ingår följande delgrenar:

Damer
Gren-ordningen för kvinnornas tiokamp är något annorlunda jämfört med herrarnas:

Det inofficiella världsrekordet för damer har Austra Skujyte, Litauen på 8 358 poäng.

Poängsystem

Poängsystemet utvecklades av Dr Karl Ulbrich. Grenarna delas in i tre grupper, där antalet poäng beräknas enligt formlerna:

Löpgrenar (100 m; 400m 1500 m; och 110 m häck): 

Hoppgrenar (höjdhopp; stav och längdhopp):

Kastgrenar (kulstötning; diskus och spjut): 

, där P är poäng, T är tid i sekunder, M är höjd/längd i centimeter och D är längd i meter. Konstanterna a, b, c har olika värde för de olika grenarna. (se tabell)

Vid manuell tidtagning i löpgrenarna ska tiderna korrigeras enligt följande:
100m och 110 m häck: lägg till 0,24 sekunder
400m: lägg till 0,14 sekunder

En serie bestående av de gällande världsrekorden i samtliga tio grenar skulle ge resultatet 12549 poäng.

Externa länkar
Official Decathlon Points Formula

Se även
Sjukamp
Femkamp

Friidrottsgrenar
Max Book

Max Mikael Book, född 17 september 1953 i Långsele, är en svensk konstnär och musiker.

Biografi 
Max Book, som är uppvuxen i Bollstabruk, är självlärd som bildkonstnär. Efter gymnasiet i Härnösand följde han olika konstkurser bland annat en kurs i litografi i Umeå i början av 1970-talet. Efterhand utvecklade han egna idéer, experimenterade med olika tekniker, blandade kontrasterande färger, grafitti, inklistrade collage, märkliga tecken och motsägelsefulla, oförklarliga föremål i bilden.

Han hade sin första separatutställning 1980 på Galleri Engström i Stockholm med sina mörka expressiva målningar som väckte stor uppmärksamhet. Han var på 1980-talet med i konstgruppen Ibid tillsammans med bland andra Jan Håfström, Håkan Rehnberg och Johan Scott samt Walldagruppen tillsammans med Stig Sjölund, Tomas Lidén, Ingvar Sjöberg och Eva Löfdahl. Han räknades som en av postmodernismens främsta målare med ett stort antal utställningar. Åren 1995–2000 var han professor i måleri vid Kungliga Konsthögskolan i Stockholm.

Max Book är känd för mörka expressiva monumentala målningar. Ett kraftfullt, ofta tungt måleri med hotfull naturromantik. Plötsligt kan han bryta in med en kontrasterande färg, en glipa som vänder stämningen i bilden. Han kan lägga in en graffititex, ett meddelande, ett tecken som oförklarliga möten i bilden. Han arbetar med en glödande intensiv färgkänsla.

Max Book är representerad på de flesta stora svenska museer bland annat Göteborgs konstmuseum, Kalmar konstmuseum  och Norrköpings konstmuseum  och har utfört en mycket stor monumentalutsmyckning för restaurangen i Gothia Towers på Svenska Mässan i Göteborg.

2014 nominerades han till det prestigefyllda Carnegie Art Award.

Max Book är också musiker i Electronicabandet ''ZëBB Academy.

Källor

Noter

Externa länkar
Max Books blogg
Jenny Maria Nilsson: I huvudet på Max Book i Helsingborgs Dagblad 9 maj 2009

Professorer vid Kungliga Konsthögskolan
Svenska målare under 1900-talet
Svenska målare under 2000-talet
Ledamöter av Konstakademien
Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Representerade vid Norrköpings konstmuseum
Svenska musiker under 1900-talet
Svenska musiker under 2000-talet
Födda 1953
Levande personer
Män
Abbot

Abbot är titeln på föreståndaren för ett munkkloster inom vissa ordnar. På nunnekloster kallas föreståndarinnan abbedissa. Abboten väljs av klostrets munkar. Inom Franciskanorden benämns föreståndaren gardian.

Etymologi
Abbot kommer av det arameiska ordet abba som betyder fader. Från början användes ordet endast på kristna kloster, men på svenska har abbot kommit att användas som titel på föreståndare för exempelvis buddhistiska och daoistiska tempel.

Historia

Tidig medeltid
Ursprungligen var abbot en hederstitel, som ursprungligen gavs åt varje äldre munk, men från 400-talet användes den uteslutande på klostrens föreståndare. Abboten hade rätt att kräva ovillkorlig lydnad av de övriga munkarna på klostret. Till en början fanns det inget krav att abbotarna skulle vara prästvigda vilket ändrades på 500-talet. I och med det sjunde ekumeniska mötet i Nicæa år 787 fick abboten rättighet att tilldela munkarna lägre prästerlig ordination, men de stod fortfarande själva i lydnadsförhållande till stiftets biskop.

Ursprungligen valdes abboten av klostrets munkar och invigdes sedan av biskopen. Inte sällan tog sig dock sekulära furstar rätten att tillsätta abbot. Flera av abbotstiften kom därmed under 700- och 800-talet att hamna i lekmäns händer som förläningar eller andra belöningar. Dessa världsliga abbotar, eller "abbotgrevar" (abbates comites eller abbates milites) bodde inte på klostret utan tog endast del av klostrens inkomster och lämnade över föreståndarskapet till dekaner och priorer. De rikaste stiften tog många furstar över själva som sina egna eller som så kallade taffelgods, underhållsgods, åt medlemmar av sina familjer. Sekularabbotar kallades de abbotar som utsetts av världsliga furstar till skillnad från de kyrkligt tillsatta regularabbotarna. Till exempel var Hugo Capet sekularabbot på Saint-Denis.

I början av 900-talet reformerades klosterväsendet och bruket med sekularabbotar avskaffades. Bruket återupptogs dock bland annat i Frankrike på 1500-talet och benämndes abbé.

Högmedeltid
Med klostrens tilltagande rikedom växte abbotarnas makt, många underkände biskoparnas myndighet och en del gjorde själva anspråk på biskopliga rättigheter. Abbotar med biskoplig värdighet kallades infularabbotar och lydde omedelbart under påven. Deras kloster kallades omedelbara eller befriade och utgjorde med underlydande kyrkoområden särskilda abbotstift. I Tysk-romerska riket fanns till och med furstliga abbotstift så som Fulda och S:t Gallen. De styrdes av en furstabbot som både var kyrkligt utsedd klosterföreståndare och furste över ett territorium i Tysk-romerska riket.

Efter reformationen behöll vissa protestantiska stater i Tysk-romerska riket abbotstiteln åt föreståndarna för forna kloster som efter reformationen omvandlats till skolor och dylikt.

Se även 
 Abbedissa
 Gardian
 Kloster
 Konvent
 Prior

Källor

Noter

Kyrkliga titlar
Kristna kloster
Ordensväsen
A priori

A priori (lat. från den förra, det som föregår eller det som kommer innan) är ett uttryck för att beskriva kunskap, härledningar eller sanningar som inte är beroende av sinnesintryck. Motsatsen är a posteriori (det som kommer efter). I logiskt avseende är något a priori om det går att bevisa dess giltighet utan att använda sig av sinneserfarenheter. Ett exempel på en sats som är sann a priori är satsen "Alla greker är människor". Satsens sanningsvärde är enbart beroende av de ingående begreppens betydelser, och har ingenting att göra med om det existerar människor eller greker. Ett exempel på en sats som är sann a posteriori är satsen "Vissa greker är olyckliga". Oberoendet av sinneserfarenheten kan också gälla ett begrepps eller en föreställnings ursprung, och i denna genetiska mening kan "a priori" likställas med "medfödd".

Begreppsparet a priori/a posteriori förekommer ofta tillsammans med distinktionen analytisk/syntetisk kunskap, bland annat som basala element i Kants kunskapsteori. Termen a priori är också bärande i det ontologiska gudsbeviset där man försöker bevisa Guds existens utan att hänvisa till den materiella världen eller erfarenheten, utan enbart till begreppet Gud.

Inom den matematiska statistiken syftar a priori-kunskaper på kunskaper om ett statistiskt förhållande före en viss mätning eller liknande. Före ett tärningskast är a priori-fördelningen 1/6 mellan de olika utfallen.

Termen förekommer även inom juridiken.

Se även 
Intelligibilitet
Latinska ordspråk och talesätt
Transcendens
Transcendental

Referenser

Noter

Källor 
 

Termer inom kunskapsteori
Latinska ord och uttryck
Filosofiska termer
Verklighet
A posteriori

För musikalbumet av gruppen Enigma med samma namn, se A Posteriori (musikalbum).

A posteriori är ett kunskapsteoretiskt uttryck för att beskriva kunskap som innehas efter någon given händelse eller en samling händelser. Ordet kommer från latin och betyder 'från den senare'. Motsatsen är a priori.

Filosofi 
Inom filosofin är a posteriori ett begrepp för kunskap som är beroende av erfarenheten och sinnesupplevelser.

Matematik 
Inom statistik syftar a posteriori-kunskaper på kunskaper om ett statistiskt förhållande efter en viss mätning eller liknande. Före ett tärningskast är a priori-fördelningen 1/6 mellan de olika utfallen. Efter tärningskastet är a posteriori-fördelningen 0 för alla utfall utom det som tärningen visade, vilken fick sannolikheten 1. Om en person inte får se tärningen, utan bara får veta att utfallet var större än 3, då kommer den personen att ha a posteriori-kunskapen att 1, 2 och 3 har sannolikheten 0 att förekomma, och 4, 5 och 6 har sannolikheten 1/3 var.

Juridik 
A posteriori förekommer även i juridik.

Termer inom kunskapsteori
Latinska ord och uttryck
Verklighet
Abakus

En abakus, eller kulram, är ett gammalt räkneredskap som består av en platta eller en ram med stavar eller trådar där kulor kan skjutas fram och tillbaka. Abakusen har använts under antiken och i många utomeuropeiska kulturer. Kulramar av diverse modeller används fortfarande ibland i till exempel Japan och Kina. Den japanska versionen kallas soroban, den kinesiska suan pan. Vid användning läggs ramen på ett bord eller hålls i knäet med stavarna riktade längs med betraktelseriktningen.

En rysk variant används liggande med stavarna riktade höger–vänster från betraktaren räknat. En liknande kulram, men stående på fötter, vertikalt mot bordet användes i svenska folkskolan i äldre tider, och  förekommer som leksak i Sverige än i dag. Den ramen har en grupp av fem färgade kulor uppträdda på en horisontell metalltråd, och på samma tråd en grupp på fem kulor i en annan färg. I ramen fanns sen ett antal likadana trådar med kulor monterade ovanför varandra. Liknande kulramar förekommer i flera europeiska länder.

Avläsning 

De vertikala stavarna eller trådarna (se bilden till höger) representerar, räknat från höger till vänster, ental, tiotal, hundratal etc.

Kulorna i den undre gruppen har var och en värdet 1 (när den är skjuten uppåt mot skiljelisten mellan grupperna), eller värdet 0 (när kulan är skjuten i riktning nedåt mot ramen).

Kulorna i övre gruppen har vardera värdet 0 när den är skjuten uppåt i riktning mot ramen, eller värdet 5, när den är skjuten nedåt i riktning mot skiljelisten.

De 7 kulorna på en stav kan ställas in i 18 olika kombinationer (varav två ger samma siffra som en annan kombination), varmed först och främst alla siffror 0–9 kan representeras (decimala talsystemet). De överskjutande kombinationerna kan representera siffrorna A–F vid hexadecimal räkning.

Summan av kulornas inställda värde längs en av stavarna representerar det betraktade talets värde.

Bilden (ovan/till höger) visar talet 6 302 715 408 enligt följande (från vänster till höger):

Genom att skjuta kulorna fram och tillbaka enligt olika regler kan man hantera de fyra enkla räknesätten addition, subtraktion, multiplikation och division. Men möjligheterna är inte slut därmed: det finns regler för utdragning av såväl kvadratrötter som kubikrötter. Fjärde roten kan beräknas genom att man bestämmer kvadratroten två gånger successivt.

En van abakusräknare finner det rätta resultatet snabbare än vad som är möjligt med elektromekaniska additionsmaskiner och s.k. räknesnurror av typ Original-Odhner.

Etymologi 
Abakus kommer från latinets abacus och grekiskans abax eller abakos. Eventuellt har grekiskan hämtat ordet från ett ännu äldre hebreiskt ord, abq, som betyder sand.

Referenser

Räkneredskap
Svensk Rodd

Svensk Rodd är en svensk tidskrift som utkommer normalt fyra gånger per år. Svensk Rodd är Svenska Roddförbundets officiella organ och trycks i 5 300 ex.

Externa länkar
 Officiell webbplats

Svenska medlemstidningar
Sovjetrepublik

Sovjetrepublik (även rådsrepublik) syftar oftast på en republik som ingick som delstat i Sovjetunionen (1922–91). Från 1956 och fram till unionens upplösning fanns femton sovjetrepubliker, vilka samtliga numera är självständiga stater. Den både till ytan, antal invånare och inflytande dominerande sovjetrepubliken var Ryska SFSR. Sedan 1944 tilläts de olika sovjetrepublikerna att etablera egna utrikesministerier, och både Ukrainska SSR och Vitryska SSR blev 1945 medlemmar i Förenta nationerna. Av sovjetrepublikerna i Asien var Kazakiska SSR den största.

Utveckling
Unionen var formellt en federation som efter andra världskriget bestod av 16, sedermera 15, sovjetrepubliker med Ryssland (RSFSR) som den största och mest inflytelserika. Varje republik, namngiven efter en dominerande etnisk grupp, hade konstitutionella garantier för långtgående självstyre och rätt till utträde ur unionen men styrdes i realiteten av ett till Moskva hårt knutet kommunistparti. Alla sovjetrepubliker har efter Sovjetunionens fall blivit självständiga stater.

Formellt var alla sovjetrepublikerna jämställda och hade rätt att utträda ur unionen. I praktiken var Ryska SFSR dominerande och några utträdeskrav kunde rent faktiskt inte göras gällande förrän regimen föll samman 1991. 

Sovjetrepublik användes också som beteckning för styrelseskicket i de stater som kom att 1924 bilda Sovjetunionen, samt för ett antal andra kortlivade, oftast socialistiska, statsbildningar.

Lista över sovjetrepubliker 1956–91
Sovjetunionen bestod av följande delstater från 1956 och framåt. Siffrorna inom parentes är de från kartan i faktarutan längst upp till höger

 Armeniska SSR (1)
 Azerbajdzjanska SSR (2)
 Vitryska SSR (3)
 Estniska SSR (4)
 Georgiska SSR (5)
 Kazakiska SSR (6)
 Kirgiziska SSR (7)
 Lettiska SSR (8)
 Litauiska SSR (9)
 Moldaviska SSR (10; inklusive det senare Transnistrien))
 Ryska SFSR (11)
 Tadzjikiska SSR (12)
 Turkmenska SSR (13)
 Ukrainska SSR (14; inklusive Krim från 1954)
 Uzbekiska SSR (15)

Tidigare delstater 
 Karelsk-finska SSR (1940–1956, blev sedan del av Ryska SFSR)
 Transkaukasiska SFSR (1922–1926, delades sedan upp i Armeniska, Azerbajdzjanska och Georgiska SSR)
 Litauisk-vitryska SSR (februari-augusti 1919, ersattes sedan av Vitryska SSR sedan sovjetregimen hade avträtt områden till Polen och tvingats erkänna Litauens självständighet)

Övriga sovjetrepubliker 
Åren 1921–31 existerade Abchaziska SSR. Den var trots sitt namn inte var en egentlig sovjetrepublik utan associerad med Transkaukasiska SSR och senare Georgiska SSR. 1931 uppgick den definitivt i den sistnämnda.

Under delar av 1919 fanns Litauisk-vitryska SSR. Denna existerade under tiden för ryska inbördeskriget och innan Sovjetunionen ens hade bildats.

Begreppet republik inom Sovjetunionen 
Det fanns två former av republik i Sovjetunionen:

 Socialistisk sovjetrepublik (SSR)
 Autonom socialistisk sovjetrepublik (ASSR)

Under dessa administrativa indelningar fanns sedan bland annat:
 Autonomt område (AOb eller AOk)
 Distrikt

ASSR, AOb och AOk var indelningar specifikt avsedda för sammanhållna etniska grupper.

Kommentarer

Referenser

Externa länkar

Sovjetunionen
Hymn till Sovjetunionen

Hymn till Sovjetunionen () var Sovjetunionens nationalsång från 1944, då den ersatte Internationalen, tills unionens upplösning 1991. 

Musiken komponerades av Aleksandr Aleksandrov, och texten skrevs av Sergej Michalkov. Efter Sovjetunionens upplösning använde Ryssland under 1990-2000 Den patriotiska sången som ny rysk nationalsång, men under president Putin beslutades det 2000 att återinföra Sovjetunionens nationalsång, men med namnet Ryska federationens hymn och med ny text. Även den nya texten skrevs av Michalkov.

Textrevision
Den första versionen av Sovjethymnen, som fastställdes av Politbyrån den 14 december 1943, innehåller ett lovprisande av Stalin. I den andra versionen, som antogs av Högsta sovjet den 27 maj 1977, hade man tagit bort Stalins namn helt och hållet. Den svenska översättningen är gjord av Ralf Parland.

*) Översättningen av denna vers avser inte den version av Sovjethymnen som finns i vänsterspalten.

Externa länkar 
 https://web.archive.org/web/20131013212225/http://www.hymn.ru/index-en.html

Nationalsånger i Europa
Nationalsånger i Asien
Kultur i Sovjetunionen
Ism (term)

En ism är en särskild inriktning inom ett större sammanhang, ofta inom ideologi, estetik eller psykologi. Enligt SAOL är en ism en riktning, i synnerhet en ytterlighetsriktning.

Ordet ism är en substantivering av suffixet -ism, en grammatikalisk ändelse som i sig används för att bilda substantiv, till exempel kommun+ism eller liberal+ism, men ism-formen har som regel en betydelse som är skild från det ursprungliga huvudordet i sammansättningen. Enligt SAOB 2014 finns i svenska språket 936 ord med suffixet -ism till och med initialbokstaven U.

 ofta en politisk eller social åskådning/ideologi (till exempel kommunism eller liberalism),
 i konstsammanhang en definition eller inriktning av en konstnärs konst (till exempel impressionism, surrealism, futurism).

Douglas Hofstadter föreslår även ordet "ism" som synonym term till "minimalism" i sitt epokgörande verk Gödel, Escher, Bach.

Ämnesvisa listor med ismer 
 Ideologier
 Filosofier
 Konstriktningar
 Typer av trosuppfattningar
 Socialistiska riktningar
 Extremliberala riktningar

Se även 
 Lista över filosofiska ismer

Externa länkar 

Filosofiska teorier
Konstens historia