kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Tobago

Tobago är en ö i södra delen av Karibiska sjön och en av huvudöarna i nationen Trinidad och Tobago.

Geografi 
Tobago har en landyta av 300 km² och är ungefär 40 kilometer lång och 10 kilometer bred. Ön är belägen vid latitud 11° 9' N, longitud 60° 40' W, strax norr om Trinidad. Befolkningen uppgår till 60 874 (år 2011). Huvudstaden på Tobago är Scarborough, med en befolkning på omkring 17 000. Medan Trinidad är multi-etniskt är befolkningen på Tobago övervägande afro-tobager, även om andelen indo-trinidadier och européer (främst tyskar och skandinaver) ökar. Mellan 1990 och 2000 växte Tobagos befolkning med 11,28 %, vilket gjorde ön till den del av staten Trinidad och Tobago som haft snabbast befolkningstillväxt.

Historia 
Huvudartiklar: Den kurländska koloniseringen av Amerika, Trinidad och Tobagos historia

Tobago befolkades innan européerna kom dit av kariber. Christofer Columbus upptäckte ön 1498 och gav den namnet Tobago efter öbornas vana att röka tobaksblad, efter det haitiska ordet tambaku – "pipa". 

Ön kom sedan under styre av bland annat fransmän, nederländare, britter och kurländare. Även Sverige gjorde 1733 ett misslyckat försök att etablera en koloni på ön. Under första halvan av 1600-talet var Tobago under kurländskt styre, men cirka 1670 togs den över av britterna som under drygt hundra år drev en framgångsrik plantageekonomi. Förslavade afrikaners arbete skapade överskott åt kolonisatörerna och ön kunde exportera stora mängder bomull, socker, rom och indigo. 1781 återtog Frankrike makten över ön, men i 1814 års Parisfördrag tillföll den Storbritannien igen.

Då slaveriet avskaffades kollapsade plantageekonomin. Svåra orkaner har vid upprepade tillfällen (1847, Flora 1963, Ivan 2004) förstört landskap och odlingar, och idag domineras ekonomin av fiske och turism.

Trinidad och Tobago förenades 1888, blev självständiga från Storbritannien 1962 och republik 1976.

Klimat 
Klimatet är tropiskt och öarna ligger just söder om det atlantiska orkanbältet. Nederbörden varierar mellan 3800 mm på höglandsryggen till mindre än 1250 mm på sydvästra delen av ön. Det finns två årstider: regnperiod mellan juni och december och torrperiod mellan januari och maj. Havet håller cirka 26 °C året runt och luften mellan 25 och 35 °C. Det råder en ständig varm bris och även under regnperioden brukar regnskurarna vara över till lunch då solen åter skiner.

Referenser

Trinidad och Tobagos öar
Tidigare franska besittningar
Autonoma regioner i Nordamerika
Tidigare brittiska besittningar
Tetraetylpyrofosfat

Tetraetylpyrofosfat är en ester av pyrofosforsyra och etanol med formeln (C2H5)4P2O7.

Historia
Tetraetylpyrofosfat togs fram som stridsgas i slutet av andra världskriget, men kom aldrig till användning.

Egenskaper
Ämnet sätter enzymet kolinesteras ur funktion vilket gör att nervimpulser till muskler aldrig termineras utan varje impuls leder till ändlösa, ohämmade muskelrörelser. Dessutom ger den svåra förgiftningssymptom.

Framställning
Tetraetylpyrofosfat tillverkas genom att pyrofosforsyra (H4P2O7) och etanol (C2H5OH) får reagera med svavelsyra som katalysator.

Användning
Tetraetylpyrofosfat användes tidigare som insekticid, framför allt mot kvalster, men har blivit ersatt av mer selektiva och miljövänligare insekticider.

Källor
Tetraethyl Pyrophosphate Occupational Safety and Health Administration
Tetraethyl Pyrophosphate Pesticide Properties DataBase (PPDB)

Se även
Paration

Kemiska stridsmedel
Etylestrar
Fosfater
Tårgas

Tårgas är en typ av kemiskt vapen. Den är baserad på ämnen som kraftigt retar ögon och andningsvägar men som först i höga koncentrationer förorsakar bestående skador. Tårgas används ofta av polis vid bekämpning av kravaller eller liknande oroligheter.

Moderna tårgaser är aerosoler med olika fasta ämnen, som CS (2-klorbensenmalonsyradinitril) CN (kloracetofenon) eller CR (dibensoxazepin). Tidigare var bromaceton (i form av vätskedroppar) och kloraceton (i form av kristaller) vanliga.

I en del länder säljs självförsvarsvapen baserade på tårgas fritt. I Sverige krävs dock vapenlicens för såna stridsmedel.

Användning

Sverige
I Sverige användes tårgas för första gången 23 januari 1936 för att oskadliggöra en dubbelmördare som barrikaderat sig i en lägenhet på Kvarngatan 6 i Stockholm. Tårgasen, bromaceton, sprutades in i lägenheten med hjälp av en insektsspruta försedd med gummislang som stoppades in i nyckelhålet. Man bröt sig sedan in i lägenheten, men dubbelmördaren hade skjutit sig och avled på väg till sjukhuset.

I Sverige klassas tårgas som gatustridsmedel och all handel och innehav av tårgas inom rikets gränser är förbjuden, Polisen och Försvarsmakten är undantagna. Inom Försvarsmakten används tårgas för att prova att skyddsmasker är rätt justerade och är täta. Användning av tårgas som stridsmedel i krig är förbjudet.

Exempel
Akrolein
Bromaceton
Ortoklorbensalmalononitril
Pepparspray

Se även
Rökgranat

Referenser 

Kemiska stridsmedel
Polis
Icke-dödliga vapen
Xenontrioxid

Xenontrioxid (XeO3) är en instabil förening av xenon med oxidationstalet +6. Den ser ut som fasta, färglösa kristaller. Det är ett mycket effektivt oxidationsmedel som långsamt frigör syre (och xenon) från vatten, en process som påskyndas av solljus. Vid kontakt med organiska föreningar kan den explodera. När det detonerar frigörs xenon och syrgas.

Kemiska egenskaper
Xenontrioxid är ett starkt oxidationsmedel och kan oxidera de flesta ämnen som överhuvudtaget är oxiderbara. Det är dock långsamt verkande och detta minskar dess användbarhet.

Över 25 °C är xenontrioxid mycket benägen till våldsam explosion:

2XeO3 → 2Xe + 3O2 (ΔHf = −403 kJ/mol)
 
Xenontrioxid löser sig i vatten och bildar xenonsyra (H2XeO4).

Denna lösning är stabil vid rumstemperatur och saknar de explosiva egenskaperna hos xenontrioxid. Det oxiderar karboxylsyror kvantitativt till koldioxid och vatten.

Alternativt löses det upp i alkaliska lösningar för att bilda xenater. HXeO−4-anjon är den dominerande arten i xenatlösningar. Dessa är inte stabila och börjar fördela sig i perxenater (+8 oxidationstillstånd) och xenon och syrgas. Fasta perxenater som innehåller XeO4−6 har isolerats genom att reagera XeO3 med en vattenhaltig lösning av hydroxider. Xenontrioxid reagerar med oorganiska fluorider såsom KF, RbF eller CsF för att bilda stabila fasta ämnen av formen MXeO3F.

Fysiska egenskaper
Hydrolys av xenonhexafluorid eller xenontetrafluorid ger en lösning från vilken färglösa XeO3-kristaller kan erhållas genom avdunstning. Kristallerna är stabila i flera dagar i torr luft, men absorberar lätt vatten från fuktig luft för att bilda en koncentrerad lösning. Kristallstrukturen är ortorhombisk med a = 6,163 Å, b = 8,115 Å, c = 5,234 Å och 4 molekyler per enhetscell. Densiteten är 4,55 g/cm3.

Säkerhet
XeO3 bör hanteras med stor försiktighet. Prover har detonerat när de är ostörda i rumstemperatur. Torra kristaller reagerar explosivt med cellulosa.

Se även
Xenontetraoxid

Referenser

Noter

Externa länkar

 Webelements periodic table: page on Xenon(VI) oxide

Xenonföreningar
Oxider
Fluorescein

Fluorescein (C.I. 45350) är ett kraftigt färgämne som tillhör gruppen fluoronfärgämnen. Ett gram fluorescein är tillräckligt för att infärga tre kubikmeter vatten. Den bildade färgen är fluorescerande grön.

Fluorescein är mest fluorescerande vid pH över 6,5. Då föreligger det huvudsakligen som dianjon, med två negativa laddningar.

Användning 
Dess pH-beroende egenskaper gör att fluorescein, och derivat därav, gärna används som pH-indikatorer.

Fluorescein används bland annat för infärgning av vävnader för histologisk analys (mikroskopi).

Fluoresceinnatrium 
Dianjonens natriumsalt, ofta kallat fluoresceinnatrium, marknadsförs även som uranin.

Det har flera användningar inom medicinsk diagnostik. Vid ögonundersökning används det bland annat för att lokalisera eventuella skador på hornhinnan. Man använder då en lösning med fluoresceinnatrium och fluoresceinet fäster där det yttersta cellagret, epitelet, är skadat eller saknas. Fluoresceinnatrium står med på WHO:s lista över essentiella läkemedel, som diagnostiskt medel.

Inom andra områden används det bland annat som spårfärg.

Referenser 

Xantenfärgämnen
Färgämnen och pigment
Fenoler
Bensoesyror
Läkemedel
G-punkten

G-punkten, eng. Gräfenberg Spot eller G-spot, är en erogen zon som ligger mellan urinröret och den övre delen av slidans främre vägg. Om den stimuleras via slidväggen får kvinnan en känsla av att vilja urinera, eftersom urinröret utsätts för press, och hon kan få orgasm. G-punktens betydelse för den kvinnliga orgasmen är delvis omtvistad, liksom även dess existens. 

Vissa verk behandlar den manliga G-punkten, och då brukar man i allmänhet mena prostata som kan stimuleras via anus.

År 1944 undersökte gynekologen Ernst Gräfenberg urinröret hos kvinnor och 1950 publicerade han en avhandling om urinrörets betydelse för kvinnans orgasm. 

Punkten namngavs 1981 i en artikel av Frank Addiego med flera, Female ejaculation: a case study i tidskriften The Journal of Sex Research. För att hedra Gräfenberg kallades den erogena zonen för G-punkten. Namnet blev allmänt känt 1982 när boken G-punkten och andra nya rön om mänsklig sexualitet av Bevery Whipple med flera publicerades och nådde en bredare allmänhet.

Den italienska forskaren Emmanuelle Jannini, som 2014 ansåg sig ha visat att punkten inte existerar i en artikel i Nature Reviews Urology, augusti 2014, har föreslagit att det erogena området benämns Clitoris Urethro Vagina Complex (CUV) för att återspegla att det är en samverkan mellan klitoris, dess inre rötter och urinröret som åstadkommer en sexuell vaginal stimulans.

Se även 
 Kvinnliga könsorgan

Källor

Referenser 

Erogena zoner
Kvinnans könsorgan
Ernst Gräfenberg

Ernst Gräfenberg, född 26 september 1881 i Adelebsen nära Göttingen, Tyskland, död 28 oktober 1957 i New York, tysk-amerikansk gynekolog. G-punkten är uppkallad efter honom.

G-punkten 

1944 undersökte Gräfenberg urinröret hos kvinnor och 1950 publicerade han en avhandling, The Role of Urethra in Female Orgasm, om urinrörets betydelse för kvinnans orgasm.

Först 1981 namngavs punkten när doktor Addiego publicerade en artikel om kvinnlig ejakulation och för att hedra Gräfenberg kallade den erogena zonen för G-punkten. Namnet blev allmänt känt först 1982 när bestsellern The G-Spot and Other Discoveries About Human Sexuality publicerades och nådde en bredare allmänhet.

Referenser 

Tyska läkare inom obstetrik och gynekologi
Amerikanska läkare
Alumner från Göttingens universitet
Alumner från Münchens universitet
Personer verksamma vid Kiels universitet
Födda 1881
Avlidna 1957
Män
Amerikanska eponymer
Ledningsrättslagen

Ledningsrättslagen,  är en svensk lag som ger rätt för juridiska personer som redan har ledning i fastighet, att dra ledningar genom fastigheter.  Med ledning menas samtliga former, såväl data- och telekommunikationsledning som vatten- och avloppsledningar.  Ledningsrätt kan även användas för att placera ut andra typer av kommunikationsanläggningar, till exempel basstationer för mobiltelefoni.  Härvid kan ledningsrätt begäras både på fastighet såväl som byggnad. 

Ledningsrätten beslutas av lantmäterimyndighet.

Se även 
 Partvinnad kabel
 Fiberoptik
 Ledningsgata
 Kraftledning
 Fastighetsbildning
 Servitut

Externa länkar 
riksdagen.se: RixLex Ledningsrättslag (1973:1144)
notisum.se: Ledningsrättslag (1973:1144)
lagboken.se: Lag om ändring i ledningsrättslagen (1973:1144); utfärdad den 5 juni 2013

Fastighetsrätt
Glücksburg

Glücksburg (formellt Glücksburg (Ostsee), danska: Lyksborg) är en stad belägen vid Flensburgfjorden några kilometer nordost om Flensburg i det tyska förbundslandet Schleswig-Holstein. Folkmängden uppgår till cirka  invånare. Den är en bad- och kurort vid Flensburger Förde som är en smal vik i västligaste delen av Östersjön. I anslutning till staden finns ett flertal olika rekreationsmöjligheter. I stadens närhet ligger slottet Glücksburgs slott.

Vänorter
Glücksburg har följande vänorter:
 Ærøskøbing i Danmark (sedan 1970)
 Göhren på ön Rügen (sedan 1990)

Källor

Kommuner och städer i Kreis Schleswig-Flensburg
Badorter i Tyskland
Gambiafloden

Gambia, engelska: Gambia River, är en 1 100 km  till 1 300 km lång flod (uppgifterna varierar)  i Västafrika. Den flyter med ett vindlande lopp från Fouta Djallon-platån i norra Guinea genom Senegal och landet Gambia där floden når Atlanten vid Banjul. Floden har gröpt ur en sandstensplatå  och i flodens mittfåra finns ett antal öar där de två största är Elefantön och Janjanbureh Island.

Floden utgör en förenande faktor för landet Gambia som består av en smal landremsa längs floden med Senegal runt om. Gränsdragningen mellan Gambia och Senegal har hämmat utvecklingen av flodens resurser, men år 1978 etablerade länderna Gambias flodutvecklingsorganisation och 1980 anslöt sig även Guinea.

Djur- och växtliv 
Längs flodens nedre lopp finns täta mangroveträsk och högre upp finns träsk och buskmark. Högre upp på flodbankarna finns gräsmarker. Vild oljepalm växer i dalen. Floden och dess bankar  är en gynnsam miljö för insekter, fåglar och andra djur. I träsken förökar sig myggor och tsetseflugor och i floden finns fiskar, flodhästar och krokodiler. Mer än 400 fågelarter har även noterats, till exempel: kungsfiskare, gökar, svalor, hägrar och hökar.

Sjöfart 
Floden Gambia är en av Afrikas allra bästa vattenleder och Västafrikas enda flod där oceangående fartyg kan färdas. Flodens nedre lopp är Gambias helt dominerande transportled. Oceangående fartyg kan ta sig 240 km uppströms till Kuntaur. Mindre fartyg när 283 km fram till Janjanbureh och flodbåtar når Fatato 464 km uppströms. Gambias viktigaste bifloder är Sandougou och Sofianiama.

Historia 

Kort efter 500 e.Kr. blev Gambiafloden en viktig handelsväg mellan araberna i Sahara och stammarna i söder. Maliriket dominerade området på 1200-talet, och som senare ersattes av mandinkabosättningar. Västafrikanska slavhandeln tog sin början under 1600-talet när portugisiska byggnader byggdes vid floden. Runt mitten av 1600-talet hade den portugisiska kontrollen minskat på 1650-talet och engelsmän, fransmän och holländare började agera längs floden. Afrikaner fångades in och såldes som slavar under ca 150 år fram till 1807 när slavhandeln i området avskaffades.

I litteraturen 
Enligt romanen Rötter av Alex Haley gav floden Gambia en av ledtrådarna när han sökte sin amerikanska familjs rötter i Afrika. Familjen hade fört orden Kamby Bolongo från generation till generation. Haley upptäckte att bolongo betyder "rinnande vatten" eller "flod" på språket mandinka, och drog slutsatsen att orden troligen hänvisade till floden Gambia. När han reste till Juffure vid floden fann han att den muntliga traditionen där kompletterade hans egen familjs gamla historier.

I floden nära Juffure finns ön Kunta Kinteh Island (tidigare James Island) som nu är ett världsarv. Ön användes i slavhandeln mellan Afrika och USA.

Källor

Vattendrag i Guinea
Vattendrag i Senegal
Vattendrag i Gambia
Gambiaflodens avrinningsområde
Föreningslagen

Föreningslagen är den lag i Finland som reglerar ideella föreningar, i synnerhet registrerade föreningar. Lagen tillämpas i viss mån också på andra samfund.

I Sverige finns ingen särskild lag som reglerar ideella föreningars verksamhet. För ekonomiska föreningar i Sverige gäller lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar, i dagligt tal kallad "Föreningslagen".

Externa länkar 
 Finlex: Föreningslagen 503/1989 med ändringar

Finlands lagar
Utan personlig ansvarighet

Utan personlig ansvarighet (upa) är en äldre rikssvensk juridisk term som använts av bland annat ekonomiska föreningar, för att deklarera att medlemmarna inte ansvarar för föreningens skulder vid en konkurs, utöver den medlemsinsats varje medlem betalat in till föreningen.

Bolagsformen går inte att nyteckna, men existerande bolag får fortsätta. 2017 fanns det 1600 UPA i Sverige

Det har även förekommit föreningar "med begränsad personlig ansvarighet", förkortat m.b.p.a.

Se även
 Ansvarsgenombrott
 Aktiebolag

Referenser

Noter

Källor 
Associationsrätt
Bolagsformer
Skuld (ekonomi)

En skuld är i ekonomi en legal förbindelse att gäldenär betala en summa pengar till borgenär som äger fordran, ofta inom visst datum, förfallodagen. Exempel är leverantörsskulder som är obetalda fakturor från leverantörer, samt bankkrediter och upplupna lönekostnader och skatter. Ibland brukar även avsättningar i bokföringen räknas som skuld. Investerat aktiekapital är ett bolags skuld till aktieägare, som kan återbetalas vid likvidation. I balansräkningen är eget kapital lika med tillgångar minus skulder, och andelen är måttet på soliditet.

Om gäldenären saknar materiell säkerhet för att trygga betalning, såsom hypotek, kan någon gå i borgen för säkerhet inför borgenären.

En skuld återbetalas ibland genom uppdelade belopp, så kallade amorteringar. Ränta räknas inte vara en del av skulden. Att reglera skuld innebär slutbetalning.

Skulder kan överföras genom att borgenären avyttrar sin fordran till annan, exempelvis i factoring eller inkassoverksamhet. Om skuld inte betalas trots betalningspåminnelse och inkassokrav, kan borgenären yrka att kronofogden driver in skulden genom utmätning, vilket kan föranleda betalningsanmärkning i kronofogdens register. Om skulden bestrids kan borgenären ansöka om stämning i domstol för att få utslag för verkställighet av indrivningen.

En fysisk eller juridisk person är skuldsatt om ekonomiska tillgångar inte täcker ekonomiska utfästelser, insolvent. Motsatsen är solvent. Om gäldenären inte betalar skuld som avkrävs, anses denne vara på obestånd och kan av domstol dömas till konkurs, varvid tillgångarna ska avyttras av konkursförvaltare för att betala skulderna i prioritetsordning, där staten har förtur som borgenär. Om gäldenär saknar resurser för att reglera förfallna skulder men vill undvika konkurs, kan denne ansöka om ackord, vilket innebär att alla borgenärer avstår från en del av sin fordran, vilket kan vara en del av skuldsanering. Avskrivning eller betalningsanstånd med skulder kan även ske vid företagsrekonstruktion.

Många skulder kan preskriberas efter ett antal år (vanligen 3-10 år), ifall det inte har skett preskriptionsavbrott.

Se även 
 Borgenär
 Gäldenär
 Eget kapital
 Lån

Företagsekonomi
Finansiell ekonomi
Etiska frågor
Skuld
Skuld

Skuldkan avse:

Skuld (ekonomi) – en förbindelse att återbetala en summa pengar
Skuld (etik) – etiskt och psykologiskt begrepp
Skuld – inom juridiken en fråga om tilltalads skuld i brottsmål: se Skyldig
Skuld (mytologi) – en av de tre nornorna i nordisk mytologi
HMS Skuld – en kanonbåt i svenska flottan
Skuld (roman) – en roman från 1998 av Karin Alvtegen
Skuldkänsla – en av samvetet framkallad medveten eller omedveten upplevelse av skuld
Kejsare av Indien

Detta är en lista över kejsare av Indien eller kejsarinna av Indien under tiden 1877–1948.

När britterna hade konsoliderat sitt styre över nästan hela den indiska halvön och skapat Brittiska Indien i mitten av 1800-talet, formaliserades detta genom att den regerande brittiska drottningen år 1876 antog titeln kejsarinna av Indien. De indiska furstarna (rajorna) tilläts fortsätta regera sina länder mot att de svor trohet mot den kejserliga överhögheten. 

Kejsartiteln följde den brittiska kungakronan så att de brittiska kungarna även var kejsare av Indien. Indien hade i och med detta en slags formell särställning inom det brittiska imperiet. 

Titeln avskaffades formellt i juni 1948.

Den sista brittiska monarken som bar titeln var kung Georg VI

Lista

Kung Georg VI avsade sig värdigheten som kejsare av Indien när landet blev självständigt, men var formellt sett fortfarande dess statschef tills Indien blev republik 1950. 

I Pakistan, som också hade ingått i Brittiska Indien, fortsatte den brittiske monarken som statschef i samväldesriket till dess att Pakistan blev en republik den 23 mars 1956.

Se även 
 Ostindiska Kompaniets generalguvernörer i Indien
 Brittiska Indien
 Vicekungar av Indien
 Indiens president från 1950
 Lista över Pakistans statsöverhuvuden från och med självständigheten

Referenser

Externa länkar

 
Indiska kejsare
Listor med anknytning till Indien
Brittiska Indien
Storbritanniens kungahus
Härskartitlar
Ebola (olika betydelser)

Ebola kan syfta på:

 Ebola – en epidemisk sjukdom som orsakas av ebolavirus
 Ebolavirus – det virus som ger upphov till ebolafeber
 Ebolautbrottet i Västafrika 2014 – en epidemi av ebola i Västafrika
 Ebolautbrottet i Kongo-Kinshasa 2014 - en epidemi av ebola i Kongo-Kinshasa
 Ebolafloden, Kongo-Kinshasa
Tak

Ett tak är ett byggnadselement som utgör den övre begränsningen av 
en byggnad (se yttertak)
ett rums övre avgränsning (se innertak).

Taket består dels av en bärande konstruktion (se takstol), dels av ett skyddande skikt (se yttertaksbeklädnad).

Gränsen mellan vägg och tak variera.

Se även 
 Bjälklag
 Bågtak
 Faltak
 Mansardtak
 Sadeltak
 Sågtak
 Säteritak
 Takbrunn
 Takkupa
 Takfönster
 Takplåt
 Tälttak
 Valmat tak
 Valv
 Yttertak

Källor

Externa länkar 

 
Ugglan
Yttertak

Ett yttertak är ett byggnadselement som utgör en byggnads övre avgränsning och, i Sverige, fungerar som klimatgräns. Jämför innertak.

Takets delar 
 Gavelsprång
 Läkt
 Takfall
 Takfot även kallat taksprång eller takskägg
 Takkupa
 Taklag, takstomme eller takröste
 Taklist
 Taknock eller takås Takpanel
 Takryttare
 Takränna
 Taksparre
 Takspegel
 Takstol
 Takstege
 Tätskikt
 Vindskida eller vindskiva Yttertaksbeklädnad 
En yttertaksbeklädnad vars uppgift är att skydda byggnaden från väder och vind och avleda regnvattnet eller snö, kan bestå av olika material, till exempel:
 tegel (Taktegel)
 betong (Betongtakpannor)
 plåt av aluminium, stål eller koppar
 trä (se till exempel spåntak) eller vedtak
 skiffer (se skiffertak)
 bandplåt eller korrugerad plåt
 plast
 skivor av glas.
  takpapp (papptak) eller shingel
 sten
 asbestcement (typ eternit och liknande) med flera konstgjorda skivor.
 växtmaterial
torvtak
strå (stråtak) eller agtak.
gröna tak med växtbädd.

 Några vanliga former av yttertak 
 Hjälmtak
 Korstak
 Kupoltak
 Kägeltak eller kontak Mansardtak
 Motfallstak eller V-tak Plantak eller terrasstak Pulpettak
 Sadeltak
 Skärmtak
 Sågtak
 Säteritak
 Torntak
 Tälttak eller pyramidtak Valmat tak, även kallat valmtak eller holländskt takDet finns också flera kombinationer av ovanstående tak såsom mansardpulpettak, mansaradtälttak och valmat mansardtak''.

Byggnadsdetaljer
Innertak

Ett innertak är ett byggnadselement som utgör ett rums övre avgränsning. Ett innertak kan vara antingen vara horisontella bjälklag eller skivkonstruktioner eller krökta valv. De har ofta till uppgift att dölja till exempel ventilation och är ibland rikt dekorerade, som till exempel världens förmodligen mest berömda innertak i Sixtinska kapellet. 

Ett innertak är till skillnad från undertak det invändiga tak som monteras i ett rum eller en lokal direkt på takstolarna (bjälklagskonstruktion). Ett undertak å sin sida monteras med ett visst mellanrum till det ovanliggande ytskiktet, som kan bestå av ett befintligt innertak, eller ovanliggande bjälklagskonstruktion. Ett undertak består därför i regel av ett bärverk, undertaksplattor och upphängningsanordningar. 

Innertaket består oftast av gips, panel eller puts. Vid nyproduktion isolerar man för värme, fukt och ljud innan det invändiga ytskiktet "innertaket" sätts upp. I regel kan ett innertak målas om.

Bildgalleri

Se även 
 Undertak
 Yttertak
 Kassettak
 Stuckatur

Referenser

Noter 

Byggnadsdetaljer