kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Nävelsjö socken

Nävelsjö socken i Småland ingick i Östra härad (före 1885 även en del i Västra härad), ingår sedan 1971 i Vetlanda kommun i Jönköpings län och motsvarar från 2016 Nävelsjö distrikt.

Socknens areal är 65,75 kvadratkilometer, varav land 63,50. År 2000 fanns här 415 invånare. Kyrkbyn Nävelsjö med sockenkyrkan Nävelsjö kyrka ligger i socknen.

Administrativ historik
Nävelsjö socken har medeltida ursprung.

Före 1885 hörde delar till Västra härad och Norra Sandsjö jordebokssocken: Lilla Bohult, Brantås, Ingarp, Lida, Nävelsjöås, Nöbbeled, Nöbbeledholm, Släthult, Spegelstorp, Varhester eller Malhester samt Ebbarp.

Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till Nävelsjö församling och för de borgerliga frågorna till Nävelsjö landskommun. Landskommunen inkorporerades 1952 i Björkö landskommun som 1971 gick upp i Vetlanda kommun. 

1 januari 2016 inrättades distriktet Nävelsjö, med samma omfattning som församlingen hade 1999/2000.  

Socknen har tillhört samma fögderier och domsagor som Östra härad. De indelta soldaterna tillhörde Kalmar regemente, Västra härads kompani och  Smålands grenadjärkår, Östra härads kompani.

Geografi
Nävelsjö socken ligger kring Emån väster om Vetlanda. Socknen består odlingsbygd i dalgången och är i övrigt höglänt skogstrakt med höjder som når upp till 304 meter över havet.

Fornlämningar
Några gravar från bronsåldern och sju järnåldersgravfält. Två runristningar är kända härifrån.

Namnet
Namnet (1290 Nevilsyo), taget från kyrkbyn, innehåller förleden näf (näbb) syftande på den höjd kyrkan ligger på och efterleden sjö syftande på en tidigare sjö.

Se även
Nävelsjö församling
Lista över fasta fornminnen i Vetlanda kommun#Nävelsjö

Referenser

Fotnoter

Vidare läsning 
Sveriges bebyggelse : statistisk-topografisk beskrivning över Sveriges städer och landsbygd.Landsbygden. Jönköpings län, del 2 Hermes 1955 libris

Externa länkar

Socknar i Östra härad, Jönköpings län

Indelningar i Vetlanda kommun
Näshults socken

Näshults socken i Småland ingick i Östra härad, ingår sedan 1971 i Vetlanda kommun i Jönköpings län och motsvarar från 2016 Näshults distrikt.

Socknens areal är 73,71 kvadratkilometer, varav land 69,78. År 2000 fanns här 329 invånare. Kyrkbyn Näshult med sockenkyrkan Näshults kyrka ligger i denna socken.

Administrativ historik
Näshults socken har medeltida ursprung.

Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till Näshults församling och för de borgerliga frågorna till Näshults landskommun. Landskommunen inkorporerades 1952 i Nye landskommun och uppgick sedan 1971 i Vetlanda kommun.  Församlingen uppgick 2006 i Nye, Näshult och Stenberga församling.

1 januari 2016 inrättades distriktet Näshult, med samma omfattning som församlingen hade 1999/2000.  

Socknen har tillhört samma fögderier och domsagor som Östra härad. De indelta soldaterna tillhörde Kalmar regemente, Smålands grenadjärkår, Östra härads kompani och Smålands husarregemente, Hvetlanda skvadron.

Geografi
Näshult socken ligger i sydöstligaste hörnet av Jönköpings län. Socknen är en sjörik kuperad skogsbygd.

Fornlämningar
Fyra hällkistor från stenåldern och några gravrösen från bronsåldern är kända. På Biskopsön finns en medeltida borgruin.

Namnet
Namnet (1278 Nessiahult) kommer från kyrkbyn. Förleden är ett äldre namn på Serapsjön och efterleden är hult, 'liten skog'.

Personer från Näshults socken
Löjtnanten Per W. Luthander som startade det som idag är Åbro bryggeri.
Orgelbyggaren Johannes Magnusson

Se även
Näshults församling
Lista över fasta fornminnen i Vetlanda kommun#Näshult

Referenser

Fotnoter

Vidare läsning 
Sveriges bebyggelse : statistisk-topografisk beskrivning över Sveriges städer och landsbygd.Landsbygden. Jönköpings län, del 1 Hermes 1952 libris
Forna tiders Näshult: En sockenbok, Bengt Winbladh. Utgiven av Näshults hembygdsförening 1975. libris
Näshults socken under medeltiden. Karl Jungenfeldt. Utgiven av Näshults hembygdsförening 2009. 
 Militärstaten i Näshult under de stora krigens tid 1560 - 1760. Karl Jungenfelt. Utgiven av Näshults hembygdsförening 2016.

Externa länkar

Näshults sockenråd och hembygdsförening
Näshults Bygd och Historia
Socknar i Östra härad, Jönköpings län

Indelningar i Vetlanda kommun
Narva BK

Narva BK är en boxningsklubb från Stockholm. Klubben bildades den 29 januari 1930 på ett konditori som låg på Skeppargatan 45. Numera har man sina lokaler på Frejgatan 32 A.

Externa länkar 
Narva BK:s webbplats

Boxningsklubbar i Sverige
Sportklubbar i Stockholms kommun
Sportklubbar bildade 1930
Nye (olika betydelser)

Nye kan vara:

 Nye socken – en socken i Småland
 Nye landskommun – en tidigare kommun i Jönköpings län 1863–1971
 Nye församling – en tidigare församling i Växjö stift –2006
 Nye kyrka – en kyrkobyggnad i Växjö stift
 Nye distrikt – ett distrikt i Vetlanda kommun och Jönköpings län 2016–
 Nye – en tätort i Vetlanda kommun och kyrkby i Nye socken

Personer
Glenn Nye (1974–), amerikansk politiker
Philip Nye (~1595–1672), skotsk kyrkoman
Nipper

Nipper var en hund av rasen jack russell terrier eller möjligen foxterrier, född 1884 i Bristol i Gloucester, England, död september 1895. Nipper var den hund som avbildades på etiketten för His Master's Voice, en etikett som fanns under 92 år. Bilden av Nipper användes även av det amerikanska bolaget Victor Talking Machine Company, senare känt som RCA Victor. Han kallades "Nipper" för att han brukade nafsa besökare i benen.

Nippers husse begravde Nipper under ett mullbärsträd i Kingston upon Thames sydväst om London. 1984 på hundraårsdagen av hans födelse satte His Master's Voice-affärerna upp en minnesskylt på Eden Street nära Nippers grav.

Externa länkar 
Dmoz - Nipper

Referenser

Berömda hundar
Norsk buhund

Norsk buhund ("bu", norska: gård), är en norsk hundras av spetstyp. Bland de nordiska spetsarna räknas den till de vallande spetsarna. Traditionellt har den varit gårdshund och fårvallare. Tack vare sin korta och kompakta kropp, klarar den sig bra i svår terräng.

Historia
Arkeologiska fynd av spetshundar i gravar från vikingatiden till exempel vid Gokstadsskeppet från 800-talet i Vestfold, har visat på likheter med dagens buhundar.

Som många lantraser höll buhunden på att försvinna med omdaningen av landsbygden. Ett restaureringsarbete började och 1925 hölls den första utställningen för rasen i Norge och året därpå skrevs den första rasstandarden. 1939 bildades den norska rasklubben. 1941 registrerades den första valpkullen i Sverige. Utöver i Norden är rasen populär i Storbritannien, där en rasklubb bildades 1967 följt av USA 1983.

I Sverige finns 2015 cirka 500 buhundar. Buhunden behöver rätt mycket motion och aktivering.

Egenskaper
Buhunden är energisk, vaken, frimodig och har lätt för att lära. Den har ett vänligt sinnelag och är därför en utmärkt sällskapshund. Buhunden är ingen skarp vakthund, den ger skall för att varsla men hälsar sedan glatt på besökaren. Det är en allsidig hund som meriterat sig inom lydnadsprov, agility, som eftersökshund och servicehund. Den används även som jakthund på fågel, småvilt och t.o.m. som älghund. Rasen har få sjukdomar.

Utseende
Om hundens färg är brungul kan den variera från helt ljus till rödgul, med eller utan svarta strån. Om den är svart ska den helst vara enfärgad, men vit bläs, bröstfläck, halsring och på vita fläckar på tassarna är tillåtet.

Öronen är upprätstående och högt ansatta. Svansen ska vara kraftig och ringlad uppe på ryggen. Mankhöjden är 43–47 cm för hanar och 41–45 cm för tikar. Vikten är cirka 14–18 kg för hanar och 12–18 kg för tikar.

Ett utmärkande drag för buhunden är att den har dubbla sporrar på bakbenen.

Referenser

Källor
 Carl-Reinhold von Essen (red): Hundboken, Stockholm 1955-1956
 Bo Bengtson: All världens hundar, Stockholm 1995, 
 Ivan Swedrup: Våra hundar i färg, Stockholm 1974, 
 Carl-Johan Adlercreutz: Hundar i världen, Västerås 2006, 
 Norske hunderaser: Norsk buhund, Norsk Kennelklubb (NKK) (läst 2011-04-03)
 Tine Luther: Spids udenpå - rund indeni, Hunden nr 5 2007, Dansk Kennel Klub (DKK) 
 Jon Sæland: Norsk buhund historie, Norsk Buhundklubb, Norge (läst 2011-04-03)
 Rasepresentasjon: Norsk buhund, Hundesport nr 6-7 2010 
 Norsk buhund - en urnordisk spetshund, Norsk Buhund Ringen, Sverige (läst 2011-04-03)
 Raspresentation av norsk buhund, Svenska Spets och Urhundklubben (SSUK) (läst 2011-04-03)

Noter

Externa länkar 

 Rasspecifik Avelsstrategi (RAS), Norsk Buhund Ringen 

Spetsar och urhundar
Hundraser från Norge
Norröna Samfundet

Norröna Samfundet (ursprungligen Nordiska ringen) var ett sällskap dedicerat till forn sed (asatro) som grundades år 2000. 

Gruppen kom att under några år dominera den svenska asatromiljön som den största, utåtriktade organisationen medan Sveriges Asatrosamfund genomgick en period av inaktivitet. De gav också ut tidningen Kvaser. Samfundet var indelat i lokala blotlag som Upplands blotlag och Gotlands blotlag. Under hösten 2005 meddelades på deras hemsida att organisationen lagts ner på grund av bristande engagemang från medlemmarna. 

Norröna Samfundet stod för en mer genealogisk tolkning av asatron och blev kontroversiellt på grund av sin syn på asatrons förhållande till etniciteten.

Källor 

Asatro i Sverige
Organisationer bildade 2000
Religiösa organisationer i Sverige
Ej längre existerande organisationer i Sverige
Nora Bergslags Veteran-Jernväg

Nora Bergslags Veteran-Jernväg (NBVJ) är en museijärnväg med centrum i Nora. Här finns bland annat en normalspårig museibana med ånglok, rälsbussar och lokomotorer. Banans totala längd är 25 kilometer och spårvidden 1 435 millimeter. Här finns en av Sveriges mest unika järnvägsmiljöer med bland annat ett av landets första stationshus i Järle, byggt 1854. Det första är Fryksta, byggt 1852.  

Nora Bergslags Veteran-Jernväg och stiftelsen Nora Järnvägsmuseum och Veteranjärnväg förvaltar gemensamt den svenska normalspåriga järnvägens vagga. Redan den 5 mars 1856 öppnades sträckan Nora–Ervalla för trafik och var därmed Sveriges första normalspåriga järnväg. Av denna anledning förlades en del av de svenska järnvägarnas 150-årsjubileumsfirande till Nora dit kung Carl XVI Gustaf kom på besök den 5 juni 2006, på dagen 150 år efter banans högtidliga öppnande.

Vidare läsning

Externa länkar 
 Nora Bergslags Veteran-Jernvägs webbplats
 Trafikverkets Förstudie Nora–Örebro Slutrapport

Se även 
Nora Bergslags järnväg
Nora–Ervalla järnväg
Nora–Karlskoga järnväg
Striberg–Grängens järnväg
Bredsjö–Grängens järnväg
Bredsjö–Degerfors järnväg
Vikern–Möckelns järnväg
Dalkarlsbergs järnväg

Nora kommun
Museijärnvägar i Sverige
Järnvägslinjer i Sverige
Byggnadsminnen i Örebro län
Nora–Ervalla Järnväg

Nora–Ervalla järnväg (NEJ) var en normalspårig järnvägslinje som trafikerade sträckan Nora–Stora Mon–Järle–Torpa–Ervalla.

Historia

Det var huvudsakligen frakten av järn och järnmalm som krävde en bättre lösning och på 1600-talet fanns storstilade planer på att anlägga en kanal för att lösa transportproblemen. En kanal byggdes aldrig men på 1800-talets början blev järnvägstransporter ett nytt sätt att frakta gods. Till en början diskuterades en smalspårig järnväg där vagnarna skulle dras av hästar. Dock snart beslöt man att satsa på normalspår och ånglok. Linjen invigdes, tillsammans med Köping–Hults järnvägs dellinje Ervalla–Örebro, den 5 mars 1856. 

Loket Oscar avgick från Örebro till Nora, och detta var första gången ett tåg med maskinell drift (inte hästar) och för personbefordran officiellt gick på järnväg i Sverige. 

Järnvägen Nora–Ervalla köptes 1893 av Nora–Karlskoga järnväg. År 1905 bildades Nora Bergslags järnväg av vilken Nora–Ervalla järnväg var en del. Den är nu en del av museijärnvägen Nora Bergslags Veteran-Jernväg.

Järle stationshus
Redan två år innan invigningen av själva järnvägen uppfördes Jerle stationshus vilket är därmed Sveriges äldsta bevarade och i drift varande järnvägsstation. Stationshuset med sin intakta interiör är sedan 2005 ett lagligt skyddat byggnadsminne. Stationshuset är pietetsfull restaurerat och har ett café samt konst- och hantverksförsäljning sommartid.

Bilder, Järle stationshus

Nora stationshus

Det ursprungliga stationshuset i Nora och ett godsmagasin uppfördes 1855. Nuvarande Nora stationshus stod färdigt år 1898 och är en representant för dåtidens tegelarkitektur, gestaltad i tidig nationalromantik med asymmetri, torn med spetsiga plåttak och frontespiser. Byggnaden ritades av arkitekterna Ludvig Peterson och Ture Stenberg. Till bangården hör ett godsmagasin från sekelskiftet 1900 och lokstallet från 1891. Alla tre byggnader är byggnadsminnen sedan 2005. Till anläggningen uppfördes även ett ännu bevarat toaletthus med pissoar, lamprum samt avträden för damer och herrar.

Bilder, Nora station

Se även

Striberg–Grängens järnväg
Bredsjö–Grängens järnväg
Bredsjö–Degerfors järnväg
Vikern–Möckelns järnväg
Dalkarlsbergs järnväg
Järle kanal

Källor

Fotnoter

Externa länkar 

Historik om Nora–Ervalla järnväg

Historiska järnvägslinjer i Sverige
Nora kommun
Transport i Örebro län
Järnvägslinjer öppnade 1856
Ej längre existerande svenska järnvägsbolag
Nej

Nej kan syfta på:
 Nej (sång) – en sång från musikalen Kristina från Duvemåla
 Nej (sång av Raymond & Maria) – en låt och en singel från popgruppen Raymond & Marias album Vi ska bara leva klart
 Nej, Indien – en by i södra Karnataka i Indien
 Nej (film) – en svensk kortfilm från 1969
 Nej till kärnkraft! – ett album från 1979 med blandade artister
 Nej se det snöar – en svensk barnvisa med text och musik av Felix Körling och publicerad 1913

Akronymer 
 NEJ – signatur för Nora-Ervalla Järnväg
Orientaliskt ortodoxa kyrkor

Orientaliskt ortodoxa kyrkor, också kallat Icke-chalkedoniska kyrkor eller Förchalkedonska kyrkor med flera liknande benämningar, är östkristna kyrkor som under de kristologiska striderna avsöndrade sig från majoritetslinjen vid konciliet i Chalkedon år 451. De orientaliskt ortodoxa erkänner bara de tre första av den tidiga kyrkans kyrkomöten: Nicea år 325, Konstantinopel 380 och Konciliet i Efesus år 431.

Förutom teologiska skillnader fanns även politiska motiv till splittringen. Kristna utanför Romarriket hade problem med att de betraktades som femtekolonnare av sina egna länder om de hade för stort samröre med representanter för Romarrikets statsreligion. Om de av romarna betraktades som irrläriga hade de lättare att bli erkända i sina egna länder.

De orientaliskt ortodoxa har ofta kallats monofysiter, men de anser själva att uttrycket är missledande. De avvisar formuleringen att Jesus är en person i två naturer, eftersom uttrycket "två naturer" enligt dem ligger alltför nära Nestorios heresi. De kallar sig miafysiter, en position emellan monofysitism och duofysitism.

Under senare tid har de orientaliskt ortodoxa kyrkorna närmat sig både de östortodoxa kyrkorna och den romersk-katolska kyrkan.

Utbredning 
Majoriteten av orientaliska ortodoxa är bosatta i Etiopien, Egypten, Eritrea, Armenien, Indien, Syrien och Libanon. Det finns också stora diasporagrupper i delar av Mellanöstern, Europa, Asien, Nord- och Sydamerika och Australien.

Olika orientaliskt ortodoxa samfund 
 Armeniska apostoliska kyrkan
 Koptisk-ortodoxa kyrkan
 Etiopisk-ortodoxa kyrkan
 Eritreansk-ortodoxa kyrkan
 Syrisk-ortodoxa kyrkan

Bilder

Se även 
 Ortodoxi

Källor 

 Orthodox churches (Oriental) | World Council of Churches (oikoumene.org)

Referenser

Länkar
Borneoorangutang

Borneoorangutang (Pongo pygmaeus), av malajiska orang-utan, skogsmänniska, är en människoapa som lever i regnskogen på Borneo. Den har orangebrun, ganska lång päls och långa armar.

Utseende 
Orangutangerna är de mest trädlevande av människoaporna. De tillbringar nästan hela sin tid i träden och gör ett nytt bo i träden varje kväll. Vuxna hanar är omkring 97 cm långa och väger mellan 60 och 90 kg. Honorna är omkring 78 cm långa och väger mellan 40 och 50 kg.

Välfödda orangutanger utvecklar vid cirka fyra års ålder en uppblåst dubbelhaka där denna lagrar aminosyror så att de skall kunna behålla och reparera muskelvävnad även under svälttider. Detta är unikt för orangutangen. Därför är orangutanger det djur som kan få störst dubbelhaka i förhållande till sin kropp.

Ekologi 
Individerna klättrar främst i träd och vistas sällan på marken. De äter främst frukter som kompletteras med några blad, unga växtskott, bark och blommor. En flock bildas av två eller fler vuxna honor och av deras ungar men den har sällan mer än 6 medlemmar. Hannar som blev könsmogna lever ensam. Flockar och ensam levande exemplar har inga avgränsade revir.

Arten skriker bara när den känner sig hotad. Annars förekommer bara ljud som skapas med läpparna eller med tänderna som skrapas mot varandra. Borneoorangutang bygger ett näste av grenar och kvistar innan den sover.

Fortplantning 
Orangutangen blir könsmogen vid mellan 8 och 10 år. Parningstiden förekommer året runt. Dräktighetstiden varar mellan 260 och 270 dagar. Honan föder oftast bara en unge men kan ibland få tvillingar, även om det är väldigt sällsynt. Ungen börjar cirka fyra månader efter födelsen med fast föda och efter ungefär tre år slutar honan helt med digivning. Den äldsta individen i fångenskap blev uppskattningsvis 51 år gammal.

Systematik 

Borneoorangutang delas av Wilson & Reeder (2005) och IUCN i tre underarter:

 Pongo pygmaeus pygmaeus på nordvästra Borneo
 Pongo pygmaeus morio på nordöstra och östra Borneo
 Pongo pygmaeus wurmbii på sydvästra Borneo, samt 

Fram till början av 2000-talet räknades även Sumatraorangutang (Pongo abelii) som underart till Pongo pygmaeus. Uppdelningen i två arter godkändes i flera olika studier, t.ex. av Groves 2001, Brandon-Jones et al. 2004 och Singleton et al. 2004.

Hot och status 
Orangutangen är starkt utrotningshotad, främst på grund av att dess naturliga biotop, regnskogen, och dess livsmiljö håller på att försvinna på grund av skogsavverkning och skogsbränder. Mycket av avverkningen är olaglig då den sker i nationalparker. Ett annat stort problem är olagligt infångande av orangutangungar för försäljning som husdjur. Enligt IUCN:s uppskattning från 2007 finns cirka 50 000 orangutanger kvar i vilt tillstånd. IUCN uppskattar att hela populationen minskar med över 82 procent mellan 1950 och 2025 (tre generationer) och listar arten som akut hotad (CR).

Förutom människan har arten inga fiender. Enligt en teori kan ungar falla offer för trädleoparden men det finns inga bevis för påståendet.

Källor

Externa länkar 

Hominider
Däggdjur i orientaliska regionen
Olle Olsson Hagalund

Olof "Olle" Conny Olsson "Hagalund", född 12 juli 1904 i Solna, död där 13 juni 1972, var en svensk målare och grafiker.

Biografi 
Olle Olsson, naivistisk målare, mest känd med tilläggsnamnet Hagalund. Olle Olsson bodde hela sitt liv i det hus som hans morfar Carl Jakob Brolin hade byggt 1897 i kåkstaden Hagalund, Solna. Det var också härifrån han hämtade många av sina motiv, men det finns även målningar med motiv ifrån Stockholm och Paris samt en rad porträtt av unga flickor.

Olle Olsson Hagalunds bilder är målade i en svärmisk och lekfullt ironisk anda. De rymmer inte sällan detaljrika gatuscener och händelser. Hans första separatutställning på Färg och form år 1938 fick god kritik. Alla tavlor på utställningen blev sålda vilket han egentligen inte tyckte om, eftersom han alltid hade svårt att skiljas från sina tavlor.

Olle Olsson Hagalund tog rivningarna av Hagalund under 1960-talet så hårt att han slutade att måla. Idag finns endast några få hus kvar av kåkstaden där han levde och verkade. Ett av dessa hus är Olle Olsson-huset som idag gjorts om till museum. Olle Olsson Hagalund är representerad vid bland annat Göteborgs konstmuseum, Norrköpings konstmuseum, Nationalmuseum och Örebro läns landsting.

Teater

Scenografi

Referenser

Externa länkar 
Olle Olsson-huset

Födda 1904
Avlidna 1972
Svenska målare under 1900-talet
Män
Gravsatta på Solna kyrkogård
Konstnärer från Stockholm
Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Representerade vid Nationalmuseum
Svenska scenografer
Ledamöter av Konstakademien
Representerade vid Norrköpings konstmuseum
Representerade vid Prins Eugens Waldemarsudde
Orionteatern

Orionteatern är en fri teater på Katarina Bangata 77 på Södermalm i Stockholm.

Historia
Orionteatern, som startades 1983, har sitt ursprung i den fria barnteatern Modellteatern i Eskilstuna, som 1969 startades av en grupp teatermänniskor som Thomas Roos och under många år etablerade sig som en av Sveriges främsta barnteatrar och med vissa produktioner överförda till Sveriges Television, såsom Med slöja och svärd (1981) med bland andra Johan Rabaeus och Storklas och Lillklas (1982). Trots dessa framgångar tvingades teatern lägga ner sin verksamhet i Eskilstuna och söka en ny lämplig plats för sin fortsatta verksamhet. På Södermalm i Stockholm hittade de lösningen i en stor, före detta mekanisk verkstad och i och med flytten ändrade de namnet till Orionteatern.

Lars Rudolfsson och Stina Oscarson var tillsammans konstnärliga ledare för teatern mellan 2004 och 2011. Stina Oscarson lämnade teatern för att bli chef för Radioteatern 2011 medan Lars Rudolfsson stannade kvar som ensam konstnärlig ledare. Orionteatern är även en utbildningsteater med ett utvecklat samarbete med Teaterhögskolan och Dramatiska Institutet i Stockholm. Dessutom har man intimt samarbete med andra teaterkulturer och ett utvecklat utbyte av föreställningar med bland andra Theatre de Complicité i London, Le Cirque Invisible från Paris och The Suzuki Company från Japan.

Byggnaden användes tidigare av Axel G Jansson Smide & Mekanisk Verkstad som grundades 1908. Byggnaden på Katarina Bangata byggdes 1929 då området var ett industriområde.

Konstnärliga ledare
 Lars Rudolfsson, 1983–1993 
 Peter Oskarson, 1993–2001
 Lars Rudolfsson, 2002–2015
 Lena Josefsson, 2002 (delat ledarskap med Lars Rudolfsson)
 Stina Oscarson, 2004–2011 (delat ledarskap med Lars Rudolfsson)
 Sally Palmquist Procopé, 2016–2020
 Helena Hammarskiöld, 2021–2022
 Lars Rudolfsson, 2022–

Uppsättningar

Referenser

Noter

Externa länkar 
 Officiell webbplats
Modellteaterns arkiv, Musik- och teaterbiblioteket (Musikverket)

Teatergrupper i Stockholm
Teatrar i Stockholm
Byggnader och anläggningar på Södermalm
Kultur i Stockholm
Opponenterna

Opponenterna var en grupp av 85 svenska konstnärer, som under ledning av Ernst Josephson på 1880-talet organiserade sig i den så kallade Opponentrörelsen. Den 27 mars 1885 framförde medlemmarna skriftligen ett krav till Konstakademien om en modernisering och reformering av konstutbildningen, utställningsverksamheten och konstnärsstödet. Kraven avvisades emellertid, vilket i sin tur ledde fram till att de följande år bildade Konstnärsförbundet.

Rörelsens medlemmar 
Rörelsen bestod mest av unga konstnärer, vilka varit i Paris och influerats av det franska måleriet, som snart fick ett stort genomslag även hos den svenska publiken. Några av de opponenter som ingick var August Hagborg, Per Hasselberg, Gusten Lindberg, Ernst Josephson, Magnus Jönsson, Carl Larsson, Eugène Jansson, Richard Bergh, Olof Hermelin, Severin Nilson, Axel Borg, Mauritz Lindström och Georg Pauli. Flertalet var om somrarna stationerade på Dalarö.

Utställningar
Opponenternas första utställning ägde rum på Blanchs konstsalong i Stockholm den 15 september 1885. Vernissagen bestod av 155 utställda arbeten som var utförda av 59 olika konstnärer.

Se även
Konstnärsförbundet

Referenser

Vidare läsning

Konstnärsgrupper i Sverige
Sverige under 1880-talet
Opponent

Opponent är i akademiska sammanhang en student som är utsedd av examinator att kritiskt granska en akademisk uppsats, eller (lägst) en doktor från annan institution eller annat lärosäte som är utsedd av fakultetsnämnden för att vid en disputation kritiskt granska den doktorsavhandling som framläggs. Opponenten presenterar sin kritik muntligen, och ibland även skriftligen. Opponenten, som formellt betecknas fakultetsopponent, sammanfattar respondentens viktigaste bidrag till vetenskapen, beskriver arbetets relation till forskningsfronten, ställer frågor om sådant som behöver förtydligas, och ger ett sammanfattande omdöme.

Se även
 Opponenterna
 Respondent

Academica