kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
The Wild, the Willing and the Innocent

The Wild, the Willing and the Innocent är ett musikalbum av det brittiska rockbandet UFO från 1981.

Låtlista
"Chains Chains" - 3:26
"Long Gone" - 5:18
"The Wild the Willing and the Innocent" - 5:00
"It's Killing Me" - 4:30
"Makin' Moves" - 4:45
"Lonely Heart" - 5:01
"Couldn't Get It Right" - 4:34
"Profession of Violence" - 4:19

Medverkande
Neil Carter - gitarr, keyboard, saxofon, sång
Paul Chapman - gitarr
Phil Mogg - sång
Andy Parker - trummor
Pete Way - bas

Musikalbum 1981
Album av UFO
Mats Holmqvist (landhockeyspelare)

Mats Holmqvist, född 27 november 1983, är en svensk landhockeyspelare. Han är forward i den allsvenska landhockeyklubben Bjärreds LHC.

Födda 1983
Svenska landhockeyspelare
Män
Levande personer
Antoniterorden

Antoniterorden, eller Antoniusorden, hade sitt ursprung i ett brödraskap som grundades omkring 1095 i La-Motte-Saint-Didier i Frankrike av adelsmannen Gaston of Valloire från Dauphiné och hans son, och var inriktat på sjukvård. De hade Antonius av Egypten som skyddshelgon. Syftet var att ägna sig åt vård av dem som drabbats av så kallad antoniuseld som uppkommit genom förgiftning av mjöldryga.

Historik 
Under 1200-talet spreds antoniterorden över Europa. Till den senare spridningen bidrog inte minst behovet av vård till följd av digerdödens härjningar.

Under 1200-talet antog antoniterna augustinregeln, men orden kom likväl att räknas till tiggarordnarna. Antoniterorden hade emellertid flera likheter med Malteserorden, som man på 1777 gick upp i. Utanför kvarstod ordens kloster i Köln med en betydande jordegendom samt klostret i Höchst i Frankfurt. Dessa båda sekulariserades 1803.

Brödrakonvent i Norden 
Ramundeboda konvent i Närke grundades i slutet av 1400-talet. Det var främst inriktat på att hjälpa vägfarare i Tiveden.

Mårkær kloster mellan Flensburg och Kappel på halvön Angeln i Sydslesvig grundades 1391. Från 1470 var Mårkær kloster moderkloster för Præstø Kloster.

Bildgalleri

Externa länkar

Katolska klosterordnar
Den helige Antonius
Krokeks konvent

Krokeks konvent, även kallat Vårfruklostret på Kolmården, beläget i Krokeks socken inom Lösings härad, i Östergötland, tillhörde munkar av franciskanerorden.

Medeltiden
I bevarade urkunder nämns konventet första gången 1440, men antas vara något äldre. Bland sina gynnare räknade det åtskilliga förnäma personer, såsom riksråden Erik Holmstensson (Rosenstråle), vars ene son vid namn Torbjörn blev broder i konventet i Krokek, och Erik Johansson (Vasa) med flera, bland annat begravdes Erik Karlsson (Vasa) i Krokeks konvent. Trots sitt förmånliga läge vid stora farvägen mellan Södermanland och Östergötland verkar klostret aldrig ha varit betydande. Det ägde några få gårdar på ömse sidor om landskapsgränsen men munkarna bröt även kopparmalm och drev Svintuna kvarn.

Reformationen
Under reformationen drogs klostret in till kronan. 1538 förlänades klostret till den avgångne biskopen i Strängnäs stift Magnus Sommar, som dog i Krokeks konvent omkring 1543.

Senare historia
Senare under 1500-talet byggdes ett kapell av klosterfogden Philip Mårtensson eftersom klosterkyrkan då var förfallen. Detta kapell användes fram till 1594 när Gunillakyrkan byggdes, bekostad av Johan III:s änka Gunilla Bielke som var bosatt på andra sidan Bråviken i Bråborg. På samma plats där klostret och kapellet legat uppfördes 1748 en tredje kyrka, Kung Fredriks kyrka, och som byggmaterial användes det som fanns kvar av klostermurarna.

Den kyrkan förstördes av brand den 28 april 1889 när gnistor antände taket. En ny sockenkyrka, dagens Krokeks kyrka, byggdes då i nygotisk stil 1895-1896 enligt Fritz Eckerts ritningar cirka sex kilometer söder om den gamla, närmare samhället och Bråviken. Gästgiveriet eller den så kallade Långa längan är en rest av Krokeks gästgivaregård och kan delvis ses som en efterföljare till konventet. Den södra delen, logidelen, av den timrade längan kan ha ingått i den ursprungliga gästgivaregården, medan den norra är yngre och innehåller stall. Nuvarande gården har en faluröd, panelad manbyggnad uppförd vid 1800-talets mitt, men med delvis förändrad karaktär samt tillhörande ekonomibyggnader i traditionell stil från omkring 1925.

Nutida ruiner
Konventet var beläget i ett landskap med flack åker och betesmark i skogslandskap, i ett tidigare sockencentrum i socknens norra del nära länsgränsen, utmed den äldre vägsträckningen gamla Stockholmsvägen. Av de rester som kan ses där idag härrör bara en liten del från klostret. Den större delen av resterna utgörs av ruinen efter kung Fredriks stenkyrka.

Arkeologiska undersökningar
På 1960-talet gjordes en ofullständig undersökning. 2004 påbörjades en ny kartläggning av konventsområdet med bland annat markradarundersökningar. Eftersom arbetet sker inne på en kyrkogård går det inte att göra några större utgrävningar. Undersökningarna anses viktiga då området är klassat som riksintressant, utan att ha genomgått någon riktig arkeologisk undersökning.

Referenser

FMIS 

Svenska konvent
Tidigare kloster i Sverige
Norrköpings kommun
Kyrko- och klosterruiner i Östergötland
Franciskanorden i Sverige
Kyrkobyggnader avbildade i Suecian
Dåtida ruiner avbildade i Suecian
Franciskankloster
Nordiska armaturfabrikerna

Nordiska armaturfabrikerna (NAF), är ett svenskt företag verksamt i Linköping som tillverkar ventiler till olika rörsystem.

Historia
Företaget bildades 1918 genom sammanslagning av Carl Holmbergs armaturfabrik i Lund, Åtvidabergs armaturfabrik, Kungsörs armaturfabrik, Perforeringsfabriken i Storvik och Manometerfabriken i Stockholm samt fabriksverksamhet i Råå. Man tillverkade såväl armatur för ångpannor, gas-, vatten-, och värmeanläggningar, syrafast armatur, manometrar, vakuummetrar och termometrar för industriellt bruk och järnvägsbromsar, så kallade Kunze-Knorr-Bremse, oljeeldningsapparater med mera. 

Man bildade 1930 Svenska hammar AB för exploatering av Weinafhammaren. Bolaget köpte senare upp Linköpings armatur- och metallfabriks AB och Svenska armatur AB i Stockholm och överflyttade huvuddelen av verksamheten till Linköping. Bolaget kallades även Nordarmatur.

Nordiska armaturfabrikerna köpte 1958 Färe Armaturfabrik (Färekoncernen) i Sibbhult, som hade cirka 500 anställda och som hade verksamheter i Lönsboda och Osby och fick avläggare i Broby och Glimåkra. 1968 köptes Nordiska armaturfabrikerna av Saab. En tid före 1994 ingick NAF i Trelleborg AB, innan företaget såldes till brittiska Siebe plc, och uppgick med detta företag 1999 i industrikonglomeratet Invensys Group.

NAF tillverkar styrenheter, manöverdon och ventiler för kontroll och drift inom pappers- och massaindustrier. År 1904 levererade företaget sina första ventiler i rostfritt stål för processindustrin och 1933 presenterade man världens första kulventil. År 1969 togs produktionen av rödgods och mässing över av Nävekvarns bruk. År 2000 såldes NAF Broms AB till Knorr-Bremse. År 2002 förvärvades NAF av Flowserve Corporation.

Referenser

Externa länkar
Om det koncernfackliga samarbetets framväxt vid bland annat armaturfabrikerna (av Anders Kjellberg), sid. 217-219

Svenska tillverkare av industriutrustning
Företag bildade 1899
AAE

AAE, eller Ahaus Alstätter Eisenbahn, var ett privat järnvägsbolag och uthyrningsföretag för godsvagnar med huvudkontor i Baar, Schweiz, grundat 1989. Bolaget köptes 2015 upp av VTG. Med omkring 30 000 vagnar var AAE ett av de största privata vagnuthyrningsföretagen i Europa.

Historia
AAE grundades 1989 av Andreas Goer, född 1959 i Tyskland, bosatt i Schweiz, död 8 juli 2018, i syftet att hyra ut godsvagnar. För detta ändamål förvärvades en cirka nio kilometer lång godsjärnvägslinje mellan Ahaus och Alstätte i Tyskland från AEE (Ahaus-Enscheder Eisenbahn), vilket gav tillgång till järnvägssystemet och därmed också till alla tekniska riktlinjer och kontrakt inom järnvägstransporten. Efter att det befintliga trafikavtalet med DB gick ut 1990, trafikerades linjen av DEG (Deutsche Eisenbahn-Gesellschaft) fram till 2007, varefter linjen lades ned. Fram till 2002 hade AAE sitt huvudkontor i Zug, men 2002 flyttades huvudkontoret till Baar, Schweiz.

Under 1990-talet och 2000-talet expanderade vagnuthyrningen stadigt. 1994 förvärvade det amerikanska godshyrningsföretaget GATX (General American Transportation Corporation) en minoritetsandel av aktierna på 37,5% i AAE, som då hade cirka 2 500 vagnar. År 2013 köptes GATX-aktierna tillbaka av AAE:s ägare.

Den 29 september 2014 tillkännagavs att VTG skulle ta över AAE, som då hade 30 000 vagnar med en medelålder på 15 år. Genom övertagandet av AAE, som fullbordades i januari 2015, utökades VTG:s vagnantal från 50 000 till 80 000 vagnar. AAE var vid uppköpet verksamt i 24 länder i Europa, inklusive Ryssland.

AAE:s godsvagnar kördes under någon tid i följande länder: Sverige, Tyskland, Belgien, Nederländerna, Storbritannien, Nordmakedonien, Danmark, Ungern, Österrike, Norge, Rumänien, Luxemburg, Serbien, Montenegro, Schweiz, Slovenien, Monaco, Polen, Italien, Tjeckien, Slovakien, Bosnien och Hercegovina, Vatikanstaten, Liechtenstein, Kroatien, Grekland, Bulgarien, Frankrike och den europeiska delen av Turkiet.

Källor

Externa länkar
AAE

 
Schweiziska järnvägsbolag
Tyska järnvägsbolag
Francesco Aprile

Francesco Aprile, kallad Il Lombardo, född i Carona, Lombardiet, död 1685, var en italiensk barockskulptör. Han var elev till Ercole Ferrata.

Ett av Francesco Apriles främsta verk är gravmonumentet över Pietro och Francesco Bolognetti (1681) i den överdådigt utsmyckade barockkyrkan Gesù e Maria i Rom. I kyrkan Sant'Anastasia nedanför Palatinen har Aprile utfört den liggande skulpturen föreställande helgonet Anastasia (fullbordad av Ercole Ferrata 1686). Aprile fann inspiration till sin skulptur från Stefano Madernos Heliga Cecilia och Berninis Saliga Ludovica Albertoni.

Verk i urval
 Den heliga Anastasia – högaltaret, Sant'Anastasia (fullbordad av Ercole Ferrata)
 Gravmonument över Pietro och Francesco Bolognetti – Gesù e Maria

Bilder

Källor

Noter

Webbkällor

Tryckta källor

Externa länkar

Italienska barockskulptörer
Skulptörer under 1600-talet
Italienska konstnärer under 1600-talet
Personer från provinsen Bergamo
Födda 1600-talet
Avlidna 1685
Män
Sarsaparill

Sarsaparill (Smilax regelii) är en art i familjen smilaxväxter och kommer från Central- och Sydamerika.

Växtens rötter har säregna egenskaper och har förr använts som läkemedel, men numer används rötterna mest som smakämne i olika produkter. Den farmakologiska benämningen är Radix sarsaparillae. 

Arten sarsaparill (S. regelii) är den som används för kommersiellt bruk men några andra arter används på ett liknande sätt och kallas också sarsaparill, som till exempel S. officinalis och S. japicanga. 

Sarsaparill är en klättrande buske som kan växa upp till 50 meter långt. Plantans blommor är små och efterföljs av svarta, blå eller röda bärliknande frukter. 

Namnet sarsaparill kommer från spanskans zarzaparrilla, av zarza (taggig buske), parra (vinranka) och diminutivsuffixet -illa. För att vara tjänlig för människobruk måste roten torkas och sen kokas, varefter extraktet kan användas för dryckestillverkning. 

Kryddan som utvinns ur roten används som smak- och doftämne i ett flertal kommersiella produkter så som drycken Root beer, vissa sorters liniment och tandkräm.

Sarsaparill i populärkulturen
Sarsaparill är även en växt som finns i det fiktiva Glömda Landet där den är mycket omtyckt bland smurfarna som ser växten som en delikatess som de äter i stora mängder. Det som gör smurfernas ätande av sarsaparill så speciellt är att de äter bladen istället för roten, samt att de föredrar den rå.

Enhjärtbladiga växter

Sa Växtindex
Vampyrfilm

Vampyrfilm är en skräckfilmsgenre med vampyrtema. Ett gemensamt drag hos vampyrerna är blodtörsten, men i övrigt skiljer de sig en hel del åt från Nosferatu till Blade. Viktiga och stilbildande filmer i denna genre är F. W. Murnaus Nosferatu (1922) och Tod Brownings Dracula (1931), båda baserade på Bram Stokers roman Dracula. Båda filmerna etablerade också varsin huvudriktlinje för hur vampyrer skildrats på film alltsedan dess; Nosferatu med sin råttliknande vampyr, och Dracula med sin romantiska vampyr. Andra viktiga bidrag till genren är brittiska Hammer Horrors många vampyrfilmer under 1960-talet med Christopher Lee i titelrollen. Först ut var I Draculas Klor (1958).

Den första svenska vampyrfilmen är Frostbiten från 2006.

Urval av filmer 
Nosferatu (1922)
Dracula (1931)
Vampyr - Der Traum des Allan Grey (1932)
I Draculas Klor (1958)
Draculas vålnad (1968)
Vampyrernas natt (1969)
Scars of Dracula (1970)
Count Dracula (1970)
Blood for Dracula (1974)
Skräcknatten (1985)
Subspecies (1991)
Oskyldigt blod (1992)
Bram Stokers Dracula (1992)
En vampyrs bekännelse (1994)
From Dusk Till Dawn (1996)
Blade (1998)
Shadow of the Vampire (2000)
De fördömdas drottning (2002)
Underworld (2003)
Bram Stokers Way of the vampire (2003)
Twins effect (2003)
Out for Blood (2004)
Van Helsing (2004)
Hellsing (2005)
Bloodrayne (2005)
Frostbiten (2006)
Underworld: Evolution (2006)
Perfect creature (2006)
30 Days of Night (2007)
Låt den rätte komma in (2008)
Twilight (2008)
The Twilight Saga: New Moon (2009)
The Twilight Saga: Eclipse (2010)
The Twilight Saga: Breaking Dawn - Part 1 (2011)
The Twilight Saga: Breaking Dawn - Part 2 (2012)

Urval av TV-program 
The Munsters (1964-1966)
Salem's Lot (1979) (1979)
Vampyrernas hemlighet (1996)
Buffy och vampyrerna (1997-2003)
Angel (TV-serie) (1999-2003)
Blade: The Series (2006)
Young Dracula (2006-2014)
Moonlight (2007-2008)
Being Human (2008-2013)
True Blood (2008-2014)
The Vampire Diaries (2009-)
Dracula (TV-serie) (2013-2014)
Hemlock Grove (2013-2015)
The Originals (TV-serie) (2013-)
Penny Dreadful (TV-serie) (2014-)

Filmgenrer
Skräckfilm
Rafflesia

Rafflesia är ett släkte inom familjen Rafflesiaceae, med cirka 15 arter som växer i på Sumatra och Borneo samt Malaysia. Blommans doft påminner om ruttet kött och har som funktion att locka till sig insekter som därigenom befruktar dem. Växten saknar blad och det enda man ser av plantan är den stora blomman. De parasiterar på liansläktet Tetrastigma (Vitaceae). Rafflesia blommar några veckor per år, i januari och februari.

Rafflesia fick sitt namn efter Singapores grundare, sir Stamford Raffles. Botanikern som gjorde honom sällskap på resan då blomsläktet upptäcktes hette Joseph Arnold. Denne utnämnde i sina memoarer denna växt till den växt som har världens största blommor. Blomman kan bli upp till 100 centimeter bred och väga upp till 10 kilogram.

Arter 
 Rafflesia arnoldii
 Rafflesia cantleyi
 Rafflesia gadutensis
 Rafflesia hasseltii
 Rafflesia keithii
 Rafflesia kerrii
 Rafflesia manillana
 Rafflesia micropylora
 Rafflesia patma
 Rafflesia pricei
 Rafflesia rochussenii
 Rafflesia schadenbergiana
 Rafflesia speciosa
 Rafflesia tengku-adlinii
 Rafflesia tuan-mudae

Referenser 

Rafflesiaceae
Nassa skärgård

Nassa skärgård består av två ögrupper i Stockholms ytterskärgård: Stora Nassa och Lilla Nassa, söder om Stora Nassa. Naturen präglas av låga flerstammiga björkar och har ett rikt fågelliv.

Stora Nassa skärgård

Hela Stora Nassa utom en del av ön Bonden är naturreservat. Flera öar är samtidigt fågelskyddsområde med landstigningsförbud från 1 februari till 15 augusti. Området omfattar ett stort antal mindre öar med en utsträckning i nord-sydlig riktning på drygt 3 distansminuter och 1,5 distansminuter i väst-ostlig riktning.

Lilla Nassa Skärgård

Lilla Nassa ligger söder om Stora Nassa, nordost om Björkskärs skärgård. Båda dessa skärgårdar ägs privaträttsligt av Lidingö kommun, vilket har sin grund i Lidingöbon Jan Betulins testamente upprättat den 16 april 1759. 

Området har ungefär samma storlek i utsträckning som Stora Nassa men består av ett mindre antal öar. Här finns det endast lite låg buskvegetation.

Stockholms skärgård
Huvudstarr

Huvudstarr (Carex capitata) är en flerårig gräslik växt inom släktet starrar och familjen halvgräs. Huvudstarr växter tätt tuvad och har rödbruna basala slidor, med strån ofta upprätta. De blekgörna smala bladen är kortare än ståna. De brungröna axen blir från sex till nio mm, är klotrunda och har några hanblommor i toppen. De gulbruna axfjällen blir cirka två mm, är äggrunda, trubbiga och har en hinnkantad spets. De blekgröna till gulbruna fruktgömmena blir från 3 till 3,5 mm, är släta och utan nerver, med en kort slät näbb. Huvudstarr blir från 10 till 40 cm hög och blommar från juni till juli.

Utbredning 
Huvudstarr är ganska sällsynt i Norden, men kan återfinnas på fuktig, kalkrik torvmark, såsom kalkkärr, våtkärr, klippor, hedar, stränder och bäckkanter. Dess utbredning i Norden sträcker sig till ej kustnära områden i norra Finland, norra och mellersta Sverige, Nordnorge och så gott som hela Island.

Referens: Den nya nordiska floran

Externa länkar
Den virtuella floran

Starrar
Hu Växtindex
Knagglestarr

Knagglestarr (Carex flava) är en flerårig gräslik växt inom släktet starrar och familjen halvgräs. Knagglestarrgruppen, där knagglestarr, näbbstarr, jämtstarr, grönstarr, ärtstarr, liten ärtstarr och ävjestarr ingår, växer tuvade och har bleka basala slidor. Dess honax är taggiga och kort- eller långskaftade. Nedre stödbalden är långa och gröna. Hybrider mellan ängsstarr och knagglestarr blir sterila, medan övriga blir fertila. Knagglestarrens gulgröna blad blir från tre till sju mm breda, är platta, kölade och oftast kortare än stråna. Hanaxen är vanligtvis oskaftade och de två till fyra tätt sittande honaxen är mer åtskilda längre ner i växten. Axens stödblad är utstående och mycket längre än axsamlingen. De gulbruna axfjällen blir från 2,5 till 4,5 mm och har en gulgrön mittnerv. Knagglestarr fruktgömmen blir från fem till sju mm, har tydliga nerver och är två till tre mm långa, med böjd näbb. Knagglestarren blir från 10 till 60 cm höga och blommar från juni till juli.

Utbredning 
Knagglestarr är ganska vanlig i Norden och påträffas vanligtvis på näringsrik, fuktig mullrik mark, såsom källmyrar, rikkärr, bäckkanter, sumpskogar, källdråg, stränder, diken och stigkanter. Dess utbredning i Norden utsträcker sig till hela Norge, södra, mellersta och nordvästra Sverige, södra och områden i mellersta och norra Finland, utspidda områden i Danmark och ett litet område på norra Island.

 Referens: Den nya nordiska floran

Externa länkar 
 Den virtuella floran
 

Starrar
Kn Växtindex
Svepestarr

Svepestarr (Carex bohemica, syn. Carex cyperoides) är en flerårig gräslik växt inom släktet starrar och familjen halvgräs. Svepestarr är ljusgrön, småtuvad och ofta tillfällig och har blekbruna basala slidor. De mjuka bladen blir från 1,5 till 2,5 mm breda, har sträva kanter och är kortare än stråna. Den klotrunda axsamlingen blir från en till två cm och har två till fyra långa stödblad. De smalt lansettlika axfjällen är cirka fem mm, hinnlika och har grön mittnerv. De blekgula fruktgömmena blir från sju till tio mm, är smalt vingkantade och har en kluven sträv näbb. Svepestarr blir från 5 till 30 cm hög och blommar från juni till september.

Utbredning 
Svepestarr är sällsynt i Norden, men påträffas vanligtvis på dyiga, helst nyblottade sjöstränder. Dess utbredning i Norden är begränsad till några få områden i sydöstra Finland.

Referens: Den nya nordiska floran 

Starrar
Sv Växtindex
Hembygdsrörelsen i Sverige

Hembygdsrörelsen är en folkrörelse i Sverige som arbetar med att tillvarata och visa lokala traditioner och folkkultur. Verksamheten bygger på medlemmarnas ideella insatser.

Allmänt
De flesta lokala hembygdsföreningar har den omgivande socknen som grund för sitt verksamhetsområde. Hembygdsföreningar finns såväl urbant som på landsbygden. Många hembygdsföreningar är organiserade i regionala hembygdsförbund.

Hembygdsföreningarna bedriver en mångfacetterad verksamhet, och många hembygdsföreningar ger ut egna årsböcker, hembygdsböcker, olika typer av skriftserier eller sockenfilmer. Efter främst 1970-talet har hembygdsvården vidgats till att även omfatta kulturmiljön i vidare bemärkelse, där hembygdsföreningarna ibland har deltagit i den mer allmänna samhällsdebatten rörande till exempel urbaniseringen och miljövård. Sedan år 2000 har hembygdsföreningar engagerat sig alltmer i samhällsplaneringen och för lokal utveckling.

Som delar av hembygdsrörelsen kan man betrakta folkdanslagen, som även värnar om folkdräkterna, liksom studiecirklar kring hembygden, lokalhistoriker och de regionala släktforskarföreningarna. 

Hembygdsföreningarna är ofta även arrangörer av lokala folkfester under sommaren, där man under trivsamma former försöker sprida information om sin verksamhet till både den egna lokalbefolkningen, sommarhemvändare och turister.

Historia
Intresset för den folkliga kulturen tog fart under slutet av 1700-talet, som en följd av romantikens vurm för den ursprungliga folkkulturen. I Sverige blev Arvid August Afzelius en ledande gestalt. Under 1800-talets nationalstatsskapande blev studiet av den folkliga kulturen allt viktigare, och från 1850-talet och framåt skapades föregångarna till dagens länsmuseer, som senare kom att ersättas av en organiserad statlig dokumentation av folkkulturen i form av friluftsmuseer. Skansen i Stockholm (grundad 1891) och Kulturen i Lund (stiftad 1882) inspirerade till skapandet av lokala friluftsmuseer och hembygdsgårdar. Sverige och många andra länder genomgick under samma tid en genomgripande industrialisering, och känslan av att den gamla bygdekulturen snabbt var på väg att försvinna och måste räddas åt eftervärlden var stark hos de flesta av rörelsens grundare. Intresset för folkkulturen hade till största delen utgått från akademiskt bildade personer som ägnat den folkliga kulturen ett etnografiskt studium, medan de breda folklagren istället ville modernisera sitt levnadssätt. I takt med att demokratins principer växte sig starkare ökade också intresset av att göra allmogen mer intresserad av sin egen ursprungliga kultur. Leksands hemslöjd (grundad 1904) och Dalarnas hembygdsförbund, som grundades på initiativ av Gustaf Ankarcrona, var startskottet för en rörelse som åren efter unionsupplösningen 1905 mycket snabbt spred sig runt hela Sverige.

Se även
 Sveriges hembygdsförbund
 Hembygdsgård

Källor

Noter

Svensk hembygdsrörelse
Kultur i Sverige
Stefan Pettersson (ishockeyspelare)

Stefan Pettersson, född 19 juni 1977 i Farsta, svensk före detta ishockeyspelare. Pettersson var ytterforward och spelade med Linköping HC, Djurgården IF, HV71 och Södertälje SK i Elitserien. Pettersson debuterade i Tre Kronor mot Tjeckien i Moskva den 18 december 2003. Första matchen för HV71 var i Jönköping mot Malmö Redhawks, 20 september 2004.

Meriter 
 FM Mattsson Cup All Star Team 1995
 Nominerad till Årets Rookie 2001/02
 Elitserien All Star Game 2002
 Hattrick i kvartsfinal 2 mot Mora IK under slutspelet 2005/2006

Statistik

Referenser

Noter

Externa länkar 

Födda 1977
Idrottare från Stockholm
Levande personer
Män
Spelare i Djurgården Hockey
Spelare i Hammarby Hockey
Ishockeyspelare i HV71
Spelare i IK Oskarshamn
Spelare i Linköping HC
Ishockeyspelare i Södertälje SK
Svenska ishockeyspelare
Huvudrätt

Huvudrätt är en maträtt som serveras efter förrätten och före efterrätten. Detta är den del av en måltid som man ska bli mätt på och är vanligtvis den mest komplexa rätten på en given meny. Den kallas även för varmrätt.

Rätter