kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Dholka

Dholka är en stad i den indiska delstaten Gujarat, och tillhör distriktet Ahmedabad. Folkmängden uppgick till 79 531 invånare vid folkräkningen 2011, med förorter 80 945 invånare. Dholka ligger cirka 50 kilometer sydväst om storstaden Ahmedabad. I staden finns ruiner av palats, moskéer och mausoleer från Ahmed Shah Durranis tid (1700-talet).

Källor

Noter

Orter i Gujarat
Ugglan
Dhaulpur

Dhaulpur (eller Dholpur) är en stad i norra Indien. Den är administrativ huvudort för distriktet Dhaulpur i delstaten Rajasthan. Staden ligger vid floden Chambal och befolkningen uppgick till cirka 130 000 invånare vid folkräkningen 2011.

Källor

Orter i Rajasthan
James Burgess

James Burgess, född 1832 i grevskapet Dumfries, död 5 oktober 1916, var en skotsk arkeolog. 

Burgess studerade arkitektur och matematik, var lärare i Calcutta 1855-61 och därefter i Bombay till 1873 samt blev en specialkännare av de indiska tempelbyggnaderna.

Han beskrev sådana bland annat i sina illustrerade arbeten The Temples of Shatrunjaya (1869) och The Rock-Temples of Elephanta or Ghârâpurî (1871) samt uppsatte 1872 månadsskriften "The Indian Antiquary", som fortgick under hans ledning i 13 år och vann europeiskt anseende. Burgess reste 1872 genom de stora områdena Gujarat och Rajputana samt skildrade dem i bild och ord. År 1873 utnämndes han till ledare för den arkeologiska undersökningen inom presidentskapet Bombay och närgränsande stater och framlade resultaten därav i sex kvartsvolymer, flera smärre skrifter samt arbetet The Cave-Temples of India (1880), skrivet i gemenskap med James Fergusson, som däri skildrade norra och östra Indiens tempel.

Burgess arkeologiska uppdrag utsträcktes 1881 åt söder över presidentskapet Madras och 1885 även över norra Indien, då han fick rang av generaldirektör. Han avgick från sitt ämbete 1889, varvid det indrogs. Dessförinnan hade han utgivit ytterligare några illustrerade arbeten om tempelarkitektur samt serien "Epigraphia indica", innehållande viktiga sanskrit- och pali-inskrifter i översättning av framstående orientalister.

Källor

Noter

Tryckta källor

Brittiska indologer
Brittiska arkeologer
Skotska forskare
Brittiska forskare under 1800-talet
Födda 1832
Avlidna 1916
Män
Ugglan
Udhagamandalam

Udhagamandalam (alternativt Utakamand, Udhagai, Ooty eller Ootacamund) är en stad i den indiska delstaten Tamil Nadu, och är huvudort för distriktet The Nilgiris. Folkmängden uppgick till 88 430 invånare vid folkräkningen 2011, med förorter 233 426 invånare. 

Staden är belägen 2 200 meter över havet uppe på Nilgiriplatån, omgiven av dennas högsta bergstoppar (till exempel Dodabetta med 2 630 meters höjd). Dodabettafloden bildar invid staden den lilla insjön Utakamand. Under brittisk tid brukade under mars-juni européerna i regionen använda Utakamand som rekreations- och hälsoort.

Turistattraktioner och sevärdheter 
Staden med omnejd bjuder på en omväxlande natur, med berg, sjöar, skogar, våtmarker samt trädgårdar med eukalyptusträd. Några av de viktigaste turistattraktionerna och historiska platserna är:
Government Rose Garden: Rosträdgården ligger på Elk Hill-sluttningarna. Idag hyser trädgården den största samlingen av rosor i landet. 
Ooty Botanical Gardens: Denna botaniska trädgård grundades 1847 och sköts idag av regeringen i Tamil Nadu. Ursprungligen var syftet med trädgården enbart akademiskt, att gynna och studera floran i och omkring Nilgiris. Idag är trädgården öppen för allmänheten som en park.  
Ooty Lake: Detta är en liten, artificiell sjö som byggts av John Sullivan. 
St. Stephen's Church: En av de äldsta kyrkorna i staden. 
Stone House: Ett hus som sägs vara det första huset i staden, och som byggdes av John Sullivan. 
Toda huts: Det finns ett fåtal hyddor efter todafolket kvar idag.   
Wax World: Ett museum med vaxdockor i naturlig (människo)storlek föreställande centrala personligheter i Indiens historia.

Källor

Noter

Externa länkar

Orter i Tamil Nadu
Frank Rijkaard

Franklin Edmundo "Frank" Rijkaard, född 30 september 1962 i Amsterdam är en nederländsk fotbollsspelare och tränare. Han är mest känd för sin tid i AC Milan och som landslagsman för Nederländerna och segern i EM 1988.

Biografi

1980 började Rijkaards proffskarriär i Ajax där han avancerade till landslagsman. 1982 blev han holländsk mästare för första gången. 1987 lämnade han efter en konflikt med tränaren Johan Cruijff Ajax för spel i Sporting Lissabon men då övergången skedde för sent blev han spärrad från spel. Han blev utlånad till Real Zaragoza. Rijkaard skrev nu under ett kontrakt med Milan från och med säsongen 1988–1989.

AC Milan
I AC Milan bildade han en legendarisk trio med landsmännen Marco van Basten och Ruud Gullit. Tillsammans förde de Milan till flera cuptitlar och ligasegrar samt satte ett hittills oslagbart ligarekord med 58 matcher i följd utan förlust. 

1988 vann Holland EM-guldet mycket tack vare dessa tre spelare.

Tränare
1998 utsågs Rijkaard till förbundskapten för Nederländernas landslag. Han ledde laget i hemma-EM 2000 då laget nådde semifinal. Han hade tidigare varit assisterande förbundskapten tillsammans med Johan Neeskens och Ronald Koeman under Guus Hiddink. Under EM 2000 gjorde laget flera imponerande matcher, bland annat 6-1 mot Jugoslavien. Men laget förlorade semifinalen mot Italien och Rijkaard avgick direkt. 

2007-2008 säsongen blev Riijkards sista som tränare för FC Barcelona efter att klubbpresidenten, Joan Laporta tillkännegav att Josep Guardiola skulle bli FC Barcelonas nya tränare. I juni 2009 offentliggjordes det att Rijkaard blev ny tränare i Galatasaray SK. Säsongen 2010/2011 fick han sparken från Galatasaray efter att laget kom trea i ligan.

Meriter 
 VM i fotboll: 1990, 1994
 VM-kvartsfinal 1994
 EM i fotboll: 1988, 1992
 EM-guld 1988
 EM-semifinal 1992

 Holländsk mästare 1982, 1983, 1994, 1995
 Italiensk mästare 1992, 1993
 Europacupen för mästarlag 1989, 1990, 1995

Tränarkarriär 
 FC Barcelona
 Spanska ligan 2005, 2006
 Champions League 2006
 Galatasaray SK

Referenser

Externa länkar 
http://www.youtube.com/watch?v=O5f3KC0ywPw

Födda 1962
Nederländska fotbollsspelare
Nederländska fotbollstränare
Spelare i AFC Ajax
Fotbollsspelare i Sporting Lissabon
Spelare i Real Zaragoza
Spelare i AC Milan
Spelare i Eredivisie
Spelare i Primeira Liga
Spelare i La Liga
Spelare i Serie A
Spelare i Europamästerskapet i fotboll för herrar 1988
Spelare i Europamästerskapet i fotboll för herrar 1992
Spelare i VM i fotboll 1990
Spelare i VM i fotboll 1994
Tränare i Sparta Rotterdam
Tränare i FC Barcelona
Tränare i Galatasaray SK
Män
Fifa 100
Levande personer
Idrottare från Amsterdam
Nederländska idrottare under 1900-talet
Personer i Nederländerna under 2000-talet
Nederländska landslagsspelare i fotboll
Venusberg

Venusberg kan syfta på:

Venusberg – berg på Venus, se Lista över berg på Venus
Venusberget – fettrikt område vid vulvan

Geografi

Tyskland 

 Venusberg (Sachsen), Sachsen, 
 Venusberg (Bonn) – en stadsdel i Bonn
Mario Puzo

Mario Gianluigi Puzo, född 15 oktober 1920 i det s.k. Hell's Kitchen (Clinton) på Manhattan i New York, död 2 juli 1999 i Bay Shore på Long Island, New York, var en amerikansk författare.

Puzo har bland annat skrivit romanen Gudfadern.

Biografi
Mario Puzo växte upp i området Hell's Kitchen i New York i en siciliansk familj. Under andra världskriget tjänstgjorde Puzo inom US Army Air Forces och var stationerad i Östasien och Tyskland. Efter militärtjänstgöringen studerade Puzo vid New School of Social Research, New York och Columbia University, där han tog lektioner i litteratur och skrivande. 1946 gifte han sig med Erika Broske som han fick fem barn med.

Hans första bok, Mörk Arena, gavs ut 1955. Under sitt liv hann Puzo skriva 12 böcker, varav de mest kända var de om den amerikanska maffian. Tillsammans med Francis Ford Coppola skrev Puzo manuset till tre filmer baserade på hans bästsäljare Gudfadern. Filmerna har vunnit flera priser, bland annat en Oscar för bästa manus.

Puzo dog i juli 1999 av en hjärtattack, 78 år gammal, efter att ha färdigställt manuskriptet till sin sista bok Omertá som gavs ut 2000. Sina sista år i livet tillbringade Puzo med att samla material till en bok om familjen Borgia, en av italienska renässansens mäktigaste familjer. Boken vid namn The Family, som aldrig översatts till svenska, färdigställdes senare av kollegan Carol Gino.

Bibliografi

Skönlitteratur
1955 - Mörk arena (översättning Lars Ekegren, Norstedt, 1973) (The dark arena)
1965 - Pilgrimen (översättning Lars Ekegren, Norstedt, 1972) (The fortunate pilgrim)
1966 - Sommaren när allting hände (översättning Jadwiga P. Westrup, Prisma, 1977) (The runaway summer of Davie Shaw)
1969 - Gudfadern (översättning Lars Ekegren, Norstedt, 1970) (The godfather)
1975 - Hasard (översättning Anders Jonason, Norstedt, 1979) (Fools die)
1984 - Sicilianaren (översättning Sam J. Lundwall, Norstedt, 1985) (The Sicilian)
1991 - K (översättning Sune Karlsson, Norstedt, 1991) (The fourth K)
1996 - Den siste gudfadern (översättning Adi Kalic 1996) (The last Don)
2000 - Omertà (översättning Björn Linné, Norstedt, 2000) (Omertà)
2001 - The Family (postumt utgiven, färdigställd av Carol Gino)

Dokument
1972 - The Godfather Papers & Other Confessions
1977 - Inside Las Vegas

Filmografi i urval

 (TV-serie)

 (TV-serie)
 (TV-serie)

Källor

Externa länkar
 

Födda 1920
Avlidna 1999
Amerikanska författare
Amerikanska manusförfattare
Män
Oscar för bästa manus efter förlaga
Personer som tjänstgjort i USA:s arméflygvapen
Alumner från City College of New York
Kill Bill

Kill Bill är två sammanhängande amerikanska filmer av Quentin Tarantino. Den första är Kill Bill: Volume 1  från 2003 och den andra Kill Bill: Volume 2 från 2004.

Filmer i regi av Quentin Tarantino
Statarskolan

Statarskolan är en benämning på de svenska arbetarförfattare som under 1930-talet publicerade romaner om statarnas och lantbruksarbetarnas livsförhållanden. Statarskolan var ingen litterär skola eller grupp utan en benämning som lanserades av litteraturkritiker om framförallt författarna Ivar Lo-Johansson, Jan Fridegård och Moa Martinson.

Hösten 1933 utkom de tre författarna med romaner som handlade om det svenska jordbruksproletariatet: Ivar Lo-Johanssons Godnatt, jord är en kollektivroman om statare i mellansverige; En natt i juli är Jan Fridegårds självbiografiska skildring av lantarbetarnas liv; Moa Martinsons Kvinnor och äppelträd berättar om proletärkvinnors och arbetarfamiljers liv i staden och på landsbygden. Deras romaner är både i stil och tonläge mycket olika, men det som gjorde att kritikerna förde dem samman under benämningen Statarskolan låg i motiv, miljö och klassmedvetenhet. 

Varken Fridegård eller Martinson såg sig som tillhörande en så kallad statarskola, Lo-Johansson däremot anammade benämningen och talade om ny litterär stil där "en ny miljö fått röst" och "ett nytt begrepp om kollektivet" införts i svensk litteratur. Under det följande decenniet gav han ut ytterligare fyra böcker om lantbruksarbetarna: novellsamlingarna Statarna (två delar, 1936-1937) och Jordproletärerna (1941), samt romanen Bara en mor (1939).

Referenser

Vidare läsning 
Kristina Olls, Ingvar Wahlén & Bert Olls; Svenska arbetarförfattare under 1900-talet. Örkelljunga: Settern, 1989.  
Tomas Blom, "Statarnas hårda liv". Popularhistoria.se. (2008-08-21).

Litterära genrer
Politisk litteratur
Ocean's Twelve

Ocean's Twelve är en amerikansk film från 2004 i regi av Steven Soderbergh. Filmen är en uppföljare till Ocean's Eleven från 2001.

Handling 
Tre år efter kuppen i Las Vegas ligger Danny Ocean och hans tio kumpaner lågt i olika delar av världen. Men deras offer, kasinoägaren Terry Benedict, lyckas på något sätt spåra upp allihop och ger dem ett ultimatum: antingen skaffar de tillbaka hans pengar med ränta, sammanlagt 97 miljoner dollar, på 14 dagar, eller så kommer han att döda dem. Detta tvingar de numera efterlysta medlemmarna i Dannys gäng att ta ett omöjligt testjobb. Men när de utför ett utstuderat inbrott i en paranoid samlares hem, upptäcker de till sin förvåning att objektet de skulle stjäla redan är stulet - av världens bäste inbrottstjuv, The Night Fox. Han tar sedan kontakt med Danny och ger honom ett erbjudande. För att visa vem som är den bäste tjuven av de två så ska de försöka stjäla de berömda Fabergéägget. Om Danny lyckas stjäla det först, inom två veckor så kommer The Night Fox att betala Dannys och de andra grabbarnas skuld till Benedict.

Samtidigt har Dannys högra hand, Rusty, stött på sin exflickvän, den Europolagent som utreder brotten som både Ocean och The Night Fox har utfört.

Om filmen 
Filmen har en hel rad cameos: Bruce Willis, Jeroen Krabbé, Eddie Izzard, Albert Finney, Robbie Coltrane och Johan Widerberg.

Rollista (i urval) 
George Clooney – Daniel "Danny" Ocean
Brad Pitt – Robert "Rusty" Ryan
Matt Damon – Linus Caldwell
Catherine Zeta-Jones – Isabel Lahiri
Andy García – Terry Benedict
Don Cheadle – Basher Tarr
Bernie Mac – Frank Catton
Julia Roberts – Tess Ocean
Casey Affleck – Virgil Malloy
Scott Caan – Turk Malloy
Vincent Cassel – Baron François Toulour / The Night Fox
Eddie Jemison – Livingston Dell
Carl Reiner – Saul Bloom
Elliott Gould – Reuben Tishkoff
Shaobo Qin – Yin
Robbie Coltrane – Matsui
Eddie Izzard – Roman Nagel
Johan Widerberg – Johan
Albert Finney – Gaspar LeMarc (uncredited)

Externa länkar 
 
 Officiell webbplats

Filmer 2004
Amerikanska actionfilmer
Amerikanska komedifilmer
Amerikanska thrillerfilmer
Amerikanska kuppfilmer
Nederländerna på film
Rom på film
Sicilien på film
Filmer i regi av Steven Soderbergh
Filmer om svindlare
Brennerpasset

Brennerpasset (tyska: Brennerpass; italienska: Passo del Brennero), är ett bergspass som utgör gränsövergång mellan Österrike och Italien. Passet har fått sitt namn efter orten Brenner (Brennero), vilken ligger i regionen Trentino-Sydtyrolen (Trentino-Südtirol; Trentino-Alto Adige) i Italien. På den österrikiska sidan gränsar det mot förbundslandet Tyrolen.

Brennerpasset är en av centraleuropas viktigaste transportleder, då den är den enda nordsydliga passagen i regionen. Därtill har passet en relativt låg höjd, cirka 1 370 meter över havet vilket gör vägen farbar även vintertid. Brennermotorvägen (Brenner Autobahn, L'Autostrada del Brennero) som utgör en del av E45, börjar i Innsbruck där den heter A13 och byter sedan namn vid gränspasset till A22 där den sträcker sig vidare till Bolzano och Verona. Det är en betalväg både på den österrikiska och den italienska sidan, utom ett avsnitt på den italienska sidan som sträcker sig från gränsen till Sterzing (Vipiteno).

Broar längs Brennermotorvägen 
Brennermotorvägen har ett flertal långa broar. Mest känd är Europabron (Europabrücke) över Wippdalen norr om Brennerpasset. Europabron är 657 meter lång och den stod klar 1963. 22 arbetare omkom under det fyra år långa byggprojektet. Där bron passerar floden Sill nere i dalen är det 190 meter från marken till körbanan. Detta gör Europabron till Europas näst högsta (körbanans höjd) efter Millaubron i Frankrike.

Fler broar på den österrikiska sidan:
 Gschnitztalbrücke (674 m)
 Erste Nößlachbrücke (340 m) 
 Zweite Nößlachbrücke (202 m)
 Obernberg (458 m) 
 Luegbrücke (1.804 m)

Externa länkar 

 Brennerpasset (svenska)

Italiens gränser
Sydtyrolen
Österrikes gränser
Bergspass i Italien
Bergspass i Österrike
586



Händelser

Okänt datum 
 Den västgermanska stammen langobarderna erövrar det område i norra Italien som sedan kommer att kallas Lombardiet.
 Västgoterna ansluter sig till katolicismen.

Födda 
 Theodebert II, kung av Austrasien 595-612.

Avlidna 
Leovigild, visigotisk kung.

Externa länkar
Frikyrkorörelse

Frikyrkorörelse blev ett begrepp när Svenska kyrkan var en statskyrka och andra trossamfund fick laglig rätt att existera, från att tidigare varit förbjudna. Se Konventikelplakatet.

Mer specifikt har det dock använts om de lågkyrkliga protestantiska trosriktningar som växte fram som alternativ till den högkyrkliga Svenska kyrkan under väckelserörelserna under 1700- och 1800-talen.

Eftersom Sverige ända fram till 2000 hade en statskyrka var samfundslivet bland kristna i Sverige något säreget. Det rådde en uppdelning mellan statskyrka och frikyrka. I andra länder har i allmänhet andra distinktioner gjorts mellan samfunden. Begreppet frikyrka har därför på senare tid återgått till en mer ursprunglig, och mer internationellt gångbar, definition där frikyrka innebär en kyrka i vilken medlemskap endast kan ingås genom medvetet beslut, av "fri vilja".

Svensk frikyrkorörelse
Kristin Lavransdotter (film)

Kristin Lavransdotter (norska: Kristin Lavransdatter) är en norsk dramafilm från 1995 i regi av Liv Ullmann. Filmen är baserad på en del av Nobelpristagaren Sigrid Undsets klassiska medeltidstrilogi med samma namn, utgiven 1920-1922. I huvudrollerna ses Elisabeth Matheson och Bjørn Skagestad.

Handling 
Filmen utspelar sig i Norge under medeltiden. Kristins syster skadas efter en olycka och Kristin själv utsätts för ett våldtäktsförsök. Hon övertalar sin far, och sin fästman Simon, att hon ska sändas till ett kloster i ett år. Hon träffar riddaren Erlend Nikolaussøn och blir förälskad i honom - de lovar varandra evig trohet trots att de har mycket emot sig.

Rollista i urval 

Elisabeth Matheson - Kristin Lavransdotter 
Bjørn Skagestad - Erlend Nikolausson 
Sverre Anker Ousdal - Lavrans Bjørgulfsson	
Henny Moan - Ragnfrid Ivarsdotter 
Rut Tellefsen - fru Åshild
Kirsti Torhaug - Ulvhild
Jørgen Langhelle - Simon Darre
Svein Tindberg - Ulv
Erland Josephson - broder Edvin
Lena Endre - Eline Ormsdotter
Kristin Tynes Vågen - Kristin som barn
Kitty Lossius - Ulvhild som barn
Kaare Kroppan - Halvdan
Joachim Calmeyer - Sira Eirik
Vibeke Falk - Tordis
Merete Moen - Inga
Lars-Erik Berenett - Bjørn
Astrid Folstad - Groa Guttormsdotter
Svein Erik Brodal - Munan Bårdsson
Bjørn Jenseg - Anders Darre
George Fant - Bård Petersson
Marte Werring - Helga
Bernhard Arnø - Arne Gyrdson
Jan Viggo Øie - Arne som barn
Ilse Kramm - Astrid
Sverre Hansen - Håkon
Paul-Ottar Haga - Bentein
Peter Baden - Bentein som barn
Veslemøy Haslund - fru Angerd
Hilde Grythe - Cecilia
Gisken Armand - Ingebjørg Filipsdotter
Wiggo Lebsanft - Didrek Sutare
Bjørg Vatle - Brynhild Fluga
Wenche Medbøe - Gunnhild
Torunn Lødemel - Gudrun

Externa länkar 

Filmer 1996

Norska dramafilmer
Norska filmer baserade på böcker
1300-talet på film
Medeltiden på film
Filmer från Norsk Film
Norge på film
Norskspråkiga filmer
Norska 1990-talsfilmer
Muckle Flugga

Muckle Flugga är en liten bergig ö norr om Unst bland Shetlandsöarna i Skottland. Den beskrivs ofta som den nordligaste ön av de brittiska öarna, men den mindre Out Stack ligger nordligare.

Namnet kommer från fornnordiskans Mikla Flugey som betyder stora stupkantade ön.

Enligt lokal folklore bildades Muckle Flugga och den närliggande Out Stack när de två jättarna Herma och Saxa blev kära i samma sjöjungfru. De slogs om henne genom att kasta stora stenar mot varandra och en av dessa blev Muckle Flugga. För att få stopp på dem erbjöd sjöjungfrun giftermål med den som kunde ta henne till Nordpolen. De båda följde med henne och drunknade eftersom ingen av dem kunde simma.

År 1854 byggdes ett fyrtorn på Muckle Flugga av Thomas och David Stevenson. Ursprungligen byggdes det för att skydda båtar under Krimkriget. Det är Storbritanniens nordligaste fyrtorn och automatiserades 1995.

Referenser

Externa länkar
 Fyrtornets historia
 Shetlopedia

Shetlandsöarnas öar
Solventil

Solventil, teknisk anordning som automatiskt tänder respektive släcker gasljuset i en AGA-fyr beroende på det omgivande ljuset.

Solventilen uppfanns av Gustaf Dalén och 1912 erhöll han Nobelpriset för denna uppfinning. Denna uppfinning är kärnan i den så kallade AGA-fyren som kom att göra många fyrvaktare arbetslösa under 1900-talets början. Tack vare dess förbättrade bränsleekonomi möjliggjordes också installation av automatiska fyrar på många svårtillgängliga platser.

Funktion 

Solventilen innehåller tre blanka metall-stavar och en matt-svärtad stav. Eftersom en svart yta absorberar värme bättre än en ljus, blir den svärtade staven varmare under dagsljusets inverkan. Då den svärtade staven blir varm utvidgas den, blir längre, och når då en ventilarm som tätar ett gasmunstycke. När det blir mörkare krymper den svärtade staven något och ventilarmen öppnar gasmunstycket igen. Det gasdrivna huvudljuset återtänds av en mindre evighetslåga och är alltså påslagen endast då det behövs som bäst. Solventilen gjorde många fyrvaktare arbetslösa, mängder av gas sparades och uppfinningen spreds världen över. År 1912 blev Blockhusuddens fyr i hamninloppet till Stockholm först i världen med solventil. När den 1980 elektrifierades konstaterade man att ventilen aldrig någonsin krävt reparation.

Se även
Acetylen
AGA-spis
Klippljusapparat

Externa länkar
Dalénmuseet i Stenstorp Modernt museum med många av Daléns och Aga's uppfinningar.
Svenska Fyrsällskapet Utdrag ur Aga-systemets tillämpning.

Fyrar
Gustaf Dalén
Optik
AGA-fyr

AGA-fyren är en typ av automatisk fyr som uppfanns av Gustaf Dalén i början av 1900-talet. Namnet kommer från Dahléns bolag AB Gas-ackumulator (numera Aga AB) som tillverkade fyrarna. Fyrljuset drivs med acetylengas vars tillförsel styrs av en solventil som stänger av gasen under den ljusa delen av dygnet och därmed reglerar vid vilka tider på dygnet fyren ska lysa. En klippljusapparat styr fyrens blinkande genom att slå av och på gastillförseln med korta regelbundna intervaller. Tack vare dessa båda tekniker lyckades man reducera gasförbrukningen med 90% jämfört med tidigare konstruktioner. Dalén fick nobelpriset i fysik 1912 för sina insatser inom fyrtekniken.

Numera har AGA-fyrarna till stor del ersatts med fyrar som drivs med elektricitet.

Världens första AGA-fyr var Gåsfetens fyr utanför Ronneby i Blekinge.

Referenser

Se även 
 Agaljus
 Agaspis

Externa länkar 
 Dalénmuseet i Stenstorp Modernt museum med många av Daléns och Agas uppfinningar.
 Utdrag ur Aga-systemets tillämpning Svenska Fyrsällskapet

Fyrar
Gustaf Dalén
Svenska uppfinningar
Sabhrai

Sabhrai (äldre namn Sobraon) är en by i den indiska delstaten Punjab, och tillhör distriktet Tarn Taran. Folkmängden uppgick till 13 210 invånare vid folkräkningen 2011, och byn ligger 192 m ö.h. Byn är känd för att vara platsen för slaget vid Sobraon.

Referenser

Orter i Punjab, Indien
Yrkestrubadurernas förening

Yrkestrubadurernas förening, YTF, är en ideell förening för yrkesverksamma vissångare och singer/songwriters, stiftad i Stockholm 1971 av artisten och författaren Bengt Sändh.

Sändh kallade omgående in Vicky von der Lancken som administratör, ständig sekreterare och framförallt bokare. Sändh var även ansvarig för bildandet av YTF Grammofon tillsammans med Europafilm och Sverre Sundman.

I maj 2022 hade föreningen 151 medlemmar.

YTF:s syfte är att genom egen opinionsbildning och samarbete med berörda fackliga och kulturella organisationer tillvarata professionellt verksamma visartisters intressen och att främja svensk populärmusik (i synnerhet den svenska visan). YTF bedriver viss artistförmedling bland sina medlemmar, samt ger ut skivor via sitt skivbolag YTF(r)ecords. Ordförande sedan 1999 är Pierre Ström, tillika en av de trubadurer som ingick i Sändhs interimistiska första styrelse.

Vice ordförande sedan 2000 är Billey Shamrock Gleissner.

Evigt hedersmedlemskap har tilldelats följande personer
 Evert Taube
 Nils "Banjo-Lasse" Larsson
 Harry Brandelius
 Bengt "Bengan" Wittström
 Bengt Melin
 Barbara Helsingius (2005)
 Anders Fugelstad (2006)
 Thorstein Bergman (2006)
 Håkan Steijen (2009)
 William Clauson (2010)
 Stefan Demert (2014)
 Ulf Johan Tempelman (2017)
 Sid Jansson (2019)
 Owe Thörnqvist (2019)
 Jeja Sundström (2020)
 Ewert Ljusberg (2021)

Nuvarande och tidigare medlemmar i urval
 Susanne Alfvengren
 Torgny Björk
 Nick Borgen
 Stefan Demert
 Anna Döbling
 Anna Eriksson
 Jimmy Ginsby
 Lars Göransson
 Ewert Ljusberg
 Ola Magnell
 Mikael Ramel
 Anders Rydell
 Billey Shamrock
 Pierre Ström
Jeja Sundström
 Bengt Sändh
 Lasse Tennander
 Krister Ulvenhoff
 Cornelis Vreeswijk
 Basse Wickman
 Erik Winqvist
 Roger Ylvenius
 Finn Zetterholm
 Fred Åkerström (föreningens förste ordförande)
 Kaya Ålander
 Kurt Öberg

Referenser

Externa länkar
 YTF – officiell webbplats

Intresseorganisationer i Sverige
Organisationer bildade 1971