kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Moritz Schreber

Daniel Gottlob Moritz Schreber, född 15 oktober 1808 i Leipzig i Tyskland, död 10 november 1861 i Leipzig, var en tysk läkare och pedagog. 
 
Schreber var bland annat föreläsare vid universitetet i Leipzig. Han gav namn åt de så kallade Schrebergärten vilka utbrett sig över hela Tyskland och gäller som förebild för koloniträdgårdar i Sverige.

Schreber var en i sin tid framstående och aktad ortopedläkare i Leipzig. Han var framför allt en ledande förespråkare för folkhälsa och den sjukgymnastiska redskapsgymnastik som han kallade kammargymnastik. Han utvecklade ett antal fysiska gymnastiska övningar, redskap och anordningar som skulle befrämja "god kroppshållning", musklernas utveckling, motverka förslitningsskador med mera. Sina pedagogiska uppfostringsprinciper praktiserade Schreber inom den egna familjen. Hos sina egna barn inpräntade han med tortyrmässiga både psykiska och fysiska metoder rigida lydnads-, förhållnings- och moralregler. 

Han producerade ett flertal skrifter och böcker vilka översattes till bland annat engelska och franska.

Han var far till senatspresidenten Daniel Paul Schreber och en onkel var naturvetenskapsmannen Johann Christian Daniel von Schreber.

Källor 
Torbjörn K. A. Eliazon
Deutsche Biographie

Tyska pedagoger
Födda 1808
Avlidna 1861
Män
Francisco de Almeida

Francisco de Almeida, född omkring 1450 i Lissabon, död 1 mars 1510 vid Taffelberget nära nuvarande Kapstaden, var en portugisisk militär och upptäcktsresande. Han vann först ryktbarhet i krigen mot morerna och erövringen av Emiratet av Granada 1492.

Biografi
Almeida utsågs 1505 av kung Manuel I av Portugal till den förste vicekungen i Portugisiska Indien (från början var Tristão da Cunha tänkt till denna post, dock drabbades denne av övergående blindhet) och Almeida lämnade därför Lissabon på sin Indien-expedition den 25 mars 1505 med 21 fartyg. Även João da Nova och Juan Serrano medföljde konvojen.

Han rundade Godahoppsudden och landade i östafrikanska Kilwa, som han intog. Almeida byggde där ett fort, fortsatte sedan och förstörde Mombasa. Vid ankomsten till Indien slog Almeida läger i Cochin. Senare slog han de förenade arabiska och egyptiska flottor som han mötte i slaget vid Diu 3 februari 1509.

När Afonso de Albuquerque anlände till Cochin för att avlösa Almeida som vicekung vägrade den sistnämnde att godkänna de kungliga dokument som Albuquerque medförde och kastade denne i fängelse. Först när den portugisiske stormarskalken anlände tre månader senare, i spetsen för en stor flotteskader, böjde sig Almeida och återvände till hemlandet. Han nådde emellertid inte dit, utan dödades av khoikhoi vid ett strandhugg i Sydafrika.

Referenser 

Födda 1450
Avlidna 1510
Män
Personer från Lissabon
Portugisiska militärer
Portugisiska upptäcktsresande
Upptäcktsresande under 1500-talet
Fardoonjee Marzban

Fardoonjee Marzban, även stavat Fardunje Marzban, född 1787, död 1847, var en parsisk tidningsutgivare som 1822 började ge ut Bombay Samachar, Indiens äldsta ännu utkommande dagstidning. Han föddes 1787 till en familj parsistisk-zoroastriska präster i Gujarat.

Källor
Darukhanawala, Hormusji Dhunjishaw (1939), Parsi Lustre on Indian Soil.

Personer inom Indiens näringsliv
Födda 1787
Avlidna 1847
Män
Personer inom näringslivet under 1800-talet
Karin Kavli

Karin Kristina Margareta Carlson-Kavli, född Carlson 21 juni 1906 i Bromma, död 8 mars 1990 i Maria Magdalena församling i Stockholm, var en svensk skådespelare och teaterchef.

Biografi 
Kavli studerade vid Dramatens elevskola 1926–1929 och var premiärelev där 1928–1929. 1929–1930 bedrev hon teaterstudier i Wien och Berlin. 1931 lämnade hon Dramaten och var 1932–1934 och 1936 knuten i Gösta Ekmans ensemble på Vasateatern.  Hon debuterade på Dramaten som Den grönklädda i Henrik Ibsens Peer Gynt och fick sitt stora genombrott 1929 som Kassandra i Aischylos Agamemnon på Stockholms konserthus. Hon arbetade därefter vid olika teatrar bland annat Oscarsteatern och Nya teatern, innan hon 1945 återvände till Dramaten där hon sedan spelade ända fram till 1988, med avbrott under långa perioder. Under avbrottsperioderna var hon verksam vid Vasateatern och Helsingborgs stadsteater, samt chef för Göteborgs Stadsteater 1953–1962. 

Under sommarmånaderna uppträdde Kavli som primadonna i folkparkerna och som ledare för ett eget teatersällskap. Hon turnerade även regelbundet för Folkparksteatern 1938–1952. Ibland hade hon tid att vara uppläserska, som i "Dansk rapsodi" på Nya Teatern våren 1942. Hennes åsikter kunde efterfrågas i pressen även i allmänfrågor utan koppling till yrket. Hon var även engagerad vid Radioteatern.

Kavli är begravd på Bromma kyrkogård i Stockholms län.

Publikationen Vårt Göteborg skrev den 12 november 2001: "Utanför Stadsteaterns södra entré finns en liten plats, på vårarna en omtyckt solhörna, som saknar namn. Denna plats i solen blir nu "Karin Kavlis Plats". En skylt utmärker densamma.

Privatliv
Hon gifte sig med direktör Knut Kavli 1935. Han var son till Olav Kavli, som grundade livsmedelsföretaget Kavli.

Priser och utmärkelser
1942 – Gösta Ekman-stipendiet
1978 – Litteris et Artibus
1981 – Svenska Akademiens teaterpris

Filmografi

Teater

Roller (ej komplett)

Regi (ej komplett)

Radioteater

Roller

Referenser

Vidare läsning

Externa länkar
 

Svenska scenskådespelare
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska teaterchefer
Mottagare av Litteris et Artibus
Personer från Bromma socken, Uppland
Brommabor
Gravsatta på Bromma kyrkogård
Födda 1906
Avlidna 1990
Kvinnor
Starrkärrs landskommun

Starrkärrs landskommun var en tidigare kommun i dåvarande Älvsborgs län.

Administrativ historik
I samband med att 1862 års kommunalförordningar trädde i kraft inrättades denna landskommun i Starrkärrs socken i Ale härad i Västergötland.

När 1952 års kommunreform genomfördes bildades den storkommun genom sammanläggning med den tidigare kommunen Kilanda landskommun.

1974 uppgick kommunen i Ale kommun.

Kommunkoden 1952-1966 var 1520.

Kyrklig tillhörighet
I kyrkligt hänseende tillhörde kommunen Starrkärrs församling. Den 1 januari 1952 tillkom Kilanda församling. Dessa gick ihop 2008 att bilda Starrkärr-Kilanda församling.

Geografi
Starrkärrs landskommun omfattade den 1 januari 1952 en areal av 121,19 km², varav 115,48 km² land.

Tätorter i kommunen 1960

Tätortsgraden i kommunen var den 1 november 1960 82,2 procent.

Politik

Mandatfördelning i valen 1938-1970

Källor

Sveriges kommuner 1863-1951
Sveriges kommuner 1952-1970
Indelningar i Ale kommun
Tidigare kommuner i Älvsborgs län
Älvängens kyrka

Älvängens kyrka är en kyrkobyggnad i tätorten Älvängen i Ale kommun. Den tillhör sedan 2008 Starrkärr-Kilanda församling (tidigare Starrkärrs församling) i Göteborgs stift.

Kyrkobyggnaden
Älvängens kyrka från 1970 är en demonteringsbar vandringskyrka, ritad av arkitekten Torsten Hansson och tillverkad av Oresjö sektionshus. Den om- och tillbyggdes 1982 under ledning av Kjell Malmqvist. Samtidigt uppfördes klockstapeln placerad vid sidan om kyrkan. Klockan i klockstapeln göts på Bergholtz klockgjuteri i Sigtuna. Året efter återinvigdes kyrkan.

För att skilja kyrkobyggnaderna åt i Älvängen (Smyrnakyrkan och Älvängens Missionskyrka) kallas kyrkan ofta Älvängens blå kyrka eller Blå kyrkan.

Inventarier
Altartavla i trä målad av Harry Svensson med motiv ur Nya testamentet invigdes 1986. 
Textilierna i kyrkan är utförda av Christina Westman 1990.

Orgeln
Den ursprungliga orgeln, invigd 1977, var tillverkad av John Grönvall Orgelbyggeri och hade fem stämmor och två manualer. Den  såldes 1999 och ersattes med en digital orgel av märket Ahlbom.

Referenser

Kyrkobyggnader i Göteborgs stift
Kyrkobyggnader i Ale kommun
Kyrkobyggnader invigda 1970
1970 i Sverige
Nols kyrka

Nols kyrka är en kyrkobyggnad i tätorten Nödinge-Nol i Ale kommun. Den tillhör sedan 2008 Starrkärr-Kilanda församling (tidigare Starrkärrs församling) i Göteborgs stift.

Kyrkobyggnaden
Kyrkan uppfördes 1987 med Nols gamla missionshus som stomme. Arkitekten bakom var Kjell Malmqvist. Kyrkklockan göts på Bergholtz klockgjuteri i Sigtuna. I korets fönster finns en glasmosaik av konstnären Roland Andersson, Alingsås.

Inventarier
Textilierna i kyrkan är vävda av Christina Westman i Göteborg.

Orgeln
En orgel med åtta stämmor och två manualer, köptes 1989 in från Kungsholmens gymnasium i Stockholm. Den var tillverkad av Marcussen & Søn. Orgeln såldes 1999 till Skara stift och ersattes med en digital orgel av märket Ahlborn.

Referenser

Externa länkar 
360-graders vy av kyrkorummet

Kyrkobyggnader i Göteborgs stift
Kyrkobyggnader i Ale kommun
Kyrkobyggnader invigda 1987
1987 i Sverige
Ale vikingagård

Ale vikingagård är en rekonstruerad gårdsbebyggelse från vikingatiden. Den ligger i anslutning till E45 söder om Älvängen i Ale kommun, Västra Götalands län. Huvudobjektet i gården är det stora långhuset.

Området
Gården ligger direkt invid Göta älv på flodens östra sida några mil norr om Göteborg. Göta älv har sedan urminnes tider varit en viktig förbindelselänk mellan Vänern och Kattegatt. I Ale kommun, i vilken gården ligger, finns en stor mängd fornlämningar från järnåldern och vikingatiden, men även från andra tidsperioder. Många nedgrävda skatter har också påträffats i området vilket kan tyda på att det också funnits en rikare samhällsklass. Många föremål från vikingatiden, bland annat svärd och yxor, hör till fynden.

Förlagan
Vid rekonstruktionen av vikingagården har man utgått från "Fugledegården" som är en stormansgård vilken påträffats vid arkeologiska utgrävningar vid sjön Tissø på västra Själland, Danmark. Med utgångspunkt från resterna efter denna gård har man i Ale försökt återskapa en rikare bondes boendemiljö under vikingatiden. Liksom andra rekonstruktioner som vilar på enbart arkeologiska fynd finns stora frågetecken om detaljerna i konstruktionen. Genom jämförelse med andra fynd från vikingatiden kan man emellertid skapa en troligtvis trovärdig miljö som ger en bild av en dåtida rikemannagård.

Uppbyggande och verksamhet
Uppförandet av husen påbörjades 2001. Långhuset är 17 meter långt med en största bredd på ca sju meter. Taket har en karakteristisk rundad form med en högsta höjd ca sju meter över mark. Byggnaden är uppförd på en kraftig träsyll i vilken breda träplankor är placerade i så kallad stavteknik. Taket täckes av kraftiga träspånor. I stort hela byggnaden är tillverkad i ek.

Vid uppförandet har timmermännen använt sig av sprättäljning för att få träytorna plana. Denna teknik finns i äldre byggnader. Långhuset har också försetts med en rik profilering i så kallad Mammenstil.

Uppförandet av gården skedde som ett led i experimentell arkeologi. Genom noggranna analyser och detaljerade beskrivningar över byggarbetet försökte man få så mycket praktisk kunskap som möjligt när det gällde uppförandet av en forntida konstruktion i full skala. Sådana praktiska erfarenheter kan vara viktiga vid tolkningar av framtida arkeologiska bebyggelselämningar.

Ale vikingagård anses i dag som ett av de främsta rekonstruerade exemplen på en stormannagård från vikingatiden. Den drevs i kommunal regi fram till 2015. För 2016 har verksamheten övertagits av den ideella föreningen ”Ale vikingagård–Byalaget”.

Referenser

Externa länkar
 Ale vikingagård. Läst 2021-03-11
Lars Lundqvist: Vikingagård i Ale, ett förslag till utformning. 2000-04-24. Läst 2014-04-07. 
Ale Kommun, 2016-03-30, Läst 2021-03-11 https://www.ale.se/nyheter-ale.se/nyhetsarkiv/2016-03-30-byalag-tar-over-vikingagard.html?fbclid=IwAR0koU9hgHu2nNQ1BZOyeiRmyKyJ7bsK6aFbWha_MXbk-IqyQn43Yzf1poY

Se även
 Återskapande av vikingatiden

Byggnader och anläggningar i Ale kommun
Museer i Västra Götalands län
Arkeologiska friluftsmuseer i Sverige
Vikingatiden
Friluftsmuseer i Sverige
Sven Rydenfelt

Sven Rydenfelt, född 23 januari 1911 i Hjärnarp, Kristianstads län, död 15 februari 2005 i Lunds domkyrkoförsamling, Lund, var en svensk nationalekonom och liberal opinionsbildare.

Biografi
Sven Rydenfelt blev politiskt aktiv under 1940-talet som journalist för flera tidningar. År 1945 utnämndes han till ordförande för liberala studentklubben i Lund. Stridigheter och åsiktsmotsättning med partiordföranden satte dock stopp för en karriär inom folkpartiet, och han bytte då till Högerpartiet. Rydenfelt skrev bland annat Högerpartiets bostadspolitiska program. Då han förespråkade en fri marknad betraktades han emellertid som alltför kontroversiell för partiet. År 1956 invaldes Rydenfelt i Mont Pelerin Society där han bland annat lärde känna  Friedrich Hayek och Milton Friedman, vilket kom att influera hans åskådning. 

Rydenfelt arbetade som lektor i nationalekonomi vid Lunds universitet från 1951 till 1976. Han var medlem av redaktionsrådet för tidskriften Nyliberalen och hedersordförande för Medborgare mot EMU.

På 1970-talet började Rydenfelt få erkännande i Sverige bland marknadsekonomer på högerkanten. Han fick professors namn av den nytillträdda borgerliga regeringen 1991.

Verk  
Sven Rydenfelt skrev 23 böcker och bortemot tusen artiklar. Han kritiserade såväl socialdemokratin som de borgerliga partierna, och mot slutet av sitt liv även EU och EMU. Han förutsåg redan 1956 Sovjetunionens fall och menade att unionen skulle kollapsa av sig själv.

Rydenfelt skrev tillsammans med Janerik Larsson 1966 boken Säkerhetspolisens hemliga register – om åsiktsfrihet och åsiktsförföljelse. Samma år hade han gjort en JO-anmälan av Säpos registerföring. Denna ledde till att han själv granskades av IB, misstänkt för att motiveras av vänsterpolitiska hänsyn.

Bibliografi i urval 
Kommunismen i Sverige, En samhällsvetenskaplig studie, Gleerups, Lund 1954
Socialpolitik och samhällsekonomi, serien Samhällsdebatten nr 7, Stockholm 1955, ISSN 0487-0964 
Säkerhetspolisens hemliga register - om åsiktsfrihet och åsiktsförföljelse, Zinderman, Göteborg 1966 (med Janerik Larsson)
Människan och samhället, Liber Läromedel, Stockholm 1981,  
Bönder, mat, socialism, Liber Förlag, Malmö 1983, 
På upptäcktsfärd i marknadsriket, Contra Förlag, Stockholm 1988,

Källor

Litteratur
Nils-Eric Sandberg: Fritänkaren - ett vänporträtt av Sven Rydenfelt, Timbro, Stockholm 2009,

Externa länkar 

"Sven Rydenfelt 1911-2005" , Frihetsfronten.

Noter

Födda 1911
Avlidna 2005
Svenska nationalekonomer
Svenska innehavare av professors namn
Personer inom svensk liberalism
Personer i Liberalerna och Folkpartiet
Svenska moderater
Personer verksamma vid Lunds universitet
Män
Martin Plüss

Martin Plüss, född 5 april 1977 i Murgenthal, Schweiz, är en schweizisk professionell ishockeyspelare (forward) som spelar för SC Bern i den schweiziska högstaligan NLA.

Plüss inledde sin aktiva hockeykarriär i Kloten Flyers. Inför säsongen 2004/2005 skrev han kontrakt med svenska elitserielaget Frölunda HC, med vilka han vann ett SM-guld och ett silver. Han spelade sammanlagt fyra säsonger i Frölunda och svarade för 136 poäng på 195 spelade matcher. Han återvände till den schweiziska hockeyligan säsongen 2008/2009 efter att ha skrivit på ett treårskontrakt med SC Bern. Han har skördat stora framgångar i den schweiziska högstaligan NLA. Plüss är fyrfaldig schweizisk NLA-mästare. Under slutspelet 2012/2013 gjorde han flest mål av alla spelare i NLA.

Han har även representerat det schweiziska hockeylandslaget vid ett flertal tillfällen.

Statistik

Meriter
A-landskamper: 58
SM-guld: 2005

Klubbar

  EHC Kloten 
  EV Dielsdorf-Niederhasli
  Bülach
  Frölunda Indians (2004-2008)
  SC Bern (2008-)

Referenser

Schweiziska ishockeyspelare
Spelare i Frölunda HC
Män
Födda 1977
Levande personer
Perim

Perim eller Barim (arabiska: بريم, Barīm), även kallad Mayun, är en ö i sundet Bab el-Mandeb mellan Indiska oceanen och Röda havet, omkring 3,5 kilometer från Arabiska halvön och 20 kilometer från Afrikas kust. Ön tillhör Jemen och är omkring 13 km² stor. Den har en god hamn som består av en utslocknad krater.

Ön ockuperades av britterna 1857, och eftersom den behärskade inloppet till Röda havet anlade de befästningar och underhöll en liten garnison. Den administrerades under Adenkolonin. Efter folkomröstning 1967 valde invånarna att tillhöra Sydjemen. Som kolstation mellan 1883 och 1936 hade ön viss betydelse.

En militär flygbas byggdes på ön 2021

Källor 

Jemens öar
Barbro Hiort af Ornäs

Barbro Margareta Eriksdotter Hiort af Ornäs, under en tid Nathorst-Böös, född 28 augusti 1921 i Göteborgs domkyrkoförsamling, död 27 november 2015 i Västerleds församling i Stockholm, var en  svensk skådespelare.

Biografi 
Barbro Hiort af Ornäs var dotter till civilingenjör Erik Hiort af Ornäs och hans hustru Alma Ärnström i hennes andra gifte. Brodern Torbjörn Hiort af Ornäs är i äktenskap med Ingrid Hiort af Ornäs farfar till skådespelaren Sebastian Hiort af Ornäs. Hiort af Ornäs var engagerad vid Dramaten 1945–1947. Därefter arbetade hon vid olika teatrar fram till 1970 då hon åter knöts till Dramaten. Hon filmdebuterade 1943 i Olof Molanders Kvinnor i fångenskap och kom att medverka i ett 60-tal TV- och filmroller.

För den bredare allmänheten känns Hiort af Ornäs igen från Sällskapsresanfilmerna som Stig-Helmer Olssons mamma.

1958 vann Hiort af Ornäs priset för Bästa kvinnliga skådespelare vid filmfestivalen i Cannes för insatsen i Ingmar Bergmans Nära livet (priset delades med Bibi Andersson, Eva Dahlbeck och Ingrid Thulin) och 1989 tilldelades hon utmärkelsen Litteris et Artibus.

Barbro Hiort af Ornäs var 1945–1972 gift med advokaten Ernst Nathorst-Böös (1918–1988) och fick barnen Jörgen (född 1947), Thomas (född 1951) och Ernst (född 1960). 1976 gifte hon sig med advokaten Fritz Belfrage (1917–1983). Sedan var hon sambo med teatermannen Hans Ullberg (1920–1996).

Filmografi urval 

1953 – Barabbas

 (TV-film)

TV 

1961 – Vildanden

1991 – Teatermakarna
1993 – Roseanna
1996 – Skuggornas hus

2001 – Återkomsten

Teater

Radioteater

Referenser

Noter
<references>

</references>

Källor 
 Dödsannons - Svenska Dagbladet den 6 december 2015, s. 31

Vidare läsning

Externa länkar 

 
 

Födda 1921
Avlidna 2015
Kvinnor
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska skådespelare under 2000-talet
Svenska scenskådespelare
Mottagare av Litteris et Artibus
Skådespelare från Göteborg
Barbro
Barbro
Adenviken

Adenviken är en havsvik i Indiska oceanen mellan Jemen och Somalia. I sitt nordvästra hörn står viken i förbindelse med Röda havet genom sundet Bab el Mandeb.

Adenviken är del av transportvägen som leder från Indiska oceanen till Medelhavet, Europa och Nordamerika via Röda havet och Suezkanalen. De viktigaste hamnarna runt Adenviken är Aden i Jemen, Djibouti i Djibouti och Berbera i Somalia.

Sjöröveri förekommer alltjämt i detta område.

Källor

Fotnoter

Externa länkar

Hav
Indiska oceanen
Kuria Muria

Kuria Muria är en ögrupp tillhörig Oman i västra delen av Indiska oceanen. Ögruppen består av fem öar med en yta på totalt 72 km² och ligger 40 km från  Omans kust. Största ö är Hallania (57 km²). Öarna tillhörde Storbritannien från 1854 till 1967, då de överläts till Oman.

Källor
Store norske leksikon, Kuria Muria
Svensk Uppslagsbok (1955), Kuria Muria-öarna

Omans ögrupper
Ögrupper i Indiska oceanen
Ampeg

Ampeg är en amerikansk tillverkare av förstärkare och högtalare för elbas och elgitarr. Företaget grundades 1946 som Michaels-Hull Electronic Labs, nuvarande namn sedan 1949. De är mest kända för deras SVT-serie (Super Valve Technology).

Historia 
Everette Hull och Stanley Michaels bildade 1946 företaget Michaels-Hull Electronic Labs. Deras första produkter var en pickup för elbas designad av Hull samt en förstärkare med minimal utgångsdistorsion, något som var eftertraktat hos jazzmusiker. Pickupen fick namnet "Amplified Peg", vilket senare blev "Ampeg". Michaels överlämnade företaget till Hull, som ändrade namnet till "Ampeg Bassamp Company".

1976 utvecklade man i samarbete med Hagström en klon mellan en gitarr och en synthesizer, Hagström Patch 2000.

Produkter

Bassamp 
Bassamp är en serie komboförstärkare av typen solid state för elbas. I serien ingår BA-108 (25 watt), BA-110 (35 watt), BA-112 (50 watt), BA-115 (100 watt) och BA-115 HP (220 watt).

Artister förknippade med Ampeg 
 Melissa Auf der Maur (Hole, The Smashing Pumpkins)
 Les Claypool (Primus)
 Sheryl Crow
 Mark Hoppus (Blink-182)
 Jason Newsted (Metallica)
 Robert Trujillo (Metallica)
 Sting

Referenser

Externa länkar 

 Officiell webbplats

Amerikanska elektroniktillverkare
Företag bildade 1949
Brittiska Somaliland

Brittiska Somaliland, officiellt British Somaliland Protectorate, var ett brittiskt protektorat på norra delen av Afrikas horn vid Adenviken. Det gränsade i nordväst till Franska Somaliland, i söder till Etiopien och i öster till Italienska Somaliland. Området blev 1960 en del av Somalia. 

Huvudstad var kuststaden Berbera till 1941 och därefter Hargeisa i det inre av landet vilken även är huvudstad i nuvarande Somaliland. Från 800-talet till slutet av 1800-talet var staden Zeila i områdets nordvästra del den viktigaste arabiska orten på Somalilands kust och var centrum för handeln för det kristna Etiopien och det islamiska Arabien.

Området hade dominerats av Egypten under 1870-talet. När egyptierna drog sig tillbaka från området 1884 besattes det av britterna som där upprättade ett protektorat med en garnison i staden Aden i Jemen. Förvaltningen av området sköttes först från Brittiska Indien men togs 1898 över av brittiska regeringen.
 
Under andra världskriget intogs Brittiska Somaliland av italienska trupper i augusti 1940 och blev en del av Italienska Östafrika. Det återerövrades av britterna i mars 1941. Den 26 juni 1960 blev området den självständiga Staten Somaliland, men efter en folkomröstning några dagar senare förenades Brittiska Somaliland med den italienska besittningen Italienska Somaliland för att bilda det självständiga Somalia, som utropades 1 juli 1960.  

Sedan staten Somalia fallit samman i kaos utropade sig det gamla Brittiska Somaliland självständigt 17 maj 1991 under namnet Republiken Somaliland.

Källor

Vidare läsning

Externa länkar

Historiska länder och riken i Afrika
Somalias historia
Stater och territorier bildade 1884
Stater och territorier upplösta 1960
Somaliland
Afrika under 1800-talet
Afrika under 1900-talet
Engelskspråkiga länder och territorier
Ingrid Backlin

Ingrid Backlin, ursprungligen Michaëlsson, född 16 maj 1920 i Hedvig Eleonora församling i Stockholm, död 24 februari 2013, var en svensk skådespelare.

Biografi 
Backlin var dotter till lasarettsläkaren och politikern Erik Michaëlsson (1890–1974) och Tyra Backlin (1894–1976).

Efter att 1938 ha gått ut flickskola i Linköping följde studier vid Engelbrekts husmodersskola 1939, Bar-Lock-institutet i Stockholm 1940 och Gösta Terserus teaterskola i samma stad 1940–1942. Hon turnerade bland annat med Riksteatern 1946–1947 och 1948 samt med Douglas Håge i Party 1959.

Ingrid Backlin filmdebuterade 1940 i Ivar Johanssons Snurriga familjen, och kom att inneha ett 30-tal olika roller inom TV och film.

Hon var mellan 1944 och 1947 gift med löjtnant Karl-Sigfrid von Segebaden (1920–1949) och 1948–1960 med skådespelaren Stig Järrel (1910–1998). I första äktenskapet fick hon 1945 sonen Peter von Segebaden. I andra äktenskapet fick hon sonen Stefan 1948 (senare känd som TV-mannen och politikern Henrik S. Järrel) samt dottern Helen Järrel 1957 (senare Åberg). Hon antog efter sin andra skilsmässa sin mors flicknamn Backlin.

Ingrid Backlin dog 2013. Hon är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Filmografi i urval 

 (senare kallad De glada åren)

 

 

 (kortfilm)

 

 

 (kortfilm)

Teater

Roller

Referenser

Källor 
 
 
 Ingrid Backlin på Svensk Mediedatabas

Externa länkar 
 
 

Svenska scenskådespelare
Svenska skådespelare under 1900-talet
Skådespelare från Stockholm
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1920
Avlidna 2013
Kvinnor