kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Gefjon

Gefjon eller Gefjun ("den givande") var en gudinna i nordisk mytologi. Det finns inget som tyder på att hon tillhört vanerna, mer än möjligen dikten Lokes smädelser, där han beskyller henne för lösaktighet.Hon omnämns i skalden Brages dikt Ragnarsdrapa från 800-talet: "Gefjon drog från Gylfe/glad över guldet/så att slagdammet rök/Danmarks förökning. Oxarna bar åtta ögon/där de strävade/med fyra huvuden/framför den vida frodiga ön." 

På 1200-talet återberättar Snorre Sturlason historien så här: "Sedan drog han (Oden) norrut till havet och tog sig boplats på en ö. Där heter det nu Odensö på Fyn. Därefter sände han Gefjon över sundet för att söka land."  Samma författare återger episoden på ett annat sätt i delen "Hur Gylfe blev lurad" i Snorres Edda: "Kung Gylfe rådde över länderna som nu kallas Svitjod. Om honom berättas att han gav en kringfarande kvinna ett plogland som tack för glädjen hon skänkt honom. Det skulle vara så stort som fyra oxar kunde plöja upp på en dag och en natt. Men kvinnan var av asarnas ätt. Hon hette Gefjon. Hon hämtade fyra oxar från Jotunheimen i norr, de var söner till henne och en jätte, och satte dem för en plog. Och plogen tog så kraftigt och djupt att landet skars loss, och oxarna drog det landet västerut i havet och stannade i ett sund. Där satte Gefjon landet och gav det namnet Själland." Det berättas också att Oden gav sin son Skjold till Gefjon som tack. De bosatte sig i Lejre och bildade Danmarks första kungadynasti, enligt sagan. 

Berättelsen om Gefjons plöjning uppvisar släktskap med den keltiska sagosamlingen Mabinogion. Hjälten Gofannon äger de övernaturliga oxarna från Gwlwlydd. Dessa är människor som förvandlats till dragdjur av Gud, som straff för sina synder.  

Gefjon uppfattas som en fruktbarhetsgudinna men också som en beskyddare. Samtidigt beskrivs hon som en jungfru, som i sitt hem mottar alla som dött som jungfrur. Det kan tyckas vara motsägelsefullt, men är inte särskilt ovanligt i religionshistorien. I "Den korta berättelsen om Völse" förekommer en rit där en hästfallos skickas runt bordet hos en bondfamilj. Den unga bonddottern vill inte delta i den obscena riten, utan anropar Gefjon: "Det svär jag vid Gefjon/och de andra gudarna/att jag nödgad tar/i den röda lemmen." Berättelsens källvärde är dock osäkert.  

Gefjon anses ha givit namn åt Gevnö (från början Geffnøwe) på Själland i Danmark.

Se även
 Poetiska Eddan, Lokasenna
 Snorre Sturlason: Prosaiska Eddan

Referenser

Noter 

Gudar i nordisk mytologi
Asynjor
Dödsgudar
Geirröd

Geirröd kan avse:

 Geirröd (jätte) – en jätte som kämpar mot Tor och Loke i nordisk mytologi 
 Geirröd (kung) –  en kungason uppfostrad av Oden
Naturalism

Naturalism kan avse:

Filosofi 
 Naturalism (filosofi) – ett begrepp som används inom filosofin som samlingsnamn för flera filosofiska åskådningar som inte särskiljer övernaturligt från naturligt
 Metodologisk naturalism – ett metodologiskt förhållningssätt inom naturvetenskap
 Metafysisk naturalism – antagandet att allting som existerar har naturliga förklaringar och att inget övernaturligt existerar
 Naturalistisk observation, en form av beteendeobservation
 Etisk naturalism – en metaetisk teori om moraliska yttranden
 Det naturalistiska misstaget – ett begrepp infört i moralfilosofin

Konstnärliga riktningar 
 Naturalism (konst) – en konstvetenskaplig term som är nära förknippad med termen realism
 Naturalismens litteratur – en litterär rörelse under 1800-talets senare halva, och kan beskrivas som en radikal form av realism inom litteraturen

Samhällskunskap 
 Naturalism (rasism) – ett begrepp inom teorier och perspektiv som studerar rasismer, segregering och social exkludering

Världsåskådningar 
 Humanistisk naturalism – ett synsätt som lägger vikt vid en vetenskapligt grundad naturalism
 Naturalismen – en världsåskådning i den internationella rörelsen The Brights
Geirröd (jätte)

Geirröd var i nordisk mytologi en jätte som i en berättelse utmanar gudarna Tor och Loke. 

Geirröd tillfångatar Loke när denne uppträder i falkhamn och för att ge honom friheten kräver han att Tor ska komma till honom utan Mjölner och Megingjord. Det går Loke med på, och släpps. Tor och Loke beger sig därefter till Geirröds boning på dessa villkor. På vägen möter de Grid, en jättinna som Tor tidigare haft ett kärleksmöte med, och hon ger Tor en trollstav, ett nytt styrkebälte och ett par järnhandskar. När gudarna senare ska korsa älven Vimur sätter sig Geirröds dotter Gjalp gränsle över vattendraget och urinerar så att det svämmar över. Tor hugger då tag i en rönn och lyckas rädda både sig själv och Loke iland. Väl framme vid jättens boning sätter sig Tor på en stol som lyfts upp mot taket. Tor tar då spjärn så att stolen krossar Geirröds både döttrar Gjalp och Greip. Därefter möter Geirröd Tor i en kamp där jätten kastar glödande järn på Tor. Jätten döljer sig bakom en järnpelare och Tor slänger det glödande järnet så att det far tvärs igenom både pelaren och jätten.

Se även
 Thórsdrápa 
 Snorre Sturlasson: Prosaiska Eddan 
 Geirröd, Odens fosterson.

Källor

Jättar i nordisk mytologi
Gere

Gere var en dansk uradelssläkt från Östdanmark, som är känd från 1300-talet och vilken troligen härstammar från den jutiska släkten Brok (av Gammel Estrup). Gere på danska betyder kil och släktnamnet har skapats av släktforskare efter kilen i vapenskölden. Det är tveksamt om släkten själv har använt namnet Gere. Det finns tre släktet är tre linjer kända, vars samband inte kan påvisas. Den första bosatte sig i Själland, de andra två uteslutande i Skåne och Halland.

Gere förekom i tre släktgrenar:
 Paddeborg (Sparresholm sedan 1609) på Själland.
 Gisleberga, Norrvidinge socken i Skåne.
 Sörby socken i Skåne (tidigare: Jordberga linjen) störst.
Vapen
 Vapnet anges i det danska adelslexikonet under namnet Gere som en blå spets på ett silverfält (likt släkten Broks) och på hjälmen en kvast med fem växelvis vita och blå strutsfjädrar, men under namnet Most som en silverspets på en delad sköld med en svart och en röd halva. På hjälmen har två av färgerna i skölden delade horn, vilket är en antagande, eftersom släktens sigill bara visar dryckeshorn som hjälmtecken.

Historia
Under medeltiden blomstrade släkten Gere i Danmark. I Sverige förekom samtidigt släkten Gera. Båda släkterna bar relativt lika vapen och det har därför antagits båda grenarna härstammar från samma släkt, den jutiska släkten Brok, eller Brock (av Gl. Estrup), som förde en vapensköld lika med Geresläkten.

Namnet Gere har även använts av några medlemmar av släkten Most, som först antog det som förnamn och senare som släktnamn.

Släkten dog ut 1588 på svärdssidan med Felix Jensen.
 
Sätesgårdar inom ätten
 
De olika Gere släktgrenarna har haft ett flertal sätesgårdar i Skåne och på Själland. En av de betydelsefulla sätesgårdarna under 1300-talet var Jordberga gods beläget nära Källstorp i Källstorps socken i Skåne.
På Själland innehade släkten Paddeborg gods beläget i Toksværd socken. Ove Pedersen Gere står som innehavare av Paddeborg mellan 1334 och 1355. Efter honom ärvde sönerna Niels, Eggert, Jacob och Henrik godset. Jacob Ovesen Gere skänkte 1399 sin andel till benediktinerklostret Skovkloster i Næstved. Henrik Ovesen Gere skiftar 1398 och 1403 sin andel i godset med biskopen Peder.
Den skånske väpnaren Jon Jenssøn (Gere) av Gisleberga (Onsjö härad) fick överlåtit Nyköpinghus efter Albrekt av Mecklenburg Stycke (Karlskroniken (Rimkrönikor)

Medlemmar ur släkten 
 Erland Lakæ (Gere) hörde hemma i Gynge härad.
 Niels Erlandsen (Gere) af Jordbjerg var canonicus och kantor i Lund fram till sin död den 1 april 1372.
 Steen Felixsen (Gere) till Maglö, beläget i Norra Mellby socken, var ogift och hovjunkare 1567-73. På hans gravsten i Lunds domkyrka finns återgivna åtta förfäders vapen: Gere, Brown, Hollunger, (slitna) Laxmand, Skalder, Ribbing och Bulle.

Källor 
 Thiset, Hiort-Lorenzen, Bobé, Teisen. Danmarks Adels Aarbog. Dansk Adelsforening, DAA 1893:187

Noter 

Danska adelsätter
Adel
Uradel
Ginnungagap

I nordisk mytologi representerar Ginnungagap (”den magiska avgrunden") den ursprungliga intighet ur vilket allting senare föddes. Ur Ginnungagap föddes först Muspelhem och därefter Nifelheim "den mörka världen". I den mytologiska beskrivningen låg Nifelhem i norr där frost rådde och de kalla floderna, Elivágar flöt fram. I söder fanns Muspelsheim med gnistrande flammor. När hettan från Muspelhem mötte rimfrosten från Nifelheim i Ginnungagap uppstod urjätten Ymer. Gudarna Oden, Vile och Ve ("Sinne/ursinne", "vilja” och "helighet") skapade världen av Ymers kropp.

Ginnungagap är den avgrund ur vilken världen har sitt ursprung. Adam av Bremen konstaterar att den förmodligen skulle ligga långt bort, i norr. Enligt ett manuskriptfragment, Gripla, från 1400-talet skulle Ginnungagap ligga mellan Vinland och Grönland, d.v.s. vara identiskt med Davis sund, medan Guðbrandur Þorláksson på 1600-talet gissade Baffinön.

Eddadikten Völuspás skildring 

Så här uttrycks det i eddadikten Völuspá, "Valans spådom":

3.

För länge sedan

då Ymer levde

fanns ej sand eller sjö

eller svala vågor.

Jorden fanns inte,

ej himlen där ovan,

gapande svalg fanns

men ingenstans gräs.

Se även 
Världens skapelse i nordisk mytologi

Källor 

Platser i nordisk mytologi
Parallellepiped

En parallellepiped är en tredimensionell geometrisk figur som begränsas av sex plan, vilka två och två är sinsemellan parallella. Gränsytorna är parallellogrammer, av vilka de, som står emot varandra, är kongruenta. Parallellepipeden har tolv kantlinjer och åtta hörn. 

Om gränsytorna är kvadrater kallas parallellepipen kub. En parallellepiped där alla sidor är rektanglar kallas rätblock. Är alla sidorna romber kallas den romboeder.

Volym

Volymen hos en parallellepiped är lika med basytans area, , multiplicerad med höjden,  (se figur 1):

Basytan är en parallellogram och dess area är lika med:
.
Höjden är lika med

Vilket ger:
.

Således är volymen är lika med absolutbeloppet av den skalära trippelprodukten av de tre sidovektorerna. Detta innebär i sin tur att om kantvektorerna är:

så är volymen lika med absolutbeloppet av determinanten

det vill säga

I figur 2 visas hur man genom att skära av en röd bit i ena änden av en parallellepiped och lägga till den i den andra (då grönfärgad) kan göra sidorna rektangulära i två steg. I första steget görs två par motstående sidor rektangulära, i det andra det sista paret. Eftersom den bortskurna röda biten har samma form och dimensioner som den tillagda gröna ändras inte volymen. Höjden, som markeras av den blå pilen, ändras inte heller och även den gulfärgade basytans area förblir konstant, eftersom man skär bort lika mycket som man lägger till. Således är volymen av den parallellepiped vi utgick från lika med volymen av det rätblock vi erhållit, det vill säga basytans area gånger höjden.

Area
En parallellepiped har tre par av motstående sidor vilka är identska parallellogram. Dessa sidopar definieras av vardera två av kantvektorena. Arean av en sådan parallellogram, exempelvis den med kanterna  och  i figur 1, är lika med . Totalarean för en parallellepiped är således:
.

Källor 

 

Polyedrar
Gjuke

I nordisk mytologi är Gjuke en sagokung, som är stamfader till niflungarna (motsvarigheten till de sydgermanska nibelungarna). Han är gift med Grimhild och förekommer i berättelserna om Sigurd Fafnesbane.

Se även 
 Gunnar Gjukeson och Gudrun Gjukedotter.
 Sigurd Fafnesbane
 Richard Wagner: Der Ring des Nibelungen
 Völsungasagan

Referenser

Gestalter i nordisk sagalitteratur
Gjöll

1. Gjöll (Gjǫll: "den gälla, larmande") är i nordisk mytologi en gränsflod till dödsriket Hel. Enligt Grímnismál 26–28 har Gjöll sin upprinnelse i Hvergelmir, varefter den strömmar genom Midgård för att slutligen störta ned i Hel. Samma sak sägs dock om flera andra floder, varför Snorre Sturlasson i en parafras på denna text i Gylfaginning 4 förtydligar att det är Gjöll som rinner "närmast Hels grindar". Detta bekräftas också av Gylfaginning 49, där Snorre berättar om Gjallarbron – "bron över floden Gjöll" – på vilken alla döda som skall till Hel måste färdas. En broväkterska vid namn Modgunn (Móðguðr) kontrollerar de dödas identitet – men hon omtalas endast av Snorre och är inte nämnd någon annanstans.

I övrigt finns få uppgifter om floden Gjöll. Namnet förekommer som första heiti i namntulornas uppräkning av älvar. Saxo Grammaticus berättar i Gesta Danorums första del om kung Haddings vistelse i dödsrikets närhet, att kungen där såg en våldsamt strömmande flod i vars skummande forsar allsköns vassa vapen virvlade omkring. Över floden välvde sig en bro – som kanske var Gjallarbron – men Saxo nämner inte dess namn. Inte heller nämner han namnet på floden, men beskrivningen passar bättre in på underjordsfloden Slid (Slíðr) – omtalad i Vǫluspá 36 – än på Gjöll.

2. Gjöll (Gjǫll) är namnet på den klippa vid vilken Fenrisulven står bunden. (Gylfaginning 34.) Kanske är det ulvens gälla ylande på denna plats som föranlett klippans namn. Det finns troligen inget samband mellan klippan Gjöll och floden Gjöll.

Källtexterna

Floden Gjöll 
Grímnismál 28{|
|
Vinå heter en,
en annan Vegsvinn,
en tredje Tiodnuma:
Nyt och Nöt,
Nönn och Hrönn,
Slid och Hrid,
Sylg och Ylg,
Vid och Vån,
Vönd och Strönd,
Gjöll och Leipter,
de gå genom Midgård,
men härifrån falla de till Hel.
|
Vína heitir ein, önnur Vegsvinn, 
þriðja Þjóðnuma, Nyt ok Nöt, 
Nönn ok Hrönn, Slíð ok Hríð, 
Sylgr ok Ylgr, Víð ok Ván, 
Vönd ok Strönd, Gjöll ok Leiftr, 
þær falla gumnum nær, er falla til Heljar héðan.|
|}Gylfaginning 4'Gylfaginning 49 Klippan Gjöll Gylfaginning 34' Källor 
 Den poetiska Eddan.
 Snorres Edda.
 Lindow, John (2001), Norse Mythology: A Guide to the Gods, Heroes, Rituals, and Beliefs, Oxford University Press. 
 Simek, Rudolf (2007), Dictionary of Northern Mythology'', D.S. Brewer.

Noter

Se även
 Styx (Grekisk mytologi)

Platser i nordisk mytologi
Mytiska vattendrag
Gladsheim

Gladsheim (Glaðsheimr, ”den glansfulla världen”) är enligt eddadikten Grímnismál namnet på den nejd i Asgård där Valhall är belägen. Men enligt Gylfaginning i Snorres Edda är Gladsheim ett hov som gudarna lät uppföra på Idavallen i Asgårds mitt. Detta var deras första verk sedan Asgård hade byggts, skriver Snorre Sturlasson. Hovet var helt och hållet som av guld alltigenom. Där fanns tolv högsäten åt gudarna, förutom Allfaders  eget högsäte, som var det yppersta av de alla. Vid sidan om hovet byggdes också en harg åt gudinnorna.

Källtexterna

Grímnismál 
Gladsheim omtalas som den femte himmelska gudaboningen i Grímnismál 8–10. Den första strofen nämner Gladsheim som nejden kring Valhall; de två andra beskriver Valhall:

I Uppsala-Eddan (DG 11, 4°) stavas Glaðsheimr utan genitiv-s, alltså Glaðheimr. Ordet kan då översättas ”den glada världen” eller ”glädjens värld”. Vingólf kallas i Uppsala-Eddan Vindglóð, vilket antas vara en förvanskning. Ordet gyðjur, som här översätts gudinnor, kan också betyda prästinnor, vilket är det ord som Björn Collinder valde i sin översättning av Snorres Edda. Snorres skildring tycks inspirerad av kulten på en hövdingagård.

Stjärnbilden Glaðsheimr 
Enligt mytologen Finnur Magnússon, och senare Sigurd Agrell, skulle den himmelska gudaboningen Glaðsheimr motsvara Vädurens stjärnbild.

Kommentarer

Källor 

Oden
Platser i nordisk mytologi
Glam

Glam kan syfta på:

 Glam – en förkortning för glamour
 Glamrock – en typ av rockmusik
 Glam metal – en under-genre inom heavy metal som liknar glamrock
 Glam (mytologi) – en draug i nordisk mytologi
 Glam (musikgrupp) – en sydkoreansk tjejgrupp
 GLAM – förkortning på engelska för galleries, libraries, archives, museums, se ABM (arkivering)
Glitne

Glitne (norröna: Glitnir, ”den lysande”) var i nordisk mytologi guden Forsetes boning i Asgård. ”Där är väggar och poster och stolpar av rött guld, och taket av silver”, skriver Snorre Sturlasson i Gylfaginning, kapitel 17. I kapitel 32 av samma skrift berättas följande om Forsete: ”Han har en sal i himlen som heter Glitne, och alla som kommer dit med svåra tvister är förlikade när de beger sig därifrån. Det är den bästa domplatsen hos gudar och människor.”

Glitne är den tionde av de gudasalar som beskrivs i Grímnismál:

{|
|
Glitnir er inn tíundi,hann er gulli studdr
ok silfri þakðr it sama;en þar Forseti
byggir flestan dagok svæfir allar sakir.|
 Den tionde är Glitne,
 med guld är den stöttad,
 av silver är salhusets tak;
 Forsete finns där
 de flesta dagar
 och medlar i alla mål.
|
|}

Glitnir var symbolen för hur viktigt det är att diskutera hellre än att ta till våld.

 Stjärnbilden Glitnir 
Det är tolv himmelska gudaboningar som uppräknas i Grímnismál. Att dessa skulle motsvara de tolv stjärnbilderna i zodiaken är en hypotes som först framkastades av mytforskaren Finnur Magnússon, 1821, men senare vidareutvecklades av Sigurd Agrell. I de flesta fall gjorde Magnússon och Agrell samma tolkningar, men i några fall var de oeniga. Medan Magnússon trodde att Glitnir skulle motsvara Jungfruns stjärnbild kom Agrell fram till att Glitnir var identisk med Skorpionen. (Det var i stället Frejas boning i Folkvangr som enligt Agrell motsvarade Jungfrun.)Sigurd Agrell, Senantik mysteriereligion och nordisk runmagi: en inledning i den nutida runologiens grundproblem, kapitel 3, Stockholm 1931.

Källor
 Den poetiska Eddan. (Finns i flera översättningar. Här har använts den av Björn Collinder, Forum, 1957.)
 Snorres Edda'' i översättning av Karl G. Johansson och Mats Malm, 1999. 

Platser i nordisk mytologi
Gnipahålan

Gnipahålan (norröna: Gnipahellir) är i nordisk mytologi en grotta, som ofta har antagits vara ingången till dödsriket Hel. Lokaliseringen bygger på antagandet att odjuret Garm, som i Vǫluspá 44, 49 och 58 sägs stå bundet vid Gnipahålan, skulle vara identiskt med dödsgudinnan Hels hund som omtalas i Baldrs draumar 2-3, men som inte nämns med namn. En annan tolkning är att Garm är ett heiti för Fenrisulven. I så fall bör Gnipahålan vara belägen vid klippan Gjöll, där ulven enligt Gylfaginning 34 står fjättrad.

Namnet Gnipahellir 
Endast sista sammansättningsledet i namnet Gnipahellir kan tolkas med säkerhet: hellir betyder "håla, klipphåla, grotta". Gnipa- har ibland översatts "utskjutande" eller "hängande över", vilket tycks vara motsatsen till vad en håla är. Björn Collinder föreslog "stupgrottan" men ändrade sig senare till "stengrottan". Åke Ohlmarks tvekar mellan "hålan i det branta berget" och "kvalens grotta". Det finns dock flera översättningsförslag.

Källor 
 Den poetiska Eddan
 Snorres Edda
 Faulkes, Anthony (2005), Edda (Snorri Sturluson) – Prologue and Gylfaginning. 
 Lindow, John (2001), Norse Mythology: A Guide to the Gods, Heroes, Rituals, and Beliefs, Oxford University Press. 
 Nordal, Sigurður (1923), Völuspá
 Ohlmarks, Åke (1948), Eddans gudasånger, Schildts förlag.
 Simek, Rudolf (2007), Dictionary of Northern Mythology, D.S. Brewer.

Noter 

Platser i nordisk mytologi
Gram (mytologi)

Gram (fornnordiska: Gramr, ”vred", ”bister”, besläktat med "grym" och "gramse") var i nordisk mytologi det svärd som Oden gav till Sigmund och som senare dennes son Sigurd Fafnesbane använde för att dräpa draken Fafner.

I Völsungasagan kom Gram till när Oden under förklädnad slog in svärdet i ett träd och proklamerade att den som drog ut det skulle få det som gåva och hädan aldrig hålla ett bättre svärd, varav enbart Sigmund kunde dra ut det. Oden kom småningom att bryta svärdet i bitar, men bitarna behölls för Sigmunds son Sigurd. Dvärgsmeden Regin, fosterfar till Sigurd, kom senare att smida om Gram så Sigurd kunde dräpa draken Fafner. För att testa dess skärpa höggs det mot ett städ, varefter städet klövs.

Gram har bland annat inspirerat till det magiska kungasvärdet Narsil i J.R.R Tolkiens bokserie Sagan om ringen, vilken krossas och sedan smids om. Det har även föreslagits inspirerat till det mytologiska svärdet Excalibur, vilken sägs ha dragits ur en sten, enbart möjligt för Englands sanna kung, Kung Artur.

Referenser

Noter

Tryckta verk 

Föremål i nordisk mytologi
Völsungacykeln
Fiktiva svärd
Greip

Greip (”hon som griper fast”) är ett jättinnenamn i nordisk mytologi.

I Skáldskaparmál 18 är Greip dotter till jätten Geirröd och syster till Gjalp. När syskonen försöker dräpa Tor genom att krypa under den stol där han sitter och lyfta den för att krossa honom mot taket, tar Tor spjärn med staven Gríðarvǫlr mot en takbjälke och pressar sedan nedåt så hårt att systrarnas ryggar knäcks.

I Vǫluspá in skamma (Hyndluljóð 37) är Greip en av Heimdalls nio jättemödrar.

Namnet Greip förekommer inte i tulorna, men nämns i drapan Höstlång från 900-talets början, där i trettonde strofen Greipar biðill (Greips friare) står som kenning för "jätte".

Källor

Jättar i nordisk mytologi
Grid

Grid (fornnordiska: Gríðr) är i nordisk mytologi en jättinna. Namnet kommer troligen från substantivet gríð, som betyder ”stark iver, begär; otålighet”. I Skáldskaparmál 18 sägs Grid vara mor till Vidar den tyste, vars far var Oden. Enligt Snorre Sturlasson och flera andra källor är Oden också far till Tor, som alltså är Vidars halvbror.

I myten är Grid en överlöperska. Hon tillhör jättarnas släkte men ställer sig på asarnas sida. När Tor obeväpnad är på väg till jätten Geirröd, är det hon som varnar honom för att han blivit lurad i en fälla. Hon låter honom också låna de vapen som hon själv äger: ett styrkebälte, ett par järnhandskar och en magisk stav som heter Gríðarvǫlr (Grids stav). Denna stav omtalas även i Eilif Gudrunssons Torsdrapa. Att staven kallas vǫlr är intressant, eftersom detta ord framför allt brukar beteckna en völvestav. Kanske är Grid en sejdkona.

I tulorna är Grid (Gríðr) ett trollkvenna heiti. Namnet förekommer ofta i kenningar, av vilka några går tillbaka till 900-talet. I synnerhet förknippas Grid i dessa omskrivningar med ulvar. I Andra kvädet om Helge Hundingsbane kallas till exempel en skock vargar för ”Grids grå vildhästflock” (gránstóð Gríðar), och i Kormak Ögmundarsons Sigurðardrápa står ”Grids häst” (Gríðar glaðr) som omskrivning för ”varg”. I likhet med Hyrrokkin och andra jättinnor har alltså Grid haft en ulv som riddjur.

En fornaldarsaga 
Ett troll vid namn Grid (Gríðr) finns i fornaldarsagan Illuga saga Gríðarfóstra. Denna Grid har en underskön dotter som heter Hild. Själv är Grid ofager: Hon är skallig, men har skägg och en enorm näsa. Hennes händer liknar örnklor. Slarvigt klädd är hon också: Klänningen når knappt ner till stjärten där bak, men framtill räcker den ner till tårna. Grid är egentligen en kungadotter, som av sin elaka styvmor har blivit förvandlad till troll. Samtidigt drabbas hon också av en förbannelse som tvingar henne att skära halsen av sin dotters friare om de visar minsta tecken på rädsla. Sexton män har hon redan avlivat när sagans hjälte, skåningen Illuge, dyker upp. Han hoppar genast i säng med Hild och vägrar envist att lämna sänghalmen hur mycket Grid än hotar honom. Tre gånger trycker hon sin sax (ett eneggat vasst svärd) mot hans strupe och säger sig vilja döda honom – men Illuge förlorar inte sitt lugn. Därmed räddar han inte bara sitt eget liv, utan frälser också sin blivande svärmor från hennes hemska förbannelse.

Den äldsta handskriften till Illuga saga Gríðarfóstra är från omkring år 1600, och sagan behöver inte vara mycket äldre än så.

Kommentarer

Källor 
 Snorres Edda
 Lexicon Poeticum (1931) av Finnur Jónsson och Sveinbjörn Egilsson, København.
 Lindow, John (2001), Norse Mythology: A Guide to the Gods, Heroes, Rituals, and Beliefs, Oxford University Press. 
 Simek, Rudolf (2007), Dictionary of Northern Mythology, D.S. Brewer. 
 Waggoner, Ben (2010), Sagas of Giants and Heroes, Troth Publications.

Noter 

Jättar i nordisk mytologi
Grimhild

Grimhild är enligt nordisk mytologi Gjukes trollkunniga maka.

Referenser

Gestalter i nordisk sagalitteratur