kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Tore Uppström

Tore Ingvar Uppström, född 8 december 1937 i Brännkyrka, död 8 juni 2006 i Stockholms domkyrkoförsamling, var en svensk pianist, tonsättare och författare.

Uppström studerade vid Kungliga musikhögskolan i Stockholm, från 1959 till 1963 och vid Musikakademin i Wien från 1963 till 1964. Han har bland annat studerat för Greta Erikson. Han har turnerat i Sverige och utomlands, genomfört cirka 300 konserter och har något hundratal gånger medverkat i radioproduktioner. Han har arbetat som musiklärare, har varit ordförande för Svenska tonkonstnärsförbundet. Han var en av initiativtagarna till Föreningen Musikcentrum 1970 och dess konsult 1973-85. Medarbetare i Aftonbladets kulturredaktion, kritik, radioserier (bl.a. intervjuer med kapellmästare Tor Mann och kompositör Anders Österling).

Uppström publicerade 1973 boken Pianister i Sverige, en översikt baserad på en serie föreläsningar i Sveriges radio över pianomusikens historia i Sverige från slutet av 1700-talet till mitten av 1900-talet. En annan bok, Spelrummet Sverige. En ordbok om 1900-talets artister, trender och motbilder. Om Svenska tonkonstnärsförbundet i tiden publicerades 1997. Uppström har också publicerat ett antal artiklar för periodiska tidskrifter. Har som skriftställare också medverkat i antologier, bl.a. 12 kapitel om Dag Wirén (1995).

Tore Uppström fick Gunnar och Judith de Frumeries stipendium år 2005 för att ha befrämjat svensk tonkonst, i första hand Gunnar de Frumeries verk.

Komponerandet, som var sporadiskt, startade under studieåren vid Musikkonservatoriet i Stockholm och består i huvudsak av kammarmusik och pianominiatyrer, t.ex. två pianotrior, två stråkkvartetter och pianosamlingarna Vinjetter, fyra pianostycken, Krumelurer m.m. 

Han publicerade också en edition av Dag Wiréns andra symfoni (2000). Tore Uppström är gravsatt i Högalids kolumbarium i Stockholm.

Verkförteckning
 Vinjetter för piano  (1977/96)
 Pianotrio nr 1   (1987)
 Movement,  tre satser för stråkkvartett  (1993/98) 
 Till minne, en orgelkoral i Allhelgonatid  (1997)
 Konsertant svit  för liten orkester  (1997)

Källor 
 Owe Sjöblom & Christina Nyqvist, "Går 5-setare på pianot" (intervju med Uppström med anledning av hans 60-årsdag), Svenska Dagbladet Dec. 8, 1997. Tillgänglig genom subskription från mediearkivet.se

Noter

Externa länkar
 

Svenska klassiska pianister
Svenska klassiska kompositörer under 1900-talet
Alumner från Kungliga Musikhögskolan i Stockholm
Musiker från Stockholm
Födda 1937
Avlidna 2006
Män
Tautiška giesmė

Tautiška giesmė är Litauens nationalsång. Sången, skrevs av doktor Vincas Kudirka 1898, framfördes första gången 1905 och blev officiell nationalsång 1919. Det var förbjudet att framföra sången under tiden Litauen tillhörde Sovjetunionen.

Svensk översättning
Litauen, vårt hemland,
hjältars land,
låt dina söner hämta styrka
från vårt förflutna.

Låt dina barn vandra
endast på det godas vägar,
Låt dem arbeta för ditt behag
och för folkets välfärd.

Må solen över vårt land
fördriva alla mörka skuggor
Må ljus och sanning hela vägen
leda våra steg för alltid.

Må kärleken till Litauen
brinna klar i våra hjärtan.
För Litauens skull,
låt enhet blomstra.

Externa länkar

Litauiska sånger
Nationalsånger i Europa
Gustaf Frödings jordafärd

Gustaf Frödings jordafärd är en dikt av Verner von Heidenstam till skaldebrodern Gustaf Frödings jordfästning den 13 februari 1911. Den börjar:
Bort gå de,
stumma skrida de
en efter en till skuggornas värld.
I dikten liknas sedan Fröding vid den hårt prövade Job i Bibeln.

Hugo Alfvéns tonsättning
Delar av Heidenstams dikt tonsattes av Hugo Alfvén för manskör i februari 1911.

Alfvén tillträdde som director musices i Uppsala 1910 och redan den 7 oktober samma år utnämndes han även till dirigent i Orphei Drängar. Hans debutframträdande med O.D. blev dock inte det han tänkt sig.  Gustaf Fröding gick bort den 8 februari 1911 och redan två dagar senare, fredagen den 10, erhöll Alfvén ett brev från sin vän Verner von Heidenstam, med en dikt som denne bad Alfvén tonsätta och framföra med O.D. vid Frödings jordfästning söndagen den 12. Alfvén ansåg företaget hopplöst, men en av sångarna, Harald Adelsohn, bad honom i alla fall att göra ett försök. Vid en promenad på kvällen började domkyrkans klockor klämta, vilket inspirerade tonsättaren till musiken till texten ”Klockorna dåna. Tungt slå de…” och då han kom hem skrev han ned musiken medan Adelsohn skrev brev till sångarna och kallade dem till repetition dagen därpå. Alfvén skriver om episoden i sina memoarer: ”Där satt jag nu med ett tomt notblad, som skimrade för min upphetsade fantasi; men oron för den knappa tiden hade givit vika för en ljus förtröstan, ty sången låg ju i det närmaste redan färdig i huvudet. Det var endast att låta pennan löpa.”

På lördagen repeterade man mitt på dagen och på kvällen och på söndagen dirigerade Alfvén för första gången O.D. offentligt – vid Frödings jordfästning i Klara kyrka.

Referenser

Externa länkar 

Kulturella återgivningar av Gustaf Fröding
Svenska dikter
Sånger för manskör
Dikter av Verner von Heidenstam
Döden tänkte jag mig så

"Döden tänkte jag mig så" är en dikt av Bo Setterlind ur Dikter från San Michele (1954). I sin dikt liknar Setterlind döden vid en gammal odalman och sig själv vid en liten harpalt som lyfts upp i odalmannens korg, där den slutligen somnar. 

Dikten finns tonsatt av bland andra Hilding Hallnäs, Gunnar Hahn, Ove Engström, Erik Nordgren, Roland Forsberg, Fredrik Sixten och Gunnar Edander.

Skönlitteratur 1954
Svenska dikter
Det kom ett brev

Det kom ett brev, dikt av Pär Lagerkvist om ett brev från mor "med skrift så darrhänt stor." I fem fyraradiga strofer skildras brevets innehåll och stämning: "Där var en lukt av trädgårdsgång och av lavendel, aftonsång av söndagsfriden då hon skrev till mig sitt brev...". Gunnar de Frumerie tonsatte dikten och tillägnade den Hjördis Schymberg.
Erik Fabiansson har också gjort en tonsättning av denna dikt och denna sjöngs in på skivbolaget Odeon 1938 av kyrkosångaren Einar Ekberg och blev oerhört populär.

Dikter av Pär Lagerkvist
Glass (olika betydelser)

Glass kan syfta på:

 Glass – en frusen mejeriprodukt
 Glass (efternamn) – ett efternamn och personer med namnet
 Glass (film) – en amerikansk superhjälte-thrillerfilm från 2019

Geografi

Antarktis
 Glass Point –

Australien
 Glass House Mountains
 Glass House Mountains National Park
 Glass Mountain Creek
 Mount Bottle And Glass

Se även
 Mount Glass – flera

Bahamas
 Glass Cay

Kanada
 Glass Brook
 Opera Glass Cape

Storbritannien
 Glass (flod), Isle of Man
 Glass Islands
 Cnoc Glass
 Loch Glass
 Strath Glass

Se även
 Glass Bay – flera
 Glass Creek – flera
 Glass Island – flera
 Glass Lake – flera
 Looking Glass Bay – flera
 River Glass – flera

Se även 
 Glas (olika betydelser)
Det är vackrast när det skymmer

Det är vackrast när det skymmer är en dikt skriven av Pär Lagerkvist (1891-1974). Dikten är utgiven år 1919 i en diktsamling vid namn Kaos.     

Bo Sundström och Frida Öhrn sjöng 2007 en tonsatt version av denna dikt.

Bakgrund 
Året innan Kaos gavs ut, gav Lagerkvist ut en trilogi enaktare. Den hade titeln Den svåra stunden. Diktsamlingen Ångest gavs ut tre år tidigare (1916). Den moderna, orimmade diktens debut kom samma år tillsammans med Edith Södergrans dikter. Många räknade inte detta som poesi. De tre titlarna Kaos, Den svåra stunden och Ångest blev märkvärdigt uppmärksammade trots att de inte var några bästsäljande titlar.

Dikten gavs ut när Lagerkvist var 28 år gammal. Kaos, som är en av hans berömda diktsamlingar består av tre olika avsnitt. Det första avsnittet innehåller pjäser, det andra innehåller prosatexter och det tredje, dikter. Lagerkvist har gjort sig känd för att använda sig av expressionism i sina dikter, något som även lyser igenom i denna dikt. Det är känt att Pär Lagerkvist var rädd för döden. Och hans rädsla förvärrades av att han stod utanför familjens trosgemenskap, då hans familj var mycket religiös. Detta genomsyrar även dikten och man ser det speciellt i det sista stycket: "Allt är mitt och allt ska tagas från mig. Inom kort skall allting tagas från mig, träden, molnen, marken där jag går. Jag skall vandra ensam, utan spår."

Form och innehåll 
Dikten består av 3 stycken med sammanlagt 15 korta rader. Den är uppbyggd med korta meningar bestående av 2-9 ord. I dikten används rim, rad 1 och 2 samt rad 3 och 5 rimmar i de två övre styckena. Totalt ligger dikten på 77 ord. De två sista raderna i varje stycke har lika många stavelser, 4 respektive 5 stycken.  

I dikten kan man hitta anaforer: 

över jorden

över markens hus

Allt är ömhet, allt är smekt av händer

Allt är nära allt är långt ifrån

Allt är givet

Språk och stil 
I texten finns olika stildrag:
 Metaforer: "Kärleken ligger samlad i ett dunkelt ljus."                                                                                                                                      "Allt är ömhet allt är smekt av händer."

Referenser 

Dikter av Pär Lagerkvist
dikter 1919
Tag mig. – Håll mig. – Smek mig sakta

Tag mig. – Håll mig. – Smek mig sakta är en dikt av Harriet Löwenhjelm. Den anses vara skriven 1917–1918 under hennes sista levnadsår och publicerades 1919 i den postumt utgivna diktsamlingen Dikter med dem tillhörande teckningar valda ur Harriet Löwenhjelms efterlämnade papper.

Bakgrund 
Harriet Löwenhjelm växte upp i en överklassfamilj och ägnade mycket tid åt bildkonst. Hennes dikter beskrivs som eleganta och humoristiska och tillkom tillsammans med teckningar i boken Manuskriptboken, som lämnades till Elsa Björkman-Goldschmidt innan hennes död med en önskan om att den skulle publiceras. Hennes dikter innehåller oftast ett djup och en religiös grund som hennes uppfostran bidrog till. Den beskrivs vara en adlig, stram och rätt sträng kristen uppfostran.

Form och innehåll 
Dikten innehåller tre strofer med korta meningar, mellan tre och sju ord långa med sammanlagt 122 ord. Språket i dikten är väldigt vardagligt med enkla ord men samtidigt beskrivande med verb och adjektiv. Orden på den första raden och på den tredje rimmar samt den andra med den fjärde i ett fast mönster. Det är bara i den andra strofen det skiljer sig lite på grund av att den har en till versrad då det första ordet rimmar med tredje och femte raden. Några exempel på rim i texten: sakta-fakta, stund-blund, låga-fråga-våga och kropp-opp. Rimmen är uppbyggda väldigt naturligt så att dikten blir lätt att ta till sig. De flesta rimorden är korta med en eller några få stavelser. Rytmen i texten förändras under läsningens gång då första strofen har en mer vaggande rytm. Harriet Löwenhjelm skriver om att bli omfamnad på sin sjukbädd vilket rytmen förstärker. Stroferna har en fallande rytm då versraderna oftast börjar med en enda stavelse. Rytmen förstärks också av tretal som används i första raden "Tag mig. - Håll mig.- Smek mig sakta". Andra strofen har en annan betoning då diktens mening blir allvarligare. Anaforer används dessutom på ett regelbundet sätt och inleder varannan versrad i form av ”Inatt skall jag dö”. Diktens innehåll består av ett personligt diktjag som förmedlar en känsla av ångest, eftersom författarinnan kunde räkna ner timmarna till sin död.

Språk och stil 
 Retoriska uttryck: I andra strofen av texten använder sig författaren av retoriska uttryck i form av frågor som inte behöver besvaras. Exempel på dessa: ”Inatt skall jag dö. – Vem, vem skall jag fråga?” och ”Inatt skall jag dö.- och hur skall jag våga?”
 Metaforer: I andra stycket, första versraden står det "Inatt skall jag dö. - Det flämtar en låga." 
 Utrop: I andra strofen när Löwenhjelm använder sig av de retoriska uttrycken kan orden "Inatt skall jag dö" beskrivas som ett utrop. Hon nästan skriker ut orden av den panik och ångest hon har.
 Symboler: På sjätte versraden "stanna tills jag själv måste gå" blir ordet gå en symbol för döden då hon vill att hennes älskade ska stanna kvar tills hon dör. 
 Stegring: Dikten börjar med en mjuk vaggande känsla för att sedan gå över till ångest och till ett "kall" då den avslutas med hennes begravning.

Referenser

Externa länkar

Svenska dikter
Harriet Löwenhjelm
Kate Beckinsale

Kathrin Romany "Kate" Beckinsale, född 26 juli 1973 i London, är en brittisk skådespelare och fotomodell. Hon är dotter till skådespelarna Richard Beckinsale och Judy Loe och halvsyster till skådespelaren Samantha Beckinsale. 

Kate Beckinsale hade ett åttaårigt förhållande med skådespelaren Michael Sheen (från 1995 till 2003). Beckinsale och Sheen har en dotter (född 1999) tillsammans. Hon var mellan 2004 och 2019 gift med den amerikanske regissören Len Wiseman.

Filmografi 

 (TV-film)

 (TV-film)

Referenser

Externa länkar 

 
 

Brittiska skådespelare
Födda 1973
Kvinnor
Levande personer
Alumner från New College, Oxford
Skådespelare från London
Chloë Sevigny

Chloë Sevigny, född 18 november 1974 i Darien i Connecticut, är en amerikansk skådespelare och stilikon.

Hon fick sin debutroll i långfilmen Kids när hon vistades i New Yorks skateboardparker. Vid den tiden var hon 18 år, arbetade som rådgivare på modemagasin och var redan känd för sin klädstil i New Yorks innekretsar.

Chloë Sevigny har mest haft roller i dramafilmer. Hon chockade publiken i filmen The Brown Bunny, där hon utför autentiskt oralsex på Vincent Gallo. Hon spelar också Nicolette Grant i HBO-serien Big Love om en polygamistfamilj i Utah, en roll som hon vunnit 2010 års Golden Globe Awards för som Bästa kvinnliga biroll.

Filmografi (urval) 

 (6 avsnitt)
 (9 avsnitt)
 (5 avsnitt)

Externa länkar 

 

Kvinnor
Födda 1974
Amerikanska skådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Skådespelare från Connecticut
Levande personer
Whit Stillman

Whit Stillman, eg. John Whitney Stillman, född 25 januari 1952 i Washington, D.C., är en amerikansk filmregissör, manusförfattare och producent.

1990 nominerades han till en Oscar i kategorin Bästa originalmanus för manuset till Metropolitan.

Filmografi i urval
 (regissör, manusförfattare och producent)
 (regissör, manusförfattare och producent)
 (regissör, manusförfattare och producent)
 (regissör, manusförfattare och producent)
 (regissör, manusförfattare och producent)

Externa länkar
 

Amerikanska filmregissörer
Födda 1952
Män
Levande personer
Personer från Washington, D.C.
Amerikanska manusförfattare
Amerikanska filmproducenter
Fame (film)

Fame är en amerikansk musikalfilm från 1980, regisserad av Alan Parker. Irene Cara både spelar i filmen, och sjunger sången Fame.

Handling 
Vid New York City High School for the Performing Arts finns en samling karriärsugna unga dansare och musiker.

Om filmen 
Filmen hade biopremiär i USA den 16 maj 1980.

Rollista 
 Irene Cara - Coco Hernandez
 Lee Curreri - Bruno Martelli
 Laura Dean - Lisa Monroe
 Antonia Franchesci - Hilary van Doren
 Boyd Gaines - Michael
 Albert Hague - Benjamin Shorofsky
 Paul McCrane - Montgomery McNeil
 Barry Miller - Raoul (Ralph Garci) Garcia
 Gene Anthony Ray - Leroy Johnson
 Maureen Teefy - Doris Finsecker

Nyinspelning 

En nyinspelning gick upp på biograferna 2009.

Se även 
 Fame (TV-serie)

Källor

Fotnoter

Externa länkar 
 

Amerikanska filmer 1980
Amerikanska dramafilmer
Amerikanska musikalfilmer
Engelskspråkiga filmer
Filmer i regi av Alan Parker
Filmer om balett
New York på film
Filmer från Metro-Goldwyn-Mayer
Filmer från United Artists
Johan Widerberg

Johan Olof Widerberg, född 16 mars 1974 i Stockholm, är en svensk skådespelare.

Biografi 
Johan Widerberg är son till framlidne regissören Bo Widerberg och Ann-Christin Santesson. Hans karriär inleddes i faderns filmer. Redan som spädbarn var han med i Mannen på taket (1976) regisserad av Bo Widerberg, och som barn medverkade han i ytterligare några filmer. Som åttaåring hade han även en mindre teaterroll på Dramaten. Därefter fanns planer på att lägga skådespeleriet på hyllan och han tackade först nej till rollen som Didrik i TV-serien Ebba och Didrik (1990), men ångrade sig, hoppade av skolan och tog rollen. Fortsättningsvis medverkade han främst i olika film- och TV-produktioner, men även på scen i föreställningarna Det är från polisen på Stockholms stadsteater 1995 och Dorian Grays porträtt på Hippodromen i Malmö 2001.

1995 spelade han en av huvudrollerna i faderns sista film Lust och fägring stor, och belönades för insatsen med ett skådespelarpris vid filmfestivalen i Rouen 1996. Två andra av Johan Widerbergs kända roller är i filmerna Juloratoriet (1996) baserad på Göran Tunströms roman med samma namn, och Under solen (1998) av Colin Nutley. Karriären såg lovande ut fram till 1996, då han blev starkt kritiserad i pressen. Widerberg har beskrivit det som att han inte var önskvärd. Trots detta fortsatte han spela under ett par år innan det blev ett avbrott i karriären. Fram till 2006 ägnade han en del av tiden till studier och andra jobb i Stockholm, men fick en roll i den amerikanska långfilmen Ocean's Twelve (2004).

År 2009 tog Johan Widerbergs skådespelarkarriär ny fart i samband med rollen i Så olika. På Guldbaggegalan 2012 nominerades Widerberg till Bästa manliga biroll för sin roll som Asger i Björn Runges film Happy End.

På senare tid skriver han även manus tillsammans med Sara Heldt. Duon ligger bakom En pilgrims död, som sändes i januari 2013 på SVT.

Filmer i urval 

1976 – Mannen på taket (ej krediterad roll)
1984 – Mannen från Mallorca
1986 – Ormens väg på hälleberget (film)
1990 – Ebba och Didrik (TV-serie)
1992 – Nordexpressen
1994 – Polismördaren
1994 – Rapport till himlen (TV-serie)
1995 – Lust och fägring stor
1995 – Radioskugga (TV-serie)
1996 – Juloratoriet
1997 – Selma & Johanna – en roadmovie
1998 – Lithivm
1998 – Under solen
2000 – Gossip
2001 – Herr von Hancken (TV-serie)
2003 – Norrmalmstorg (TV)
2004 – Ocean's Twelve
2009 – Så olika
2011 – Happy End
 (novellfilm)
2012 – Odjuret (TV)
2012 – Zon 261
2013 – En pilgrims död (TV-serie) (manus)
2013 – Allt faller (TV-serie)

2017 – Saknad (TV-serie)
2017 – Vilken jävla cirkus

Teater

Roller (ej komplett)

Källor

Externa länkar 
 

Svenska skådespelare
Födda 1974
Män
Levande personer
Guldbaggenominerade
Skådespelare från Stockholm
Borgå å

Borgå å () är ett 143 km långt vattendrag som rinner ut i Finska viken vid Borgå i landskapet Nyland i Finland.

Den har sitt källflöde i Salpausselkä-åsens sluttningar i Hollola kommun, gör en sväng genom Lahtis-bygdens södra delar, strömmar sedan söderut genom tätbebyggda trakter för att till slut mynna ut i Stadsfjärden vid Borgå. Längs ån finns rikligt med forsar och ett antal mindre vattenkraftverk.

Källor

Externa länkar 

Vattendrag i Nyland
Borgå ås avrinningsområde
Ahmed shah Durrani

Ahmed Shah, Ahmed Shah Durrani, född omkring 1724, död 1772, var grundare av den kungliga Durranidynastin i Afghanistan.

Ahmed Shah var son till Seman Khan och tillhörde abdalistammen. Han upptogs i den persiske shahen Nadirs livvakt och begav sig efter dennes mord 1747 tillbaka till Afghanistan. Han kröntes till kung av Afghanistan vid en ceremoni i Kandahar i oktober 1747. Han kallade sig då Durr Duran (”tidens pärla”) och bytte namnet på sin klan till Durrani. Även afghanerna benämndes sedan "duraner". I egenskap av afghansk kung lade sig Ahmed Shah så lite som möjligt i de enskilda klanernas förehavanden, men höll däremot sin egen armé ständigt upptagen med utrikes erövringar.

Genom en rad av lyckosamma strider och erövringar bildade Ahmed på den korta tiden av fem år (1748–1752) ett stort rike alltifrån Khorasans västliga gräns till Sirhind samt från Oxus till Persiska viken och Arabiska sjön.

Ahmed Shah gick över Indus 1748, och 1756 och åter 1760 plundrade han Delhi.

Maratherna tog 1758 Punjab ifrån Ahmed Shah, men detta ledde till en av de värsta katastroferna i Marathernas historia: Slaget vid Panipat 6 januari 1761, där den marathiska armén blev fullständigt tillintetgjord. Sedan sonen Timur Shah därefter övertagit rikets försvar, ägnade sig Ahmed åt dess inre förvaltning intill sin död. Han var även skald.

Ahmed Shah Durrani betraktas som det moderna Afghanistans grundare och i Afghanistan kallas han ofta Ahmad Shah Baba ("Far").

Källor

Fotnoter 

Afghanistans monarker
Avlidna 1772
Män
Födda 1724
Personer från Herat
Personer i Indien under 1700-talet
Personer i Afghanistan under 1700-talet
Trikolpater

Trikolpater är den största gruppen bland gömfröväxterna. De kallas också eudikotyledoner (de "sant" tvåhjärtbladiga). Namnet anger att dessa växters pollen har tre svagare punkter, colpae, (aperturer) i pollenets skal. Aperturer har funktionen att släppa ut pollenslangen, så att den kan föra den manliga könscellen till ägget, som finns nere i fröämnet under pistillen. 

Trikolpaterna är indelade på följande sätt:
 "Rottrikolpater"
 Rosider
 Eurosider I (fabider)
 Eurosider II (malvider)
 Asterider
 Euasterider I (lamiider)
 Euasterider II (campanulider)

De två huvudgrupperna är rosider och asterider, men det finns några ordningar som inte ingår i någon av dessa. Hur ordningarna och familjer som ingår i dessa är placerade finns i Lista över växtfamiljer efter ordning.

De flesta av de familjer som tidigare räknades till "tvåhjärtbladiga" ingår i klassen Trikolpater.

I vissa sammanhang kan en alternativ benämning på trikolpaterna vara Rosopsida.

Externa länkar 
 Eudicotar hos Angiosperm Phylogeny Website
 APGII-systemet för klassificering av blomväxter
Picarderna

Picarderna var en religiös gruppering, som i början av 1400-talet uppträdde i Böhmen och Mähren. Deras namn utgör sannolikt en förvrängning av ordet begharder (kättare).

De förkastade nattvard och prästerskap och levde i kvinno- och egendomsgemenskap. Under sina senare ledare, bonden Niklas och smeden Rohan, slog man sig ned på en ö i den lilla floden Nezarka i Böhmen och härjade därifrån det kringliggande landet, till dess Ziska lyckades nedgöra största delen av dem år 1421.

Källor

Kristna sekter