kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Georgiska viner

Georgiska viner är viner tillverkade i Georgien.

Historia 

Georgien har en av världens näst äldsta tradition av vintillverkning och lejonparten av världens vinhistorik. Experter räknar Kaukasusområdet och Armenien som vinets geografiska ursprung.

Tillverkning och export 
Idag tillverkar Georgien vita och röda viner, mousserande viner och dessertviner. Drycker är Georgiens största exportvara och förutom vin tillverkas juicer, te, mineralvatten, brandy, likör, vodka och öl.

2001 hade Georgien 60 000 hektar vinodlingar som gav 170 000 ton druvor. Detta gav 190 000 kubikmeter rött och vitt vin, 880 kubikmeter mousserande vin, 710 kubikmeter brandy och 5 700 kubikmeter likör.

Georgien var den dominerande vinproducerande sovjetrepubliken och tillverkade 55 procent av alla viner i Sovjetunionen. Efter unionens upplösning har produktionen minskat drastiskt eftersom den ryska marknaden har minskat. På senare år har Georgien satsat allt mer på export till nya marknader som USA, Israel, Korea, Japan och EU. Ryssland var dock 2005 det största exportlandet. I maj 2006 förbjöd Ryssland import av georgiskt vin och mineralvatten. Anledningen tros vara ett politiskt spel länderna emellan.

Ett par vingårdar i Georgien delägs och drivs av svenska bolag (bland annat East Capital och Georgian Wine Legacy AB), vilket har inneburit att georgiska viner då och då har skymtats både i butiker och på Systembolagets beställningssortiment.

Druvor 

I Georgien odlas över 500 olika druvsorter. Omkring 80 procent av druvorna som odlas är vita. Den vanligaste druvan är Rkatsiteli som utgör ungefär 75 procent av allt vitt vin. Saperavi är den vanligaste röda druvan. Båda dessa druvor och fler därtill finns tillgängliga på Systembolaget i Sverige i sakta men säkert ökande grad, allteftersom intresset för georgiskt vin börjar tillta i vinkretsar. Enligt mångtusenårig tradition macereras de georgiska vinerna aningen längre än vad som är brukligt i viner av fransk stil. Detta ger de vita vinerna en djup, honungslyster, stora aromer och mycket strama tanniner - någonting som står i skarp kontrast till de halvsöta viner man ofta associerar forna sovjetstater med. Ytterligare uppskattade druvor är bland annat Mtsvane, Chinuri, Tavkveri, Kisi och Shavkapito, där den sistnämnda buteljerades 2009 för första gången på över hundra år.

Vindistrikt 

Georgien brukar delas upp i fem vindistrikt. Dessa är Kachetien, Inre Kartlien och Nedre Kartlien, Imeretien, Ratja-Letjchumi och Nedre Svanetien och Svarta havszonen. Kachetien är det dominerande vindistriktet med omkring 75 procent av volymen.

Källor 
 DN 15 oktober 2006
De sista stegen

De sista stegen är en svensk-amerikansk dramafilm från 1960 i regi av John Cromwell. Den filmades av Sven Nykvist.

Filmen hade premiär på biograf Grand i Stockholm 21 mars 1960.

Rollista (i urval) 
Maj-Britt Nilsson - Anita Andersson 
Mogens Wieth - Erik Walderman 
Eva Dahlbeck - Eva Walderman 
Patrick O'Neal - Alan Kennebeck 
Claes Thelander - Björnson 
Lennart Lindberg - Sven Arborg 
Vernon Young - Herr Henderson 
Doreen Denning - Fru Henderson 
Gösta Cederlund - Curt Eklund 
Hampe Faustman - Kronstad 
Birger Lensander - Taxi chaufför 
Per Axel Arosenius - Taxi chaufför 
Allan Sundwall – Radiopolis
Tord Peterson - Nattvakt

Externa länkar 

Svenska filmer 1960
Svenska dramafilmer
Engelskspråkiga filmer
Amerikanska filmer 1960
Filmer i regi av John Cromwell
Norrköpings västra station

Norrköpings västra station var en järnvägsstation i Kneippbaden i Norrköping utmed järnvägslinjen Norrköping-Kimstad, vilken var i drift 1906-1964. Först kallades stationsbyggnaden Kneippbaden, sedan Norrköpings västra eller i mer vardagligt tal för Västra station. Numera är det privatbostad. I byggnaden bedrivs bed & breakfast-verksamhet.

Se även
Norrköpings centralstation
Norrköpings östra station

Externa länkar
Västra Station Bed & Breakfast

Nedlagda järnvägsstationer i Östergötlands län
Järnvägsstationer invigda 1906
Järnvägsstationer stängda 1964
1906 i Sverige
Byggnader och anläggningar i Norrköping
Transport i Norrköping
Britt-Inger Dreilick

Britt Inger Francke, känd under flicknamnet Britt-Inger Dreilick, född 26 oktober 1923 i Sundsvall, död 25 juni 2015 i Höllvikens församling i Skåne län, var en svensk sångerska.

Hon var dotter till sjökapten Gunnar Dreilick och Maja, född Ohlsson. Dreilick flyttade till Stockholm i unga år och började sin karriär som sångerska i Emil Iwrings orkester. Orkesterledaren Thore Ehrling värvade henne till sitt band 1944 och under 1940- och 1950-talen var hon en av Sveriges mest kända dansbandssångerskor. Dreilick var tandsköterska men lade det yrket på hyllan när hon fick chansen att sjunga med Ehrling. Hon gav ut flera skivor på olika grammofonbolag, bl.a. Odeon och Cupol. Till hennes största skivframgångar hör låtar som "Kärlek, nål och tråd", "Simsalabim", "Sugartime" och inte minst storsäljaren "Billy Boy", där hon sjöng duett med Cacka Israelsson.

Hon medverkade i det populära radioprogrammet Frukostklubben vid flera tillfällen och fick sjunga i Melodifestivalen 1959. "Hösten är vår" hette hennes bidrag som hamnade på en delad sjätteplats.

I början av 1960-talet hade hon ett eget radioprogram kallat Populära kvarten. När Dreilick gifte sig och fick barn valde hon att satsa på familjen i stället för karriären. Hon var vid sin död bosatt i Skåne.

Britt-Inger Dreilick gifte sig 1958 med försäljningschefen Ulf Francke (född 1929), som är son till överste Folke Francke och Hjördis Zaff.

Källor

Externa länkar 
Privat webbplats om Britt-Inger Dreilick
Britt-Inger Dreilick på Svensk musik, film och revyer 1900 – 1960 c:a (fd 78:or & film)

Svenska sångare
Deltagare i Melodifestivalen 1959
Födda 1923
Avlidna 2015
Kvinnor
Åke Söhr

Åke Söhr, född 13 december 1921 i Eskilstuna, död 13 augusti 1995, var en svensk populärartist som hade sin storhetstid under 1950-talet och i början av 1960-talet.

Söhr började att sjunga i lokala sammanhang redan i unga år. Han skivdebuterade 1953 och gjorde cirka 170 låtar. Åke Söhrs mest kända inspelningar är Du svarte zigenare, Svarta ögon och inte minst Gotländsk sommarnatt (1960), som sålde i cirka 40 000 exemplar. Han deltog i Melodifestivalen 1959 med låten En miljon för dina tankar och kom på sista plats. Marcus Österdahl arrangerade 'NINOTCHKA' och 'Den röda sarafanen' för Åkes inspelning i maj 1965 på skivbolaget Cupol. Åke Söhr var också med och grundade två skivbolag, Dollar och Rival. Han är begravd på Klosterkyrkogården i Eskilstuna.

Referenser 

Svenska musiker under 1900-talet
Män
Födda 1921
Avlidna 1995
Deltagare i Melodifestivalen 1959
Musiker från Eskilstuna
Sune Borg

Sune Olof "Sumpen" Borg, född 3 september 1931 i Katarina församling i Stockholm, död 20 januari 2002 i Botkyrka församling, var en svensk musiker och låtskrivare. Han skrev musiken till Nancy, Nancy i Melodifestivalen 1960 som framfördes av Britt Damberg och Mona Grain och kom på en fjärde plats.

Källor 

Svenska låtskrivare under 1900-talet
Födda 1931
Avlidna 2002
Män
Musiker från Stockholm
Landsarkivarie

Landsarkivarie var en tjänstetitel inom det statliga arkivväsendet. En landsarkivarie var chef för ett landsarkiv, och totalt fanns det i Sverige sju aktiva innehavare av titeln. Även titeln biträdande landsarkivarie fanns. Landsarkiven upphörde att vara egna myndigheter 2010 och uppgick i Riksarkivet. Därefter var landsarkivarien chef för enheten landsarkiv. Landsarkivarietiteln upphörde i samband med Riksarkivets omorganisation 2020 och landsarkiven slogs ihop i större enheter.

Se även
 Arkivarie
 Landskapsarkivarie
 Riksarkivarie

Referenser 

Titlar i statsförvaltning
Arkivväsen
Stålmannen: Röd son

Stålmannen: Röd Son utspelar sig i en alternativ serietidningsvärld, skriven av Mark Millar. Stålmannen kämpar för Sovjetunionen och internationell socialism istället för den amerikanska livsstilen och Förenta staterna. Serien utspelar sig under Josef Stalins tid som statsöverhuvud i Sovjetunionen. Istället för Stålmannens karaktäristiska S har Red son på sin dräkt hammaren och skäran.

Externa länkar
Om Red son, av Millar

Seriefigurer i DC Comics
Stålmannen
Spärrventil

Spärrventil används i äldre orglar för att via ett registerandrag stänga av lufttillförseln till en eller flera luftlådor eller till hela verket.

Äldre spärrventil
Spärrventiler började användas redan under senmedeltiden. Vanligen finns en ventil för varje verk i orgeln. När registerandraget är inskjutet i viloläge är lufttillförseln avstängd till aktuellt verk och därmed är detta tyst hur mycket man än registrerar och trycker ned tillhörande tangenter. Genom att dra ut andraget och haka fast det i utdraget läge får väderlådan luft och verket blir spelbart.

Utvecklad spärrventil
På 1800-talet utvecklade Aristide Cavaille-Coll (1811–1899) tekniken med spärrventiler. Genom att dela upp ett verk på flera luftlådor, så att till exempel svagare stämmor placerades på en låda och starkare på en annan, kunde man via spärrventiler snabbt växla mellan olika i förväg valda registreringar. Nästan som en slags fria kombinationer.

Litteratur och källor
Sohlmans musiklexikon (1979) 
Hans Hellsten: Instrumentens drottning (2002).

Orgel
Mark Millar

Mark Millar, född 24 december 1969 i Coatbridge i North Lanarkshire, är en brittisk seriemanusförfattare som år 2003 skrev serier om Red Son.

Millar är även känd för sina serier för Marvel Comics, som Kick Ass, Fantastic Four, Wolverine och Ultimate Marvel.

Referenser

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Brittiska serieskapare
Födda 1969
Män
Levande personer
John Cromwell

John Cromwell, född Elwood Dager Cromwell 23 december 1887 i Toledo i Ohio, död 26 september 1979 i Santa Barbara i Kalifornien, var en amerikansk filmregissör och både scen- och filmskådespelare. Han var svartlistad i Hollywood från 1951 till 1958, av politiska skäl. Han var far till skådespelaren James Cromwell.

Filmografi i urval 

 (regi)
 (regi)
 (regi)
 (regi)
 (manus och regi)
 (regi)
 (regi, ej krediterad)
 (regi)
 (regi)
 (regi)
 (regi och roll)
 (regi)
 (regi)
 (regi)
 (regi)
 (regi)
 (regi)
 (regi)
 (regi)
 (roll)
 (roll)

Externa länkar 
 

Amerikanska scenskådespelare
Amerikanska filmregissörer
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Hollywoods svarta lista
Personer från Toledo, Ohio
Födda 1887
Avlidna 1979
Män
Amerikanska regissörer under 1900-talet
Greklands kommunistiska ungdom

Greklands kommunistiska ungdom, förkortat KNE (grekiska: Κομμουνιστική Νεολαία Ελλάδας, Kommounistikí Neolaía Elladas) är Greklands kommunistiska partis ungdomsförbund. Organisationens ideologi är marxism–leninismen. KNE har även medlemmar i andra europeiska länder, exempelvis i Tyskland. Förbundet är medlem i Demokratisk Ungdoms Världsfederation.

Kommunistiska ungdomsförbund
Politiska ungdomsförbund i Grekland
Orwellsk

Orwellsk (på engelska Orwellian) är ett adjektiv som beskriver en situation, idé eller socialt villkor, som författaren George Orwell menade var nedbrytande för hälsotillståndet av ett fritt och öppet samhälle.

Det kännetecknas av en attityd och en brutal policy med drakonisk kontroll genom propaganda, övervakning, desinformation, förnekelse av sanning (dubbeltänk) och manipulation av det förflutna inklusive att avlägsna en persons existens från allmänhetens minne.

Etymologi 
Ordet härstammar från namnet på den brittiske författaren George Orwell.

Enligt The New York Times (2003) var orwellsk det mest använda adjektivet som härletts från namnet på en modern författare.

Se även
Nyspråk

Referenser

Noter 

Stilistik
Angela Mortimer

Angela Mortimer, fullständigt namn Florence Angela Margaret Mortimer gift Barrett, född 21 april 1932, Plymouth, Devon, England. Brittisk tennisspelare. Hon vann perioden 1955-1961 totalt fyra titlar i Grand Slam-turneringar, varav tre i singel och en i dubbel. Under samma period var hon uppe i ytterligare fyra finaler. Hon var en av världens tio bästa spelare vid flera tillfällen under samma tidsperiod, och 1961 rankades hon som världsetta.

Mortimer upptogs 1993 i International Tennis Hall of Fame.

Tenniskarriären 

Mortimer spelade 1955 sin första Grand Slam-final i singel i Franska mästerskapen. Hon vann finalen över den sju år äldre amerikanskan Dorothy Knode (2-6, 7-5, 10-8). Samma år vann hon dubbelfinalen i Wimbledonmästerskapen tillsammans med landsmaninnan Anne Shilcock. Säsongen därpå, 1956, mötte hon Althea Gibson i final i Franska mästerskapen, men förlorade denna gång (0-6, 10-12). 

Angela Mortimer var 1958 nästa gång i final i en GS-turnering. Det var i Australiska mästerskapen där hon mötte den australiska spelaren Lorraine Coghlan, som hon besegrade med 6-3, 6-4. Sin sista Grand Slam-titel vann hon i singeltävlingen i Wimbledon 1961. Hon finalbesegrade där den nio år yngre brittiskan och publikfavoriten Christine Truman Janes i den första helbrittiska finalen sedan 1914, då Dorothea Douglass Chambers och Ethel Thomson Larcombe  möttes. Truman, som var i mycket god form, vann första set med 6-4 och tycktes gå mot en säker 2-0-seger. I mitten på andra set föll hon emellertid så illa att hon ådrog sig en skada i vänster höft. Hon kunde visserligen fortsätta att spela, men med nedsatt rörelseförmåga. Mortimer utnyttjade detta systematiskt och vann slutligen med 4-6, 6-4, 7-5.

Angela Mortimer spelade i det brittiska laget i Wightman Cup 1953, 1955-56 och 1959-61. Hon var lagkapten 1964-70.

Spelaren och personen 

Angela Mortimer är framförallt känd som spelaren som trots ett fysiskt handikapp nådde världseliten i tennis. Under stora delar av sin karriär led hon av kraftigt nedsatt hörsel. Hon har berättat att hon visserligen kunde höra publikens applåder, men inte mycket annat. Hon ansåg dock att hörselnedsättningen snarast hjälpte henne att koncentrera sig på spelet. Hennes hörsel förbättrades markant efter en operation 1961. 

Angela Mortimer började spela tennis som 15-åring. Hon visade tidigt upp fallenhetr för spelet och utvecklades till en komplett spelare. Hon var mycket lättrörlig och snabb på banan, hade en utomordentlig blick för spelet och en stor förmåga att utnyttja motståndarens svagheter. 

Hon är gift med John Edward Barrett, tidigare Davis Cup-spelare. Paret är bosatt i London.

Grand Slam-titlar 

Australiska mästerskapen
Singel - 1958
Franska mästerskapen
Singel - 1955
Wimbledonmästerskapen
Singel - 1961
Dubbel - 1955

Referenser

Källor 
Martin Hedges, 1978. The Concise Dictionary of Tennis. Mayflower Books Inc.

Brittiska tennisspelare
Personer från Plymouth
Födda 1932
Kvinnor
Levande personer
Sällskapet Gnistan

Denna artikel avhandlar Sällskapet Gnistan. För andra betydelser se Gnistan.

Gnistan eller Sällskapet Gnistan är en intresseförening, eller ett sällskap, som grundades 1878 och instiftades av kassören vid Bergslagernas Järnvägar, privatarkeologen Wilhelm Berg.

Historia
Under 1800-talet andra hälft ansåg man att det i Göteborg saknades ett forum för konsten. Tanken på ett konstpalats föddes och på initiativ av Gnistan bildades aktiebolaget Valand. Den störste donatorn var Pontus Fürstenberg som skänkte 30 000 kronor. Förmögna köpmän i Göteborg prydde sina hem med dyrbar konst, vilket var en av anledningarna till att konstintresset ökade under 1800-talets andra hälft. Den 30 november 1878 grundades Sällskapet Gnistan som samlade gräddan av konstvetare och konstintresserade i Göteborg efter förebild från Sällskapet Idun i Stockholm.

Stiftarna för Gnistan var utöver byråchefen Wilhelm Berg, konstnären Reinhold Callmander, handlaren Axel Gillblad, konstnären Berndt Lindholm, rådmannen Jon Siljeström, professor Karl Johan Warburg och handlaren Julius Weidig. Namnet Gnistan initierades av Callmander. Wilhelm Berg var under många år ständig sekreterare, och därmed i praktiken dess ordförande, eftersom ordförandeposten inrättades först vid Nämndens omorganisation 1893. I stadgarnas första paragraf heter det att sällskapet ska "bereda tillfälle för i Göteborg varande konstnärer, vetenskapsidkare, skriftställare och konstälskare att sammanträffa". 

Sällskapet hade sin samlingsplats i Ostindiska Kompaniets lokaler på Norra Hamngatan, där i dag Göteborgs stadsmuseum huserar. Där var det trångt eftersom även Göteborgs konstförening ställde ut och Göteborgs Musei-, Rit- och Målarskola, sedermera Valands konstskola, också höll till i samma byggnad.

Viktor Rydberg anslöt till sällskapet den 12 mars 1879 och blev snart en given medelpunkt. Vid flytten till Stockholm i september 1884 lämnade Rydberg Gnistan.

Gnistan idag
Gnistan arrangerar sammankomster och diskussioner samt ibland utställningar. Sällskapet Gnistan delar årligen ut Adlerbertska konststipendier från Adlerbertska Forskningsstiftelsen där Gnistan har en av fem ledamotsplatser. De andra kommer från Göteborgs universitet, Chalmers tekniska högskola, Handelshögskolan vid Göteborgs universitet, Kungliga Vetenskaps- och Vitterhets-Samhället i Göteborg.

Se även 
 Göteborgs konstliv under 1700- och 1800-talet

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 Erik Hemlin (1948) Gnistans äldre historia, sidorna 7–14

Konstföreningar i Sverige
Kultur i Göteborg
Organisationer bildade 1878
Arbetarposten

Arbetarposten var en svensk socialistisk tidning som utkom i Göteborg 1934-1960. 

Tidningen var till en början knuten till Socialistiska partiet och startades av Albin Ström. Han blev efter en politisk strid inom Göteborgs arbetarekommun utesluten ur Socialdemokraterna. En anledning var att hans tidning Arbetarposten den 20 januari 1934 utkommit med sitt första nummer och därmed konkurrerade med partiorganet Ny Tid.

Torsten Henrikson följde Ström ur socialdemokratin och blev Arbetarpostens första redaktör. Man beräknar att upplagan under hans redaktörstid var omkring 1 500 exemplar och utgivningen två nummer per vecka. Henrikson avgick 1937 som redaktör, då han tillsammans med Karl Kilbom återvände till socialdemokratin. Med splittringen krympte tidningens upplaga och utgivningen blev ett nummer per vecka. Då Ström själv övertog redaktörskapet 1939 var upplagan under 1 000 exemplar. Eftersom Socialistiska partiet under Nils Flyg utvecklade sig i nazistisk riktning, bildade Ström 1940 Vänstersocialistiska partiet och då följde även Arbetarposten med. 

Tidningen var en av dem som under andra världskriget utsattes hårdast av inskränkningar i tryckfriheten. Den konfiskerades 24 gånger utan åtal, medan två konfiskationer ledde till åtal och fängelsestraff i två respektive tre månader för den ansvarige utgivaren Ström. 

Efter kriget ökade upplagan något och torde periodvis ha uppgått till 1 500 exemplar. Spridningen var Göteborgsområdet och i någon mån även kring Borås. Trots sin litenhet hade Arbetarposten ovanligt mycket annonser, vilket kan ha bidragit till att den lades ned först i november 1960.

Bibliografi

Referenser 
 
 

Socialistiska tidningar
Nedlagda svenska dagstidningar
Media i Göteborg 
Svenska dagstidningar
Svenskspråkiga dagstidningar
Dagstidningar startade 1934
Dagstidningar nedlagda 1960
Hallands historia och beskrifning

Hallands historia och beskrifning är en bok av prosten och professorn Sven Peter Bexell. Den utkom första gången 1817-1819, och därefter i nyupplaga 1925 med inledning av folklivsforskaren Albert Sandklef.

Den beskriver landskapet Halland.

Referenser

Externa länkar
1931 års upplaga av Hallands historia och beskrifning i fulltext

Svenskspråkig facklitteratur
Hallands historia
Vickers Vanguard

Vickers Vanguard var  ett 4-motorigt passagerarplan med turbopropmotorer som var en vidareutvecklad och betydligt större version av Vickers Viscount. Planet flögs första gången 1959 och tillverkades i 44 exemplar av Vickers. Tillverkningen lades ner 1963.

Planet flögs bland annat av:
 Air Bridge Carriers
 Air Gabon
 Air Trader
 Air Viking (Island)
 British European Airways (BEA), senare British Airways
 DHL Air UK
 EAS Europe Aero Service
 Elan Air Cargo
 Hunting Cargo Airlines
 Merpati Nusantara Airlines
 Inter Cargo Service
 Invicta International Airlines
 Thor Air Cargo
 Trans-Canada Airlines (TCA) / Air Canada

Referenser

Externa länkar 

Passagerarflygplan
Flygplan tillverkade av Vickers
Säbyholm, Uppland

Säbyholm är ett tidigare gods i Låssa socken i Uppland, numera ombyggt till privatlägenheter. SCB har för bebyggelsen i och omrkring godset, inklusive husen kring Låssa kyrka, från 2020 avgränsat en småort

På Säbyholm fanns fram till 2013 Naturbruksgymnasium med Stockholms Trädgårdsmästarutbildning och utbildningar inom djurskötsel, trädgård, hund- och hästhållning. Gården består av många byggnader och marken omfattar en area om cirka 410 hektar.

Historia

Säbyholm är sannolikt den gård, som under namnet Ladza eller Laatza i slutet av 1300-talet var sätesgård för väpnaren Olof Haraldsson (Lossaätten). Därefter tillhörde den hans son, väpnaren Harald Olofsson, häradshövding i Bro hundare. Under namnet Sæby beboddes gården av väpnaren Knut Haraldsson. Alla tre verkar ha tillhört den släkt, som idag kallas Lossaätten och tidigare felaktigt troddes vara ursprung till ätten Soop. I slutet av 1600-talet ägdes Säbyholm av landshövdingen Mauritz Nilsson Posse (död 1702) och därefter av hans arvingar. 1799 innehades gården av Carl August Ehrensvärd. På 1800-talet ägdes den av medlemmar av ätterna Taube, Sparre och Lagercrantz. 1875 blev brukspatronen Pehr Gustaf Tamm ägare.

År 1909 köptes Säbyholms gård av stiftelsen "Sunnerdahls hemskolor på landet" från Pehr Gustaf Tamms son Casper. Stiftelsen bildades av filantropen Magna Sunnerdahl och godset omvandlades till internatskola för fattiga barn. I skolan som startade 1911 fanns för pojkarna utbildning inom jordbruk, trädgård, metallarbete och snickeri, medan flickorna erbjöds utbildning inom hushållsarbete, sömnad och barnavård. Skolhuset samt rektorsbostaden (numera Tallgården) byggdes 1912 efter ritningar av arkitekten Ivar Tengbom. 

Den stora jordbruksavdelningen drevs ända till 1972, då Sunnerdahls hemskolor successivt hade avvecklats från 1965. Från 1971 har skolans trädgårds- och lantbruksutbildning drivits i kommunal regi av Landstinget Stockholm. 2009 sålde landstinget Säbyholmskolan till ABF. För att utbildningsverksamheten skulle kunna bestå tvingades de nya ägarna vid årsskiftet 2012-2013 att flytta den till Häggvik i Sollentuna.

År 2014 började kommunen att utarbeta underlag för en ny detaljplan för Säbyholm. Syftet med planen är att utveckla området till en levande bebyggelsemiljö med bostäder, verksamheter, undervisning och omsorg. Programområdet omfattar det tidigare Naturbruksgymnasiet och en mindre del strand vid Säbyholmsviken. Av dessa planer blev dock bara bostäder kvar och i dagsläget har den historiska skolbyggnaden byggts om till lägenheter.

Bilder

Referenser

Noter

Externa länkar

 Säbyholm Utbildning

Herrgårdar i Uppland
Byggnader och anläggningar i Upplands-Bro kommun
Naturbruksgymnasier
Byggnader ritade av Ivar Tengbom
Orter i Upplands-Bro kommun
Småorter i Sverige
Säbyholm, Skåne

Säbyholm är ett gods i Säby socken, Rönnebergs härad, utanför Landskrona i Skåne.

Säbyholm ligger i en park vid kustlandsvägen 3 kilometer norr om Landskrona.

Historia 
Godset har förr varit kungsladugård under Landskrona slott. Det såldes 1791 från staten till dåvarande innehavaren överste Corfitz Cook och har sedan tillhört bland andra friherre Adolf Coyet. Generalen Bror Cederström var ägare från 1818. Han byggde den nuvarande huvudbyggnaden. Kammarherre Carl Axel Trolle och Rudolf Hodder Stiernswärd blev ägare 1849. Godset köptes 1853 av Skånska sockerfabriks AB för odling av sockerbetor. Sedan råsockerfabriken i Landskrona 1875 förstörts av en eldsvåda, förlades den 1883 till Säbyholm. 

Efter att ha ingått i Svalöf Weibulls utsädesodlingar såldes Säbyholm 2004. Gården med närliggande mark köptes av Landskrona kommun, medan Barsebäcks gods köpte större delen av resterande mark. Byggnaderna innehåller i dag olika verksamheter bland annat Säbyholms montessoriskola, Rönneberga jordbruk och Kronmagasinet, Landskronas eget förrådshotell.

Litteratur 
 Edith Hemby / Säby - sockerbetans socken. - Landskrona, 1966. -

 Lars Olsson & Jonna Eriksson (red), Säbyholmarna. Om arbetsfolk, arbetsförhållanden och facklig organisering på Säbyholms gård, 1850–1945, Arbetarrörelsens Arkiv i Landskrona, Kristianstad 2002. 176 s.

Externa länkar
 Säbyholm
 
Herrgårdar i Skåne
Byggnader och anläggningar i Landskrona kommun