kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
FreeDOS

FreeDOS, tidigare känt som Free-DOS och innan dess som PD-DOS, är ett fritt MS-DOS-kompatibelt operativsystem.

Historia 
Projektet startades redan 1994 med annonseringen av PD-DOS den 28 juni. Senare 1994 kom första namnändringen till Free-DOS och någon gång 1996 fick projektet sitt nuvarande namn FreeDOS.

Den 3 september 2006 kom Version 1.0 ut och FreeDOS lämnade betastadiet.

Den 20 februari 2022 släpptes version 1.3, vilket är den största uppdateringen sedan 2016.

Funktioner 
 Samexisterar lätt med olika versioner av Microsoft Windows
 Stöd för FAT32 och LBA
 Stöd för långa filnamn
 Hårddiskcache
 Stöd för minneshanterare: HIMEM, EMM386, UMBPCI
 MSCDEX-ersättare (SHSUCDX) och stöd för CD-ROM
 Stöd för möss med scrollhjul
 Stöd för energisparfunktioner
 Mediaspelare, MPXPLAY, med stöd för mp3, ogg med mera
 Stöd för 7ZIP, Info-Zip Zip & UnZip och andra packningsprogram
 Textredigeringsprogram med stöd för flera fönster inkluderat
 Hjälptexter ingår, läses med HTMLHELP
 Stöd för Microsoft Windows i Standard mode

Se även 
 DOS
 MS-DOS
 General Public License (GPL)
 DOS Extender
 FreeDOS-32

Externa länkar 
 FreeDOS hemsida
 FreeDOS hos sourceforge.net

Fria operativsystem
Sourceforge-projekt
DOS
Anton Maiden

Anton Maiden, egentligen Per Anton Gustafsson, född 24 februari 1980 i Kinna, Västergötland, död 1 november 2003 i Borås, Västergötland, gjorde egna versioner av Iron Maidens låtar. Han släppte 1999 albumet Anton Gustafsson tolkar Iron Maiden.

Internationell uppmärksamhet 
Anton Gustafsson laddade hem MIDI-filer, sjöng karaoke till och lade ut dessa på sin webbplats i MP3-format och genererade många nedladdningar. Nedladdningarna gav honom ett internationellt genombrott och han fick skivkontrakt med Lunacy Records. Hans låtar finns idag på många webbplatser runt om hela världen. Gustafsson besöktes bland annat av TV-programmet Sajber där han intervjuades av Kjell Eriksson.

Resorna 1999–2003 
Den senare tiden av sitt liv ägnade sig Gustafsson åt resor och gjorde bland annat en jorden-runt-resa på sex månader genom 15 länder. Han skildrade sina resor via hemsidan och skildringarna finns kvar än idag och kännetecknas av att de är mycket detaljerade och innehållsrika. Den 23 december 2002 inledde han sin sista långresa och hade då under tre år besökt strax över 35 länder, bland andra Iran, Syrien, Libanon, Jordanien, Myanmar, Laos, Kambodja och Brunei.

Den sista tiden 2003 
Gustafsson sjönk under andra hälften av 2003 djupare in i en depression och hittades död i Borås efter att ha varit försvunnen i en vecka. Gustafsson begick självmord och lämnade efter sig ett avskedsbrev till sin familj.

Diskografi 
Anton Maidens enda album, Anton Gustafsson tolkar Iron Maiden, utkom 1999.

Låtlista
Run to the Hills
The Trooper
The Number of the Beast
2 Minutes to Midnight
Aces High
Die With Your Boots On
Hallowed Be Thy Name
Rime of the Ancient Mariner
Flight of Icarus
Seventh Son of a Seventh Son
Powerslave

Referenser

Externa länkar 
Anton Gustafssons webbplats
Anton Maiden Forever
Sajbers program om Anton Maiden
Klipp ur Uppdrag Granskning där Anton nämns

Svenska pop- och rocksångare
Svenska internetfenomen
Outsider-musik
Personer som begått självmord
Personer från Kinna
Födda 1980
Avlidna 2003
Män
Abbas II av Egypten

Abbas II av Egypten, Abbas Pascha, född 14 juli 1874 i Alexandria, död 20 december 1944 i Genève, var en khediv av Egypten. Han var äldste son av khediven Muhammad Tawfiq Pascha, från 1895 förmäld med Ikbal Hanem, som födde tre döttrar och en son.

Abbas fick sin uppfostran i Wien och efterträdde 7 januari 1892 sin far. Vid första världskrigets utbrott 1914 befann han sig i Konstantinopel som sultanens gäst, och han vägrade återvända till Egypten, eftersom han ej ville med sitt namn ge det engelska väldet där under kriget legitimt berättigande. Han blev därför 19 december 1914 förklarad avsatt från khedivvärdigheten av brittiska regeringen. Samtidigt förklarades Egypten för ett brittiskt protektorat och Abbas farbror Hussein Kamil, utropad till dess sultan som ett tecken på Egyptens fullständiga skilsmässa från Turkiet. Abbas protesterade mot avsättningen och var sedermera mestadels bosatt i Schweiz.

Utmärkelser

Källor

Personer i Egypten under 1800-talet
Personer i Egypten under 1900-talet
Födda 1874
Avlidna 1944
Män
Ugglan
Personer från Alexandria
Kommendörer med stora korset av Nordstjärneorden
Storkorset av Hederslegionen
Naemi Briese

Naemi Viktoria Louise Vestin, känd under artistnamnet Naemi Briese, ogift Persson, född 4 mars 1908 i Katarina församling i Stockholm, död 20 augusti 1980 i Hedvig Eleonora församling i Stockholm, var en svensk skådespelare och sångare.

Biografi 
Naemi Briese var dotter till förmannen Gustav August Persson och Emma Viktoria, ogift Söderström. Briese spelade mest revy. Hon debuterade hos Ragnar Klange på Folkets hus i Stockholm där hon var engagerad åren 1933–1937. 1938 engagerades hon av Karl Gerhard, hos vilken hon spelade söderböna. Hon engagerades av Kar de Mumma 1953.

Filmdebuten kom 1932 i Theodor Berthels Muntra musikanter. Hon debuterade på grammofonskiva 1933 och sjöng in drygt 150 skivor.

Hon var 1931–1939 gift med skådespelaren Elof Ahrle (1900–1965) och från 1949 med disponenten Nils Hugo Westin (1911–1962).

Naemi Briese är begravd i föräldrarnas familjegrav på Galärvarvskyrkogården i Stockholm.

Filmografi

Teater

Roller

Diskografi (urval) 
Singlar
1937 – "Josefin och Agathon" / "Två hjärtan och en skuta" (med Elof Ahrle)
1944 – "Kvinnans hemliga bapen" / "Två prinsar"
1944 – "Får jag lov att låta solen skina" / "Silvermånen över Kattegatt" (delad singel: Ulla Billquist med Willard Ringstrands Orkester / Naemi Briese med Erik Franks Orkester)
1944 – "Jag vet ett spel om en väg" / "En nypa Stockholmsluft" (delad singel: Ulla Billquist / Naemi Briese, båda med Sven Arefeldts Orkester)
1947 – "Marguerite" / "Si, Si, Signore"
1948 – "När du ler, är det lyckan som ler" / "I rosenrött jag drömmer"

Källor

Externa länkar 
 
 
 Diskografi på Discogs

Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska sångare under 1900-talet
Skådespelare från Stockholm
Sångare från Stockholm
Gravsatta på Galärvarvskyrkogården
Födda 1908
Avlidna 1980
Kvinnor
Polystyren

Polystyren (PS), är en polymer av styren som används som plastmaterial, även under namnet styrenplast. I sin rena form är polystyren en amorf ogenomskinlig termoplast som är mycket billig och därför mycket vanlig. Polystyren framställs genom radikalpolymerisation av monomeren styren. Glastemperaturen är cirka 100 grader Celsius.

Exempel på användningsområden för polystyren är förpackningar för livsmedel, plastbestick och CD-fodral. Expanderad polystyren (XPS) används bland annat som värmeisolerande material.

Historik 
Polymerisering av styren upptäcktes av misstag 1839 av Eduard Simon. Han destillerade ett naturharts från ambraträdet som kallades styrax, och fick då ett ämne han kallade styrol, vilket är den äldre beteckningen på styren. Flera dagar senare upptäckte Simon att styrolen hade tjocknat till en gelé som han kallade styroloxid, då han antog att förändringen berodde på oxidation. 1845 visade kemisterna John Blyth och August Wilhelm von Hofmann att samma reaktion händer i frånvaro av syre. De kallade sin substans för metastyrol och analysen visade att den var kemiskt identisk med styroloxid. 1866 identifierade Marcellin Berthelot att förändringen från styrol till metastyrol/styroloxid är en polymerisationsprocess.

Försök att producera polystyren som ett praktiskt användbart material genomfördes under tidigt 1900-tal, men misslyckades eftersom monomeren hårdnade för tidigt. På 1920-talet upptäcktes hur monomeren kunde stabiliseras.

På 1930-talet inleddes kommersiell produktion av styren av IG Farben i Tyskland och Dow Chemical i USA, utgående från bensen och eten, och produktionen expanderades under andra världskriget för användning i styren-butadiengummi. Omfattande tillgång till billig styren efter kriget ledde till en snabbt ökande användning av polystyren.

Se även
 Bioplast
 Cellplast
 Frigolit
 Plaståtervinning

Källor

Externa länkar
 Polystyrene Composition – The University of Southern Mississippi

Plast
Polymerer
Bogotazo

Bogotazo, spanska "ödeläggelse", "förstörelse", "undergång", var en av de våldsammaste kravallerna i Latinamerikas och Colombias historia, som rasade efter mordet på Jorge Eliécer Gaitán den 9 april 1948.

Händelserna tog sin början i huvudstadens centrum, precis utanför porten till den liberale ledaren Jorge Eliécer Gaitáns kontor, när en ung man vid namn Juan Roa Sierra besköt politikern. Tre kulor träffade Gaitán som dog bara några minuter efter att ha nått sjukhuset.

Vittnena till händelsen förvandlades till en blodtörstig mobb som genast tog upp jakten på förövaren och dödade honom. Denna händelse frammanade en nationell revolt mot den konservativa regeringen, ledd av Mariano Ospina Pérez, vars avgång man krävde.

Mordet gav upphov till en omfattande plundrings- och våldsvåg med epicentrum vid mordplatsen, vid Carrera séptima som först spred sig i staden för att senare spridas över hela Colombia. Mobben angrep allt som inte föll den i smaken: spårvagnar, kyrkor, regeringsbyggnader och så vidare.

Till en början försökte polismakten hålla revolten i schack men enigheten inom statsmakten sprack och en del poliser och soldater gick över till upprorsmakarnas sida medan den andra delen förblev de konservativa trogna och öppnade eld mot rebellerna.

Resultatet av hela händelsen var tusentals döda och skadade och en förstörd stad — detta var invigningen av en epok av våld på nationellt plan, La Violencia. Historikerna är mer eller mindre eniga över att denna episod i Colombias historia spelade och spelar en stor roll i skapandet av gerillarörelserna, FARC och ELN, som spelar en central roll i det politiska kaoset i dagens Colombia.

Se även
 Caracazo

1948 i Colombia
Colombias historia
Bogotá
Åke Grönberg

Karl Åke Edvard Grönberg, född 26 mars 1914 i Kungsholms församling i Stockholm, död 15 september 1969 i Engelbrekts församling, var en svensk skådespelare, sångare och regissör.

Biografi 

Åke Grönberg började arbeta på Bröderna Hedlunds mekaniska verkstad där han snart kom med i sångkvartetten "Völundkören". På Dramaten arbetade han som statist innan han blev filmskådespelare. Grönberg medverkade i cirka 90 filmer, oftast i lättsamma lustspel. Han filmdebuterade 1936 i Anders Henriksons 65, 66 och jag som följdes av Klart till drabbning, Bara en trumpetare, Hennes lilla majestät och Söderpojkar med flera. Många minns honom säkert som den godhjärtade luffaren Paradis-Oskar i den första filmversionen av Astrid Lindgrens Luffaren och Rasmus 1955. Sina största publikframgångar hade han dock som parhäst till Åke Söderblom, främst i de tre Biffen och Bananen-filmerna.

Grönberg skivdebuterade 1935 med "Jag kom på rätt sida på andra sidan kölen" och sjöng in mängder av grammofonskivor. Till hans största skivframgångar hör "Gungeligung", "Den gamla dansbanan" och "Svarta Rudolf". 

Åke Grönberg framträdde i revyer på Odeonteatern och Södran i Stockholm. Han gestaltade titelrollen i farsen Charleys Tant på Folkan 1954 och spelade i Povel Ramels revy Ryck mig i snöret 1964. På Stora teatern i Göteborg gjorde han succé i rollen som Joe i musikalen Teaterbåten där han sjöng "Ol' Man River". 1965 gjorde han Markurell i Hjalmar Bergmans Markurells i Wadköping för Riksteatern i regi av Sandro Malmquist.

Grönberg var med i TV-underhållningen Estrad 1967 då han bland annat medverkade i den klassiska sketchen ”Skattkammarön”, där han fick ropa den odödliga repliken: ”Vem fan är Nisse Hult?”

Under senare delen av sin karriär fick Grönberg göra mer seriösa roller. Han var engagerad vid Dramaten och Stockholms stadsteater. Han gjorde cirkusdirektören i Ingmar Bergmans film Gycklarnas afton 1953 och var med i TV-serien Bombi Bitt och jag 1968. Hans sista filmroll var som vilthandlare Gustav Lagerström i TV-serien Kråkguldet som hade premiär ett par månader efter hans död.

Åke Grönberg avled i en hjärtinfarkt 55 år gammal. Han jordfästes i Engelbrektskyrkan i Stockholm och är gravsatt i dess kolumbarium.

Privatliv 
Grönberg gifte sig borgerligt den 19 september 1941 med skådespelaren Rut Holm (1900–1971). Deras skilsmässa var klar den 16 december 1946. Grönberg gifte sig en andra gång, även då borgerligt, den 19 oktober 1955 med Sonja Margareta Lund (1919–2011). Båda äktenskapen var barnlösa. Han hade dock ett barn utom äktenskapet fött 1946.

Filmografi

Roller

Regi

Manus

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser

Noter

Källor 
 Grönberg, Karl Åke Edvard i Vem är vem?, sid 467, 1962

Externa länkar 
 
 
 Åke Grönberg på Svensk mediedatabas
 Åke Grönberg på Svensk underhållningsmusik, revyer och film 1900–1960

Skådespelare från Stockholm
Födda 1914
Avlidna 1969
Svenska filmregissörer
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska sångare under 1900-talet
Män
Gravsatta i Engelbrektskyrkans kolumbarium
Nils Dahlström

Nils Rudolf Dahlström, född 11 april 1895 i Länna, död 16 januari 1945 i Solna församling, var en svensk skådespelare och filmproducent.

Dahlström var gift med skådespelaren Rut Holm 1932–1935. Han är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Filmografi

Producent

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser 

Svenska filmproducenter
Svenska scenskådespelare
Svenska skådespelare under 1900-talet
Personer från Länna socken, Södermanland
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1895
Avlidna 1945
Män
Las Dopicos

Las Dopicos är huvudstaden i det fiktiva landet San Theodoros, som är omnämnt i flera äventyr med den belgiske seriehjälten Tintin, skapad av Hergé. När General Tapioca kom till makten byttes stadens namn till Tapiocapolis, och när General Alcazar tar makten får staden istället namnet Alcazaropolis.

I staden finns bland annat ett fängelse, presidentpalats, lyxiga hotell och en hamn. Varje år brukar det hållas en stor karneval.

Fiktiva platser i Tintins äventyr
Fiktiva orter
Iași

Iași (uttalas /jaʃʲ/; äldre svensk stavning: Jassy) är en stad i nordöstra Rumänien och är belägen i det historiska området Moldau, nära gränsen till dagens Moldavien. Staden hade 290 422 invånare enligt folkräkningen oktober 2011.

Historia 
Mellan 1564 och 1859 var Iași Moldaus huvudstad, från 1859 till 1862 de facto-huvudstad i Rumänien tillsammans med Bukarest och under första världskriget temporär huvudstad. 1792 slöts freden mellan Kejsardömet Ryssland och Osmanska riket i Iași, och 1860 grundades stadens universitet. 1930 hade staden 102.595 invånare varav 35,465 (34,4% av befolkningen) var judar.

Fem dagar före Rumäniens inträde i andra världskriget, initierade premiärminister Ion Antonescu, biträdd av stadens myndigheter, pogromen i Iași 27-29 juni 1941 mot rumänska medborgare av judiskt ursprung. Enligt uppgifter från rumänska myndigheter, mördades under dess tre dagar, inräknat dem som dödades ombord på "dödstransporterna" med tåg 13 266 judar. Pogromen var ett av de mest omfattande övergreppen av detta slag i världen. Offrens gemensamhetsgrav på stadens judiska gravplats är en bestående påminnelse om denna massaker.

I maj 1944 var Iași skådeplats för bittra strider mellan rumänska-tyska styrkor och den avancerande sovjetiska Röda armén. Den tyska elitdivisionen Großdeutschland stod bakom en defensiv seger vid slaget vid Târgul Frumos, beläget nära Iaşi. Röda armén intog slutligen Iași i juli 1944.

Vänorter 
  Poitiers, Frankrike
  Xi'an, Kina
  Monterrey, Mexiko
  Padua, Italien
  Isfahan, Iran
  Ramle, Israel
  Kozani, Grekland
  Asyut, Egypten

Demografi

Källor

Externa länkar 

 Stadens officiella webbplats
 Officiell webbplats för storstadsområdet

Orter i Rumänien
Erik Nordgren

Herman Erik Nordgren 13 februari 1913 i Sireköpinge, Malmöhus län, död 6 mars 1992 i Västerhaninge, var en svensk kompositör, arrangör och orkesterledare.

Biografi 
Erik Nordgren växte upp på den skånska landsbygden. År 1941 tog han examen från Musikhögskolan i Stockholm. Som musiker spelade han altviolin. Mellan 1945 och 1973 skrev han musik till drygt 60 svenska filmer, däribland 18 av Ingmar Bergmans mest kända filmer, såsom Det sjunde inseglet, Smultronstället, Sommarnattens leende, Jungfrukällan, och  Jan Troells Uppehåll i myrlandet, Här har du ditt liv och Utvandrarna; det sista filmarbetet, 1971. Dessutom samarbetade han med regissörer som Alf Sjöberg, Hasse Ekman, Gustaf Molander, Alf Kjellin och Lars-Erik Kjellgren. Han var musikchef vid Svensk Filmindustri 1953–1967, varefter han 1967–1977 verkade som orkesterchef vid Sveriges Radio. Därutöver skrev han annan musik, såsom tre stråkkvartetter, en kammarsymfoni (1944), konsert för klarinett (1950), konsert för fagott (1960) och musik för orkester. Sedan 1960-talet gjorde han en stor mängd elektronisk musik på sin egen anläggning, något som inte varit så känt för de flesta.

För musiken till Smultronstället belönades han med en särskild utmärkelse av tidskriften Folket i Bild samt en utmärkelse av Svenska filmsamfundet 1957.

Filmmusik i urval

1971 – Utvandrarna

 
 
 

 

 

1956 – Egen ingång 

1955 – Våld 
1954 – Gabrielle
1953 – Glasberget

 
 

 
1951 – Frånskild 

1949 – Törst
1948 – Eva

Diskografi
The Bergman Suites, Slovakiska Radions symfoniorkester, Marco Polo, 1996

Litteratur
Erik Nordgren och Ingmar Bergman : musiken i filmen 'Smultronstället' 1957, kandidatuppsats av Sofia Lilly Jönsson, Stockholms universitet, 2008 (belönad med Benny Anderssons stipendium 2010)

Referenser

Externa länkar

 

Ingmar Bergman-stiftelsen, om Erik Nordgren

Svenska kompositörer under 1900-talet
Svenska filmmusikkompositörer
Svenska orkesterchefer
Personer från Sireköpinge socken
Födda 1913
Avlidna 1992
Män
Lista över mottagare av Viktoriakorset under Sepoyupproret

Följande 182 brittiska militärer tilldelades Viktoriakorset för visad tapperhet under sepoyupproret i Indien 1857-1858.

 
Listor över personer
Listor med anknytning till Storbritannien
Listor med anknytning till Indien
Miraculix

Miraculix (fr. Panoramix) är byns druid i serierna om Asterix, skapad av René Goscinny och Albert Uderzo. Han är med i alla album. Miraculix kan bland annat tillaga den kända trolldrycken som ger en övernaturlig styrka. Men, han låter aldrig Obelix dricka eftersom Obelix ramlade ner i en gryta trolldryck när han var ung. Ett undantag är i albumet Asterix och Kleopatra där Obelix får dricka lite trolldryck för att han, Asterix och Miraculix ska kunna ta sig ur en pyramid.

Eftersom det är Miraculix som gör trolldrycken som gör huvudpersonerna oövervinnerliga, och den trolldrycken är en förutsättning för den lilla byns existens i det annars ockuperade Gallien, är Miraculix eller något han behöver ofta centralt för handlingen.  Till exempel i Asterix och Goterna, där han blir kidnappad, eller Asterix och Tvekampen där han tappar minnet på grund av en bautasten.

Se även
Asterix
Figurer i Asterix

Referenser

Asterix
Fiktiva figurer

de:Figuren aus Asterix#Miraculix
en:List of Asterix characters#Getafix
Vinterkyss

Vinterkyss är en norsk dramafilm från 2005 i regi av Sara Johnsen.

Handling
När hennes son dör vid en hockeyträning flyttar Victoria till Norge och får jobb som läkare. Hon försöker glömma och gå vidare men minnena tränger sig på igen när hon får uppgiften att berätta för ett par att deras son hittats död i snön. Polisen avskriver det hela som en olycka men hon börjar undersöka saken på egen hand.

Rollista (i urval)
Annika Hallin - Victoria
Kristoffer Joner - Kai, plogbilsförare
Linn Skåber - Wibeke, läkarsekreterare
Göran Ragnerstam - Victorias exmake Filip
Fridtjov Såheim - Stein, polisman
Jade Francis Haj - Darjosh
Axel Zuber - Sune, Victorias son

Externa länkar

Filmer 2005
Norska dramafilmer
Mahogny

Mahogny består av ett eller flera ädelträslag av rödbrun, hård ved med tyngd och som främst nyttjats som virke inom möbelindustrin.

Mahogny utgörs av trädslag av släktet Swietenia och omfattar i kommersiella avseenden de två olika trädarterna i nya världen, Swietenia mahagoni (västindisk mahogny, även kallad "Sockerkist") från Karibien och Swietenia macrophylla (hondurasmahogny) från Central- och Sydamerika. Sedan 1950-talet dominerar hondurasmahognyn i kommersiella sammanhang och detta trädslag förekommer sedan 1950-talet också som plantager i Asien och i Oceanien. Liknande träslag från flera olika trädarter både från Afrika och Asien benämns också som mahogny. Dessa trädslag tillhör härvid "mahognyfamiljen" Meliaceae. Trädsläktet Khaya, också tillhörande familjen Meliaceae, kallas sålunda afrikansk mahogny, gambia- eller madeiramahogny. Träd av Eukalyptussläktet kallas (oegentligt) ibland australisk mahogny eller röd mahogny och Cederträ kallas (också oegentligt) ibland ostindisk mahogny.

Mahogny används för tillverkning av möbler, eftersom det är lättbearbetat, motståndskraftigt mot termiter och vackert glänsande rödbrunt när det poleras. Träslaget är vattentåligt och användes därför förr till båtvirke.

Handelsrestriktioner 
Handel med flera arter mahogny regleras genom en frivillig överenskommelse om handel med hotade djur- och växtarter, CITES, eftersom alltför stor avverkning hotar regnskogens ekologi. De länder som skrivit under CITES, vilket är de flesta av världens länder, får inte importera träet. Trots detta fortsätter handeln med mahogny, oftast illegalt.

Internationella miljöorganisationer såsom Greenpeace och Jordens vänner har bedrivit kampanjer mot den illegala handeln med mahogny.

Källor

Fotnoter

Externa länkar

Mahognyväxter
Trä
Eskil Eckert-Lundin

Eskil Eckert-Lundin, född Eskil Stefan Anton Eckert Lundin 24 juni 1906 i Helsingborg, död 13 mars 1974 i Stockholm, var en svensk kapellmästare, kompositör, arrangör, musiker, impressario och musikadministratör.

Eckert-Lundin startade sin första orkester 1924 och ledde dessutom flera olika revyorkestrar. Han var anställd som musikchef vid AB Svensk Filmindustri 1946–1953 och kapellmästare och chef för Chinateatern 1948–1965. Vid sidan av dessa arbeten var han ordförande i Svenska musikerförbundet 1941–1948 samt redaktör för tidningen Musikern.

Han är begravd på Brännkyrka kyrkogård.

Filmmusik i urval

Teater

Roller

Referenser 

Svenska filmmusikkompositörer
Svenska kompositörer under 1900-talet
Svenska kapellmästare
Svenska musiker under 1900-talet
Musiker från Helsingborg
Gravsatta på Brännkyrka kyrkogård
Födda 1906
Avlidna 1974
Män
Uppsala vokalensemble

Uppsala Vokalensemble är en blandad kör från Uppsala.

Kören grundades som nationskör på Upplands nation i Uppsala 1964 med Anders Karlberg som dirigent,  men är sedan 1980 en helt fristående kör. Den fristående körens första dirigent var Håkan Parkman.

Dirigenter, under tiden som Upplands nations kammarkör, var Anders Karlberg, Kettil Skarby, Ragnhild Edsman, Mats Herrlin och Gunnar Julin. Efter Håkan Parkman har kören letts av bland andra Ragnar Bohlin, Andreas Lönnqvist, Sofia Ågren, Daniel Åberg och Maria Goundorina.

Repertoaren sträcker sig från kyrklig musik via folkmusik till jazz och modern musik, med även musikdramatiska projekt.

Kören leds från sedan 2022 av Simon Frank.

Referenser

Externa länkar
Webbplats

Körer i Uppsala
Svenska blandade körer
Musikgrupper bildade 1964