kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Margita Alfvén

Margita Alfvén, född 16 november 1905 i Köpenhamn, död 11 mars 1962 i Stockholm, var en svensk skådespelare. Hon var dotter till Hugo Alfvén och Marie Krøyer.

Vid 15 års ålder förlovade hon sig 1920 med den då 30-årige Evert Taube, men förhållandet blev inte långvarigt. 1924–1927 var hon gift med Henrik Conrad Bohlin.

Margita Alfvéns filmkarriär var tämligen kort; totalt gjorde hon elva filmer, varav tre i Tyskland. Hennes första filmer var ett försök att lansera henne som en ny filmstjärna. En ganska omfattande PR-apparat åtföljde hennes första filmroll i Hennes lilla majestät där hennes ”nordiska skönhet” framhölls, liksom hur hon upptäcktes av en slump på gatan. Hennes första filmer fick en något blandad kritik men något stort genombrott blev det aldrig för henne som filmskådespelare. Bland hennes svenska filmer märks även några av de tidigaste ljudfilmsförsöken på svenska inspelade i Paris.

Hennes fortsatta liv blev ganska tragiskt med omfattande missbruksproblem. Hon arbetade tidvis vid ett försäkringsbolag.

Hon ligger begravd på Leksands kyrkogård tillsammans med sin mor Marie (1867–1940) och sin halvsyster Vibeke Krøyer (1895–1985).

Filmografi

Referenser

Externa länkar

Födda 1905
Avlidna 1962
Svenska skådespelare under 1900-talet
Kvinnor
Skådespelare från Köpenhamn
Else-Marie Hansen

Else-Marie Hansen, född 19 oktober 1904 i Köpenhamn, död 11 augusti 2003 i Charlottenlund, var en dansk skådespelare, mest känd under artistnamnet Else-Marie. Hon var mellan 1952 och 1965 gift med Holger Juul Hansen.

Hon debuterade 1927 på Fønix Teatret (senare Aveny Teatret), och spelade fram till 1950-talet framför allt i operetter, bland annat mot Hans Kurt. Därefter fortsatte hon som skådespelare ända in på 1990-talet, särskilt på Allé Scenen (Betty Nansen Teatret).

Else-Marie spelade även i film och tv; bland annat spelade hon konsulinnan Holm i Matador 1978-1981.

Filmografi i urval

Teater

Roller (urval)
 1952 – Vilda Mary i South Pacific av Richard Rodgers, Oscar Hammerstein och Joshua Logan, regi Sven Aage Larsen, Oscarsteatern

Källor

Externa länkar 

Danska skådespelare under 1900-talet
Kvinnor
Födda 1904
Avlidna 2003
Skådespelare från Köpenhamn
Anton Blanck

Erik Anton Blanck, född 29 december 1881 i Jakob och Johannes församling, Stockholms län, död 19 januari 1951 i Uppsala domkyrkoförsamling, Uppsala län, var en svensk litteraturhistoriker och publicist.

Biografi
Efter studier vid Uppsala universitet, där han bland annat hade Henrik Schück som lärare, blev Blanck 1904 fil. kand. Han doktorerade där 1911 med avhandlingen Den nordiska renässansen i 1700-talets litteratur, och blev därefter 1922 professor i litteraturhistoria vid samma universitet. Han blev professor emeritus 1946.

För avhandlingen belönades han med Vitterhetsakademiens Beskowpris. Han visar i den hur nordiska kulturelement uppkommer i det europeiska 1700-talet under påverkan av liberalismen och Montesquieu och Rousseau, och returnerar i och med den götiska romantiken. Det senare utforskar han vidare i Geijer i England (1914) och Geijers götiska diktning (1920). Förutom Erik Gustaf Geijer har Blanck skrivit om Anna Maria Lenngren (1922, 1948) och Bellman (1941). Som litteraturvetare var Blanck i metodiskt hänseende starkt påverkad av sin lärare Henrik Schück i dennes historiska betraktelsesätt och internationella jämförelser, som kallas genetisk och komparativ metod.

Blanck var politisk medarbetare i Göteborgs Handels- och Sjöfartstidning 1916, och 1918–23 redaktör för tidskriften Forum. Därtill deltog han ofta med artiklar i Samlaren. Han var ledamot av Vitterhetsakademien från 1937 och Kungliga Humanistiska Vetenskapssamfundet i Uppsala från 1922. Blanck var även inspektor för Stockholms nation i Uppsala mellan 1934 och 1947.

Privatliv 
Anton Blanck var son till grosshandlaren Carl Blanck och Ellen Andberg, samt bror till länsarkitekten Nils A. Blanck. Han gifte sig 1922 med Ebba Rydin, och var farfar till professor Dag Blanck. Han är begraven på Uppsala gamla kyrkogård.

Bibliografi (urval) 

 Den nordiska renässansen i 1700-talets litteratur: en undersökning av den ”götiska” poesiens allmänna och inhemska förutsättningar, diss. (Stockholm: Bonniers, 1911)
 Geijer i England 1809–1810: en biografisk studie på grundvalen av bref och dagboksanteckningar (Stockholm: Bonniers, 1914)
 Geijers götiska diktning (Stockholm: Bonniers, 1918)
 Anna Maria Lenngren: poet och pennskaft jämte andra studier (Stockholm: Gebers, 1922)
 Ur samma synvinkel: tidshändelser i diktens spegel (Stockholm: Gebers, 1935)
 Bellman vid skiljovägen och andra studier (Stockholm: Gebers, 1941)
 Vår svenska litteraturs historia: en första vägledning (Stockholm: Almqvist & Wiksells skolböcker/Gebers, 1949)

Priser och utmärkelser
1937 – Ledamot av Vitterhetsakademien
1948 – Svenska Akademiens stora pris

Källor

Noter

Vidare läsning 
 
 

Män
Födda 1881
Avlidna 1951
Personer från Stockholm
Journalister från Stockholm
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Svenska litteraturvetare under 1900-talet
Svenska journalister under 1900-talet
Svenska professorer i litteraturvetenskap
Ledamöter av Vitterhetsakademien
Ledamöter av Kungliga Humanistiska Vetenskapssamfundet i Uppsala
Gravsatta på Uppsala gamla kyrkogård
Viking Ringheim

Viking Ringheim, född 2 april 1880 i Köpenhamn, död 2 oktober 1954, var en dansk skådespelare. Han var bror till skådespelaren Arvid Ringheim  

Ringheim scendebuterade 1899 på Viborg Teater. Han filmdebuterade 1909 vid Nordisk Film.

Filmografi (urval)

1944 –

Externa länkar
 

Danska skådespelare under 1900-talet
Födda 1880
Avlidna 1954
Män
Skådespelare från Köpenhamn
Sonja Sahlberg

Sonja Ida Gunborg Sahlberg, född Volander, född 5 maj 1902 i Katarina församling, Stockholm och död 17 juli 1968 i Göteborg, var en svensk kompositör, pianist och kapellmästare.

1928 gifte hon sig med Rudolf Sahlberg, som var kapellmästare på stumfilmsbiografen Röda Kvarn i Stockholm. I och med det blev hon aktiv inom filmen. 1929 kom filmen Säg det i toner där Sahlbergs "Varje liten tanke" kom med. Året efter kom filmen När rosorna slår ut där Sahlberg hade komponerat titelvalsen. Det blev en av det årets stora skivsuccéer med 100 000 sålda exemplar. 

1939 hade Sahlberg drabbats av en svår reumatisk sjukdom och hon slutade då med musiken.

Filmmusik
 (melodi: Varje liten tanke)
  
 (melodi: Aj, aj, aj, du!)
 (melodi: Om alla vackra drömmar vore sanna)
 (melodi: En sommarnatt)
 (meldoi: Aj, aj, aj, du!)

Verk
Lista över kompositioner av Sonja Sahlberg.

Sång och piano
 Om alla vackra drömmar vore sanna med text av Gösta Stevens. Utgiven på 1900-talet av Verlag Bruno Lithonius, Riga.

 Varje liten tanke med text av Nils-Georg. Utgiven 1929 på Nils-Georgs Musikförlag.

 När rosorna slår ut (vals) med text av Nils-Georg. Utgiven 1930 på Nils-Georgs Musikförlag.

 Stilla, vita, vinternatt (vals) med text av Nils-Georg. Utgiven 1930 på Nils-Georgs Musikförlag.

 Luciavalsen (Nyckeln till ditt hjärta) med text av Nils-Georg. Utgiven 1930 på Nils-Georgs Musikförlag.

 Godnatt Lillebarn med text av Nils-Georg. Utgiven 1931 på Nils-Georgs Musikförlag.

 Stockholm valsar och ler (karnevalsvals) med text av Nils-Georg. Utgiven 1932 på Nils-Georgs Musikförlag.

 Förlåt mej! med text av Nils-Georg. Utgiven 1932 på Nils-Georgs Musikförlag.

 Aj, aj, aj du! "Varje man kan en gång falla för en kvinnas heta blick" med text av Gösta Stevens. Utgiven 1932  i häftet Varje litet ord av kärlek på Nils-Georgs Musikförlag.

 En sommarnatt med text av Åke Söderblom. Utgiven 1933 på Edition Sylvain.

Källor

Externa länkar 

 Verkförteckning hos Musik- och teaterbiblioteket

Svenska kompositörer under 1900-talet
Kvinnor
Födda 1902
Avlidna 1968
Anosmi

Anosmi är oförmåga att förnimma doft. Termen kommer av grekiskans nekande ἀ och ὀσμή, osme, "lukt".

Uppkomst 
Anosmi kan ha såväl ärftliga som sociala orsaker och kan vara antingen permanent eller tillfällig.

Tillfällig anosmi orsakas oftast av vanlig snuva eller infektion i bihålorna, så kallad bihåleinflammation (sinuit). Luktförmågan kommer dock tillbaka någon dag efter tillfrisknande och tillståndet föranleder ingen vidare utredning. Tillfällig anosmi kan även orsakas av långvarigt bruk av näsdroppar innehållande kortikosteroider, till exempel Nasonex. Luktsinnet kommer dock i regel tillbaka någon månad efter avslutat bruk på grund av nybildning av luktkänsliga celler i luktepitelet.

Permanent anosmi uppkommer exempelvis genom trauma mot skallen så att luktnerven, nervus olfactorius (CN I), tar skada i sitt genomlopp genom benet i lamina cribrosa. Luktsinnet kommer då sällan eller aldrig tillbaka. Även tumörer som uppstår ur eller påverkar luktbanor i centrala nervsystemet kan orsaka anosmi. Anosmi är också ofta ett tidigt symtom vid Parkinsons sjukdom, och uppkommer då på grund av degeneration av nervceller i luktbulben. Det sällsynta medfödda tillståndet Kallmanns syndrom karakteriseras av hypogonadotrop hypogonadism och permanent anosmi.

Anosmi kan även vara medfödd, så kallat kongenital, och beräknas förekomma vid en födelse per 5 000–10 000 födslar.

Diagnostik 
För att utreda en eventuell permanent anosmi görs ett luktprov. Patienten får lukta på ett tiotal provrör innehållande olika vanliga dofter såsom lavendel, kanel, tallbarr, enbär med flera. Anosmi kan fastslås när patienten ej känner vilka lukter som är i provrören. Även en svag ammoniaklösning används, men denna retar istället sensoriska nerver i nässlemhinnan och leder till impulser i trigeminusnerven (CN V), och skall därför ge positivt resultat även vid anosmi.

Referenser 

Sensoriska störningar
Luktsinne
Cinderella Man

Cinderella Man är en amerikansk långfilm från 2005 i regi av Ron Howard.

Handling
Jim Braddock är en lovande lätt tungviktsboxare men efter att ha slagits dåligt under flera matcher, på grund av en bruten hand, tvingas han sluta. Under den stora depressionen i början av 1930-talet tvingas Braddock försörja familjen med lågbetalda jobb men drömmer om att kunna boxas igen. Genom en tillfällighet får han chansen att gå upp i ringen igen - men i en match mot världens näst bäste där Braddock bara ska vara en slagpåse. Braddock överraskar alla genom att vinna i tredje ronden och hans karriär kan börja igen.

Skådespelare (urval)
Russell Crowe - James J Braddock
Renée Zellweger - Mae
Paul Giamatti - Joe Gould
Craig Bierko - Max Baer

Nomineringar

Externa länkar

Filmer 2005
Amerikanska dramafilmer
Filmer från Miramax Films
Filmer från Touchstone Pictures
Filmer i regi av Ron Howard
1930-talet på film
Engelskspråkiga filmer
Filmer från Universal Studios
Den tredje mannen

Den tredje mannen (engelska: The Third Man) är en brittisk film noir från 1949 i regi av Carol Reed, efter manus av Graham Greene. Orson Welles spelar en av huvudrollerna som Harry Lime. I denna film blev musikinstrumentet cittra populärt genom Anton Karas musikstycke The Harry Lime Theme, som han själv framförde.

Handling 
Filmen utspelar sig år 1948 i efterkrigstidens Wien i Österrike. Staden är fortfarande uppdelad i ockupationszoner av de fyra segrarmakterna USA, Storbritannien, Frankrike och Sovjetunionen. Stora delar av centrum är sönderbombade och svarta börshandeln härskar.

Holly Martins, en fattig kioskdeckarförfattare, anländer för att möta sin vän Harry Lime som erbjudit honom arbete. Holly Martins nås dock av budskapet att Harry har dött i en bilolycka. Men då han inleder sin egen efterforskning uppsöks han snart av en brittisk arméchef och en mystisk baron, som båda uppmanar honom att resa hem igen.

På olycksplatsen träffar Holly Martins en portvakt som avslöjar att två män bar iväg Limes kropp, men att det även fanns en tredje man inblandad. Portvakten mördas och Martins får reda på att Harry Lime har stulit penicillin som han spätt ut och sålt på svarta marknaden. Utspädningen gör medicinen livsfarlig.

Martins upptäcker att Harry Lime lever, och använder stadens avloppssystem för att hålla sig undan och förflytta sig i staden. Han hjälper motvilligt polisen och dödar Harry Lime i en jakt och skottlossning i kloaksystemet.

Rollista i urval

Produktionen

Förlaga 
Sir Alexander Korda gav Greene i uppdrag att skriva manus till en film som Carol Reed skulle regissera. För att klara av att göra ett filmmanus, skrev Greene en berättelse. Han hade bara en tänkt inledande mening, nerklottrad på ett kuvert som utgångspunkt. Berättelsen blev ett arbetsmanus, som Greene och Reed sedan hade som grund för att arbeta fram det färdiga filmmanuset. Efter framgångarna med filmen gav man ut detta arbetsmanus i bokform 1950.

Mottagande 
1999 placerade British Film Institute filmen på första plats på sin lista över de 100 bästa brittiska filmerna genom tiderna. Den tredje mannen vann festivalens stora pris (föregångare till Guldpalmen) vid filmfestivalen i Cannes.

Källor

Vidare läsning 
 
 Boken finns även direkt tillgänglig som något förkortad e-bok på Läs en bok

Externa länkar 

 
 
 

Filmer 1949
Film noir
Brittiska mysteriefilmer
Brittiska thrillerfilmer
Svartvita filmer
1948 på film
Wien på film
Verk av Graham Greene
Filmer i regi av Carol Reed
Filmer baserade på brittiska romaner
Filmer tilldelade Guldpalmen
Engelskspråkiga filmer
Filmer vars fotograf belönades med Oscar för bästa foto
Schibsted förlagen

Schibsted Förlagen AB var ett svenskt bok- och serieförlag, ägt av den norska mediekoncernen Schibsted. Serieavdelningen grundades som det fristående Full Stop Media år 2000, medan ägarbyte skedde 2005 och namnbyte 2006. Bolaget lades ner 2009.

Historik

Expansion
Namnbytet till Schibsted Förlagen AB skedde i och med fusionen mellan Full Stop Media AB, Boknöje AB och Svenska Förlaget AB. Schibsted Förlagen hade tre avdelningar, som avspeglar förlagets olika utgivningsområden – serietidningar, underhållningslitteratur och fackböcker. 2003 bildade man tillsammans med Bonnier Carlsen förlaget Manga Media. Dessutom köpte man 2006 serieförlaget Kartago, som dock kvarstod som ett dotterbolag.

Nedläggning
Schibsted sålde juni 2009 den svenska bokförlagsverksamheten till Telegram Bokförlag. De pågående serietidningstitlarna gick antingen till konkurrenten Egmont Kärnan eller lades ned. Kartago såldes december 2009 till Bonnierförlagen och kom vid årsskiftet att bli en självständig del av Bonnierägda Semic International.

Publicerade serietidningar

Conan
Dragon Ball
Emelie Strange
Kalle & Hobbe
Larson! och Larson XL
Looney Tunes
Nemi
Marvel Special
Penny
Pondus
Powerpuff Girls
Pondus presenterar Rocky
Sagoprinsessan
Scooby-Doo
Spider-Man
Spider-Man Kidz
Tom & Jerry med systertitlar
Totally Spies
Transformers Armada
Tweety
Winx Club

samt Manga Medias utgivning

Referenser

Externa länkar
Officiell webbplats, schibstedforlag.no

Svenska serieförlag
Svenska tidningsförlag
Företag bildade 2000
Ej längre existerande svenska serieförlag
Bullterrier

Bullterrier är en hundras från Storbritannien. Den är en terrier av bulldoggstyp med samma ursprung i Bull and Terrier som staffordshire bullterrier, men har genom hela sin historia varit sällskapshund. I Spanien och Australien hör den till de populäraste hundraserna, liksom i hemlandet.

Historia 
Under 1850-talet ville James Hinks (1829-1878) som var hundhandlare i Birmingham få fram en elegantare och helvit Bull and Terrier lämplig för hundutställningar. Man tror att han korsade in vinthund, dalmatiner och kanske pointer. Resultatet blev bullterriern med sin speciella huvudform. Första gången rasen visades på utställning var 1862 i Birmingham. Redan 1880 omtalades rasen för sin elegans och 1887 erkändes den av den brittiska kennelklubben the Kennel Club. Samma år bildades rasklubben. Först 1935 godkändes andra färger än helvit. 1943 erkändes miniatyrbullterrier som en egen variant.

Egenskaper 
Bullterriern är en tålmodig hund med vänligt och jämnt temperament. Den är envis men läraktig. Den kan vara intensiv och burdus. Rasen saknar vaktegenskaper men kräver konsekvent socialisering. Den har hög retningströskel, men man bör undvika situationer som väcker kamplust.

Utseende 
De är satta och muskulösa. Bullterrierns mest utmärkande drag är dess huvud med konvex nosrygg, som kan beskrivas som äggformat då det ses framifrån. Pälsen är kort och tät, grundfärgen skall vara vit. Hunden ska helst vara helvit utan några tecken, men Bullterrier är oftast vit med fläckar. Det finns även hundar med brunspräcklig päls och sådana med svart päls med vita inslag.

Källor 
 Renée Willes: All världens hundraser, Bromma 2003, 
 Carl-Reinhold von Essen (red): Hundboken, Stockholm 1955-1956
 Desmond Morris: Dogs, North Pomfret, Vermont 2008, 
 Extended Breed Standard of the Bull Terrier, Australian National Kennel Council (ANKC) 
 Bullterrier, Hundrasguiden, Svenska Kennelklubben (SKK) (läst 2012-02-11)

Externa länkar

Rasspecifik Avelsstrategi (RAS), Svenska Bullterrierklubben 

Terrier
Hundraser från Storbritannien
Deklarationen om människans och medborgarens rättigheter

Deklarationen om människans och medborgarens rättigheter (franska: Déclaration des droits de l'homme et du citoyen), även kallad augustirättigheterna, antogs av Frankrikes nationalförsamling 27 augusti (vissa källor säger 26 augusti) 1789 i samband med Franska revolutionen, som den första deklarationen om mänskliga rättigheter antagen av en stat. Nationalförsamlingen antog ytterligare en rättighetsdeklaration 1793.

Kungen Ludvig XVI hade vägrat signera medborgarrättsdeklarationen av rädsla att det skulle leda till demokrati i Frankrike. Det var kvinnornas stormning av Versailles som fick honom att ändra sig. Kungen skrev skyndsamt på deklarationen nästföljande dag.

Deklarationen avsåg endast rättigheter för män. 1791 publicerades Deklarationen om kvinnans och medborgarinnans rättigheter av Olympe de Gouges, men utan framgång.

Dokumentet är sedan 2003 inskrivet på Unescos lista över världsminnen på grund av sin avgörande betydelse som förlaga för FN:s deklaration om de mänskliga rättigheterna som antogs 1948.

Se även 
 Bill of Rights (England)
 Bill of Rights (USA)
 Europakonventionen
 Maktdelningsprincipen
 Naturrätt
 Rättstrygghet
 FN:s deklaration om de mänskliga rättigheterna
 Deklarationen om kvinnans och medborgarinnans rättigheter

Referenser

Externa länkar 

1789 i Frankrike
Internationell rätt
Politik i Frankrike
Franska revolutionen
Mänskliga rättigheter
Vadstena adliga jungfrustift

Vadstena adliga jungfrustift, VAJS, är en pensionsstiftelse som förvaltas av riddarhusdirektionen. Stiftelsen grundades 1739 på förslag av Carl Wilhelm Cederhielm.

Historia

Under den katolska medeltiden var det vanligt att adelssläkter placerade sina ogifta döttrar i nunnekloster och därmed skapade försörjning för dem under hela deras liv. Efter reformationen ombildades många nunnekloster till adliga jungfrustift, motsvarande hem för ogifta adelsdamer. De erhöll titeln stiftsjungfru (och kallades även stiftsfröken), och denna titel används fortfarande för dem som är inskrivna vid Vadstena adliga jungfrustift. 

Förslaget att inrätta ett jungfrustift i Sverige väcktes första gången av Carl Wilhelm Cederhielm år 1734, och godkändes fem år senare. Till beskyddare utsågs senare kronprinsessan Lovisa Ulrika.   

Stiftet fick som uppgift att ge unga adelsfröknar en god uppfostran, men även att se till att de som var alltför fattiga fick en försörjning. Kungen upplät Vadstena slott som lokaler för stiftet, men eftersom adelsstiftet redan från början brottades med ekonomiska problem kom man aldrig att använda lokalerna. Planen var att verksamheten skulle innefatta en föreståndare med titeln abbedissa och nio altfröknar boende i stiftets lokaler, samt ytterligare 180 bidragstagare i olika inkomstklasser. I personalstyrkan skulle ingå både pigor och drängar, lärare från Frankrike och Tyskland samt präster. Kostnaden beräknades bli så hög att verksamheten aldrig kom i gång. De första bidragen till adelsfröknar utbetalades dock år 1747. År 1750 beslöt stiftets styrelse att flytta verksamheten till Stockholm, och Johanna Margareta von Tiesenhausen utnämndes till abbedissa. Olika byggnader föreslogs som lokaler, men planen verkställdes aldrig. Däremot hade Norrköping jungfrustift en reell verksamhet i Norrköping mellan 1784 och 1796, och denna räknades som en förgrening av Vadstena adliga jungfrustift.       

Adeln var inte intresserad av att bidra ekonomiskt till stiftet och 1758 upphörde därför drottning Lovisa Ulrikas beskydd. Vadstena adliga jungfrustift ombildades till pensionsfond och 1822 övertogs förvaltningen av riddarhusdirektionen.

Bilder

Verksamhet
Understöd delas till de hundra äldsta som är inskrivna i stiftet.

Som stiftsjungfru har man rätt att bära ett stiftskors. Det bärs på bröstet i en rosett av vitt band med ljusblå kanter.

Referenser

Noter

Övriga källor 
 Idun. Tidskrift. Nr 19, 1900.
 Oscar Fredrik Strokirk: Kultur- och personhistoriska anteckningar / Första delen

Externa länkar 
 Vadstena Adliga jungfrustift

Svensk adel
Stiftelser i Sverige
Svensk kvinnohistoria
Ett päron till farsa!

Ett päron till farsa! () är en amerikansk komedifilm från 1983 i regi av Harold Ramis. Filmen hade biopremiär i USA den 29 juli 1983.

Filmen är den första i filmserien Ett päron till farsa. Efterföljande filmer är Ett päron till farsa på semester i Europa (1985), Ett päron till farsa firar jul (1989), Ett päron till farsa i Las Vegas (1997) och Ett päron till farsa: Nästa generation (2015).

Handling 
Detta är den första filmen i serien om familjen Griswold och deras misslyckade semesterfiranden. I denna film beger sig familjen ut på en resa tvärs igenom USA, allt för att besöka nöjesparken Walley World. Resan som pappa Clark (Chevy Chase) har planerat in i minsta minut råkar dock ut för vissa oförutsedda problem som gör att planen förändras. Frågan är om de någonsin kommer att komma fram till Walley World överhuvudtaget.

Rollista i urval

Övrigt 

Lindsey Buckinghams hit "Holiday Road" skrevs till den här filmen. Den förekommer också i alla uppföljarna utom Ett päron till farsa firar jul.

Se även 
 Ett päron till farsa på semester i Europa (1985)
 Ett päron till farsa firar jul (1989)
 Ett päron till farsa i Las Vegas (1997)
 Ett päron till farsa: Nästa generation (2015)

Källor

Externa länkar 
 
 Ett päron till farsa! på 80s Movie Gateway
 "Vacation '58" av John Hughes (onlinetext)
 "Rusty and Audrey Griswold: Where Are They Now?"(onlinelänk)

Amerikanska filmer 1983
Amerikanska komedifilmer
Chicago på film
Arizona på film
Filmer i regi av Harold Ramis
Ett päron till farsa (filmserie)
Engelskspråkiga filmer
Filmer som utspelar sig på hotell
Lista över växtsläkten som förekommer vilt i Sverige

Detta är en lista över växtsläkten som förekommer i Sverige. Listan täcker 670 kärlväxtsläkten inom klasserna enhjärtbladiga växter, tvåhjärtbladiga växter, barrväxter och kärlkryptogamer. Listan innehåller ej kryptogamer (där bland annat mossor ingår).
 

 
Svenska vaxtslakten
Växtlistor
Cathedral of St. Matthew the Apostle

Cathedral of St. Matthew the Apostle, katedral i centrala Washington, D.C., stiftskyrka för den katolske ärkebiskopen i Washington. Församlingens nuvarande kyrkobyggnad började uppföras 1893 och första mässan firades 2 juni 1895.

Här jordfästes John F Kennedy och William Rehnquist.

Externa länkar
 Katedralens hemsida 

Saint Matthew
Domkyrkor i USA
Byggnader och anläggningar i Washington, D.C.