kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Cherokesiska

Cherokesiska (ᏣᎳᎩ, tsalagi) är ett irokesiskt språk som talas av de nordamerikanska cherokeserna. Det är ett polysyntetiskt språk som använder sig av tonaccenter. Cherokesiska är det enda kända sydirokesiska språket och det är känt för sitt stavelsealfabet, skapat av Sequoyah.

Dialekter 
Cherokesiska har tre större dialekter. Den södra dialekten dog ut runt år 1900. Den mellersta eller Kituhwadialekten talas av Eastern band i Quallaområdet. Overhilldialekten eller den västra dialekten talas i Oklahoma. Den södra dialekten som talades av invånarna i Lower Towns i området runt gränsen mellan South Carolina och Georgia hade r som likvida, alltmedan den samtida Kituhwa- eller Ani-kituwahdialekten som talades i North Carolina och Overhill hade l. Därmed har det inhemska namnet på språket ett L i sig, tsalagi, medan det på svenska och engelska har ett R, cherokesiska.

Fonologi 
Det cherokesiska språket har bara en enda labial konsonant, /m/, som dessutom är ett relativt nytt fonem. Cherokesiskans <w> är ibland labiovelart, men även då alltså inget rent labialt ljud.

Konsonanter

Vokaler

Diftonger 
Endast en diftong finns i cherokesiskan:

 ai /ai/

Toner 
Cherokesiska är ett tonspråk och använder toner som kan kombineras på olika sätt och följer subtila och invecklade regler som varierar beroende på var man är. Tonsystemet har gradvis genomgått en förenkling på många platser eftersom cherokesiska är ett andraspråk på många platser. Dock spelar tonerna fortfarande en viktig roll i ords betydelse och många använder dem fortfarande, framförallt äldre talare. Den cherokesiska stavelseskriften visar dock inte toner och det är ovanligt att man inte förstår på grund av att tonerna utelämnas. Inte heller transkriberad cherokesiska visar toner förutom i ordböcker. Modersmålstalande kan urskilja skillnaden mellan ord där endast tonen skiljer dem från varandra från sammanhanget.

Skrift 
Huvudartikel: Cherokesiska alfabetet
Cherokee skrivs med en stavelseskrift bestående av 85 tecken. Notera att "v" indikerar ett nasalt ljud i tabellen nedan.

Noter 

Irokesiska språk
Språk i USA
Subjekt–objekt–verb-språk
Helge

Helge är ett mansnamn av nordiskt ursprung, med betydelsen ”helig” eller kanske ursprungligen ”lyckosam”.

Namnet var vanligt i början av 1900-talet, men är nu mycket ovanligt bland de yngsta. Den 31 december 2014 fanns det totalt 10 527 personer i Sverige med namnet Helge, varav 2 224 med det som tilltalsnamn. År 2014 fick 24 pojkar namnet som tilltalsnamn.

Namnsdag i Sverige: 30 september (sedan 1901).

Andra former av Helge
Oleg, rysk, vitrysk och ukrainsk form.
Hegge, en variant

Personer med namnet Helge
 Helge Adamsson, svensk friidrottare
 Helge Andersson, svensk skådespelare
 Helge Bangsted, dansk författare och nazist
 Helge Berglund, politiker, ordförande i Svenska ishockeyförbundet
 Helge Brilioth, operasångare
 Helge Bäckander, OS-guld i truppgymnastik 1920
 Helge Fossmo, livstidsdömd frikyrkopastor
 Helge Gustafsson, gymnast, OS-guld i truppgymnastik 1920
 Helge Hagerman, svensk skådespelare, vissångare, regissör och producent
 Helge Hundingsbane, sagohjälte
 Helge Ingstad, norsk arkeolog
 Helge Jung, svensk överbefälhavare
 Helge Karlsson, svensk skådespelare och teaterledare
 Helge von Koch, svensk matematiker
 Helge Krog, norsk författare
 Helge Kihlberg, svensk dansare och skådespelare
 Helge Larsen, dansk politiker och utbildningsminister
 Helge Larsson, kanotist, OS-brons 1936
 Helge Lindberg (orkesterledare), pianist, kompositör, kapellmästare
 Helge Ljungberg, biskop i Stockholms stift
 Helge Lunde, norsk regissör
 Helge Mauritz, svensk skådespelare och sångare
 Helge Palmcrantz, svensk uppfinnare
 Helge Pahlman, finländsk musiker
 Helge Skoog, svensk skådespelare
 Helge Strömbäck, svensk chef för marinen
 Helge Virkkunen, finländsk sångare
 Helge Zandén, målare och grafiker
 Helge Åkesson (se även Helge Åkessons Bibelöversättning)

Fiktiva personer med namnet Helge/Hälge
 Helge Bendel, huvudperson i Henning Bergers delvis självbiografiska romansvit Drömlandet (1909), Bendel & Co (1910) och Fata Morgana (1911).
 Helge och Olle, charterresenärer i tv-underhållningsprogrammet Nöjesmassakern från 1985.
 Hälge, tecknad serieälg
 Helge, uggla i barnprogrammet Från A till Ö

Referenser

Mansnamn
Svenska mansnamn
Fornnordiska mansnamn
Karólína Eiríksdóttir

Karólína Eiríksdóttir, född 1951, är en isländsk tonsättare.

Karólína Eiríksdóttir studerade vid Musikhögskolan i Reykjavik och vid University of Michigan. Hon är idag verksam som tonsättare och lärare vid Musikhögskolan i Reykjavik. Bland hennes verk märks kammaroperorna Någon har jag sett (med libretto av den svenska diktaren Marie Louise Ramnefalk, uruppförd i Vadstena 1988) och Maður lifandi (uruppförd i Reykjavik 1999), en gitarrkonsert (uruppförd i Argentina 2001) och en klarinettkonsert. Hon har även skrivit kammarmusik samt kör- och solosånger.

Källor 

Isländska klassiska kompositörer
Födda 1951
Kvinnor
Levande personer
Johan Kukuzelis

Sankt Johan Kukuzelis (grekiska: Ιωάννης Κουκουζέλης, bulgariska: Йоан Кукузел, Yoan Kukuzel), cirka 1280 - 1360, var en framstående medeltida kompositör, sångare och kyrkomusikreformator av bulgarisk börd, född i staden Durazzo (i dag Durrës). Kukuzeli var bland annat verksam vid det bysantinska hovet i Konstantinopel och sedan vid ett kloster på berget Athos. Efter sin död helgonförklarades han av den grekisk-ortodoxa kyrkan.

Källor

Noter

Bulgariska sångare
Bulgariska kompositörer
Kyrkomusikkompositörer
Personer från Durrës
Födda 1280
Avlidna 1360
Män
Ahlgrens

F. Ahlgrens Tekniska Fabrik AB etablerades i Gävle 1885 av Fredrik Ahlgren och var ett familjeföretag som bl.a. producerade parfymer, medikamenter, olika sko- och metallputsmedel och ett prisbelönt skrivbläck.

Adolf Ahlgren började som handelsresande för broderns fabrik, innan han 1916 grundade dotterbolaget AB Pastill för tillverkning av konfektyr. 1933 slogs de båda bolagen samman till F. Ahlgrens Tekniska Fabrik AB. Redan 1909 hade man dock börjat framställa pastiller, Läkerol.

Ahlgrens var familjeföretag fram till 1985 då det såldes av Sture, Robert, Olle och Björn Ahlgren till Procordia. Procordia sålde 1993 Ahlgrens till det finska konglomeratet Huhtamäki som omedelbart avvecklade varumärket Ahlgrens till förmån för varumärket Leaf som användes för allt från godis till plastmuggar. 1999 såldes Leaf vidare till den nederländska livsmedelskoncernen CSM. 2011 köptes Leaf av Cloetta som beslöt att stänga fabriken i Gävle 2014.

Ahlgrens är mest känd för Ahlgrens bilar och Läkerol. Bland övriga Ahlgrens-produkter, som numera bär Malacos varumärke, kan nämnas Pim Pim, Zoo, Fruxo, Zig Zag och Brio. De två sistnämnda tillverkades ursprungligen av den lokala konkurrenten Pix (ursprungligen Ericson & Rabenius) som förvärvades av Ahlgrens 1975.

Källor

Externa länkar
Leaf Sweden
Läkerol (Flash)

Företag i Gävle
Ej längre existerande svenska livsmedelsföretag
Godis
Företag bildade 1885
Företag upplösta 1993
Klädnypa

Klädnypa (även klyka, klypa, klämma eller klädklämma) är en anordning för att fästa tvätt på en torklina eller liknande.

Ordet "klädnypa" är belagt i svenska språket sedan 1919. Den första versionen av klädnypan uppfanns av medlemmar i Shakers-sekten och introducerades på 1800-talet. Den var då svarvad eller utsågad i ett enda stycke och utgjordes av en klyka med en knopp. Klädnypan med två skänklar och en fjäder tillverkades under sent 1800-tal  av Kungsörs ångsåg och snickerifabrik. Den tillverkades av björkträ.

Den klassiska klädnypan med två träskänklar sammanhållna med en fjäder är en 1920-talsuppfinning från Småland.

Under 2000-talet förekommer särskilt trä- och plastklädnypor, men även klädnypor i rostfritt stål.

Vid Konstnärligt campus i Umeå invigdes i september 2013 konstverket Skin 4 av konstnären Mehmet Ali Uysal, som avbildar en klädnypa i storformat. Konstverket väger nära nio ton och är nio meter högt.

Referenser

Externa länkar

Nyttoföremål
Tvättredskap
Bertel Österdahl

Bertel Gustav Oskar Österdahl, född 1 december 1937 i Gävle Heliga Trefaldighets församling i Gävleborgs län, är en svensk militär. Han var 1989–1993 befälhavare för Västra militärområdet och 1994–2003 generaldirektör för Kriminalvårdsstyrelsen.

Militär karriär
Österdahl avlade officersexamen vid Krigsskolan 1961 och utnämndes samma år till fänrik vid Hälsinge regemente. Han gick Allmänna kursen vid Militärhögskolan 1967–1968, befordrades till kapten 1969, gick Stabskursen vid Militärhögskolan 1969–1971 och tjänstgjorde vid Arméstaben 1971–1972. Han befordrades till major 1972 och var 1973–1976 detaljchef vid Försvarsstaben, varpå han 1976–1977 var kompanichef vid Hälsinge regemente. År 1977 befordrades han till överstelöjtnant och han var lärare och kurschef för Stabskursen vid Militärhögskolan 1977–1981. Åren 1981–1984 tjänstgjorde han vid Dalregementet, varav 1981–1982 som bataljonschef och 1982–1984 som utbildningschef, ställföreträdande regementschef och chef för Dalabrigaden, 1983 befordrad till överste. Han var linjechef vid Militärhögskolan 1984–1985. År 1986 befordrades han till överste av första graden och var stabschef i Bergslagens militärområde 1986–1987 samt chef för Operationssektion 2 i Försvarsstaben 1987–1989. Han befordrades 1989 till generalmajor och var befälhavare för Västra militärområdet 1989–1993, varpå han 1993–1994 var stabschef i Södra militärområdet.

Generaldirektör för Kriminalvårdsstyrelsen
Från 1994 till den 31 mars 2003 var Österdahl generaldirektör och chef för Kriminalvårdsstyrelsen. Under sin tid som generaldirektör genomförde han Kokkoladekretet, varigenom reformen med "kontaktmän" inom kriminalvården initierades. Reformen har setts som den största liberaliseringen av kriminalvården sedan Karl Schlyters tid som justitieminister på 1930-talet. I slutet av sin tid som generaldirektör tvingades Österdahl också genomföra stora besparingar, betingade av statsfinansiella skäl.

Övriga uppdrag
Bertel Österdahl invaldes 1987 som ledamot av Kungliga Krigsvetenskapsakademien.

Österdahl var ledamot av styrelsen för Motormännens Riksförbund 1999–2010, varav ordförande 2003–2010. Han var 2003–2006 president för Europarådets Council of Penological Cooperation samt var 2007 Europarådets resident expert i Sarajevo och hade 2009 samma uppgift i Ankara.

Han driver sedan 2009 ett arboretum med cirka 100 exotiska träd och buskar i Kyna.

Referenser

Män
Födda 1937
Levande personer
Militärer från Gävle
Svenska militärer under 1900-talet
Generalmajorer i svenska armén
Personer verksamma vid Försvarshögskolan
Generaldirektörer för Kriminalvården
Ledamöter av Kungliga Krigsvetenskapsakademien
Cooper Car Company

Cooper var en brittisk formelbiltillverkare med ett formel 1-stall som tävlade första gången . Coopers bilar hade dock varit med redan  då formel 1 drog igång.

Historik 

Biltillverkaren Cooper startade 1947 av Charles och John Cooper (far och son) och deras racingbilar användes av ett stort antal stall under åren 1950-1969. Ett av dessa var det egna Cooper-stallet som var aktivt under åren 1953-1968.

Cooper har också levererat bilar till andra formel 1-stall.
Harry Schell i Horschell Racing Corporation startade med en Cooper-Jap i . Det blev bara ett lopp det året. Ett lopp som bröts. Vic Elford, som körde för Antique Automobiles/Colin Crabbe Racing i en Cooper-Maserati 1969, var den siste som deltog i ett formel 1-lopp med en bil från Cooper.

Cooper var innovativa när de skapade sina racingbilar, bland annat genom att vara de första som efter andra världskriget placerade motorn bakom föraren (före kriget hade Auto Union gjort detsamma och även de hade haft framgång med konstruktionen). 1959 var Jack Brabham den förste som blev formel 1-världsmästare i en bil med motorn bak och sedan dess har samtliga världsmästare haft samma grundkonstruktion i sina bilar.

John Cooper var också den som låg bakom den sportigare version av Mini som fick namnet Mini Cooper och nådde framgångar i flera biltävlingar under 1960-talet, inklusive vinst i Monte Carlo-rallyt 1964, 1965 och 1967. Än idag används modellnamnet Cooper för sportigare varianter av Mini.

F1-säsonger

Andra stall

Noter

Källor 
  

Formelbiltillverkare
Brittiska racingstall
Formel 1-stall
Platerspel

Ett platerspel är ett rörbladsinstrument som liknar exempelvis skalmejan, förutom den lilla egenheten att ett platerspel är utrustat med en luftreservoar placerad ungefär 10-20 cm in på instrumentets kropp, som underlättar spel då man inte behöver blåsa lika mycket och kraftigt (jämför säckpipans säck). Denna luftreservoar är, eller var åtminstone i äldre tider, tillverkad av en urinblåsa från exempelvis gris, vilket det engelska namnet bladderpipe ger en fingervisning om.

Externa länkar
En sida med ett par bilder med ett platerspel

Träblåsinstrument
Krabbasnår

Krabbasnår är en vävteknik som grundar sig på en bottenbindning i vilken plockat inslag används. Inslaget ligger ovanpå bottenbindningen, liksom vid upphämta och daldräll med flera vävtekniker, men skiljer sig genom det geometriska mönster som bildas med tydliga konturlinjer.

Ordets ursprung är oklar, men efterleden anses komma ur snärja, syftande på inplocket. Det är ursprungligen ett skånskt dialektord, i Småland, Halland och Bohuslän kallades tekniken vanligen inplock eller inplockning, i Mellansverige kallas textilierna vanligen plockåklä.

I de 700 år gamla fynden i Lödöse fann man tyg i krabbasnår.

Som allmogevävnad har krabbasnår förekommit i stora delar av Sverige, främst Skåne, Blekinge, Småland, Öland, Västmanland, Dalarna samt södra och mellersta Norrland. Bottnen är ofta ripsartad, och inslaget täcker hela bottnen, men på bland annat blekingska hängkläden är botten i tuskaftat linne. Materalet är ofta ullgarn i mönster och linne i varp och botten, men även helle ylle- eller linnevävnader förekommer.

Halvkrabba är en variant av Krabbasnår som förekommer i Skåne, Blekinge, Halland, Småland, Öland och Västmanland. Här snärjs inlaget  form av små rutor, som placeras så att de gränsar till varandra i hörnen. Halvkrabba förekommer vanligen uppblandad med andra tekniker i bänklängder, täcken och förlåtar.

Noter 

Vävsätt
Tre Kronor (TV-serie)

Tre Kronor är en svensk dramaserie i såpoperaform som sändes i 123 delar i TV4 under åren 1994–1999.

Serien utspelade sig i den fiktiva villaförorten Mälarviken, belägen i Stockholms närhet. Exteriörerna spelades in i stockholmsstadsdelarna Sätra och Farsta. Farstahallens entré och gymnastiksal användes som idrottshallen Tre Kronor, medan interiörscenerna spelades in i studiolokaler på Kvarnholmen och i Kungens Kurva. En scen spelades in vid tunneln genom Finnberget. Vattentornet som förekommer i serien är Sätra vattentorn.

Tre Kronor blev rival till Sveriges Televisions dåvarande publikdragare Rederiet (trots att de sändes olika veckodagar) medan båda serierna hade samma upphovsman, Peter Emanuel Falck. Lasse Holm skrev seriens signaturmelodi. Seriens cirka 45 minuter långa avsnitt sändes varje onsdag under höst och vår, med uppehåll under sommar och vinter. 

Tre Kronor utmärkte sig med sitt brutala slut, då den psykopatiske pastorn Sten Frisk hade sprängladdningar runt kroppen och utförde ett självmordsattentat mot idrottshallen och restaurangen Tre Kronor. De flesta av de aktuella karaktärerna var samlade i lokalen när sprängladdningen utlöstes och därmed dog de eller skadades svårt. Det visades dock aldrig hur det gick för dem. Efter nedläggningen tog såpan Skilda världar, som började visas ett par år tidigare, över Tre Kronors sändningstid.

Övrigt 
Vissa avsnitt har också visats i Norge på TVNorge, med norska undertexter.

År 1997 gjordes en långfilm om rollfigurerna Reine och Mimmi. Filmen heter Reine och Mimmi i fjällen!, och handlar om Mimmi som tröttnat på att bo i radhuset i Mälarviken varpå hon och Reine reser till fjällen där det händer en massa saker. 

Serien började släppas på DVD-samlingsboxar, med försäljningsstart i början av november 2010. DVD-boxarna är dock inte säsongsknutna, utan har delats in i antal avsnitt.

Mellan december 2022 och sommaren 2023 tillgängliggjorde TV4 avsnitten i de fyra första säsongerna i TV4 Play och reklamfritt i C More.

Avsnitt

Medverkande

Gästskådespelare

Källor

Fotnoter

Externa länkar 
Tre Kronors officiella sida på Facebook
Tre Kronor-bloggen
Fakta om Tre Kronor

TV-seriestarter 1994
TV-serieavslutningar 1999
Tre Kronor (TV-serie)
Svenskspråkiga TV-serier
Svenska såpoperor
Tretal
TV-serier som utspelar sig i Sverige
Svenska TV-serier från 1990-talet
Ramtrumma

Ramtrummor är en instrumentfamilj som är bland de äldsta i världen, och påträffas i stort sett på alla kontinenter. Oftast förknippas instrumenten med Mellanöstern, Nordafrika och Balkan där de används flitigt i många olika former inom både folk- och konstmusik.

Utformning 
En ramtrumma är som namnet anger, uppbyggd av en relativt tunn kropp överspänt med ett skinn, skinnet är oftast av get eller gris. En del ramtrummor är utrustade med sejare (som på en virveltrumma), med tamburinbleck, med ringar som slagverkaren kan få att exempelvis vidröra skinnet eller slå mot sargen genom att vinkla trumman på olika sätt och många andra varianter. Ramtrumman spelas med händerna eller med stockar (som den irländska Bodhrán).

Kulturell betydelse 
Den samiska trumman är representant för ramtrummefamiljen och hur den kan användas som ceremonitrumma. 

Ursprungsfolk
Slagverk
Skalmeja

Skalmeja är ett blåsinstrument med dubbelt rörblad och konisk borrning som förekommer i nästan alla delar av världen. Den har ett gällt ljud, som kan jämföras med spelpipan på en säckpipa.

Historik
Ordet skalmeja kommer från medellågtyska schalmeide. Det kom i sin tur från fornfranskans chalemie, vilket ytterst stammar från grekiskans kalamos ('rörpipa', 'halm', 'rör'). Ordet förekommer i svensk skrift första gången 1538, i stavningen skalmeya.

Skalmejan var mycket populär under medeltiden och renässansen, och den används idag främst inom folkmusiken. Den närmaste släktingen bland våra moderna instrument är oboen, medan en äldre släkting var pommern. Till skillnad från denna har skalmejan ett längre klockstycke som förstärker klangen.

Andra betydelser
Skalmeja kan även ha en vidare betydelse, om instrument med dubbla rörblad generellt ("oboeinstrument"). Någon gång kan även alla rörbladsinstrument inräknas i begreppet.

Skalmeja är också en orgelstämma av typen tungstämma, även kallad lingual- eller rörstämma. Det tyska ordet Schalmei används också om den 1905 uppfunna Martinstrumpeten, som ursprungligen användes som biltuta men som sedan 1920-talet även används i gatuorkestrar.

Bildgalleri

Se även 
 Pommer
 Medeltidens musik
 Bombard
 Zurna

Referenser

Träblåsinstrument
Orgel
Musik under medeltiden
Renässansmusik
Vevlira

Vevliran är ett musikinstrument som nådde sin glansperiod under medeltiden i Europa. Därefter reducerades dess popularitet, och vid 1700-talets början ansågs den som ett typiskt tiggarinstrument. Instrumentet har fått en renässans och används flitigt inom folkmusikgenren, hos grupper som vill gå tillbaka till äldre tiders musik med borduntoner.

Konstruktion
Vevliran påminner till det yttre en del om nyckelharpan. Dock uppstår ljudet genom att ett hartsat hjul, som drivs av en vev, gnids mot strängarna. Vevliran har melodisträngar, borduner (bassträngar som ljuder med en konstant ton) samt ibland ett så kallat "knarrstall". Knarrstallet ligger löst fasthållet under en bordunsträng mot ljudlådan. När vevens rotationshastighet kort ökas, följer bordunsträngen med hartshjulet en kort bit, men faller snabbt ned tillbaka och orsakar några slag, så kallade knarr, på knarrstallet. Dessa knarr används av vevlirespelaren för att rytmisera och markera i musiken.

Termen vevlira myntades av Jan Ling 1967, dessförinnan har instrumentet i Norden under många hundra år nära uteslutande hetat lira. Före Ling benämnde musikforskare ofta liran vid dess franska namn, vielle.

Kända svenska vevlirespelare
Stefan Brisland-Ferner
Göran Hallmarken
Totte Mattsson
Harald Pettersson
Jan Winter
Anders Ådin
Olof Larsson (Grodd-Ole)
Johannes Geworkian Hellman
Bruno Andersen

Se även
 Medeltidens musik

Källor 
 Allmo, Per-Ulf & Winter, Jan, Lirans hemligheter: en studie i nordisk instrumenthistoria, Musikmuseet, Stockholm, 1985.
 Ling, Jan, Nyckelharpan: studier i ett folkligt musikinstrument, Diss. Uppsala, 1967.

Stränginstrument
Svenska folkmusikinstrument
Krumhorn

Krumhorn är ett instrument som användes flitigt under renässansen. Det är släkt med skalmejan och har bland annat dubbelt rörblad, men är till skillnad från skalmejan böjt ('krumt') samt rörbladet skyddas av en kapsel, och det har ett surrande, behagligt läte.

Krumhorn är också en orgelstämma av typen tungstämma, även kallad lingual- eller rörstämma.

Träblåsinstrument
Orgel
Renässansmusik
Rebec

Rebec (uttal: /re'bɛk/), ibland även giga, är ett violinliknande musikinstrument som härstammar från Mellanöstern och var populärt i Europa under medeltiden. Instrumentet är en form av det ännu använda arabiska instrumentet rabab och kallades till att börja med rubeba. Instrumentet har en päronformad kropp med två eller tre strängar.

Historik
Det finns även ett vikingatida fynd av ett halvfärdigt instrument som förmodas vara en rebec. Den har troligen sin grund i den femsträngade bysantinska lyran. Antalet strängar har dock varierat från en till fem, och numera har instrumentet vanligen tre strängar. Det fanns även som dagens violiner/fioler och cello i olika storlekar. De användes troligen även på ett liknande sätt. 

Den används mest idag i folkmusik från Östeuropa och Nordafrika. Men även exempelvis det svenska progressiva rockbandet Älgarnas Trädgård har använt den på en av sina skivor. Instrumentet omnämns av diktare som William Shakespeare och Miguel Cervantes. 

Rebec försvann ur konstmusik omkring år 1500 men levde vidare i form av pochette. Efter violinens genombrott fanns rebecen kvar som spelmansinstrument till cirka år 1700.

Se även 
 Gudok
 Gadulka

Källor 

Stråkinstrument
Sen kväll med Luuk

Sen kväll med Luuk (under en kortare tid med titeln ”En kväll med Luuk”) var en svensk talkshow av och med Kristian Luuk som sändes på TV4 åren 1996–2004. Kristian Luuk har sagt i svenska medier att han hämtade inspiration från den amerikanske komikern Conan O'Brien och pratshowen Late Night with Conan O'Brien med skämt, gäster, musik och TV-sänd interaktion med studiomedarbetare.

Kristian Luuk körde alltid som avslut med varje gäst ”arga leken”. Bruce Springsteen var den enda som vägrade leken med orden: ”You got this nice suit and your own talk show, what's the deal with the angry game?”. Även Gösta Ekman hade svårt för den. ”Du kan göra den”, sa han, ”så pratar jag vidare om lite allt möjligt.”

I början programmet, efter att Luuk berättat vilka gäster som ska vara hos honom, brukade han ha något som hette ”Veckans brev”. En person kom till Luuk med ett brev som innehöll frågor och ibland lustiga föremål.

Programmet visades under åren 1996–2004 med uppehåll 2002 för programledarens föräldraledighet. Under vårsäsongen 1997 till och med vårsäsongen 1998 började originalvisningarna tidigare under kvällen och sändes under namnet "En kväll med Luuk". I oktober 2004 meddelades det att programmet läggs ner på obestämd tid efter sexton säsonger. Programredaktör Josef Sterzenbach sade att programmet skulle ta en paus i minst ett år.

Vinjettmusiken är låten Yester-Me, Yester-You, Yesterday med Stevie Wonder. Programmets vinjetter har varit såna där det står ”Sen”, ”kväll”, ”med” och ”Luuk” på olika saker eller på olika platser.

Skådespelaren Felix Herngren har medverkat i programmet i roller som Papi Raul, Dan Bäckman och Tim Hibbins (tillsammans med Sasha Mesić).

Medverkande
Se Lista över medverkande i Sen kväll med Luuk.

Källor

Externa länkar
 En kväll med Luuk - arkiv - lista över gäster i programmet fram till 29 maj 1997. Även resten av programmets hemsida finns arkiverad. 

TV-program i TV4
Pratprogram på TV