kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Bengt Grive

Bengt Edvin Axel Grive, ursprungligen Gustafsson, född 21 mars 1921 i Brännkyrka församling, Stockholm, död 7 september 2003 på Lidingö, var en svensk sportkommentator, journalist och författare.

Biografi 
Grive arbetade som brandman i Stockholm under några år på 40-talet. Han var medarbetare i Aftonbladet 1951–1956. Vidare uppträdde Grive som varietéartist 1953–60. År 1960 anställdes han som reporter på SVT, där han slutade 1990 och blev frilans. 1993 anställdes han av tv-kanalen Eurosport för att bygga upp deras verksamhet i Norden och fortsatte där att kommentera både tennis och backhoppning och blev samtidigt mentor för yngre kommentatorer, som exempelvis Chris Härenstam och Niklas Holmgren.

Mest känd för allmänheten blev Grive då han, i direktsändning, kommenterade Björn Borgs tennisfinaler i Wimbledon under 1970- och 1980-talen. Han kommenterade också bordtennis, konståkning och fotboll. Han hade som aktiv tillhört den svenska eliten inom bordtennisen och bl.a. vunnit SM år 1951. Bengt Grive tävlade för Djurgårdens IF och var även aktiv som tränare i föreningen.

Ett av Grives mest berömda referat är matchen mellan Sverige och Västtyskland i fotbolls-VM 1974. Efter att Ralf Edström gjort ett sagolikt mål ställde Grive den överraskande frågan: "... och vad är klockan?"

Som konståkningskommentator gjorde Grive sig känd för att beskriva färgerna på konståkarnas dräkter som ingen annan. Uttryck som "mörkvitt", "bordellrött", "spaljégrönt",  "sängkammarrosa" och "blåbärsrisgrönt" var uttryck som han blev känd för. Hans formuleringskonst gjorde att han 1996 fick ett specialinrättat språkpris av Svenska Akademien.

Grive var känd för att aldrig slösa med orden och lät ofta bilderna tala för sig själva, inte minst när det handlade om tennis och konståkning. Han har i en tv-intervju erkänt att han under en tennismatch i Wimbledon lämnade kommentatorsplatsen för att gå på toaletten en våning ned men ingen märkte att han varit iväg.

Grive har dessutom skrivit tre memoarböcker och flera böcker om tennis och bordtennis.

Bengt Grive är begravd på Lidingö kyrkogård. Han var från 1945 gift med Martha Svensson (1923–2005). Deras dotter är kulturjournalisten Madeleine Grive.

Kuriosa 
Bengt Grive ingick i den mest vinstrika konstellationen någonsin i underhållningsprogrammet På spåret i SVT, där han tillsammans med Björn Hellberg och Mats Strandberg visade upp stor kunskap om områden som inte bara rörde sportens värld.
Grive har också gjort en liten roll i den populära tv-serien Macken av Galenskaparna och After Shave, samt medverkade i ett avsnitt av TV-serien Sally.

Bibliografi

Filmografi (i urval) 
1944 – Hets
1974 – Fimpen

Referenser 
http://www.dn.se/sport/en-svensk-mastare-har-gatt-ur-tiden

Fotnoter 

Svenska journalister under 1900-talet
Svenska sportkommentatorer
Svenska sportjournalister
Födda 1921
Avlidna 2003
Män
Svenska bordtennisspelare
Sommarvärdar 1968
Gravsatta på Lidingö kyrkogård
Journalister från Stockholm
Programledare från Stockholm
Idrottare från Stockholm
Svenska mästare i bordtennis
Personer inom räddningstjänst
Bordtennisspelare i Djurgårdens IF
Ronny Eriksson

Stig Olov Ronny Eriksson, född 12 april 1953 i Harads i Edefors församling, är en svensk komiker och sångare. Han har bland annat varit bisittare i programmet Snacka om nyheter som sändes i SVT.

Biografi
Ronny Eriksson scendebuterade redan 1972. Från 1977 tillhör han, tillsammans med bland andra Bengt Ruthström, folkrockbandet Euskefeurat med stark lokal förankring i Piteå, där han också är bosatt.

Sedan 1989 har han gjort sig känd som ståuppkomiker. Han deltog redan i de första tv-sändningarna med svensk stå upp, Släng dig i brunnen, inspelade inför livepublik på Norra Brunn i Stockholm. Han har gjort flera scenshower där han förenat musik och humor med bland annat sången Jämna plågor. 

Ronny Erikssons politiska engagemang är en stor del av hans varumärke. Dråpliga sarkasmer mot makten i Stockholm och Bryssel har ofta varit återkommande ämnen i hans texter. Han har gjort flera egna tv-serier bland annat Bondånger och Lid i natt. Han har även medverkat som bisittare i Snacka om nyheter och berättat roliga historier i Har du hört den förut?.

Eriksson titulerar sig själv pessimistkonsult. Hans ständiga motto är "Det är aldrig för sent att ge upp".

TV och film

Referenser

Externa länkar 

Födda 1953
Svenska musiker
Svenska komiker
Män
Sommarvärdar 1988
Sommarvärdar 1991
Sommarvärdar 2002
Levande personer
Personer från Edefors socken
Åke Raask

Åke Raask, Åke Bengt Raask, är ett alter ego för skådespelaren Carl-Johan Sundberg som uppträder som sångare och underhållare. Raask uppges vara född 28 april 1948 i Hammar, Örebro län, och ha varit aktiv i Sverige och Västtyskland på 1970-talet. Han uppges ha givit ut flera skivor, och ha lämnat landet 1979 för en karriär i USA.

Raask är en parodi på 70-talets svenska dansbandskultur. Sundberg har framträtt som Raask på diverse nöjesevenemang tillsammans med dansbandet  Kenny Silwers Orkester, särskilt i Göteborg. Raask sjunger svensk och tysk schlager från 70-talet, i tidsenliga kläder och frisyr.

Externa länkar
 Officiell webbplats

Svenska musiker inom populärmusik
Fiktiva figurer från Sverige
Salka Hallström Bornold

Salka Hallström Bornold, född 1970 i Stockholm, är en svensk journalist och författare. Hon är biträdande chefredaktör på arkitektur- och designtidskriften Form, och har tidigare arbetat bland annat på Expressens kulturredaktion och varit redaktionschef på Bon.

Hallström Bornold drev den litterära nättidningen Bokus Magasin tillsammans med Jan Gradvall 1997–1999, samt mode- och kulturmagasinet Bon 2001–2005. Hon var en av konstkuratorerna till Moderna Museets modeutställning "Fashination" 2004 och författare till boken om densamma. Hon utnämndes till Årets Journalist 2008 av Sveriges Tidskrifter, som första modejournalist. Hon nominerades samma år till utmärkelsen Årets krönikör, också den av Sveriges Tidskrifter. Hon är medlem i Svenska Tidskriftsakademien sedan 2009. Under Hallström Bornolds tid i ledningen för Form har tidningen fått utmärkelsen Årets Tidskrift 2014 samt nominerats i kategorierna Årets Innovativa Satsning 2014 och Årets Omslag 2015 av Sveriges Tidskrifter.

Bibliografi 
Hallström Bornold, Salka, & Barolo, Margot (2020). The Kinship Method. Stockholm: Arvinius + Orfeus. ISBN 9789189270084

Priser och utmärkelser 
 Årets Tidskrift Fackpress 2014, Sveriges Tidskrifter
 Årets Journalist 2008, Sveriges Tidskrifter

Källor 

Svenska journalister under 2000-talet
Svenskspråkiga författare
Födda 1970
Kvinnor
Levande personer
Journalister från Stockholm
Författare från Stockholm
Logroño

Logroño är huvudstad i regionen La Rioja i norra Spanien. Folkmängden uppgår till cirka 150 000 invånare.

Historia 
Under senmedeltiden var Logroño ett av den spanska inkvisitionens starkaste fästen.

Noter

Orter i La Rioja, Spanien
Szombathely

Szombathely (tyska: Steinamanger, slovenska: Sombotel, kroatiska: Sambotel/Subotište) är en stad i provinsen Vas i västra Ungern. Staden är huvudort i provinsen Vas. Szombathely hade 78 407 invånare (2019). Den ligger nära gränsen mot Österrike.

I staden finns bland annat Kámoni arborétum.

Referenser

Externa länkar 

 Officiell webbplats

Orter i Vas (provins)
Sven Nilsson (sångare)

Sven Nilsson, född 11 maj 1898 i Gävle, död 1 mars 1970 i Stockholm, var en svensk skådespelare och operasångare (bas).

Nilsson tog studentexamen 1916 , civilingenjörsexamen vid Tekniska högskolans avdelning för kemisk teknik 1923 och var därefter 1923–1924 chef för Höganäs-Billesholm AB:s laboratorium och driftsledare vid företagets kolelektrodfabrik 1924–1928. Under studietiden bedrev han röststudier för Gillis Bratt och Haldis Ingebjart, och övergick 1928 helt till en karriär som sångare och studerade i Dresden för Ivar Andrésen. Sommaren 1930 ägnade han sig åt teaterstudier under Bayreuthfestspelen. Efter att ha sjungit upp för Fritz Busch vid Dresdenoperan anställdes han där. Han debuterade som den förste nasaréen i Salome och stannade där 1930–1944. Han medverkade bland annat vid uruppförandena av Strauss operor Arabella 1933 och Daphne 1938 när han gästspelade som fiskaren Peneios. Han återvände till Sverige 1944, kom till Stockholmsoperan 1946 och medverkade i Händels Den rasande Roland på Drottningholmsteatern 1950. Till rollerna hörde baron Ochs i Rosenkavaljeren, titelrollen i Don Pasquale, Filip II i Don Carlos och basrollerna i de stora Mozart- och Wagneroperorna.

Med sin utpräglade ”känsla för textens uttrycksmöjligheter” och goda skådespelartalang medverkade han bland annat i Göran Genteles Värmlänningarna, Fröken April och Sängkammartjuven samt i Alf Kjellins Lustgården. Han hade även roller på Dramaten i Alf Sjöbergs uppsättningar av Filoktetes och Mordet på Marat.

I utlandet gästspelade han i Barcelona, Venedig och Florens, liksom på ledande scener som Covent Garden, Metropolitan och La Scala.

Sitt sista framträdande gjorde han den 1 mars 1970 som Crespel vid en matinéföreställning av Hoffmanns äventyr på Stockholmsoperan. Han avled i sitt hem senare samma kväll.

Nilsson utsågs till Kammersänger 1936 i Dresden.

Filmografi (urval)

1957 – Värmlänningarna
1958 – Fröken April
1961 – Lustgården
1963 – Ett drömspel
1966 – Nattflyg

Källor

Externa länkar 
 
 

Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska operasångare under 1900-talet
Svenska bassångare
Män
Födda 1898
Avlidna 1970
Musiker från Gävle
Skådespelare från Gävle
István Csáky

István Csáky, född 18 juli 1894 i Uncsukfalva, Ungern, död 27 januari 1941 i Budapest, var en ungersk greve, diplomat och politiker; Ungerns utrikesminister 1938-1941.

Csáky avled hastigt i januari 1941 och efterträddes av László Bárdossy.

Referenser

Noter

Ungerns utrikesministrar
Män
Födda 1894
Avlidna 1941
Personer i Ungern under andra världskriget
Pál Teleki

Pál Teleki von Szék, född 1 november 1879 i Budapest i Ungern, död 3 april 1941 i Budapest, var en ungersk greve, vetenskapsman och politiker. Han tjänstgjorde som premiärminister 1920–1921 och 1939–1941.

Teleki var sedan 1919 professor i geografi i Budapest. År 1920 var han Ungerns utrikesminister. Trots sin negativa hållning gentemot Nazityskland tvingades Teleki till vissa diplomatiska och militära eftergifter. När Adolf Hitler krävde ungersk assistans vid angreppet på Jugoslavien år 1941 begick Teleki självmord sedan han vägrat att tillmötesgå den tyske diktatorn. Han efterträddes av László Bárdossy.

Referenser

Webbkällor

Externa länkar 

Ungerns premiärministrar
Ungersk adel
Grevar
Personer från Budapest
Politiker som begått självmord
Professorer i geografi
Födda 1879
Avlidna 1941
Män
Ungerns utrikesministrar
Miklós Kállay

Miklós Kállay, född 23 januari 1887 i Nyíregyháza, Österrike-Ungern, död 14 januari 1967 i New York, USA, var en ungersk diplomat och politiker. Han var Ungerns premiärminister 1942-1944.

Biografi 
Efter premiärminister László Bárdossys entledigande den 7 mars 1942 utsåg statschefen Horthy Kállay till efterträdare. En del antijudiska åtgärder infördes under Kállays styre; bland annat sändes tusentals ungerska judar till den ukrainska fronten där de stupade. Dock vägrade Kállay att bistå Nazityskland i "den slutgiltiga lösningen".

År 1943 sökte Kállay Ungerns utträde ur kriget, men detta ledde endast till intensifierade påtryckningar från Nazityskland, som i mars 1944 ockuperade landet. Horthy övertalades att avskeda Kállay som regeringschef och utnämnde Döme Sztójay till efterträdare. 

Kállay fann en fristad på den turkiska legationen i Budapest, men tvingades överlämna sig till Pilkorsrörelsen när dess ledare Ferenc Szálasi utsetts till premiärminister i oktober 1944. Kállay deporterades till Mauthausen men överlevde. Efter krigsslutet bosatte han sig i Rom för att 1951 emigrera till USA. År 1954 publicerade Kállay sina memoarer: Hungarian Premier: A Personal Account of a Nation's Struggle in the Second World War.

Referenser

Webbkällor 
 

Ungerns premiärministrar
Födda 1887
Avlidna 1967
Män
Personer från Nyíregyháza
Vitrysk

Vitrysk kan syfta på:

 Vitryssland – ett land i Östeuropa sedan 1990
 Vitryska SSR – en sovjetrepublik i Sovjetunionen 1919–1991
 Vitryska folkrepubliken – en oberoende vitrysk stat 1918–1919
 Vitryssar – en östslavisk folkgrupp
 Vitryska – ett östslaviskt språk som talas främst i Vitryssland
Thomas Couture

Thomas Couture, född 21 december 1815 i Senlis, död 30 mars 1879 i Villiers-le-Bel, Val-d'Oise, var en fransk konstnär känd för sina porträtt-, historie- och genremålningar. Han verkade också som lärare.

Biografi
Couture föddes i Senlis, Frankrike och flyttade vid 11 års ålder med sin familj till Paris, där han började studera vid den industriella konstskolan (École des Arts et métiers) och senare vid École des Beaux-Arts. Han misslyckades sex gånger att vinna Écoles prestigefyllda pris Prix de Rome, men han kände att problemet låg mer hos École än honom själv. Couture fick slutligen priset 1837.

Från 1840 började han visa upp historie- och genremålningar på Paris Salon och fick flera medaljer för sina verk. Speciellt för hans verk från 1847, Les Romains de la décadence (Romarna i dekadensens rike). Kort efter denna framgång startade Couture en oberoende ateljé med målet att utmana École des Beaux-Arts genom att få fram de bästa nya historiemålarna.

Coutures innovativa tekniker fick mycket uppmärksamhet, och under det sena 1840-talet till 1850-talet beställde både regeringen och kyrkan muralmålningar. Han avslutade dock aldrig de två första uppdragen, medan det tredje mötte blandad kritik. Upprörd av det ofördelaktiga mottagandet av hans väggmålningar lämnade han Paris 1860, för att en tid återvända till sin hemstad i Senlis. Där fortsatte han att undervisa unga konstnärer som kom till honom. 1867 räckte han lång näsa åt akademierna genom att publicera en bok om sina egna idéer och arbetsmetoder.

Couture undervisade flera blivande förgrundsfigurer inom konstvärlden som Edouard Manet, Henri Fantin-Latour, John La Farge och Pierre Puvis de Chavannes. Även många svenska konstnärer studerade för honom, till exempel August Malmström och Bengt Nordenberg.

Då han blev tillfrågad av en publicist att skriva en självbiografi, svarade Couture "Biografi är upphöjelse av en personlighet - och personlighet är vår tids gissel".

Couture dog i Villiers-le-Bel, Val-d'Oise, och begravdes i Père Lachaise, Paris, Frankrike.

Galleri

Källor

Externa länkar 

Hitta graven-profil för Thomas Couture 

Födda 1815
Avlidna 1879
Franska konstnärer
Män
Konstnärer under romantiken
Ledamöter av Konstakademien
Théodore Chassériau

Théodore Chassériau, född 20 september 1819 i Santa Bárbara de Samaná i Santo Domingo, död 8 oktober 1856 i Paris, var en dominikanskfödd fransk historie- och porträttmålare samt gravör.

Chassériau studerade redan som mycket ung för Ingres. Hans tidiga dukar, som Den skumborna Venus och Susanna i badet, vilka utställdes på salongen 1839, visar tydlig influens från läraren. Ett annat av hans tidigare verk är Esters toalett. Senare påverkades han av Delacroix och romantikerna, framförallt i bruket av färg och valet av motiv. I Susanna i badet är denna förening av bestämd teckning med romantisk känsla tydlig. Chassériau målade fresker i ett flertal kyrkor samt i Palais d'Orsay, samt i Cour des comptes (1844–1848). De senare målningarna förstördes senare, och endast en fresk, Freden, har räddats till Louvren. Hans stora 1853 utställda Tepidarium inköptes 1853 av franska staten och finns nu även den på Louvren. Chassériau utförde även romantiska skildringar av livet i Afrika enligt tidens smak. Han utförde även många serier Shakespeareillustrationer.

Bilder

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1930.

Noter

Externa länkar 

 
 

Franska historiemålare
Franska porträttmålare
Franska målare under 1800-talet
Romantiken
Födda 1819
Avlidna 1856
Män
Kamjanets-Podilskyj

Kamjanets-Podilskyj ( ) är en stad i södra Ukraina, med cirka 100 000 invånare.

Historia 
Trakten har varit befolkad åtminstone sedan neolitikum. I Gamla stan har man upptäckt spår efter Tripoljekulturen (cirka 5400–2700 f.Kr.). Under de första århundradena e.Kr. bodde på det här territoriet stammar som tillhörde Tjernjahovkulturen. Romerska mynt från 100-200-talet, som man funnit här, vittnar om att lokalbefolkningen hade handelsförbindelser med Svarta havets södra kust och romerska provinser.

I slutet av det första årtusendet beboddes dagens Kamjanets-Podilskyjs territorium av slaviska stammar, ulitjer och tivertser. Resterna av slaviska boplatser som hittades i Kamjanets fästning och i Gamla stan ger anledning att tro att staden uppstod på 1100–1200-talet och genom sitt läge på vägen från Kiev till Balkan snart började spela en viktig roll för furstendömet Galizien-Volynien.

I mitten av 1200-talet erövrades Podolien av mongoler. År 1362 föll Kamjanets till storfurstendömet Litauen och blev snart Podoliens administrativa centrum. År 1434 slutade ett polsk-litauiskt krig med Polens seger. Under nya härskare blev Kamjanets en kunglig stad och fick en ointaglig fästning vid Smotritjs krök.

1672 övergick staden till Osmanska riket men genom freden i Karlowitz (1699) blev den polsk igen. Efter tredje delningen av Polen (1795) förenades Kamjanets-Podilskyj med Ryssland och blev huvudort i guvernementet Podolien. I slutet av 1800-talet hade staden 36 000 invånare. Efter oktoberrevolutionen blev Kamjanets för en kort tid huvudstad i Ukrainska folkrepubliken (1919).

Andra världskriget 
I juni 1941 ockuperades staden av tyska trupper. Under två dagar, 27 och 28 augusti 1941, mördade SS här cirka 23 600 judar, varav 16 000 från Ungern. Massakern utfördes på order av bland andra Ungerns premiärminister László Bárdossy och utfördes av SS-män under befäl av SS-Obergruppenführer Friedrich Jeckeln.

Kamjanets-Podilskyj befriades av Röda armén i mars 1944. Under krigsoperationer utsattes staden för kraftigt bombardemang och förvandlades till ruiner. Efter kriget byggdes staden upp på nytt.

Sevärdheter och museer 
Gamla fästningen (1500-talet)
Kulturreservatet Gamla stan
Sankt Nikolai kyrka (1300-talet)
Rådhuset (1600–1700-talet) 
S:t Petrus och S:t Paulus domkyrka med en turkisk minaret (1600-talet)
Krestovozdvizjenskaja-kyrkan (1600–1700-talet)
Jungfru Marias kyrka (1617–1672)
Dominikanklostret (1700-talet)
Armeniska magasin (1600–1700-talet)
Czartoryjskis palats (1500-talet)

Se även 
 Slaget vid Kamjanets-Podilskyj

Referenser 

Städer i Ukraina
Orter i Chmelnytskyj oblast
Förintelsen
Hornberg

är en stad i Ortenaukreis i regionen Südlicher Oberrhein i Regierungsbezirk Freiburg i förbundslandet Baden-Württemberg i Tyskland.  Folkmängden uppgår till cirka 
 invånare, på en yta av  kvadratkilometer.

Källor

Kommuner och städer i Ortenaukreis
Spegelporten

Spegelporten är en bok i fantasy genren skriven av Stephen R. Donaldson.

Kampen om Mordant – Första boken, gavs ut på svenska 1994 av Bokförlaget Natur och Kultur Legenda). Översättning av Karin Malmsjö-Lindelöf. Amerikanska originalets titel är Mordant’s Need (Book 1) - The Mirror of Her Dreams – Book I. New York 1986.

Handling

Kung Joyse i de magiska speglarnas rike Mordant har fått problem. Han själv och allt han älskar hotas av den onde Vagel och av både Cadwals och Alends arméer. Från Utanför tar Cadwals in horder som gör att hela Mordant hotas av förräderi i olika gestalter.

Terisa Morgan från ett annat Utanför blir utsedd att kämpa för Mordant. Terisa är en flicka från vår värld som är van att leva i lyx och att låta andra fatta alla beslut åt henne. Hennes far har ordnat så att hon ska känna sig trygg på alla tänkbara sätt något som helt kommer att förändras, visar det sig.

En dag sker något mycket märkligt i hennes annars så enformiga och meningslösa liv. En av golvspeglarna, i hennes spegeltäckta lägenhet, visar en gestalt i stället för hennes spegelbild – en ung man i hennes egen ålder. Hon inser att det inte är en förvrängd spegelbild utan en verklig gestalt som är fången där inne någonstans. I en skur av glassplitter kommer denna gestalt in i Terisa’s liv och påbörjar hennes sällsamma äventyr som för henne till kung Joyse och landet Mordant. Hon hinner inte mer än anlända dit innan hon inser att intriger, ständiga hot och misstänksamhet är något som hör till vardagen. Ingen vet vem man kan lita på och pakter bildas och splittras för varje dag som går.

Skönlitteratur 1986
Stephen R. Donaldson
Spegelmästarna

Spegelmästarna är en bok i fantasy-genren skriven av Stephen R. Donaldson.
Kampen om Mordant – Andra boken, gavs ut 1995 av Bokförlaget Natur och Kultur (Legenda). 
Översättning av Karin Malmsjö-Lindelöf (kapitel 1-7) och Olle Sahlin (kapitel 8-13). Amerikanska originalets titel är Mordant’s Need (Book 1)  - The Mirror of Her Dreams – Book II. New York 1986.

Handling

Terisa Morgan, sekreterare vid stadsmissionen i New York, blev mer eller mindre kidnappad och förd till landet Mordant. Visserligen blir hon ”bara” övertalad att följa med, men på ett mycket övertygande sätt, av den unge adepten ’’Geraden’’. Hon har nu befunnit sig en längre tid i Mordant och börjat förstå hur saker och ting fungerar här. Inte för att hon är mer säker nu på vem hon kan lita på och vilka som är de verkliga förrädarna, utan vinden vänder ständigt. Med ökad insikt kommer också farligare fiender.

Kriget är närmare nu än någonsin, det är bara frågan om vem som ska anfalla Orison, kung Joyse fästning och stad, först. Cadwals jättelika arméer är i rörelse, men Alend är närmare. Mystiska svartklädda krigare dyker upp från ingenstans med enbart illgärningar i tankarna. Överföringar i olika skepnader från Utanför dyker upp allt oftare i Mordant, inte ens Orison är befriat från dessa vanhelgelser. Terisa är också en överföring från Utanför, men inte tillhör hon denna onda skara? Fler och fler blir hemligheterna måste Terisa hålla för sig själv och noga välja, bland det hon lär känna, vem ska få veta vad. Geraden kanske hon kan lita på, åtminstone vill hon det.

Skönlitteratur 1986
Stephen R. Donaldson
Spegeljakten

Spegeljakten är en bok i fantasy genren skriven av Stephen R. Donaldson.
Kampen om Mordant – Tredje boken, gavs ut 1996 av Bokförlaget Natur och Kultur (Legenda). 
Översättning av Olle Sahlin. Amerikanska originalets titel är Mordant’s Need (Book 2)  - The Mirror of Her Dreams – Book III. New York 1987.

Handling

Terisa Morgans situation är, milt uttryckt, kritisk. Hon är redan misstänkt för förräderi emot Orison och hela Samlingen, men om det inte vore nog så är, hennes beskyddare och den enda verkliga vännen i Mordant, Geraden anklagad för mord på sin broder och har tvingats att fly. Eftersom han flyr genom en spegel på ett tvivelaktigt sätt så ökar misstankarna kring honom. Okontrollerad passage via speglar kan sluta i totala katastrofer, vilket Jung Havelock redan har erfarenheter av.

Samtidigt inleds en fruktansvärd och långdragen belägring av slottet Orison, Mordants kungasäte, och Cadwals arméer närmar sig för varje dag som går. Speglingar dyker upp utan förvarning överallt i Mordant och ingen vet vem som kontrollerar dem. Det är bara fruktan för dessa som driver motståndet att kämpa hårdare med att finna källan till alla dessa illdåd. Ärkespeglaren Vagel är den verkliga fienden och man är säker på att han samarbetar med Cadwal, men vem är den verkliga infiltratören? Att på något vis bli betrodd i dessa sammanhang är mycket svårt och Terisa få verkligen känna på att var misstrodd. Den enda som verkligen tror på henne har nu försvunnit och anses av alla att var en förrädare och det minskar hennes chans att få förtroende.

Skönlitteratur 1987
Stephen R. Donaldson