kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Åke Wedholm

Åke Wedholm, född Åke Sigurd Vendel Wedholm den 20 juli 1910 i Eskilstuna, död den 13 maj 1999 i Saltsjö-Boo, var en svensk sångare.

Wedholm var utbildad operasångare. Han uppträdde som konsertsångare på olika scener (som Gröna Lunds stora scen), skådespelare på bland annat Oscarsteatern och Chinateatern med bland andra Maurice Chevalier, och har deltagit i operettfarser som till exempel "Behärska dig kvinna" med Nils Poppe, Sigge Fürst, Anna-Lisa Eriksson, Karl-Arne Holmsten med flera. Dessa tillsammans med den dåvarande svenska konstnärseliten Lars Kåge, Ellis Wallin, Fleetwood med flera ingick i umgänget. Wedholm var den djupa basen i sånggruppen Kvartetten Synkopen, Viggerskvartetten och Orionkvartetten.

Sommaren 1959 besökte den amerikanska sånggruppen Delta Rythm Boys Sverige och Åke Wedholm blev inbjuden att sjunga "mot" dem. De imponerades av hans djupa bas och fick lov att erkänna att deras egen bassångare inte var "världens djupaste". Efter pensionen flyttade han med hustrun, konstnären Maj, till Gotland och turnerade där med gode vännen Gunnar Godman på öns ålderdomshem.

Ett kuriosum är att då barnkören "Bårsta Barn" från Södertälje besökte Gotland stod tre generationer Wedholm på scenen och sjöng "Summan kummar" i en aula i Visby. Sonen Thomas var med som reseledare och hans dotter Tina Wedholm var medlem i kören. Åke Wedholm är gravsatt i minneslunden på Boo kyrkogård.

Filmografi roller i urval

Källor 
 Åke Sigurd Vendel Wedholm på Gravar.se

Externa länkar 

Svenska sångare under 1900-talet
Musiker från Eskilstuna
Födda 1910
Avlidna 1999
Män
Hjalmar Meissner

Karl Hjalmar Meissner, född den 1 mars 1865 i Helsingfors, Finland, död den 28 maj 1940 i Stockholm, var en svensk kapellmästare, dirigent och skribent.

Biografi
Meissner var utbildad vid Kungliga Musikkonservatoriet 1876–1880. Han debuterade som teaterkapellmästare i Kristiania 1884, därefter tjänstgjorde han vid Nya Teatern i Stockholm och Svenska Teatern i Helsingborg samt var musikdirektör vid Kalmar regemente från 1889.

1897 fick han anställning hos Albert Ranft och var andre dirigent vid dennes teatrar fram till 1925, dock med undantag för en tid 1908-1910 vid Kungliga Operan och 1914 vid Göteborgs orkesterförening. Han blev med tiden en omtyckt operettdirigent framför allt på Oscarsteatern. 
  
Han var ordförande i Musikerförbundet och skrev 1921 debattartikeln "Varning för jazz" (i tidskriften Scenen 1921), vari han beskrev den nya musikstilen med orden: "Jazz är en hemsk infektionssjukdom, som med stora steg närmar sig våra friska kuster."

Hjalmar Meissner var från 1899 gift med operettprimadonnan Emma Meissner, född Ekström. Makarnas äktenskap besjungs i en av verserna i Ernst Rolfs kuplett Jag är ute när gumman min är inne.

Hjalmar Meissner är son till dirigenten August Meissner. Meissner är begravd på Norra begravningsplatsen i Stockholm.

Bibliografi

Bilder

Referenser

Vidare läsning

 

Finländska dirigenter
Svenska dirigenter
Födda 1865
Avlidna 1940
Män
Musiker från Helsingfors
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Mottagare av Litteris et Artibus

Svenska militärmusiker
Svenska musikdirektörer
Gustaf Torrestad

Gustav Vilhelm Torrestad, ursprungligen Pettersson, född 20 mars 1919 i Västeråkers församling, Uppsala län, död 8 november 1962 i S:t Matteus församling, Stockholm, var en svensk sångare (baryton) och skådespelare.

Biografi
Gustaf Torrestad var under flera decennier en av Sveriges mest spelade sångare, ofta hörd i radio och på grammofon. Hans popularitet sträckte sig utanför landets gränser. Hans varma barytonstämma kunde höras i de mest skiftande sammanhang, från Den vackraste visan om kärleken (Nerman/Söderlund) till revykupletter som Idel, ädel adel (Einar Molin) liksom i tidens populära schlager. Till hans bästa insjungningar räknas 40-talsmelodin Så skön som solen (Jerry Högstedt).

Filmografi roller i urval

Teater

Roller (urval)

Externa länkar

Referenser

Svenska barytonsångare
Svenska sångare under 1900-talet
Svenska skådespelare under 1900-talet
Personer från Västeråkers socken
Födda 1919
Avlidna 1962
Män
Herrbetjänt

Herrbetjänt är en trä- eller metallställning på vilken man kan hänga sina kläder, till exempel en kostym. Ställningen har vanligen plats för skor och kostym samt ibland även för manschettknappar, slips, slipsnål och liknande accessoarer. 

Ordet förekommer i svensk media för första gången 1967.

I USA används begreppet clothes valet för en herrbetjänt av traditionellt slag, men även för ett inbyggt skåp eller låda för accessoarer, klockor, nycklar, mobiltelefon och liknande.

Källor

Inredning
Sie Christiernsson

Sofia (Sie) Dorotea Christiernsson född 16 juli 1859 i Björneborg, Finland, död 8 september 1923 i Stockholm, var en finlandssvensk skådespelerska.

Biografi
Sie Christiernsson var dotter till tändsticksfabrikören Karl Teodor Valenkamph i Björneborg i Finland. Hon gifte sig 1882 med skådespelaren och regissören Carl Henrik Christiernsson. 

Christiernsson var elev vid Dramatens elevskola 1879-81 och engagerad vid Stora teatern i Göteborg 1881-1882, vid Södra teatern i Stockholm 1889-1896, och i Albert Ranfts ambulerande operettsällskap 1909–1915. 

Sie Christiernsson är främst känd för sitt arbete som  teaterpedagog, en verksamhet hon ägnade sig åt från 1882 och framåt mellan sina engagemang på scenen, och där hon utbildade många senare kända skådespelare.

Källor
 SBL
 Johannes Svanberg: Kungl. Teatrarne under ett halft sekel 1860–1910 – Personalhistoriska anteckningar del 2 (Stockholm 1918)

Noter 

Svenska skådespelare under 1800-talet
Födda 1859
Kvinnor
Avlidna 1923
Svenska teaterpedagoger
Anote Tong

Anote Tong, född 11 juni 1952 på Tabuaeran (före detta Fanning Island), var Kiribatis president mellan 2003 och 2016.

Han blev president i juli 2003 då han vann valet där hans bror Harry Tong var den största konkurrenten. Det fanns anklagelser om valfusk men Högsta domstolen i Tarawa beslutade att så inte var fallet. I mars 2016 efterträddes han på presidentposten av Taneti Mamau.

Han omvaldes 2007 och 2012.

Anote Tong är sedan sitt presidentskap aktiv i klimatdebatten. Då Kiribati består av atoller på en genomsnittlig höjd av två meter över vattenyta, anförde Tong att stigande havsnivåer från klimatförändringarna är ett allvarligt hot mot Kiribati och andra öländer i Stillahavsområdet. I förberedelse för en nödsituation med havsnivåerna, införskaffade Kiribati år 2014 ett landområde på 20 kvadratkilometer på Fiji som tillflyktsort åt sin befolkning.

Källor

Externa länkar

Kiribatis presidenter
Män
Födda 1952
Levande personer
Alumner från London School of Economics
Alumner från University of Canterbury
San Marcobiblioteket

San Marcobiblioteket, Biblioteca Nazionale Marciana, är ett bibliotek i Venedig, Italien. Biblioteket påbörjades år 1537 av arkitekten Jacopo Sansovino och har en av världens största samlingar av klassiska handskrifter. Biblioteket har fått sitt namn efter stadens skyddshelgon San Marco och har varit republiken Venedigs nationalbibliotek. Det är även numera ett av Italiens viktigaste bibliotek.

Kända bibliotekarier 
 Bartolommeo Gamba
 Giuseppe Valentinelli

Referenser

Externa länkar 
 Biblioteca Marciana

Byggnader och anläggningar i Venedig
Bibliotek i Italien
Nationalbibliotek
Peter S. Andersen

Peter S. Andersen, född den 31 januari 1871 i Sønder Arup Danmark, död den 30 maj 1948, var en dansk skådespelare.

Filmografi (urval)
1948 – Nattexpress
1942 – Søren Søndervold
1935 – Det gyldne smil

Externa länkar

Danska skådespelare under 1900-talet
Män
Födda 1871
Avlidna 1948
Ottilia Littmarck

Ottilia Sofia Littmarck, född Rylander 22 juni 1834 i Jäder, Södermanland, död 14 juni 1929 i Söderköping, var en svensk skådespelerska och teaterdirektör. Hon var bland annat knuten till Svenska Teatern i Helsingfors, Dramatiska teatern i Stockholm och till egna teatersällskap.

Biografi och karriär 
Fadern var inspektor Johan Rylander och hennes systrar skådespelerskorna Clara Björlin och Amanda Rylander. Hon ingick 1865 äktenskap med Gottfried Littmarck.

Ottilia Littmarck var 1857–1868 anställd vid Delands och Lindmarks kringresande teatersällskap, var direktör för Södra Teatern 1873–1874, anställd vid Nya teatern (Göteborg) 1875–1879 och ledde ett eget sällskap 1880–1883. Hon spelade vid Svenska Teatern i Helsingfors 1883–1884, Nya Teatern 1885–1889 och Dramaten 1889–1897, och ledde sedan igen ett eget sällskap.

Hon ville spela dramatik men hade större talang inom komedin. Bland hennes roller fanns Greta i Kärlek utan strumpor, Kerstin Giftekniv i Den förvandlade brudgummen, Fru Pipping i Sodom och Gomorrha, Fru Kaklund i Othellos triumf och Lais i Filosofi och kärlek.

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser

Fotnoter

Källor 
 
 Thorsten Dahl (red): Svenska män och kvinnor, band 4.

Svenska skådespelare under 1800-talet
Födda 1834
Avlidna 1929
Kvinnor
Personer från Jäders socken
Amanda Rylander

Amanda Fredrika Rylander, född den 14 oktober 1832 i Jäder, död den 15 oktober 1920 i Kvillinge, var en svensk skådespelare.

Biografi
Hon var dotter till inspektör Jonas Johan Rylander var hon medlem i först Anders Selinders sällskap 1857-59 och sedan i Pierre Joseph Delands sällskap 1859-62 innan hon engagerades vid Helsingfors Svenska teater 1863, som dock brann ned samma år. 

Mellan 1870 och 1890 var hon sedan en av de mest kända aktörerna vid Stora teatern i Göteborg, där hon, förutom ett uppehåll 1881-1882, var anställd fram till sin pensionering. Hon tillhörde pionjärgenerationen vid den första stående ensemblen vid Stora Teatern i Göteborg. Hon gjorde dock gästuppträdanden också efter 1890, och gjorde sitt sista uppträdande 1914. 

Rylander var främst komiker och bland hennes mest uppskattade roller fanns Fadette i Syrsan och Opportune i Fregattkaptenen. Hennes spelstil beskrivs som varm och hjärtlig gemytlig. Hon var syster till skådespelarna Ottilia Littmarck och Clara Björlin.

Det sades om henne: 
"“Amanda Rylanders artistskap kan karakteriseras med ett enda ord: liv, hette det om henne vid ett tillfälle. Det är ibland litet för mycket av den sorten, det kan ju icke nekas, men liv är det dock och personlighet över det hela. Det rycker i var led på henne, då hon spelar; skall hon skratta, måste man skratta med; gråter hon på scenen, blir det ofta verkliga tårar. Excentrisk, överdriven kan hon vara, men en sak bliver hon aldrig: likgiltig för vad hon gör och för det de andra göra på scenen. Se bara på henne t. ex. i en operett, där hon spelar en biroll; de andra bruka för det mesta stå likgiltiga under andras kupletter och scener — och vem kan i det hela förtänka dem det? — men Amanda Rylander följer med varje ord, som sjunges, och under hela tiden kan ni märka, hur hennes minspel förändras. I bland kan hon av en liten roll skapa en miniatyrbild av hög komisk rang. Till exempel i “Clara Soleil“ där hennes “diskreta"påkläderska och Gustaf Adolf Borgströms kärlekskranke hotellvärd, trots det att deras roller tillsammans knappast voro tre ark, nästan blevo huvudpersonerna."

Teater

Roller

Referenser

Fotnoter

Källor 
 Torsten Dahl: Svenska män och kvinnor. Del 6
 http://www.stockholmskallan.se/PostFiles/SMF/SD/TR0021012.pdf

Svenska skådespelare under 1800-talet
Födda 1832
Avlidna 1920
Kvinnor
Personer från Jäders socken
Personer i Göteborgs historia
Wilhelm Åhman

Pehr Wilhelm Åhman, född 11 augusti 1825 i Stockholm, död där 31 mars 1876, var en svensk skådespelare och teaterdirektör.

Biografi
Åhman debuterade i Olof Ulrik Torsslows sällskap och var sedan anställd hos Pierre Joseph Deland, från 1850 hos Edvard Stjernström på Mindre teatern. 1863 bildade han ett sällskap med kollegorna Oscar Andersson och Mauritz Pousette; från 1866 endast med Pousette. Han blev 1866 föreståndare för finska elevskolan i Helsingfors. Han fortsatte sedan som truppledare; då hans trupp, där bl.a. Fredrik Deland, Betty Almlöf, Knut Almlöf, och Gurli Åberg ingick spelade i Oslo, blev svensk teaterkonst känd i Norge. År 1872, då han ledde ett sällskap i Göteborg, drabbades han av ett slaganfall som gjorde honom till invalid. Åhman är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm. Han var bror till Albert Åhman vid Svenska Teatern i Helsingfors.

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser

Noter

Källor

Externa länkar 

Födda 1825
Avlidna 1876
Svenska teaterchefer under 1800-talet
Svenska skådespelare under 1800-talet
Skådespelare från Stockholm
Personer i Göteborgs historia
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Män
Ludwig Scotty

Ludwig Derangadage Scotty, född 20 juni 1948 i Anabar, var president i Nauru 29 maj - 8 augusti 2003 och sedan på nytt mellan 22 juni 2004 till 19 december 2007. Såväl 2003 som 2007 avsattes han efter misstroendeomröstningar.

Naurus presidenter
Män
Födda 1948
Levande personer
Carl Otto Lindmark

Carl Otto Lindmark, född 24 december 1830 i Stockholm, död där 26 juli 1901, var en svensk skådespelare och teaterdirektör.

Biografi
Lindmark var elev vid Kungliga teatern 1844–1849, och var därefter anställd hos Pierre Deland i tio år, hos Edvard Stjernström och vid Svenska Teatern i Helsingfors. Mellan 1863 och 1888 förestod han ett eget teatersällskap som länge räknades som det bästa i den svenska landsorten, framför allt i fråga om den högre komedin.

Som skådespelare ansågs Lindmark upprätthålla den Delandska skolans finhet i komiken, och bland hans roller märks bland andra titelrollen i Emile Augiers Notarien Guérin, Gaspard i Jean-François Bayards Debutanten och hennes far, titelrollen i Frans Hedbergs Advokaten Knifving, Poirier i Augiers Klädeshandlaren och hans måg och Sjövall i August Blanches Ett resande teatersällskap.

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser

Noter

Källor

Externa länkar 

Födda 1830
Män
Avlidna 1901
Svenska skådespelare under 1800-talet
Svenska teaterchefer under 1800-talet
Skådespelare från Stockholm
Anders Selinder

Anders Selinder, född 4 november 1806 i Stockholm, död där 6 november 1874, var en svensk balettdansare, balettmästare, koreograf och teaterdirektör.

Biografi 

Selinders far var hovjuvelerare. Han var tidigt elev vid Operan; han blev figurant 1823, sekonddansör 1827, premiärdansör 1829–1846 och balettmästare vid Kungliga Baletten 1833–1845 och 1851–1856. Från 1823 var han även ledare för en barnteater vid Oxtorget. 1832–1863 var han danslärare vid Karlberg. 

Selinder lärde in de gamla folkdanserna, som just då höll på att försvinna, tillsammans med visorna som hörde till, då handklaver, som inte kunde spela mollharmonier, trängde ut hemmagjorda instrument. Han bevarade dem genom att komponera dem till baletter och de dansades bland annat av Vilhelm Pettersson som dalkarl i Ett nationaldivertissement 1843. Han koreograferade vidare nationaloperan Värmlänningarne 1846.     

När han avskedades från Operan turnerade han i landsorten med sina elever, den första svenska turnerande baletten. De dansade ofta folkdanser och undervisade alla som ville. Han drev Selinders barnteater 1858–1866 och var meddirektör för Ladugårdslandsteatern 1861–1866 och 1870–1871, samt balettmästare på Mindre teatern 1868–70.

Det anses att Selinder och Sophie Daguin, som var balettinstruktör, upprätthöll en hög nivå inom svensk balett under första hälften av 1800-talet och att deras avskedande år 1856 inledde en nedgångstid inom svensk balett som skulle vara under resten av seklet.

Han komponerade omkring 40 baletter samt ungefär 40 baletter till pjäser. En del av hans danser togs upp inom folkdansrörelsen där de fortfarande dansas, till exempel Daldans, Jössehäradspolska och Vingåkersdans.

Bland hans många kända elever fanns skådespelerskorna Anna de Wahl, Sophie Cysch, Mathilda Hodell, Hilma Bruno, Hilda Ringvall, Zelma Eklund, Gardt och C. GL Callmén, och dansarna Mina Pettersson, Sophie Dahl, Gunhild Rosén, Robert Sjöblom och Gustaf Ullberg.

Referenser

Noter

Externa länkar
 Fredrik August Dahlgren: Förteckning öfver svenska skådespel uppförda på Stockholms theatrar 1737-1863 och Kongl. Theatrarnes personal 1773-1863. Med flera anteckningar.  sid 520
 Det gamla Göteborg. Lokalhistoriska skildringar, personalia och kulturdrag / Del 3 

Svenska balettdansare under 1800-talet
Födda 1806
Svenska balettdansörer
Män
Avlidna 1874
Ugglan
Dansare från Stockholm
Svenska teaterchefer under 1800-talet
Skallgång

Skallgång är en form av sökande efter försvunna personer eller djur.

Vid skallgång genomletas ett geografiskt område genom att ett visst antal människor bildar en skallgångskedja, vilken går framåt på linje genom ett bestämt sökområde. Begreppet används också i vidare mening för annan systematisk eftersökning av försvunna personer i ett visst område.

Eftersökning efter försvunna personer i Sverige behandlas i fjärde kapitlet i Lag (2003:778) om skydd mot olyckor. Sjöfartsverket har ansvar för eftersökningar i svenskt territorialvatten och i den svenska ekonomiska zonen, samt Vänern, Vättern och Mälaren. I andra fall har den myndighet staten pekar ut skyldighet att efterforska personer "som har försvunnit under sådana omständigheter att det kan befaras att det föreligger fara för deras liv eller allvarlig risk för deras hälsa". Enligt förordningen (2003:789) om skydd mot olyckor anges att det är polismyndigheterna som ansvarar för efterforskningen i sådana fall.

Skallgångar kan i andra fall också organiseras av frivilligorganisationer, vilket normalt sker efter samråd med polisen.

Se även
Search and Rescue
Missing people
Drevjakt

Källor
Skallgång och räddning, utgiven av Nacka-Värmdö Räddningssällskap

Externa länkar
Lag (2003:778) om skydd mot olyckor

Räddningstjänst
Eva Biaudet

Eva Rita Katarina Biaudet (IPA: [ˈbiodeː]), född 27 februari 1961 i Helsingfors, är en finlandssvensk politiker samt riksdagsledamot (SFP) 1991-2006 och 2015 -. Hon har tidigare varit minister samt Finlands minoritetsombudsman.

Politisk karriär
Eva Biaudet avlade studentexamen år 1979 och började studera juridik vid Helsingfors universitet året därpå. Hon slutförde inte sina studier utan begav sig in i politiken. År 1989 valdes hon in i Helsingfors stadsfullmäktige och verkade där fram till år 1996. Hon arbetade som Svenska folkpartiets planeringssekreterare och privattolk i Finlands riksdag innan hon själv blev invald i riksdagen år 1991 från Helsingfors valkrets. Då var hon yngst i den svenska gruppen. Under åren 1990–1994 var hon vice ordförande för Svenska folkpartiet.  

Biaudet var omsorgs- och jämställdhetsminister i Paavo Lipponens andra regering i två olika omgångar, 1999–2000 och 2002–2003. Under Finlands ordförandeskap i EU 1999 blev Biaudet den första ministern i EU:s historia att leda ett ministerrådsmöte på svenska.  

Åren 2007–2010 fungerade Eva Biaudet som särskild representant för bekämpning av människohandel vid OSSE. 

I maj 2010 utsågs Biaudet till minoritetsombudsman. Hon ansågs vara kvalificerad för uppdraget trots att hon inte avlagt högre högskoleexamen, vilket var ett krav för posten. Finlands regering beviljade henne därför dispens.

I riksdagsvalet våren 2019 fick Biaudet flest röster av SFP:s kandidater i Helsingfors, 5 500. I Kommunalvalet i Finland 2021är Biaudet partiets borgmästarkandidat i Helsingfors.

Biaudet är ordförande för Kvinnoorganisationernas centralförbund samt Folkhälsans landskapsförening i Nyland.

Presidentkandidatur
Den 30 augusti 2011 meddelade Eva Biaudet att hon stod till förfogande som Svenska folkpartiets kandidat i presidentvalet 2012. Hon blev partiets kandidat och fick slutligen 2,7 % av rösterna.

Utmärkelser
Fredrika Runeberg-stipendiet 2006
Legion d’honneur for antitrafficking commitment in OSCE , 2008
Finlands yrkeskvinnors förbunds utmärkelse Årets kvinna 2009
TIP Report Hero Acting to End Modern Slavery, awards by the U.S.  Department of State, 2011

Referenser

Externa länkar
 Eva Biaudet på riksdagens webbplats 
Eva Biaudet på statsrådets webbplats

Finlandssvenska politiker
Finlands ministrar
Ledamöter av Finlands riksdag för Svenska folkpartiet
Politiker från Helsingfors
Födda 1961
Levande personer
Kvinnor
Ämbetsmän från Helsingfors
Sigfrid Linnér

Sigfrid Nathanael Linnér, född 13 september 1877 i Bäckaby församling, Jönköpings län, död 13 januari 1963 i Uppsala domkyrkoförsamling, var en svensk landshövding, (opolitisk) statsråd och riksdagsman (Högerpartiet). 

Sigfrid Linnér avlade juris kandidatexamen vid Uppsala universitet 1900 och fick därefter tjänst vid Svea hovrätt som fiskal. Han hade även tjänst som sekreterare vid svensk-norska skiljedomstolen i renbetesfrågor. 1911 utsågs han till expeditionschef vid civildepartementet och året därpå hovrättsråd.

Den 17 februari 1914 blev Linnér konsultativt statsråd och 30 mars 1917 regeringsråd. Åren 1923–1930 var han landshövding i Jämtlands län, och i Uppsala län 1931–1943. Under tiden i Uppsala valdes han in i andra kammaren för Uppsala läns valkrets (1933–1936) där han bland annat var vice ordförande i lagutskottet. År 1939 valdes han in i första kammaren för Stockholms läns och Uppsala läns valkrets, där han stannade till 1946. Sigfrid Linnér var även ordförande i flera statliga kommissioner och blev 1935 ledamot av Kungliga Lantbruksakademien.

Han var son till kyrkoherde Axel Linnér och Hulda Eneroth. Linnér var från 1914 gift med Elisabeth Geijer (1884–1971) född i släkten Geijer, dotter till häradshövding Ernst Geijer och Amelie von Heijne. Makarna Linnér är begravda på Uppsala gamla kyrkogård.

Utmärkelser 
   Konung Gustaf V:s jubileumsminnestecken med anledning av 70-årsdagen, 1928.
   Kommendör med stora korset av Nordstjärneorden, 6 juni 1923.
   Kommendör av första klassen av Nordstjärneorden, 5 juni 1915.
   Riddare av Nordstjärneorden, 1911.
   Storofficer av Nederländska Oranien-Nassauorden, senast 1915.

Referenser 
 
 Linnér, Sigfrid Natanael och Linnér, Charlotta Elisabet Augusta på SvenskaGravar.se

Noter 

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Lantmanna- och borgarpartiet
Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för högern
Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare för högern
Sveriges konsultativa statsråd
Landshövdingar i Jämtlands län
Landshövdingar i Uppsala län
Svenska hovrättsråd
Justitieråd i Högsta förvaltningsdomstolen (Sverige)
Ledamöter av Lantbruksakademien
Hedersledamöter vid Uplands nation
Mottagare av Konung Gustaf V:s jubileumsminnestecken med anledning av 70-årsdagen
Kommendörer med stora korset av Nordstjärneorden
Storofficerare av Oranien-Nassauorden
Svenska ämbetsmän under 1900-talet
Personer från Bäckaby socken
Gravsatta på Uppsala gamla kyrkogård
Födda 1877
Avlidna 1963
Män
William Engelbrecht

Edmund Wilhelm Isidor "William" Engelbrecht, född 13 april 1855 i Stockholm, död 26 september 1904 i Sundsvall, var en svensk skådespelare och teaterledare. Han var från 1881 gift med Anna Lisa Hwasser-Engelbrecht.

Biografi
William Engelbrecht var son till kamreraren i Statskontoret Fredrik Gustaf Engelbrecht. 1871-1873 var han elev vid Stockholms gymnasium och var några månader 1874 elev vid Kungliga Teatern. Efter debut på dess scen 23 oktober 1874 var Engelbrecht 1874-1879 anställd vid Stora Teatern, Göteborg, 1879-1886, 1889-1891 och 1898-1899 vid Nya- eller Svenska teatern, Stockholm. 1891-1892 var han vid Operans dramatiska avdelning, 1896-1898 vid Vasateatern och 1899-1904 vid Svenska Teatern i Helsingfors. Åren 1886-1889 och 1892-1895 ledde han ett eget teatersällskap. Engelbrecht hade ett starkt temperament och en klangfull, väl skolad stämma.

Bland hans roller märks Hamlet, prinsen i Emilia Galotti, Egmont, Faust, Posa i Don Carlos, Axel i Axel och Valborg, Håkon i Kungsämnena, Bernick i Samhällets pelare, doktor Stockman i En folkfiende, Mäster Olof, Lycko-Per, och Cyrano de Bergerac.

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser

Noter

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Externa länkar 
 

Svenska skådespelare under 1800-talet
Svenska teaterchefer under 1800-talet
Födda 1855
Avlidna 1904
Män
Svensk uppslagsbok
Skådespelare från Stockholm
Skamfila

Skamfilning är slitage genom gnidning. Termen är vanlig i sjöfart.

Vid fartygets rörelser uppstår ständigt skamfilning på tåg m.m., som ligger emot varandra eller mot något hårt föremål, varför man (på segelbåtar) på sådana ställen pålägger en klädsel av gammal segelduk, garn, mattor e.dyl.

Sjötermer