kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Wilhelm Vischer (historiker)

Wilhelm Vischer, född den 4 augusti 1833 i Basel, död där den 30 mars 1886, var en schweizisk historiker. Han var son till den klassiske filologen Wilhelm Vischer.

Vischer var professor i historia vid universitetet i Basel. Han ägnade sig, som ordförande i den konservativa "Eidgenössiger Verein", livligt åt politik och var sedan 1874 medlem både i Basels stora råd och kyrkorådet. Han var även en frikostig donator.

Bibliografi 

Geschichte des schwäbischen Städtebundes der Jahre 1376-1389 (1862)
Die Sage von der Befreiung der Waldstätte nach ihrer allmählichen Ausbildung untersucht (1867)
Basler Chroniker (3 volymer) (1872-87)
Über die Grenzen des historischen Wissens (1877)

Källor 

 
 Vischer, Wilhelm (Historiker) i Allgemeine Deutsche Biographie

 

Schweiziska historiker
Professorer i historia
Schweiziska professorer
Personer verksamma vid Basels universitet
Personer i Schweiz under 1800-talet
Personer från Basel
Födda 1833
Avlidna 1886
Män
Ugglan
Aspasia

Aspasia (född omkring 470 f.Kr. i Miletos, död omkring 400 f.Kr. i Aten) var en berömd kvinna i antikens Aten.  Hon är känd för sitt förhållande med statsmannen Perikles, tros genom det ha påverkat politiken i Aten, och var berömd för sin skönhet, sin intelligens och sin bildning. Mycket lite är känt om hennes liv, men hon nämns i skrifter av bland andra Platon och Aristofanes.  Den allmänna uppfattningen är att hon var hetär, en kurtisan.  Den bilden har dock ifrågasatts och det finns också teorier om att hon i själva verket var gift med Perikles, med vilken hon även fick sonen Perikles den yngre. Sonen skulle senare göra militär karriär och nå graden general.

Biografi 

Aspasia föddes i staden Miletos på Mindre Asiens västkust i nuvarande Turkiet. Utöver att hennes far hette Axiochus vet man inte mycket om hennes bakgrund, men på grund av hennes gedigna utbildning kan man anta att hon kom från en välbärgad familj.  

Hon kom till Aten efter att ha invandrat från Miletos och upprättade där vad som ibland har beskrivits som en bordell. Hit kom dåtidens stora filosofer, retoriker och statsmän för att tillbringa tid med den i konversationens och filosofins konster begåvade Aspasia. Bland andra Sokrates och Perikles hörde till hennes umgängeskrets. 

Hon beskrivs som oerhört vacker och intelligent. Hennes hem blev ett intellektuellt högsäte i Aten, och trots hennes rykte som hetär tog många män med sig sina fruar för att lyssna till Aspasias konversationer och råd. Aspasia har därför ibland beskrivits som den första kvinnliga retorikläraren. 

Trots att hon inte var från Aten och därmed inte lydde under dess lagar, hade hon tillgång till offentliga talarforum i staden tack vare sitt förhållande med den politiskt högt uppsatte Perikles. Hon blev anklagad för att manipulera stadens kvinnor att ge stöd åt Perikles och fick, enligt vissa källor, även försvara sig i en rättegång för gudlöshet. 

Efter Perikles död 429 f.Kr. levde Aspasia med en grekisk general, Lysicles, med vilken hon troligtvis fick ytterligare en son.  

Den tidpunkt som oftast anges för hennes död är cirka 401–400 f.Kr. Det antagandet är baserat på att Aspasia var död vid tidpunkten för Sokrates avrättning 399 f.Kr.

Referenser 
 Hans Nyström: Perspektiv på historien, sida 46, Gleerups 2011

Noter

Externa länkar 

Kvinnor från antikens Grekland
Retoriker
Kvinnor
Födda 470 f.Kr.
Avlidna 400 f.Kr.
Antikens atenare
429 f.Kr.



Händelser

Efter plats

Grekland 
 Atenarna under Xenofon marscherar in i Thrakien för att anfalla Chalkis. De förstör gröda utanför Spartolos och börjar förhandla med proatenska grupper i Chalkis, men de antiatenska grupperna ber om hjälp från Olynthos. En armé från Chalkis, Spartolos och Olynthos möter atenarna i slaget vid Spartolos, men deras hopliter besegras. Förstärkningar anländer snart från Olynthos och de inleder ett andra anfall på atenarna, som blir starkt decimerade, då alla deras generaler och 430 andra mannar dödas.
 Den atenske generalen Formio upplever två segrar till sjöss vid Naupaktos och vid Chalcis vid Korinthiska golfens mynning. I det första slaget besegrar hans 20 fartyg de 47 korinthiska fartygen under Machaons, Isokrates och Agatharchidas befäl, som var på väg som förstärkning åt den spartanske generalen Knemos fälttåg i Akarnanien. I det andra slaget krossar Formio Knemos 77 fartyg starka flotta.
 Atenarna förstör, i allians med Polychna, den kretensiska staden Kydonia.
 Den makedonske kungen Perdikkas II förråder än en gång atenarna och skickar 1000 man för att stödja ett spartanskt anfall mot Akarnanien, men de kommer för sent för att vara till någon hjälp. Som svar på detta invaderar kung Sitalkes av Thrakien Makedonien med en stor armé, där även fria thrakiska stammar (såsom dierna) och paioniska stammar (agrianerna och laiaianerna) ingår. Hans framfart stoppas dock, när det från Aten utlovade stödet inte kommer, så Perdikkas använder än en gång diplomati, för att försäkra sig om Makedoniens överlevnad. Han lovar bort sin syster till giftermål med Sitalkes brorson, som då övertalar Sitalkes att lämna Makedonien.
 Pesten i Aten, som dödar tusentals av stadens invånare, kräver även Perikles liv. Kleon, som har lett oppositionen mot Perikles styre, tar makten i staden efter dennes död.

Födda 
 Ateas, kung av Skytien (död 339 f.Kr.)

Avlidna 
 September – Perikles, atensk statsman (född 495 f.Kr.)

Källor 
 Motsvarande artikel på engelskspråkiga Wikipedia.

Externa länkar
Assignat

Assignat, anvisning på fast egendom, var ett slags sedel som under franska revolutionen utgavs mot säkerhet i det beräknade försäljningsvärdet av de indragna kyrkogodsen, sedermera även i emigranternas konfiskerade gods och annan statsegendom. Assignaterna blev snart den enda utvägen i de ständigt växande finansiella svårigheterna, men ett bisyfte med deras utsläppande, vilket särskilt revolutionspolitikern Honoré Gabriel Riqueti de Mirabeau framhöll, var till en början att intressera alla sedelinnehavare, det vill säga alla samhällsklasser, i egendomarnas försäljning och därmed i sakernas nya ordning. 

Den första emissionen beslöts i december 1789 och var på stora sedelbelopp, men allteftersom metallmynten försvann ur rörelsen gjordes sedelvalörerna mindre (slutligen på 10 sous, det vill säga 36 öre). Massan av utgivna assignater ökades ständigt, och år 1796 var betydligt mer än 40 miljarder francs i omlopp. Samtidigt sjönk deras verkliga värde oavbrutet, tills de slutligen blev alldeles värdelösa (1796 var de värda 1/3% av det nominella värdet.

Förgäves sökte man, i synnerhet under nationalkonventet, att råda bot på detta, dels genom de strängaste straff för dem, som nekade att ta emot dem eller använde metallmynt, dels genom maximipriser på varorna. Assignaterna blev en fullkomlig landsplåga, som tillintetgjorde allt näringsliv. I maj 1797 avskaffades de. Till deras inlösning utställdes de s.k. mandaten, men även dessa blev inom kort värdelösa.

Referenser 

Ej längre existerande valutor
Joseph Boze

Joseph Boze, född 1745, död 1826, var en fransk konstnär. 

Boze började studera i Marseille vid 17 års ålder. Hans familj hade traditionellt varit sjömän. Han fick in en fot i  Versailles då kungen såg ett porträtt av Marie-Antoinette som Joseph Boze målat från minnet, 

Runt 1783 porträtterade han Ludvig XVI och blev om nämnd som "peintre breveté de la guerre", Krigets avbildare. Det gav honom en större kundkrets bland politiker och högmän runt om Europa.

Innan han dog vid 81 års ålder hann han prova på många olika saker som att utforma nödbromsar för hästvagnar och fixering av målarfärg.

Källor 
 Fransk sida om Boze

Litteratur 
 Volcy-Boze : « Le Comte Joseph de Boze , peintre de Louis XVI », Marseille typographie Marius Olive 1873.
 Jules Michelet : Histoire de la Révolution.
 Bernard Fay : Louis XVI. Encyclopédie des Bouches du Rhône. Tome XI.
 Michel Vovelle : La Révolution Française, images et récits. Archives communales des villes de Martigues (13) et Alès (30). 

Franska målare
Män
Födda 1745
Avlidna 1826
Victor Riqueti de Mirabeau

Victor Riqueti de Mirabeau, född 5 oktober 1715, död 13 juli 1789, var en fransk markis och ekonom.

Biografi

de Mirabeau var en av de ledande fysiokraterna, som hävdade jordbrukets betydelse gentemot handel och industri. 

Han var far till Honoré Gabriel Riqueti de Mirabeau och André Boniface Louis Riqueti de Mirabeau.

Bibliografi
L'Ami des hommes ou Traité de la population (1756-59)
Theórie de l'impôt (1760)
Philosophie Rurale (1763)

Källor

Externa länkar 
 
 

Franska nationalekonomer
Franska markiser
Personer i Frankrike under 1700-talet
Födda 1715
Avlidna 1789
Män
Ekonom

En ekonom är en person med kunskaper och i regel utbildning inom ekonomi. Riksbanken utser varje år en framstående ekonom till mottagare av Sveriges Riksbanks pris i ekonomisk vetenskap till Alfred Nobels minne, ofta kallat "Nobelpriset" i ekonomi.

Utbildning 
Gymnasieskolan utbildar gymnasieekonomer.

Inom högskola och universitet utbildas ekonomer, i Sverige med examina ekonomie kandidat och ekonomie magister. Dessa examina är i regel inriktade mot företagsekonomi, nationalekonomi, eller ekonomisk historia samt statistik.

I Sverige är populära lärosäten Handelshögskolan i Stockholm, Handelshögskolan i Göteborg, Stockholms universitet, Uppsala universitet och Lunds universitet. Till de internationellt framstående ekonomutbildningarna räknas exempelvis de som ges vid INSEAD, London School of Economics, IMD, Harvard och Stanford.

Yrke 
Civilekonom är den vanligaste svenska yrkestiteln för personer med högskole- eller universitetsexamen i ekonomi.

Ekonomer kan vara anställda antingen hos företag eller andra administrativa organisationer som har ett kontinuerligt behov av ekonomihantering, uppföljning och analys, eller så kan de vara anställda av ekonomifirmor som hanterar detta åt andra organisationer (klientorganisationer).

Ekonomer organiseras fackligt i Sverige av Akavia (före 2020 Civilekonomerna och Jusek), Vision och Akademikerförbundet SSR.

Redovisningsekonom är en ekonom med inriktning mot bokföring och ekonomisk redovisning medan en controller är mer inriktad mot verksamhetsstyrning. Inte sällan är controller även ekonomichef.
Namibias flagga

Namibias flagga är blå och grön med ett diagonalt rött band med vita skiljeränder. I det inre blå fältet finns en gul sol. Flaggan antogs den 21 mars 1990 och har proportionerna är 2:3.

Symbolik 
Färgerna blått, rött och grönt är traditionella färger för Namibias största etniska grupp ovambo. Färgerna hade dessutom använts av SWAPO (South West African People's Organization) och Democratic Turnhalle Alliance (en annan politisk rörelse i Namibia). Solen påminner till sin utformning om den som finns i Taiwans flagga, men likheterna är en ren tillfällighet.

Färgernas symbolik är inte officiellt definierade, men på den presskonferens den 2 februari 1990 då flaggan presenterades, framställde tävlingskommitténs ordförande symboliken så här:

 Rött representerar Namibias viktigaste resurs, landets befolkning. Färgern anspelar på folkets hjältemod och dess beslutsamhet att skapa en framtid med lika möjligheter för alla.
 Vitt står för fred och enighet.
 Grönt representerar växtligheten och jordbruket.
 Blått symboliserar den klara himlen och Atlanten, landets värdefulla vattenresurser och regnet.
 Den gyllene solen står för liv och energi.

Historik 
Namibia var en tysk besittning mellan 1884 och 1915, då under namnet Tyska Sydvästafrika. Till skillnad från brittiska kolonier använde tyskarna inga särskilda flaggor för sina kolonier, utan förde samma flagga som det Kejsardömet Tyskland, en trikolor i svart, vitt och rött. År 1912 företog den dåvarande tyska utrikesministern Dr Solf en resa till Afrika. Under sitt besök blev han mycket imponerad av att de brittiska kolonierna hade specifika emblem och flaggor, och lyckades övertyga kejsar Vilhelm II om att införa ett liknande system för de tyska kolonierna, där ett emblem för kolonin skulle placeras över den tyska riksflaggan. För Tyska Sydvästafrika skulle emblemet vara en blå sköld med ett oxhuvud i silver. Efter första världskrigets utbrott 1914 föll projektet i glömska, och efter 1915 övertogs den tyska kolonin av Sydafrika som då ingick i det brittiska imperiet.

Vid Versaillesfreden 1919 blev det nuvarande Namibia ett mandatområde under Sydafrikas förvaltning. Från 1928 användes den sydafrikanska nationsflaggan.

Dagens flaggan från 1990 är resultatet av en tävling där allmänheten fick skicka in förslag på nationalsymboler för det nya självständiga Namibia. Sammanlagt lämnades 835 förslag till ny nationsflagga in.

Tidigare flaggor

Referenser

Källor

Noter

Se även 

 Namibia
 Namibias statsvapen

Nationsflaggor i Afrika
Namibias nationalsymboler
Naurus flagga

Naurus flagga (nauruanska anidenin Naoero) är blå med en smal, horisontell gul rand som delar flaggan i en övre och undre del. I den undre halvan finns en vit tolvuddig stjärna vid den inre kanten. Flaggan antogs i samband med självständigheten den 31 januari 1968. Proportionerna är 1:2.

Symbolik
Den blå flaggduken symboliserar himlen och havet. Den gula randen symboliserar ekvatorn. Förhållandet mellan stjärnan och den gyllene randen påminner om att Nauru ligger en grad söder om ekvatorn, och strax öster om den internationella datumgränsen. De tolv uddarna symboliserar de tolv ursprungliga folkstammarna på Nauru. Den vita färgen symboliserar även fosfat som tidigare varit öarnas viktigaste naturresurs och enda exportvara.

Källor
Brian Johnson Barker; Hela världens flaggor ()

Se även

Nauru
Naurus statsvapen

Nationsflaggor i Oceanien
Naurus nationalsymboler
Nicaraguas flagga

Nicaraguas flagga antogs den 27 augusti 1971, men liknande flaggor har använts av centralamerikanska statsbildningar och revolutionärer sedan första halvan av 1800-talet. Precis som bland annat Honduras och El Salvadors flagga grundar den sig på den Centralamerikanska federationens flagga med två blåa och ett vitt band som symboliserar landets läge mellan Atlanten och Stilla havet. I mitten av flaggan ligger Nicaraguas statsvapen med en jakobinmössa, fem vulkaner och en regnbåge. Texten kring triangeln lyder Republica de Nicaragua - America Central.

Källor

Se även

Nicaragua
Nicaraguas statsvapen

Nationsflaggor i Nordamerika
Nicaraguas nationalsymboler
Nigers flagga

Nigers flagga är en trikolor i färgerna orange, vitt och grönt, med en orange cirkel i mitten. Den antogs den 23 november 1959 och har proportionerna 6:7.

Symbolik 
Den orangea färgen symboliserar landets norra delar i Saharaöknen, vitt representerar floden Niger, och grönt symboliserar Nigers södra, fruktsammare delar, såväl som hopp. Solsymbolen i flaggans mitt symboliserar folkets vilja att kämpa och offra sig för landet. Flaggan påminner om grannlandet Elfenbenskustens flagga, där färgerna har en liknande tolkning, liksom om den indiska flaggan. Nigers flagga bygger till sin utformning på den tidigare kolonialmakten Frankrikes flagga, även om fälten i Nigers flagga är horisontella och inte vertikala.

Historik 
Flaggan började användas i den dåvarande kolonin Franska Västafrika 1959, ett år innan självständigheten. Tillsammans med statsvapnet, nationalsången och valspråket Fraternité, Travail, Progrés (Broderskap, arbete, framsteg) utgör den en officiell nationalsymbol i republiken. Symbolerna finns definierade i första artikeln i författningen från 1999. De något ovanliga proportionerna 6:7 finns inte definierade i någon officiell publikation.

Referenser

Källor

Noter

Se även 

 Niger
 Nigers statsvapen

Nationsflaggor i Afrika
Nigers nationalsymboler
Nigerias flagga

Nigerias flagga består av tre lika stora stående fält i färgerna grönt, vitt och grönt. Flaggan antogs inför självständigheten den 1 oktober 1960 och har proportionerna 1:2.

Symbolik
Den gröna färgen står för jordbruket, vitt för fred och enighet. Handelsflaggans utformning anknyter till den gamla kolonialmakten Storbritanniens handelsflagga, Red Ensign.

Färger

Historik
Flaggan skapades efter en tävling 1959. Av de 2 870 inlämnade förslagen utsågs ett förslag från ingenjörsstudenten Michael Taiwo Akinkumi från Ibadan. I hans ursprungliga version fanns en röd sol i det vita fältet, som togs bort när flaggan blev officiell nationsflagga. Den hissades för första gången på självständighetsdagen 1960.

Tidigare flaggor

Referenser

Källor

Noter

Se även

Nigeria
Nigerias statsvapen

Nationsflaggor i Afrika
Nigerias nationalsymboler
Nordkoreas flagga

Nordkoreas flagga är röd med två blå ränder upptill och nedtill, samt två vita skiljeränder mellan de röda och blå fälten. Mitt i flaggan finns en vit cirkel med en röd stjärna. Flaggan antogs 8 september 1948 och har proportionerna 1:2.

Symbolik 
Den röda stjärnan står för kommunismen. Den vita fyllda cirkeln anknyter till symbolen yin och yang, vilken är vanligt förekommande i koreansk kultur och även finns i Sydkoreas flagga. Vitt är även hela Koreas nationalfärg och står för värdighet.

De blå ränderna står för folkets strävan efter fred. Den röda färgen symboliserar den revolutionära kampen för socialismen, och vitt representerar de koreanska idealens renhet och den nationella suveräniteten.

Historik 
Färgerna rött, vitt och blått förekom i den tidigare koreanska flaggan, det vill säga den som idag används av Sydkorea. När det kommunistiska Nordkorea bildades 1948 kombinerade man de gamla koreanska färgerna med socialistiskt inspirerad symbolik i den nya nationsflaggan.

Källor

Noter

Se även 
 Nordkorea
 Nordkoreas statsvapen

Nationsflaggor i Asien
Nordkoreas nationalsymboler
WP:Projekt Korea
Omans flagga

Omans flagga är en trikolor i vitt, rött och grönt med ett rött inre fält, där den regerande dynastins emblem finns i vitt. Flaggan fastställdes den 25 april 1995 och har proportionerna 1:2. Statsflaggan har samma utseende men har proportionerna 4:7.

Symbolik 
Rött har sedan århundraden varit en traditionell färg i områdena kring Persiska viken och ingår också som huvudfärg i den flagga som stadfästes i och med statsomvälvningen 1970 då sultanen  Qabus ibn Said kom till makten. Det vita och gröna fältet symboliserar fred respektive jordens bördighet. Vitt står även för Omans religiösa ledarskap, som tidvis varit en stark maktfaktor vid sidan av sultanen. Den gröna färgen kan även tolkas som en symbol för Jabel al-Akhdar, bergskedjan som ligger i norra delen av landet.

Historik 
Omans första nationsflagga skapades när landet Muskat och Oman omorganiserades till att bli Oman. Flaggan hissades för första gången den 17 december 1970, och var då i princip identisk med dagens flagga, bortsett från att de tre ränderna i vitt, rött och grönt inte var lika breda. Genom ett dekret av sultanen fastställdes den nya flaggan med lika breda ränder den 25 april 1995, inför firandet av Omans 25:e nationaldag i november samma år.

Referenser

Källor

Noter

Se även 
Oman
Omans statsvapen

Nationsflaggor i Asien
Omans nationalsymboler
Guineabukten

Guineabukten är den del av Atlanten som bildar en stor bukt på Afrikas västkust, mellan Kap Palmas (i sydligaste Liberia) och Kap Lopez (i Gabon).

Beninbukten och Bonnybukten (som tidigare kallades Biafrabukten) utgör delar av Guineabukten.

Namn 
Namnet är kopplat till regionen Guinea. Detta namns ursprung är omstritt men har härletts från Ghanariket, staden Djenné eller aguinaou (berberspråk för "svart människa").

Geografi 
International Hydrographic Organization definierar sydvästra gränsen av Guineabukten som "En linje som går sydösterut från Kap Palmas i Liberia till Kap Lopez ()".

Öar

Annobón 
Annobón, även kallad Pagalu eller Pigalu, är en ö som tillhör Ekvatorialguinea.

Bioko 
Bioko är en ö som tillhör Ekvatorialguinea.

Corisco 
Corisco är en ö som tillhör Ekvatorialguinea.

Elobeyöarna 
Elobey Grande och Elobey Chico är två småöar som tillhör Ekvatorialguinea.

São Tomé och Príncipe 
São Tomé och Príncipe, officiellt "Demokratiska republiken São Tomé och Príncipe", är en portugisisktalande östat i Guineabukten, som blev självständig från Portugal 1975 och ligger utanför västra Ekvatorialafrikas kust och består av två öar, São Tomé och Príncipe. De är belägna cirka 140 kilometer (87 engelska mil) bort och cirka 250 och 225 kilometer (155 och 140 engelska mil) från Gabons nordvästkust. Båda öarna tillhör en utslocknad vulkanisk bergskedja. São Tomé, södra ön, är belägen strax norr om ekvatorn.

Se även 
Sjöröveri i Guineabukten

Artikelursprung

Källor 

Bukter i Afrika
Atlanten
Agnes

Agnes är ett kvinnonamn av grekiskt ursprung, som använts i Sverige sedan slutet av 1200-talet. Det kommer från grekiskans agnós med betydelsen kysk. Namnet har även kommit att associeras med agnus, det grekiska ordet för lamm. Namnet var populärt kring förra sekelskiftet (1900) och har under 2000-talet kommit att bli ett av de vanligaste namnen bland nyfödda flickor.

Den 31 december 2017 fanns det totalt 23 204 kvinnor folkbokförda i Sverige med namnet Agnes, varav 13 736 bar det som tilltalsnamn.

Namnsdag i Sverige: 21 januari
Namnsdag i Finland (finlandssvenska namnlängden): 21 januari

Personer med namnet Agnes och Agnès 
 Agnes, romerskt helgon
 Agnes av Brandenburg, dansk drottning
 Agnes Birgersdotter, svensk prinsessa (1300-talet) dotter till kung Birger
 Agnes av Poitou, tysk-romersk kejsarinna och regent
 Agnes av Bayern, tysk-romersk kejserlig prinsessa, dotter till Ludvig IV av Bayern, saligförklarad
 Agnes av Braunschweig-Lüneburg, furstinna av Pommern & Mecklenburg, dotter till Magnus II av Braunschweig-Lüneburg
 Agnes av Holstein, hertiginna av Sachsen-Lauenburg
 Agnes av Holstein-Gottorp, moster till Gustav II Adolf, gravsatt i Riddarholmskyrkan
 Agnes av Meran, fransk drottning
 Agnes Ayres, amerikansk skådespelare inom stumfilmen
 Agnes Arvidson, Sveriges första kvinnliga apotekare
 Agnes Branting, svensk textilkonstnär och författare
 Agnes Börjesson, svensk konstnär
 Agnes Carlsson, svensk artist
 Agnes Clementsson, svensk skådespelare
 Agnes Denes, amerikansk konstnär med doktorsgrad i konst
 Agnes Esterhazy, tysk skådespelare
 Marie-Agnès Gillot, fransk prima ballerina
 Agnes Håkonsdotter, utomäktenskaplig dotter till Norges kung Håkon Magnusson
 Agnes Knochenhauer, svensk curlare, OS-guld 2018
 Agnes von Krusenstjerna, svensk författare
 Agnes Martin, amerikansk konstnär inom minimalismen
 Agnes Moorehead, amerikansk skådespelare
 Agnes Nørlund, dansk skådespelare
 Agnes Nyrup-Christensen, dansk skådespelare
 Agnes Poschner, finländsk operasångerska och skådespelare
 Agnes Sjöberg, Europas första kvinnliga veterinärmedicine doktor. 
 Agnès Sorel, Karl VII:s av Frankrike älskarinna.
 Agnes Thomée, svensk dansare och skådespelare
 Agnes Thorberg Wieth, dansk skådespelare
 Agnès Varda, fransk filmregissör
Agnes Våhlund, Polsk-svensk illustratör

Fiktiva personer med namnet Agnes och Agnès 
 Agnes, hustru till prästen Brand i Henrik Ibsens drama med samma namn från 1866.
 Agnès, flickan i Molières drama Hustruskolan från 1662.
 Agnes Skinner – Seymour Skinners stränga mamma i den fiktiva TV-serien Simpsons

Källor 

Kvinnonamn
Grekiska förnamn

sl:Neža
Agnes (helgon)

Agnes (grekiska ἁγνή ’ren’, ’kysk’), född 237 eller 291 i Rom, död 257/258 eller 304 i Rom, var en romersk jungfru och martyr. Agnes vördas som helgon inom bland annat Romersk-katolska kyrkan. Hennes minnesdag firas den 21 januari.

Biografi 
Agnes var en romersk 13-årig flicka, som avböjde en ung mans frieri. Hon menade att hon redan hade sin brudgum – Kristus. Hon yttrade:

Eftersom detta var under kristendomsförföljelsernas tid, blev hon avrättad för att hon bekände sig till Kristus. Hennes reliker vördas i basilikan Sant'Agnese fuori le Mura i norra Rom, medan hennes kranium har fått ett eget kapell, Cappella della Santa Testa, i Sant'Agnese in Agone vid Piazza Navona.

Den heliga Agnes gravskrift författades av påve Damasus I:

Agnes brukar vanligtvis avbildas med ett lamm, vars latinska glosa, agnus, anspelar på hennes namn.

Sankta Agnes beskyddar kyskhet och jungfrur, barn, förlovade par, trädgårdsmästare och gästhem för arbetande kvinnor.

Enligt Ambrosius av Milano var Agnes martyrium tvåfalt – renhetens och trons martyrium.

Bilder

Källor

Noter

Webbkällor

Tryckta källor

Externa länkar 

Födda 291
Avlidna 304
Kvinnor
Avlidna i barndomen
Katolska martyrer
Italienska helgon
Italienska martyrer
Jungfrumartyrer