kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Abraham Leijonhufvud (1583–1618)

Abraham Leijonhufvud, född på Ekeberg i Närke 22 mars 1583, död 7 oktober 1618 på Sundby i Södermanland, var en svensk friherre och riksråd. Han var äldste son till Karin Åkesson (Soop) och riksrådet Erik Leijonhufvud.

Abraham Leijonhufvud var kammarjunkare hos hertig Gustav Adolf till 1601 och reste därefter till Nederländerna och Frankrike. Han hemkom 1604 och gick då åter i kungens tjänst. Han blev 1607 ståthållare över Arboga och Köpings län med Lindes och Nora skogar. År 1610 var han legat på diplomatiskt uppdrag till Frankrike. Samma år upphöjdes han till friherre och erhöll till friherrskap Nynäs i Nousis, Åbo och Björneborgs län, som några år förut blivit indraget efter Hogenskild Bielke, samt med ett vapen helt olika det nuvarande
friherrliga vapnet.

Blasonering: förutom hjertskölden med de tre lejonhufvudena, fyra sköldar eller fält med en på en grön mark stående björn af naturlig färg i hvitt falt, i första och fjerde skölden, och i andra och tredje en, likaledes på en grön mark stående, hvit oxe med en röd ros och två gröna blad i munnen i blått falt, samt två hjelmar, den ena med ett gyllene lejonhufvud emellan tvänne gula och blå buffelhorn, och den andra med ett björnhufvud emellan svarta och hvita dylika horn.

Från 1611 (ej 1614) var han Lagman i Närke. Var legat till England och Skottland och 1613 kommissarie vid Älvsborgs lösens uppbärande i Karl Filips hertigdöme. Blev riksråd 31 januari 1617. Han var även samma år utskrivningskommissarie i Jönköpings län och 1618 mönstringsherre i Kalmar län.

Leijonhufvud gifte sig på slottet Tre Kronor i Stockholm 3 december 1612 med Beata Sparre (1584-1655), dotter till rikskanslern Erik Larsson Sparre och grevinnan Ebba Brahe. Äktenskapet var barnlöst och Abraham Leijonhufvud slöt själv sin ointroducerade friherrliga ätt. Paret är begravda i familjegraven i Lillkyrka kyrka, Närke.

Referenser 
Svenskt biografiskt lexikon (Stockholm 1977-1979) band 22, s 465-468
 Den introducerade svenska adelns ättartavlor, Gustaf Elgenstierna (Stockholm 1928) band IV, s 547-548.

Svenska riksråd under 1600-talet
Svenska ståthållare
Lagmän i Närke
Svenska friherrar
Abraham Leijonhufvud
Personer från Lillkyrka socken, Närke
Personer under stormaktstiden
Födda 1583
Avlidna 1618
Män
Abraham Eriksson (Leijonhufvud)

Abraham Eriksson (Leijonhufvud), född 1512 eller 1513, död 1 mars 1556, var en svensk riddare och riksråd. Han skrev sig till Ekeberg.

Biografi
Abraham Eriksson (Leijonhufvud) föddes 1512 eller 1513. Han var son till riksrådet Erik Abrahamsson (Leijonhufvud) (död 1520 i Stockholms blodbad) och Ebba Eriksdotter (Vasa). Abraham Eriksson erhöll 6 oktober 1536 Hofs län i Östergötland i förläning och 5 juni 1538 fick han Skänninge och biskopssakerna i Hofs län som förläning. 1539 erhöll han förläning brev på kungssakerna för alla hans och hustruns gods och senare samma år all kunglig skatt i Glanshammars och Lillkyrka socknar. I slutet av 1539 utnämndes Abraham Eriksson till riksråd och 4 juli 1540 blev han ståthållare på Stockholms slott.

Abraham Eriksson fick 1542 befallning att försvara Östergötland mot Nils Dacke under Dackefejden och deltog 6 september i förhandlingar med de upproriska på kungens befallning. Han omtalas 12 oktober samma år som "lutinant" eller näst högste befälhavare över krigsfolket efter riksmarsken Lars Siggesson. Som befallningshavande i Östergötland mot Dacke nedgjorde han en gång i Haddorps by i Slacka socken 300 man av dennes parti. Under 1543 var han en av befälhavarna över krigsfolket i Östergötland och erhöll samma år Varnhems kloster och Glanshammars härad i förläning. 1544 underskrev han som väpnare Västerås arvförening och blev samma år lagman i Västergötland. Han fick 17 februari 1544 av sina syskon utan lott och byte Ekebergs gård. 1547 höll han tillsammans med sin bror Sten Eriksson (Leijonhufvud) och två andra av riksråden på konung Gustavs befallning en särskild herredag i Västergötland. 1550 erhöll han förläningsbrev på Skara stad och Segersjö gård i Lännäs socken.

Då gränsfejderna med Ryssland 1555 artade sig till fullständigt fredsbrott, sattes han jämte riksrådet Birger Nilsson (Grip) till överste för allt krigsfolk, som samlades i Viborg. Under detta fästes kortvariga belägring av ryssarna i januari 1556 var han tillsammans Birger Nilsson ståthållare där. 

Han avled 1 mars 1556 av slag efter endast fyra timmars sjukdom. Han skulle efter kungens önskemål begravas i Åbo domkyrka, men kom att gravsättas i Viborg.

Egendom
Abraham Eriksson ägde Ekeberg i Lillkyrka socken.

Familj
Abraham Eriksson gifte sig första gången 22 februari 1538 med Anna Tott (död 1552), dotter av hövitsmannen Åke Göransson Tott och Märta Bengtsdotter Ulf. De fick tillsammans barnen Märta Abrahamsson, Brita Abrahamsson och riksrådet Erik Leijonhufvud (1551–1616).

Abraham Eriksson gifte sig andra gången 24 februari 1555 i Arboga med Emerentia Gera, dotter av lagmannen Holger Karlsson (Gera) och Beata Nilsdotter Grip. De fick tillsammans dottern Ebba Abrahamsson.

Referenser

Noter 

Svenska riddare
Födda 1512
Avlidna 1556
Män
Leijonhufvud
Svenska riksråd under 1500-talet
Lagmän i Västergötland
Ståthållare i Vadstena
Ståthållare i Linköping
Ståthållare i Viborg
Personer under äldre vasatiden
Abraham Leijonhufvud (1627–1676)

Abraham Leijonhufvud, född 14 augusti 1627 på Hökerum, död 20 juli 1676 på Örebro slott, var en svensk friherre och ämbetsman. Han var son till Gustav Leijonhufvud och Katarina Sparre. Han var herre till Hjälmarsberg, Götarsvik, Frösvidal och Knopsholm.

Biografi
Abraham Leijonhufvud var student i Uppsala 1637-49, blev kammarjunkare 1650, assessor i bergskollegium 1652, kammarherre i drottning Kristinas hov 1653. Från 18 maj 1658 var han landshövding i Närke och Värmland med Nora och Linde bergslag och ståthållare på Örebro slott.

Såsom styresman över detta vidsträckta län inlade han stora och för denna tid alldeles ovanliga förtjänster, lät förbättra och omlägga dess vägar, författa kartor över provinserna och den till Närke hörande delen av Hjälmaren. Bidrog som regeringens kommissarie år 1674 till upprättandet av ett bergsregemente i Nora och Lindes bergslag. Begravd jämte sin hustru i fädernegraven i Lillkyrka kyrka.

Familj
Leijonhufvud gifte sig 18 september 1658 med friherrinnan Brita Kagg (1641–1678). Hon var dotter till guvernören Nils Kagg och friherrinnan Margareta Bonde. De fick tillsammans barnen Catharina Leijonhufvud (1661–1736) som var gift med löjtnanten Johan Lilliehöök af Fårdala, Margareta Leijonhufvud (1662–1720) som var gift med generalmajoren Gustaf Ulfsparre af Broxvik, överstelöjtnanten Abraham Leijonhufvud (1663–1702), Beata Christina Leijonhufvud (1665–1737) som var gift med översten Lage Meijendorff von Yxkull, Brita Leijonhufvud (1666–1712) som var gift med majoren Jakob Casimir Sparre, Ebba Leijonhufvud (1668–1703) som var gift med översten Erik Gyllengrip, Carl Gustaf Leijonhufvud (1669–1710), Hedvig Eleonora Leijonhufvud (1670–1746) som var gift med majoren Melker Wernstedt, majoren Erik Leijonhufvud (1672–1700), Nils Christer Leijonhufvud (1673–1708), Barbro Leijonhufvud (1674–1729) som var gift med kaptenen Gabriel Gyllengrip och Elsa Christina Leijonhufvud (1677–1721) som var gift med överstelöjtnanten Carl Svinhufvud af Qvalstad.

Övrigt
Leijonhufvud skänkte 1672 en orgel till Lillkyrka kyrka, Närke.

Källor 

Landshövdingar i Närke och Värmlands län
Personer under stormaktstiden
Födda 1627
Avlidna 1676
Män
Abraham
Personer från Södra Vings socken
Johan Turesson (Tre Rosor)

Johan Turesson Roos, född på 1490-talet, död i mars 1556, var ett svenskt riksråd. Han var son till Ture Jönsson och Anna Johansdotter. År 1527 gifte han sig med Kristina Nilsdotter (Gyllenstierna). Han dubbades 1528 till riddare vid Gustav Vasas kröning. Johan Turesson Roos var 1530–1547 hövitsman på Nyköpings slott.

Efter en lång utlandsvistelse, där han var i tjänst hos kejsar Maximilian och vann stor militär erfarenhet. 1524 återkom han till Sverige, där han lojalt underordnade sig Gustav Vasa och för sitt återstående liv blev en av dennes trognaste medhjälpare. I motsats till sin bror domprosten Jöran Turesson (Tre Rosor) hade han ingen del i faderns uppror 1529. Han anlitades ibland som politiskt sändebud, såsom 1525 till Danmark och Lübeck samt 1528 till Lödöse, men framträdde främst som militär. Han deltog i försvaret av Bohuslän vid Kristian II:s angrepp 1532, i grevefejden ledde han den svenska aktionen mot Skåne, varvid han i januari 1535 vann den avgörande segern i slaget vid Helsingborg, och i striden mot Nils Dackes smålandsbönder 1542–1543. Hans kungatrohet gav honom stora förläningar.

Barn 
 Gustav Johansson

Se även 
 Tre Rosor

Referenser

Noter

Källor

Se även 
 Tre rosor

Svenska riddare
Ätten Tre Rosor
Män
Födda 1490-talet
Avlidna 1556
Svenska riksråd under 1500-talet
Gravsatta i Storkyrkan
Ture Jönsson (Tre Rosor)

Ture Jönsson (Tre Rosor) , till Lindholmen var lagman i Västergötland, riksråd, rikshovmästare och upprorsledare. Död 1532. Han var son till Ingegärd Skanke och Jöns Knutsson. Gift med Anna Johansdotter (Vasa), som han hade sönerna Johan, Jöran och Lars med. Som herr Tures frilla nämns hustru Ingeborg Engelbrechtsdotter. Hon var mor till riksrådet och lagmannen i Östergötland Jacob Tursson och Elin Tursdotter.

Biografi
Ture Jönsson var ömsom unionsvänlig, ömsom unionsfientlig: Han stödde kung Hans från 1497, Sturarna från 1502, Kristian II från 1520. 1521 blev han hövitsman i Västergötland, och stödde även från detta år Gustav Vasa, men råkade senare i konflikt med denne. Detta beroende mer på missnöje med förläningar och dylikt än på att han inte kunde svälja den nya lutherska läran, vilket Gustav ville påskina. 1529 var han en av ledarna för Västgötaherrarnas uppror och gick i landsflykt i Danmark då detta slogs ner.

Han deltog i Kristian II:s expedition till Norge efter att han påstått att Kristian lätt skulle återvinna kronan, och att Gustav Vasa hade ett tunt stöd. Eftersom en talrik svensk här infann sig utanför Kungälv, ansåg sig dock Kristian bedragen, och Ture Jönsson hittades huvudlös nästa morgon på gatan i Kungälv.

Se även
 Tre Rosor

Referenser

Vidare läsning

Svenska riddare
Lagmän i Västergötland
Svenska riksråd under 1500-talet
Män
Födda 1400-talet
Avlidna 1532
Ätten Tre Rosor
Gravsatta i Storkyrkan
X.Org Foundation

X.Org Foundation är stiftelse som definierar protokollet för X Window System. Organisationen hette tidigare X Consortium men tog sitt nuvarande namn 22 januari 2004. X.Org tillhandahåller en öppen källkodsbaserad version av X11 kallad X.Org Server som ligger under freedesktop.org.

Stiftelsen har sitt säte i Delaware LLC med vetenskaplig välgörenhet som icke vinstinriktad målsättning. Styrelsen bestod 2005 av Stuart Anderson (Gruppen för fria standarder), Egbert Eich (SUSE/Novell), Jim Gettys (HP), Stuart Kreitman (Sun Microsystems), Kevin Martin (Red Hat), Jim McQuillan (Linux Terminal Server Project) och Leon Shiman (Shiman Associates samt det gamla X.Org)

Se även
Fri programvara
XFree86

Externa länkar 
X.Orgs webbplats
X.Org-sajt hos freedesktop.org

Organisationer inom fri programvara och öppen källkod
Programvaruföretag
Nemi

Nemi kan syfta på:

 Nemi (tecknad serie) – en norsk tecknad serie
 Nemi (tidning) - en svensk serietidning

Geografi

Italien 

 Nemi, Italien, kommun, Lazio, Città metropolitana di Roma Capitale, 
 Lago di Nemi – en sjö vid staden Nemi i Italien

Robotskapade Italienförgreningar
Den analytiska maskinen

Den analytiska maskinen var världens första ritning på en programmerbar dator, från år 1837. Den blev aldrig byggd.

Konstruktören var Charles Babbage. Hans vän Ada Lovelace var den person som kom med idén om den analytiska maskinen. I samband med presentationen av maskinen skrev hon vad som senare angetts som världens första datorprogram.

Externa länkar 

Analytiska maskinen, Den
Räkneredskap
Tolerans

Tolerans betecknar ett intervall där något accepteras. Begreppet kan ha flera innebörder:

Samhälle 
Samhällelig tolerans betecknar att samhället accepterar andra politiska åsikter, religioner och etniciteter än de som för tillfället är dominerande, utan diskriminering. Begreppet är närbesläktat med politisk liberalism.

Humanism 
Individuell tolerans betecknar en människas acceptans inför uttryck och uppfattningar denne själv inte delar eller sympatiserar med.

Religion
Trots att Jesus själv avvisade allt våld när det gäller Gudsrikets utbredande hade toleransidéer länge svårt att göra sig gällande inom den kristna kyrkan. När kristendomen upphöjdes till riksreligion inom romarväldet övergick dettas tidigare kultiska intolerans – alla måste delta i kejsarkulten – i en trosintolerans. Augustinus befallde tvångsåtgärder med motiveringen att medlemskap i kyrkan ger möjlighet till undervisning; det finns en kyrklig förföljelse som är rättfärdig.

Under medeltiden skärptes åtgärderna mot alla som avvek från den officiella tron; kättarbål och inkvisition infördes. Den teologiska motiveringen gavs av Thomas av Aquino: icke-kristna fick enligt honom inte tvingas till tro, men kristna kättare jämställdes med myntförfalskare. "De utbreder en sjukdom och skall straffas med döden".

En begynnande tolerans växte fram hos humanister och reformatorer på 1500-talet. Thomas More krävde i sin Utopia (1516) sträng enhet vad gällde några centrala läror och tillät frihet i övrigt. Luther avvisade inkvisition och kättarbål. Kättarna skulle överbevisas med bibelargument och inte med bränning. Dock stod Luther kvar på en medeltida ståndpunkt vad gäller kätteriets politiska farlighet. Han förband religiös frihet med politiskt tvång.

De första som förfäktade en principiell tolerans i et kristna Europa var vissa s.k. döpare och spiritualister på 1500-talet. I Tyskland och Norden fick deras idéer föga spelrum, men de vann terräng i Holland, England och Amerika. För John Milton var religionsfriheten en kristen och protestantisk princip. I Amerika ställdes tidigt krav på fullständig trosfrihet och skilsmässa mellan stat och kyrka (Roger Williams 1682). Utvecklingen mot fullständig religionsfrihet fortsatte med upplysningsfilosoferna Locke, Voltaire m.fl.

Övrigt 
Tolerans misstolkas ofta som acceptans eller synkretism.

Se även 
 Acceptans
 Altruism
 Fred
 Funktionsvariation
 Generositet
 Kompromiss
 Mångkultur
 Pluralism
 Religionsfrihet
 Synkretism
 Toleransparadoxen

Källor

Externa länkar 

Dygder
Sekularism
Utomparlamentarism

Utomparlamentarism är ett uttryck för organisationers inställning att det i vissa fall är riktigt att bedriva politik utan att ha eller söka parlamentarisk representation. Utomparlamentarism är ingen politisk ideologi. Den innebär att man anser att politiska förändringar skall göras direkt i samhället av de berörda, istället för att beslutas och genomföras av politiska organ såsom kommunfullmäktige, landstingsfullmäktige, riksdagen eller regeringen. Ett närbesläktat begrepp är direkt aktion.

Utomparlamentarismen är ett väldigt vitt begrepp som innefattar många organisationer, vars minsta gemensamma nämnare är att de endast arbetar utanför parlamentarismens ramar. Istället vill de genomföra politiska förändringar i samhället genom någon form av aktioner eller påtryckningar mot de folkvalda. Att inte stödja parlamentariska partier eller ställa upp i parlamentariska val förenar det som kallas utomparlamentariska grupper. Det finns exempel på både reformistisk och revolutionär utomparlamentarism.

Grupperingar som inte räknas till de utomparlamentariska men som använder närbesläktade metoder är de som håller på med lobbying.

Utomparlamentarism
Missnöjesparti

Ett missnöjesparti är ett politiskt parti som är kritiskt till det etablerade politiska systemet och samhällets utveckling. Ofta är missnöjespartier nya partier som vill utmana den rådande politiska situationen och försöker fånga upp missnöje bland väljarna genom att föra fram populära krav.

Exempel på partier som utpekats som missnöjespartier är Fremskridtspartiet i Danmark och Ny demokrati samt Sverigedemokraterna i Sverige.

Källor

Se även
Parti
Enfrågeparti
Populistiskt parti

Politiska termer
Enfrågeparti

Ett enfrågeparti är ett politiskt parti som bara driver en fråga. Ofta saknar enfrågepartiet helt en ideologisk grund och konsekvent politik utanför denna enda fråga.

Källor

Se även
Missnöjesparti
Populistiskt parti

Politiska termer
Enfrågepartier
Fraktion

Rent allmänt betecknar fraktion (från latin fractio, "brytning") en del av en helhet. Speciellt kan avses:

 Fraktion (organisation) – en särgrupp förenad av en gemensam ståndpunkt inom en organisation
 Fraktionsdestillation – en destillationsmetod som kan användas för att separera en blandning av många ämnen med liknande kokpunkter
 Fraktion (kemi) – olika delprodukter efter en separation
 Fraktion (återvinning) – uppdelning av sopor beroende på material, se återvinning 
 Fraktion (matematik) – ett uttryck, , som beskriver förhållandet mellan talet N och talet T
 Kornfraktion – uppdelning av jordarter i olika kornstorlekar, se jordart

Referenser
 Fraktion i SAOB.
Zork

Zork är en spelserie, och tillhör de första äventyrsspelen, efter Colossal Cave Adventure.

Den första versionen av Zork skrevs 1977-1979 på en PDP-10 av Tim Anderson, Marc Blank, Bruce Daniels och Dave Lebling i det Lisp-liknande programspråket MDL. Alla programmerarna kom från Dynamic Modelling Group vid MIT Artificial Intelligence Lab.

Ursprungligen var "Zork" namnet på alla oavslutade program vid MIT. Spelet bytte senare namn till "Dungeon", men när det skulle släppas kommersiellt valde man att använda Zork för att slippa en namnstrid med TSR Hobbies som stod bakom (det icke datorbaserade) rollspelet Dungeons and Dragons, särskilt som man inte gjorde någon hemlighet av att man inspirerats av just detta spel när man skrev Zork.

Tio personer från DM på MIT, däribland de som skrev Zork, bildade företaget Infocom, vars första produkt blev Zork. Från början var planen att företaget Personal Software skulle sköta paketering och distribution, men samarbetet höll bara ett år, och Personal Software hann bara släppa stordatorversionen (för DEC PDP-11) av Zork samt den första versionen av Zork I för Apple II och TRS-80. Sedan köpte Infocom tillbaka Personal Softwares resterande lager och skötte därefter sin distribution själva.

Infocom släppte hela Zork-trilogin för ca 25 olika plattformar, däribland datorer från Commodore, Atari, IBM, Texas Instruments och Apple.

Genom Zork introducerades begrepp som grue och zorkmid.

Spel i Zorkserien
Den ursprungliga trilogin:
 Zork I: The Great Underground Empire (1980, Infocom)
 Zork II: The Wizard of Frobozz (1981, Infocom)
 Zork III: The Dungeon Master (1982, Infocom)

Senare Zorkspel:
 Trilogin Enchanter:
 Enchanter (1983, Infocom)
 Sorcerer (1984, Infocom)
 Spellbreaker (1985, Infocom)
 Wishbringer (1985, Infocom)
 Beyond Zork (1987, Infocom)
 Zork Zero: The Revenge of Megaboz (1988, Infocom, med grafik)
 Return to Zork (1993, Infocom/Activision, med grafik)
 Zork Nemesis (1996, Activision, med grafik)
 Zork: Grand Inquisitor (1997, Activision, med grafik)
 Zork: The Undiscovered Underground (1997, Activision)

Externa länkar 
Curlie: Zork series

Datorspelsserier lanserade 1980
Textäventyrsspel
Julotta

En julotta är den gudstjänst som hålls tidigt på juldagsmorgonen till minne av Jesu födelse. I Svenska kyrkan har denna gudstjänst länge varit den dominerande julgudstjänsten, men har på senare tid tappat mark till julbönen och julnattsmässan på julafton. Tillsammans med adventsgudstjänsterna är julottan dagen då kyrkorna får besök av många som annars inte brukar gå i kyrkan eller inte är aktiva eller troende kristna.

Julottans tillbakagång till förmån för midnattsmässan inleddes i Sverige under 1970-talet.

1979 besökte 5,35 % av Svenska kyrkans medlemmar sin församlingskyrka på juldagen, en siffra som sjunkit till 3,76 % 1988.

I Sverige har Var hälsad, sköna morgonstund traditionellt sett varit den sång som oftast inledde julottan, men har sedan 1986 har den fått konkurrens av När juldagsmorgon glimmar.

Enligt 1686 års kyrkolag skulle julottan börja klockan 6.00. Julottan hålls numera i många kyrkor så sent som klockan 7.00 eller 8.00 på morgonen, men även kl. 06.00 är en vanlig tid. I minst tre kyrkor hålls julottan redan klockan 4.00 på morgonen, vilket även var tradition innan 1686 års kyrkolag trädde i kraft. Älmeboda kyrka i södra Småland är en av dessa som håller på traditionen med julotta kl. 04.00. Ibland kallas även gudstjänster kring klockan 10.00 för julotta. Rättviks kyrka i Dalarna har haft sin julotta med start 4.00 på morgonen sedan 1500-talet. Några gånger under 1990-talet senarelades den till 7.00 för att Sveriges Television skulle sända direkt. Man har dock valt att återgå till den tidiga traditionen. Även Evertsbergs kapell i Älvdalen i Dalarna har julotta kl. 04.00.

Trots att kyrkobesöken minskat stadigt de senaste årtiondena är julottan fortfarande en gudstjänst som ofta är mycket välbesökt. Detta har lett till att stora församlingar ofta håller julotta flera gånger på juldagsmorgonen. I Täby kyrka i Täby kyrkby utanför Stockholm hålls till exempel julotta både klockan 05.00, 07.00 och ibland även klockan 09.00, främst för att de många kyrkobesökarna ska få plats i den för församlingen lilla kyrkan.  

Julotta har sitt ursprung i begreppet otta. Förr hölls ottesång i städerna alla sön- och helgdagar. Det var också vanligt att hålla dylika gudstjänster andra helgdagar i juletid på landsbygden.

Svenska utvandrare spred traditionen till olika delar av världen. Den tidigaste nedtecknade julottan i USA hölls i Strombecks kyrka i Minnesota 1883.

Se även 
 Gökotta
 Ottesång

Övrigt
På  Liseberg i Göteborg i Sverige ledde i juletider under Lotta Engberg Allsångsarrangemang "Allsång på Liseberg" under benämningen Jul-Lotta, en ordlek med Lotta Engberg + julotta.

Källor

Fotnoter

Otta
Kristna liturgier och riter