kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
58 (tal)

58 (femtioåtta) är det naturliga talet som följer 57 och som följs av 59.

 Hexadecimala talsystemet: 3A
 Binärt: 111010

Talteori 
 Delbarhet: 1, 2, 29, 58
 Antal delare: 4
 Summan av delarna: 90
 Primfaktorisering: 2 · 29
 58 är ett jämnt tal.
 58 är ett semiprimtal
 58 är ett extraordinärt tal.
 58 är ett hendekagontal.
 58 är ett Smithtal.
 58 är summan av de sju första primtalen.

Inom vetenskapen 
 Cerium, atomnummer 58
 58 Concordia, en asteroid
 Messier 58, spiralgalax i Jungfrun, Messiers katalog

Se även 
 58 f.Kr. och 58 e.Kr. (årtal)
 Tal
 Siffra
 Nummer
 Lista över tal
 Räkneord

Externa länkar

Källor

Heltal
Werner Heisenberg

Werner Karl Heisenberg, född 5 december 1901 i Würzburg, död 1 februari 1976 i München, var en tysk fysiker. Han mottog Nobelpriset i fysik 1932 för sina grundläggande bidrag till kvantmekaniken. Han var son till August Heisenberg.

Heisenberg är mest känd för osäkerhetsprincipen från 1927 som innebär att det inte går att samtidigt känna en partikels position och dess hastighet med godtycklig noggrannhet. Tillsammans med Niels Bohr formulerade Heisenberg Köpenhamnstolkningen av kvantmekaniken.

Under den tidiga nazismen i Tyskland blev Heisenberg trakasserad av nazisterna som en vit jude eftersom han undervisade i Albert Einsteins teorier. Förhärskande i Tyskland under denna tid var Deutsche Physik-rörelsen, en nationalistisk gren bland de tyska fysikerna. Efter att Heisenberg undersökts av SS upphörde dock trakasserierna på order av Heinrich Himmler. Senare kom han att leda ett av Nazitysklands försök att skaffa en atombomb. Hans målmedvetenhet och art av engagemang i detta projekt har blivit omdebatterad.

Asteroiden 13149 Heisenberg är uppkallad efter honom.

I filmen Oppenheimer, spelas Heisenberg av Matthias Schweighöfer. 

Namnet Heisenberg används även som alias för kemisten och läraren Walter White i tv-serien Breaking Bad.

Se även
Nazitysklands kärnkraftsprogram

Referenser

Externa länkar 

 Nobelprize.org, Nobelpriset i fysik 1932
 Nobelprize.org, Werner Heisenberg - Biografi
 Nobelprize.org, Werner Heisenberg - Nobelföreläsning
 NE: Werner Heisenberg

Tyska fysiker
Tyska forskare under 1900-talet
Personer i Nazityskland
Nobelpristagare i fysik
Födda 1901
Avlidna 1976
Män
Tyska eponymer
Kvantfysiker
Storkorset av andra klassen av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Mottagare av Max Planck-medaljen
Alumner från Münchens universitet
Hugin och Munin

Hugin och Munin (fornnordiska Huginn ok Muninn) är i nordisk mytologi Odens två korpar, som personifierar hans tanke. Hugin betyder "hugen/hågen" det vill säga "tanken". Munin betyder "minnet".

Oden sänder dagligen ut korparna i världen för att inhämta information åt honom. Hugin och Munin flyger över både Asgård och Midgård. De ser allt och återvänder till Oden och berättar vad de sett. Hemmavid sitter de på hans skuldror. Oden är enligt Grimnesmål mycket orolig för att de en dag inte ska komma tillbaka, i synnerhet Munin.

Galleri

Se även 
 Gere och Freke
 Huge
 Själavandring

Källor

Vidare läsning

Externa länkar

"Hugin och Munin – Odens korpar" på Historiska media

Djur i nordisk mytologi
Oden
Ostmark

Ostmark kan syfta på:

 Ostmark –  den valuta som användes i Östtyskland, se Mark (Östtyskland)
 Ostmark (valuta) – en valuta i av Tyskland  besatt områden i öst under och efter första världskriget
 Ostmark (Tysk-romerska riket) – ett markgrevskap i Tysk-romerska riket mellan 900-talet och 1100-talet
 Ostmark (Preussen) – historisk benämning på Westpreussen, Posen och Oberschlesien 
 Ostmark (Österrike) – namnet på Österrike under Tredje Riket 1939–1945
 Ostmark (1932) – ett svenskt vrak
 Bayerische Ostmark – ett parteigau i Nazityskland
 Deutscher Ostmarkenverein – en preussisk-nationalistisk organisation som bildades 1894 i provinsen Posen
Auferstanden aus Ruinen

Auferstanden aus Ruinen (tyska, "Uppståndet ur ruiner") var Östtysklands nationalsång. Texten skrevs av Johannes R. Becher och musiken av Hanns Eisler.

Text och tonsättning färdigställdes i början av november 1949, varpå den antogs av SED:s politbyrå och ministerrådet den 5 november och slutligen av Volkskammer den 9 november 1949.

Från början av 1970-talet spelades den i officiella sammanhang endast utan tillhörande sång, eftersom den talade om ett enat Tyskland ("Deutschland, einig Vaterland"). Texten återkom dock i början av 1990, i samband med die Wende.

Text 
Texten skrevs av Johannes R. Becher, på initiativ i oktober 1949 av DDR:s blivande president, Wilhelm Pieck, som föreslog vad den skulle uttrycka.

Kritik för att texten borde uttryckt mer av kamp, besvarade Becher med att den inte var tänkt som ett stridsrop, utan som en folklig "fredshymn", som "[skulle kunna] sjungas med innerligt deltagande av vårt folks alla skikt [och] även skulle tala till de tyska människor som bor i väst".

Fotnoter

Källor

Externa länkar 

 Auferstanden Aus Ruinen (Melodi) .mid
 Auferstanden aus Ruinen (Kör) mp3

Nationalsånger i Europa
Östtysklands nationalsymboler
Tyskspråkiga sånger
Tyska sånger
Sånger 1949
Patriotiska sånger
Sankt Pers nycklar

Sankt Pers nycklar (Orchis mascula) är en art i familjen orkidéer som tillhör släktet nycklar . Den är vanlig på Ölands och Gotlands ängar. Växtens storlek och lysande blomställning gör den till en karaktärsväxt för dessa ängar under juni månad. Dessutom förekommer den i Skåne och Blekinge samt sällsyntare i några andra landskap upp till Roslagen och Åland. I Norge finns den på ängar utmed kusten ända upp till Lofoten. Som ett gott kännemärke kan framhållas den uppåtriktade sporren och de hela, rundade knölrötterna. Sankt Pers nycklar är antagligen den vanligaste svenska orkidén. Den är vanligen rosaviolett och mera sällan vit. Sankt Pers nycklar är en av de orkidéer som blommar tidigast.

Underarter 

Arten delas in i följande underarter:

 O. m. ichnusae
 O. m. laxifloriformis
 O. m. mascula
 O. m. scopulorum
 O. m. speciosa

Källor

Externa länkar

Den virtuella floran

Orkidéer
Orkidéer i Sverige
Sa Växtindex
Fridlysta växter i Sverige
Johannesnycklar

Johannesnycklar (Orchis militaris) är genom sin egendomliga blomform lätt igenkännlig och är som Sankt Pers nycklar en av de mest utmärkande växterna på Gotlands och Ölands ängar, men mindre vanlig. Den finns dessutom endast i östra Skåne och sydvästra Blekinge. Först några veckor efter Sankt Pers nycklar hinner den till full blomning. Växten kan bli ända till 1/2 m hög med större blad och blomställning än andra svenska orkidéer. Därför har den också fått namnet "praktnyckelblomster"; ett annat namn är "riddarorchis", som liksom namnet "militaris" syftar på läppen, vilken man liknat vid en röd soldatrock.

Se även
Gullviva, som i en del dialekter kallas det snarlika Johannes nyckelblomster.

Noter

Externa länkar
Den virtuella floran 

Orkidéer
Orkidéer i Sverige
Jo Växtindex
Fridlysta växter i Sverige
Krutbrännare

Krutbrännare (Neotinea ustulata, tidigare Orchis ustulata) är en orkidéart med ganska små blommor. Sporren är kort och säckformig. De outslagna blommornas svartröda färg ger axets topp ett brunsvett utseende; därav denna växts folknamn, som redan av Linné omnämnes från Öland. Andra liktydiga namn är svett nyckelblomster och brandnyckelblomster. Arten har ungefär samma utbredning och blomningstid som johannesnycklar.

På Gotland är det lokala namnet brännsnäutå (brännsnuta).

Källor

Externa länkar
 Den virtuella floran - Krutbrännare

Orkidéer
Orkidéer i Sverige
Kr Växtindex
Fridlysta växter i Sverige
Lal Bahadur Shastri

Lal Bahadur Shastri, född 2 oktober 1904 i Mughalsarai, Förenade provinserna (i nuvarande Uttar Pradesh), död 11 januari 1966 i Tasjkent, Sovjetunionen, var en indisk politiker (INC) och Indiens premiärminister 1964–1966.

Han kämpade tillsammans med Mahatma Gandhi och de två var ofta fängslade tillsammans. Han brukade kallas för "sparven" eftersom han var så klen till växten.

Efter Indiens frigörelse från Storbritannien hade han flera poster inom regeringen. Han kämpade för nationell integration och säkrade en fredsdeklaration med Pakistan vid fredskonferensen i Tasjkent 1966.

Efter Jawaharlal Nehrus död 1964 blev han premiärminister, men avled två år senare.

Källor

Externa länkar 

Indiens premiärministrar
Män
Födda 1904
Avlidna 1966
Indiens utrikesministrar
Gråbo (olika betydelser)

Gråbo kan syfta på:

 Gråbo – en art i familjen korgblommiga växter
 Gråbo (katt) – en fiktiv katt i Terry Pratchetts böcker
 Gråbo, Lerums kommun – en tätort i Lerums kommun i Västergötland
 Gråbo, Visby – ett bostadsområde i Visby
 Gråbo, Långholmen – en byggnad på ön Långholmen i Stockholm
 Gråbo, Norsborg – personalbostäder för Norsborgs vattenverk
 Gråbo, Alingsås – stadsdel i Alingsås.
 Arbetarmuseet Gråbo – ett museum i Karlskoga tillhörande Örebro läns museum
 Baggeryr och Gråbo – en småort i Trollhättans kommun
Christinae kyrka

Christinae kyrka kan syfta på:

 Christinae kyrka, Alingsås – en kyrkobyggnad i Alingsås i Skara stift
 Christinæ kyrka – en kyrkobyggnad i Tyska Christinae församling i Göteborg, se Tyska kyrkan, Göteborg

Se även 
Kristine kyrka
Revolver (olika betydelser)

Revolver kan syfta på:

 Revolver – ett handeldvapen
 Revolver (musikalbum) – ett Beatlesalbum
 REVOLVEr – ett musikalbum av The Haunted
 Revolver (e-zine) – ett e-zine om musik
 Revolver (film) – en film från 2005 av Guy Ritchie
 Revolver (sång) – en låt av Madonna
Tora

Tora eller Thora är ett fornnordiskt kvinnonamn, som förekommer på runstenar, en feminin form av Tor eller Tore.

I äldre generationer är namnet relativt ovanligt, men trenden har varit uppåtgående sedan början på 1990-talet.
31 december 2011 fanns det totalt 2856 personer i Sverige med förnamnet Tora, varav 1516 med det som tilltalsnamn.
År 2003 fick 67 flickor namnet, varav 25 fick det som tilltalsnamn.

Namnsdag: 5 mars (sedan 1901).

Personer med namnet Tora/Thora
 Tora Torbergsdotter, norsk drottning, gift med Harald Hårdråde
 Tora Berger, norsk skidskytt
 Thora Birch, amerikansk skådespelerska
 Tora Breitholtz, politiker (vp)
 Tora Dahl, författare
 Thora Hallager, dansk fotograf
 Thora Hird, brittisk skådespelerska
 Tora Huitfeldt, konstnär
 Tora Hwass, pianist
 Thora Klinckowström, författare
 Tora Nordström-Bonnier, journalist och författare
 Thora Thersner, svensk grafiker och tecknare
 Tora Teje, skådespelerska

Kvinnonamn
Fornnordiska kvinnonamn
Tove

Tove är ett skandinaviskt förnamn med fornnordiskt ursprung. Det kommer av namnet Tófa som är en kortform av fornnordiska kvinnonamn med anspelning på Tor, så som Þórfríðr (Torfrid) som kommer av Þórr, ’Tor; åska; tordön’, och fríðr, ’vacker’. Namnet började användas i Sverige på 1800-talet och har antagits vara en dansk variant. Andra varianter är Tova och Tuva  som antas ha samma etymologiska bakgrund.

Den 31 december 2008 fanns det totalt 6544 kvinnor i Sverige med namnet Tove, varav 5352 med det som tilltalsnamn. Vid samma tidpunkt fanns det 30 män med namnet Tove, varav 11 med det som tilltalsnamn. Det fanns även 11 personer med namnet Tove som efternamn. 

Namnsdag i Sverige den 5 mars, delas med Tora. (Åren 1986–1992 den 2 november, 1993–2000 den 10 september). I Norge har Tove och Tuva namnsdag den 2 november. I Finland är Toves namnsdag den 12 december.

Personer med namnet Tove 
 Tove Adman, skulptör
 Tove Alexandersson, svensk orienterare och skidorienterare, bragdmedaljör
 Tove Alsterdal, svensk författare, journalist och dramatiker
 Tove Ditlevsen, dansk författare
 Tove Edfeldt, svensk skådespelare
 Towe Jaarnek, svensk popsångare
 Tove Jansson, finlandssvensk författare
 Tove Jensen, svensk porrskådespelare
 Tove Klackenberg, svensk kriminalförfattare
 Tove Lifvendahl, svensk politiker och chefredaktör
 Tove Lindbo Larsen, dansk politiker
 Tove Lo, svensk sångerska
 Tove Meyer, dansk poet
 Tove Nielsen, dansk undervisningsminister
 Tove Nilsen, norsk författare
 Tove Styrke, svensk sångerska och låtskrivare
 Towe Widerberg, svensk dansbandsledare

Danska kvinnonamn
Norska kvinnonamn
Svenska kvinnonamn
Shah Alam II

Shah Alam II; med det fullständiga namnet Abdu'llah Jalal ud-din Abu'l Muzaffar Ham ud-din Muhammad 'Ali Gauhar Shah-i-'Alam II; känd också som Ali Gauhar, Mozaffar Mohammad Shah eller Ham-e Din; född 25 juni 1728, död 19 november 1806, var en indisk stormogul 1759-1806.

Trots att han som prins tvingades lämna huvudstaden Delhi 1758 utropade han sig som ny härskare sedan hans far, Alamgir II, mördats 1759. Under början av det som rent formellt kan räknas som Shah Alam II:s regeringstid stod han under beskydd av nawaben av Awadh. Sedan denne besegrats militärt av britterna 1764 blev stormogulen helt maktlös, och levde framdeles på en pension från Brittiska Ostindiska Kompaniet.

Referenser 

Stormoguler
Födda 1728
Avlidna 1806
Män
Personer i Indien under 1700-talet
Personer i Indien under 1800-talet
Shah Alam

För den indiska stormogulen Shah Alam, se Ham-e Din.

Shah Alam är den administrativa huvudorten för den malaysiska delstaten Selangor. Befolkningen uppgick till 314 440 invånare vid folkräkningen 2000. I Shah Alam finns en av Sydostasiens största moskéer.

Shah Alam är en relativt ny stad och grundades 1963. Den ligger omkring 25 kilometer väster om Kuala Lumpur. Shah Alam blev huvudstad för delstaten Selangor den 7 december 1978, i samband med att Kuala Lumpur bildade ett federalt territorium. Shah Alam fick fulla stadsrättigheter den 10 oktober 2000.

Källor 

Orter i Malaysia
Planerade städer
Skogekär Bergbo

Skogekär Bergbo, även stavat Skogekär Bärgbo, är en pseudonym för en svensk 1600-talsdiktare.

Pseudonymen 
Vem som låg bakom pseudonymen vet man inte med säkerhet. Uppgifter från slutet av 1600-talet utpekade Gustaf Rosenhane, och den uppgiften var allmänt accepterad tills den 1896 ifrågasattes i en uppsats av Henrik Schück. I den litteraturvetenskapliga debatt som följde föreslogs bland andra Gustafs bror Schering Rosenhane som möjlig författare, av Johan Nordström. Uppfattningen att det sannolikt var Gustaf Rosenhane som var Skogekär Bergbo förblev dock dominerande. Vid en föreläsning i februari 2023 presenterades nya indicier av latinlektorn Anna Blennow vilka pekar mot att det ändå kan ha varit Schering Rosenhane. Indicierna är biografiska, textinterna och bokhistoriska. Litteraturprofessor Anders Cullhed menade efter denna föreläsning att Schering Rosenhane härefter får ses som den mest trolige diktaren bakom pseudonymen tills bevis för motsatsen läggs fram.

Litterär verksamhet 
Skogekär Bergbo verkade liksom många av sina samtida, bland andra Georg Stiernhielm, för en förnyelse av det svenska språket genom att anknyta till den europeiska renässansen och barockens litteratur. Skogekär Bergbos mest kända verk Wenerid, skrivet under 1640-talets senare hälft, i hägn av Kristinahovet, men utgivet först 1680, är till exempel en samling på 101 sonetter i Francesco Petrarcas efterföljd. Även fransmannen Pierre de Ronsard omnämns som ett föredöme i samlingens korta förord.

Om Wenerid och Fyratijo små Wijsor hade tryckts vid sin påstådda tillkomsttid, skulle förmodligen Skogekär Bergbo och inte Stiernhielm ha blivit kallad "den svenska skaldekonstens fader".

Bibliografi

Återutgivningar

Referenser 

 Lars Burman: Inledning. Ingår i utgåvan av Wenerid (1993), s. 9-74

Vidare läsning

Externa länkar 
 
 

Författarpseudonymer
Svenska poeter
Svenskspråkiga poeter
Svenska barockpoeter
Mamlukdynastin i Delhi

Den första dynasti som styrde delhisultanatet var mamlukerna, vilka först var slavar i den förste sultanens, Qutb Al-Din Aibegs, tjänst. Sultanen hade själv inga söner, och uttalade därför som sin vilja att hans trogna slavar skulle efterträda honom på sultantronen.

Referenser

Externa länkar 

Indiska dynastier
Indien under 1200-talet
Khaldjidynastin

Khaldjidynastin (persiska: سلطنت خلجی) var en dynasti i Delhisultanatet mellan 1290 och 1320. De efterträdde mamelukerna.

Dynastins mäktigaste härskare var Ala-ed-Din Khaldji (1295-1315). Han återtog Gujarat från hinduerna, erövrade Malwa och utsträckte sitt segertåg långt nedåt Deccan. Efter hans död följde några år av uppror och förvirring, till dess riket åter för en kort tid samlades under den turkiska Tughlakdynastin (1320-1414).

Källor 
 spalt 525

Indiska dynastier
Indien under 1200-talet
Indien under 1300-talet
Tughlaqdynastin

Tughlaqdynastin (persiska: سلطنت تغلق) var en dynasti i Delhisultanatet.

Ala-ed-Din Khaldji (1295–1315) var sin dynastins mest framträdande härskare, vilken återtog Gujarat från hinduerna, erövrade Malwa och utsträckte sitt segertåg långt nedåt Deccan. 

Efter hans död följde några år av uppror och förvirring, till dess riket åter för en kort tid samlades under den turkiska Tughlaqdynastien (1320–1414). Muhammed Tughlaq (1325–1351) förmådde icke kuva sina upproriska ståthållare, utan dessa bildade efter vartannat flera oberoende muslimska riken, till exempel i Bengalen (omkring 1340), och riket fortsatte att sönderfalla under hans efterträdare, vilket påskyndades av hinduuppror och Timur Lenks förhärjande invasion (1398), varunder Delhi blev skådeplatsen för en ohygglig massaker. Redan 1399 återvände Timur till Centralasien, utan att ha försökt att grundlägga något indiskt välde.

Källor

Indiska dynastier
Indien under 1300-talet
Golgata

Golgata (/ˈgolgata/) eller Golgota (grekiska Γολγοθᾶ, Golgotha), även Kalvarieberget, är platsen som nämns i Nya Testamentet för Jesu korsfästelse i Jerusalem.

Etymologi 
Det arameiska namnet gûlgatâ som betyder "skallen" syftar troligen på kullens form. Calvariae Locus på latin och Κρανίου Τόπος (Kraniou Topos) på grekiska har samma betydelse. I kristen tradition uppfattas Golgata som världens centrum, och från detta sträckte korset ut sina armar mot de fyra väderstrecken. Det sägs vara Adams gravplats, och på många framställningar av korsfästelsen ser man Adams skalle vid korsets fot. Enligt den kristna försoningsläran försonade Jesus genom sin lydnad intill döden den skuld som Adam ådragit sig genom sin olydnad.

I Nya Testamentet 
I Matteusevangeliet 27:33, Markusevangeliet 15:22, Lukasevangeliet 23:33 och Johannesevangeliet 19:17 beskrivs händelsen (i Bibel 2000 "Golgota"):

När de kom till ett ställe som kallas Golgata, vilket betyder Skallen... – Matt. 27:33 
De förde Jesus till det ställe som kallas Golgata (det betyder Skallen) – Mark. 15:22
När de kom till den plats som kallas Skallen korsfäste de honom... – Luk. 23:33
Han bar själv sitt kors ut till den plats som kallas Skallen, på hebreiska Golgata – Joh. 19:17

Placering 
Det finns i dag främst två platser som utpekas som platsen för Jesu korsfästelse och Jesu grav. Den ena ryms inom Uppståndelsekyrkan, som ligger inom Gamla Jerusalem, en byggnad med ett par stora kyrkvalv över några mindre kapell, bland annat ett som gör anspråk på att vara byggt över hålet för Jesu kors och ett som inrymmer vad som sägs vara Jesu grav.

Den andra platsen, det så kallade Gordons Golgata, ligger utanför stadsmuren och Damaskusporten mellan två busstationer. Det är en oasartad trädgård där guider pekar ut var Charles George Gordon ansåg att korset stått och där finns också en klippgrav, som ger en bild av hur Jesu grav kunde ha tett sig.

Golgatavandring 
Jesu vandring till Golgata har givit upphov till en pilgrimsled i Jerusalem som fått namnet Via Dolorosa, Lidandets väg. I överförd bemärkelse är Golgatavandring den sträcka och tidsrymd en person måste gå med vetskapen eller övertygelsen om att få dåliga nyheter vid slutmålet.

Se även 
 Den heliga gravens kyrka
 Korsvägsandakt

Platser i Bibeln
Kristendom i Jerusalem
Jesu korsfästelse
Hellenistisk konst

Med hellenistisk konst avses den grekiska konst som producerades omkring 300–30 f.Kr. i det stora område som Alexander den store hade erövrat.

Historik
När Alexander den store erövrat hela Orienten hade ett stort antal nya städer grundats och många gamla hade raserats i krigen. I hela den hellenistiska världen fanns ett stort behov av nya offentliga byggnader som idrottsplatser, teatrar, torg. Dessutom tillkom beställningar till privata bostäder, trädgårdar och gravar som behövde utsmyckning. Ett stort antal grekiska arkitekter och konstnärer emigrerade från Grekland och ut i det nya imperiet. Där sammansmältes den klassiska, grekiska tempelkonsten, den orientaliska kulturen och de nya profana, borgerliga beställningarna. Det skapade en ny konstmarknad som var omättlig på kopior av kända skulpturer, massproducerade bronsstatyetter och terrakottavaser. 

Konstnärerna levererade det som beställdes, verklighetsillusion blev norm och arkitekterna överträffade varandra i grandiosa skrytprojekt – flera av världens sju underverk tillkom under denna period. I de nya medelhavsmetropolerna, som Alexandria, Rhodos och Pergamon, reducerades de grekiska myterna och gudarna till litterära teman och gestalter. Den beundrade grekiska konsten utvecklades här till en maniererad stil som lade tonvikten vid patos och teknisk konstfärdighet. Grekland själv reducerades snabbt till ett friluftsmuseum till vilket världens första våg av turister vallfärdade. Det var istället i den hellenistiska världens gränstrakter som den nya konsten kom till. I till exempel Baktrien på gränsen till Indien blandades det grekiska arvet med buddhistiska motiv så kallat greko-buddhistisk konst. I Rom gav de privata beställningarna de första impulserna till den romerska porträttkonsten och kompositordningen.

Arkitektur 
Kolossala proportioner
Jonisk kolonnordning började ersätta den korintiska, (blandning av kolonnordningar i fasad?)
Tempelområden börjar likna landskap, hela stadsdelar formges enhetligt och monumentalt
Hermogenes

Skulptur 
Större känslomässighet, icke-grekiska motiv
Mer komplexa kompositioner, skulpturgrupper
Porträttkonst - ökad realism

Bildkonst 
Landskapsbilder
Gravreliefer

Se även 
Hellenism

Referenser

Externa länkar

Antikens konst
Hellenism
Eurodicautom

Eurodicautom var en databas över terminologi inom EU. Syftet med databasen var att översätta ord mellan EU:s olika officiella språk. Det var inte någon komplett ordlista, utan innehöll främst ord som var vanliga inom EU:s administration och styre. Databasen var gratis att använda. Den upphörde att existera 2007.

Webbplatser
Översättande
Terminologi
Databaser