kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Santa Maria sopra Minerva

Santa Maria sopra Minerva är en kyrka i centrala Rom, helgad åt Jungfru Maria. Kyrkan är belägen i närheten av Pantheon i Rione Pigna.

Kyrkan är den enda i Rom med gotisk interiör. Den uppfördes av dominikanorden 1280–1320 efter mönster av ordens stora kyrkor i Florens och Bologna med välvt korparti och öppen takstol i långhuset. Mittskeppet välvdes omkring 1450 och de gotiska dragen i arkitekturen undertrycktes undan för undan. Vid en omfattande restaurering 1848–1855 återinfördes gotiken och alla valv målades.

I kyrkan finns bland annat fresker av Filippino Lippi och skulpturen Den uppståndne Kristus av Michelangelo. 

På torget (piazzan) framför kyrkan står en elefant på ett postament. Elefanten bär på en egyptisk obelisk, som härstammar från 500-talet f.Kr. och som i slutet av 200-talet e.Kr. fördes från Egypten till en Isis-helgedom i Rom. Elefanten skulpterades 1667 av Ercole Ferrata efter en ritning av Giovanni Lorenzo Bernini.

Gravsatta i kyrkan
Framför högaltaret vilar helgonet Katarina av Siena. Även den saligförklarade målaren Fra Angelico har fått sitt sista vilorum i kyrkan, likaså Thomas Cajetanus.

Bilder

Källor

Externa länkar 

Rione Pigna
Romersk-katolska kyrkobyggnader i Rom (rione Pigna)
Mariakyrkor
Titelkyrkor i Rom
Kyrkobyggnader med verk av Giovanni Lorenzo Bernini
Fortaleza

Fortaleza (, ”fästning”) är en stad och kommun vid atlantkusten i nordöstra Brasilien. Fortaleza är huvudstad i delstaten Ceará. På platsen för staden låg från början ett holländskt fort, Fort Schoonenborch, som togs över av portugiserna och döptes om till Fortaleza de Nossa Senhora da Assunção. 

Fortaleza grundades officiellt den 13 april 1726. Staden har ungefär 2,6 miljoner invånare, med 3,8 miljoner invånare i hela storstadsområdet. Staden stod som värld för en del av matcherna under Världsmästerskapet i fotboll 2014, dessutom var staden en av spelorterna för Fifa Confederations Cup 2013

Administrativ indelning 
Fortalezas kommun är indelad i fem distrikt, som i sin tur är indelade i totalt elva underdistrikt. Dessa distrikt och underdistrikt är indelade i 114 stadsdelar, bairros, där stadsdelen Centro utgör själva stadskärnan.
Distrikt
Antônio Bezerra
Fortaleza
Messejana
Mondubim
Parangaba
Messejana och Parangaba var tidigare egna städer, men slogs samman med Fortaleza 1922.

Befolkningsutveckling

Storstadsområde 
Storstadsområdet, Região Metropolitana de Fortaleza, består sedan 2009 av de femton kommunerna Aquiraz, Cascavel, Caucaia, Chorozinho, Eusébio, Fortaleza, Guaiúba, Horizonte, Itaitinga, Maracanaú, Maranguape, Pacajus, Pacatuba, Pindoretama och São Gonçalo do Amarante.

<div style="clear:left;">

Källor

Externa länkar 

Indelningar i Ceará
Fortaleza
Antoniazzo Romano

Antoniazzo Romano, egentligen Antoniazzo di Benedetto Aquili, född cirka 1430 i Rom, död 1508 i Rom, var en italiensk målare under ungrenässansen.

Antoniazzo var influerad av Fra Angelicos och Benozzo Gozzolis måleri. Han samarbetade med Domenico Ghirlandaio och Melozzo da Forlì vid utsmyckningen av Vatikanbiblioteket 1475–1481.

Antoniazzo har smyckat flera av Roms kyrkor med fresker, bland annat Bebådelsen (1485) i Santa Maria sopra Minerva och Korsnedtagandet (cirka 1490) i Sant'Ambrogio della Massima. 1468 utförde Antoniazzo och hans medhjälpare i klostret Tor de' Specchi nedanför Capitolium en serie fresker med scener ur sankta Francesca Romanas liv.

Verk i Rom (urval)
 Madonnan och Barnet med helgon och donatorer (cirka 1460) – Cappella di Sant'Agnese, Almo Collegio Capranica
 Scener ur Sankta Franciskas liv (1468) – Monastero di Tor de' Specchi
 Madonnan och Barnet (cirka 1470) – San Nicola in Carcere
 Madonnan och Barnet (1476) – Oratorio di Santa Maria del Buon Aiuto
 Ärkeängeln Mikael uppenbarar sig för biskop Aubert av Avranches (1483) – Santi XII Apostoli
 Bebådelsen (1485) – Santa Maria sopra Minerva
 Korsnedtagandet (cirka 1490) – Sant'Ambrogio della Massima

Bilder

Källor
Aquili, Antonio, detto Antoniazzo Romano av Luisa Mortari

Externa länkar

 

Italienska konstnärer
Födda 1430
Avlidna 1508
Män
Konstnärer från Rom
Renässansmålare
Benozzo Gozzoli

Benozzo Gozzoli, eg. Benozzo di Lese di Sandro, född 1420 i Florens, död 4 oktober 1497 i Pistoia, var en italiensk målare under ungrenässansen.

Gozzoli var lärjunge till Ghiberti och 1447 i Rom och Orvieto medhjälpare till Fra Angelico var stil hans tidigare verk tydligt är påverkade av. Han fortsätter att influeras av den gotiska traditionen, även om han omkring 1459 upptar renässansdrag i sin konst, och har därför räknats som en av "övergångsmästarna". Hans målningar har en berättande karaktär, fyllda av ett myller av personer och detaljer. Den ålderdomliga benägenheten för ett övermått av detaljer blandas ofta med den moderna realistiska återgivningen. Hans främsta verk är de 1459-63 tillkomna freskerna i kapellet i Palazzo Medici Riccardo i Florens, föreställande De heliga tre konungarnas färd. Figurerna visar porträtt av medlemmar av familjen Medici och andra florentinska herremän. Ett annat mycket betydelsefullt verk är de 17 scenerna ur den helige Augustinus legend i Sant Augustino, San Gimignano, tillkomna 1463-67. Därutöver märks den väldiga följden av framställningar ur Gamla Testamentet, 24 bilder i Campo Santo i Pisa, utförda 1468-84, till stor del med hjälp av medhjälpare.

Hans första uppdrag som självständig målare var en freskcykel med scener ur den helige Franciskus liv för franciskanklostret i Montefalco.

Gozzoli anses ha förenat den toskanska konsten med den umbriska och på så sätt skapat en övergång från gotiken till renässansen.

Källor

Noter

Externa länkar 
 
 

Födda 1420
Avlidna 1497
Italienska konstnärer
Män
Hexaplex trunculus

Hexaplex trunculus är en typ av subtropisk taggförsedd snäcka vilket purpur förr framställdes av. Snäckan förekommer i Medelhavet och längs de nordvästafrikanska och sydvästeuropeiska atlantkusterna, speciellt i Spanien, Portugal, Kanarieöarna och Marocko.

Purpursnäckor
trunculus
Romansallat

{{Taxobox
| name = Romansallat(Bindsallat)
| status = 
| image = Romaine lettuce.jpg
| image_caption = 
| range_map = 
| range_map_caption = 
| image2 = 
| image2_caption = 
| domain_sv = 
| domain = Eukaryota
| regnum_sv = Växter
| regnum = Plantae
| divisio_sv = Fröväxter
| divisio = Spermatophyta
| subdivisio_sv = Gömfröväxter
| subdivisio = Angiospermae
| classis_sv = Trikolpater
| classis = Eudicotyledonae
| ordo_sv = Asterordningen
| ordo = Asterales
| familia_sv = Korgblommiga växter
| familia = Asteraceae
| genus_sv = Sallater
| genus = Lactuca
| species_sv = Romansallat (Bindsallat)| species = L. sativa longifolia
| taxon = Lactuca sativa longifolia
| taxon_authority = 
}}Romansallat eller bindsallat' (Lactuca sativa var. longifolia'') är en sortgrupp inom växtarten sallat. Den äts som grönsak och är bland annat rik på antioxidanter, K-vitamin och karotenoiden lutein. Romansallat ingår som ingrediens i bland annat Caesarsallad. Den är grön eller rödaktig till färgen, med upprätta och avlånga blad.

Se även
 Frisésallat
 Isbergssallat

Referenser 

Korgblommiga växter
Ro Växtindex
Bladgrönsaker
Broccoli

Broccoli (Brassica oleracea, var. cymosa / italica  / ssp. botrytis var. asparagoides  eller enligt den nya benämningen Brassica oleracea), eller sparriskål, är en odlad variant av kål. Den har mörkgrön blomställning och mild smak.

Översikt

Etymologi
Familjenamnet broccoli kommer från det latinska ordet branchium, som betyder arm eller gren, och som ska hänvisa till utseendet på blomställningarna. Artepitetet oleracea härstammar från latinets olus (kål), och betyder grönsak.

Odlingshistoria
Broccoli odlades av greker och romare redan för 2 000 år sedan, och har möjligen odlats i Sverige sedan vikingatiden då annan kål började odlas. Det var först på 1950-talet som den blev populär – först i USA och sedan i Europa. Broccoli kan odlas över hela Sverige, då den är relativt härdig.

Skadedjur
Broccoli, liksom andra kålväxter i Sverige, kan angripas av olika arter av vitfjärilar, exempelvis kålfjäril. Larverna till dessa fjärilar kan vid stora angrepp förstöra skörden helt.

Användning och näring 
Vanligtvis äter man broccolin kokt eller ångkokt, men den kan även ätas rå. Broccoli är mycket nära besläktad med blomkål. Broccolin skördas strax innan blomknopparna är på väg att slå ut. Man tror att broccolin ursprungligen kommer från östra medelhavsområdet, men man vet inte säkert när den först dök upp.

Broccoli är rik på antioxidanter, såsom sulforafan och karotenoiden lutein. Broccoli innehåller även glukosinolat.

Halterna av vattenlösliga näringsämnen i broccoli, såsom vitamin C och antioxidanter, minskar vid tillagning genom kokning, men andra tillagningsmetoder såsom ångkokning, tillagning i mikrovågsugn eller stekning verkar inte påverka halterna.

Hälsoeffekter
Broccoli har visat sig ha ett flertal goda effekter på hälsan. De lösliga fibrerna i broccoli har visat sig sänka kolesterolnivåerna i blodet hos människor  och i djurförsök.

Källor

Externa länkar

Grönsaker
Grönkål

Grönkål (Brassica oleracea var. sabellica), även kallad  prydnadskål, bladkål eller kruskål, är en sortgrupp av arten kål med mörkt gröna eller blågröna, krusiga blad på utdragna stänglar. Grönkål är rik på både järn, C-vitamin, A-vitamin och lutein.

Grönkål är vinterhärdig, den kan stå ute i snö och skördas efter behov.

Grönkål är vanligt förekommande på julbordet, som dekoration, i hela Sverige. I södra Halland (och även i nordvästra Skåne) är den ännu viktigare eftersom den är huvudingrediensen i långkål, ett av julbordets måsten för många hallänningar.

Referenser

Externa länkar 

 

Korsblommiga växter
Bladgrönsaker
Julmat
Kikärtssläktet

Kikärtssläktet (Cicer) är ett släkte i familjen ärtväxter. Släktet har cirka 40 arter som förekommer från Marocko till Tibet. En av arterna, kikärt (C. arietinum), är en viktig kulturväxt.

Släktet består av ett- till fleråriga örter och halvbuskar.

Bildgalleri

Se även 
 Kikärt

Referenser

Externa länkar 
 Flora of Pakistan - Cicer

Ärtväxter
Ki Växtindex
Rakapparat

En rakapparat är en elektrisk handhållen maskin för rakning. Oftast klipper man av all skäggväxt mycket nära huden på det område som rakas. Den vanligaste principen för rakapparater är att den har en tunn plåt som är tätt genomsållad med hål. Denna plåt förs över det område som ska rakas, så att skäggstråna sticker in genom hålen. Där innanför rör sig en eller flera klingor, som klipper av de strån som sticker in.

Historia

Det första patentet på en rakapparat togs före 1900 i USA, men den första för marknaden lämpliga rakapparaten uppfanns 1928 av den amerikanen översten Jacob Schick. Den började säljas 1931. Remington Rand Corporation vidareutvecklade apparaten. En ytterligare utveckling blev Philishave-rakapparaten som uppfanns av Philips-ingenjören Alexandre Horowitz, som använde roterande rakblad, en då unik metod.
1960 kom den första batteridrivna rakapparaten

Ordet "rakapparat" finns belagt i svenska språket sedan 1914.

Konstruktion
Man kan urskilja några huvudprinciper för konstruktionen av rakapparater:

 En eller flera klingor med många skär roterar under den hålförsedda plåten. Drivningen görs med en liten roterande likströmsmotor för svagström. Detta har den fördelen att apparaten kan drivas med batterier. Modeller förekommer för såväl engångsbatterier som med inbyggda laddningsbara batterier (ackumulatorer). Typisk drifttid är ett 20-tal rakningar, varefter engångsbatterier måste bytas, alternativt ackumulatorerna laddas. När mustaschputsaren är i drift drar apparaten mera ström, vilket har betydelse för drifttiden med batterier.  En stor fördel med denna konstruktion är att man är oberoende av tillfälliga avbrott i det allmänna elnätet, och kan hålla sig välrakad även utan tillgång till allmänt elnät, t.ex. under resor.  En apparat som bygger på samma princip används f ö för borttagning av s.k. noppor på luddiga klädespersedlar.  En speciell modell avsedd för kvinnors rakning har varumärket Ladyshave.  Typiskt fabrikat av denna typ representeras av Philips, som är tämligen ensamma om denna lösning, förmodligen på grund av starka patent.
 En rad skarpslipade kammar rör sig fram och tillbaka under den hålförsedda plåten. Drivningen skedde ursprungligen med en elektromagnet, som matades direkt med växelström från det allmänna elnätet. Det ger en enkel konstruktion, men har den nackdelen att det inte är möjligt med batteridrift. Numera, genom en ny motorkonstruktion, finns apparater av denna typ även som laddningsbara och för batteridrift.  Ett flertal fabrikat enligt denna princip finns i marknaden, typiska är Braun och Remington.
 En apparat som mer eller mindre rycker bort glesväxande hårstrån med roten (epilage) är konstruerad med en roterande anordning inuti en lång glest helixlindad tråd (ofta felaktigt kallad spiral, vilket är något annat). Hårstråna fångas in i gliporna mellan trådvarven. Helixen är i sin tur lagd i några slingor, och dess båda ändar är anslutna till ett slags handtag, som innehåller en liten roterande motor. Motorn drivs via en nätadapter från allmänna elnätet.

Referenser

Externa länkar 

Skägg
Rakdon
Produkter lanserade 1928
Karl-Johan Hansson

Karl-Johan Olof "Jocke" Hansson, född 20 april 1939 i Terjärv, död 3 december 2022 i Grankulla, var en finländsk teolog och musikforskare.

Karriär
Efter tjänstgöring som studentpräst i Helsingfors och Åbo 1968–70 var Hansson bland annat redaktör för Rundradios svenska andaktsprogram 1972–78, sekreterare i svenska psalmbokskommittén 1978–83 och direktor för Finlands svenska folkmusikinstitut 1983–85. Han blev filosofie doktor 1986, var t.f. professor i musikvetenskap 1986–87 och lektor i praktisk teologi vid Åbo Akademi 1987–94. Han blev teologie doktor 1992 och var professor i nämnda ämne där 1997–2003. Han verkade även som musikrecensent i Vasabladet 1985–1993.

I sitt forskningsarbete har Jocke Hansson inriktat sig på hymnologi, både musikvetenskapligt och teologiskt. Han är internationellt erkänd som hymnolog, bland annat som styrelsemedlem i Internationale Arbeitsgemeinschaft für Hymnologie och NordHymn.

Trots att han själv inte skrivit någon psalm har hans skrivande haft stor betydelse för psalmerna.

Övriga uppdrag 
 Kallades av dåvarande biskopen Jan Arvid Hellström till Sveriges första stiftslektor i Växjö 1993–1997.

Bibliografi 
Koralpsalmboken 1697: En undersökning av dess tillkomst och musikaliska innehåll (1967)
Tradition och förnyelse: Fakta och synpunkter inför den finlandssvenska psalmboksrevisionen (1977)
En levande församlingssång: 1968 års svenska koralrevision i Finland – idé och verklighet (akademisk avhandling, 1985)
Svensk psalmbok för den evangelisk-lutherska kyrkan i Finland (1987)
Psalmer för högmässan: Psalmförslag i anslutning till 1968 års kyrkohandbok och 1986 års svenska psalmbok i Finland (1992)
Palmcrons sångpsaltare: En svensk 1600-talshandskrift, dess ursprung, innehåll och plats i spänningsfältet mellan reformert och luthersk tradition (akademisk avhandling, 1992)
Att leva av tro: En undersökning av den prästerliga profilen i Växjö stift (1996)
Dejlig er jorden: Psalmens roll i nutida nordiskt kultur- och samhällsliv (red., tillsammans med Folke Bohlin och Jørgen Straarup, 2001)
Martin Luthers psalmer i de nordiska folkens liv (red., tillsammans med Sven-Åke Selander, 2008)

Se även 
 Finlandssvenska psalmboken 1986

Källor
 
 Vem och vad 2010, s. 215. Helsingfors 2010.

Vidare läsning
 
 Per Olof Nisser och Sven-Åke Selander, Karl-Johan Hansson (1939-2022). Konvergenser och divergenser (Svenskt gudstjänstliv 98, 2023). .

Externa länkar 
 Om psalmens roll.  Recension av Dejlig er jorden.
 Personporträtt

Hymnologer
Finländska professorer i teologi
Personer verksamma vid Åbo Akademi
Män
Födda 1939
Avlidna 2022
Finländska forskare under 1900-talet
Personer från Kronoby
Lins (växt)

Lins (Lens culinaris) är en art i familjen ärtväxter (också kallade baljväxter) och odlas framför allt för sina linsformade fröer. Linser är ettåriga växter som blir omkring 40 cm höga. Fröerna växer i fröskidor, vanligen två i varje. Fröerna ("linserna") finns i ett antal färger, exempelvis röda, gröna, gula och bruna. Även storleken på fröerna varierar och de säljs i många olika former, till exempel med eller utan skal, hela eller delade.

Lens culinaris har odlats i medelhavsregionen under en mycket lång tid: emellertid har den vilda formen av arten troligen sitt ursprung i västra Asien.

Linser används i stor utsträckning i matlagning i södra och västra Asien samt i medelhavsområdet. De innehåller en hög andel protein inklusive några essentiella aminosyror vilket kan göra dem till ett viktigt inslag i vegetarisk kost.

Det indiska ordet dal (för maträtten, se dal) (dahl, daal) är ett vidare begrepp som i första hand innefattar skalade och delade baljfrukter.

Trivia 
Den optiska linsen som t.ex. finns i kameror har fått sitt namn efter linsen (latin: lens), vars former påminner om varandra. Detsamma gäller i grekiskan, där ordet φακός betyder lins (i kameror) och φακή betyder lins (växten).

Referenser

Ärtväxter
Bönor och linser
Li Växtindex
Bountyöarna

Bountyöarna (engelska: Bounty Islands) är en ögrupp bland Nya Zeelands subantarktiska öar i södra Stilla havet.

Historia 
Området upptäcktes den 9 september 1788 av brittiske kapten William Bligh och namngavs efter hans fartyg , bara några månader före det ökända myteriet. 1870 utropade brittiske kapten George Palmer öarna som brittisk besittning. Under tidiga 1800-talet var området en jaktmark för sälfångare.

Området upptogs på Unescos världsarvslista 1998.

Geografi 
Bountyöarna ligger ca 680 km sydöst om Sydön. De geografiska koordinaterna är 47°42′ S och 179°04′ Ö. Ögruppen är av vulkaniskt ursprung och har en area om endast ca 1,3 km² och hela området är som mest 5 km i bredd. Det finns 13 småöar och ett 10-tal större kobbar fördelade på

 Västra gruppen, största ön Depot Island samt 6 större öar
 Mellersta gruppen, största ön Funnel Island samt 4 större öar
 Östra gruppen, största ön Molly Cap samt 2 större öar

Öarna är obebodda och högsta höjden finns i Mellersta gruppen på Funnel Island med ca 90 m ö.h.

Bountyöarna är, vid sidan av några andra öar i regionen, tofspingvinens (Eudyptes sclateri) enda häckningsplats. Vidare är området häckningsplats för en rad sjöfåglar, bland annat salvinalbatross (Thalassarche salvini).

Referenser

Externa länkar 
 om Bountyöarna 
 karta över Bountyöarna 
 bild på Bountyöarna 
 om Tofspingvinen 

Nya Zeelands ögrupper
Ögrupper i Stilla havet
Nya Zeelands subantarktiska öar
Joachim Löw

Joachim "Jogi" Löw, född 3 februari 1960 i Schönau im Schwarzwald, Västtyskland, är en tysk före detta fotbollsspelare och fotbollstränare. Hans största framgång som tränare är Tysklands VM-guld 2014.

Spelarkarriär 
Löw började sin fotbollskarriär i SC Freiburg och spelade sedan för VfB Stuttgart, Eintracht Frankfurt, Karlsruher SC, FC Schaffhausen, FC Winterthur och FC Frauenfeld. Han gjorde 52 matcher i Bundesliga och gjorde sju mål. Han spelade även 252 matcher i 2. Bundesliga och gjorde 81 mål. Han spelade fyra matcher i U21-landslaget.

Tränarkarriär 

Löw har framförallt varit verksam utomlands i bland annat Österrike och Turkiet. Hans första tränarjobb förde Löw till Schweiz där han tillsammans med en kollega tog hand om FC Winterthurs A-ungdomslag samtidigt som han spelade för klubbens seniorlag i den schweiziska Nationalliga B.  1994 bytte Löw till FC Frauenfeld i förstaligan där han blev huvudtränare. Samtidigt började han en tränarutbildning som han dock inte avslutade.

Anledningen till den avbrutna utbildningen var ett erbjudande från VfB Stuttgarts nya tränare Rolf Fringer (1995), som erbjöd Löw jobbet som assisterande tränare. Målet för säsong 1995/96 var en plats i Uefa Europa League. Stuttgart slutade dock endast på 10:e plats i Bundesligan och tränare Fringer fick gå. 14 augusti 1996 endast fyra dagar innan säsongsstart tog den assisterande tränaren Löw över VfB Stuttgart som huvudtränare. Efter sex matcher utan förlust i början av serien utnämndes Löw 1996-09-21 som huvudtränare av dåvarande VfB-ordföranden Gerhard Mayer-Vorfelder. Löws VfB Stuttgart förlorade visserligen första matchen mot outsidern Fortuna Düsseldorf, men klubben avslutade säsongen med en 4:e plats i ligan och vann tyska DFB-cupen.

2004 blev han assisterande förbundskapten för det tyska landslaget då Jürgen Klinsmann tog över som förbundskapten. De ledde Tyskland framgångsrikt till VM-brons på hemmaplan 2006. Klinsmann avgick efter turneringen och Löw blev då ny förbundskapten. Löw ledde Tyskland till guld i VM 2014. I VM 2018 vann tyskarna dock bara en match (mot Sverige) och lämnade turneringen efter gruppspelet, men Löw skyllde inte ifrån sig utan menade att hans lag inte förtjänade bättre.

Källor

Externa länkar 

 Artikel om Joachim Löw

Tyska fotbollsspelare
Tyska fotbollstränare
Spelare i SC Freiburg
Spelare i VfB Stuttgart
Spelare i Eintracht Frankfurt
Spelare i Karlsruher SC
Spelare i FC Schaffhausen
Spelare i FC Winterthur
Spelare i Fußball-Bundesliga
Spelare i 2. Fußball-Bundesliga
Tränare i VfB Stuttgart
Fotbollstränare i Fenerbahçe SK
Tränare i Karlsruher SC
Tränare i Adanaspor
Tränare i FC Tirol Innsbruck
Tränare i FK Austria Wien
Förbundskaptener för Tysklands herrlandslag i fotboll
Förbundskaptener i EM i fotboll 2008
Förbundskaptener i VM i fotboll 2010
Förbundskaptener i VM i fotboll 2014
Förbundskaptener i VM i fotboll 2018
Förbundskaptener i EM i fotboll 2020
Födda 1960
Levande personer
Män
Tyska idrottare under 1900-talet
Personer från Schönau im Schwarzwald
Riddare av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Kornblixt

En kornblixt är en blixt i ett åskväder som sker på så långt avstånd att man inte hör bullret. Kornblixten syns ofta som ett diffust sken nära horisonten, och dessa blixtsken kan ses på ungefär 200–400 kilometers avstånd vid gynnsamma förhållanden, vilket är 10–20 gånger längre än ljudet från åskan hörs. 

I folktron har kornblixten fått namn av att man trott att blixten fått säden (kornet) att mogna. Ett annat folkligt namn är sillblixt då man trott att ljusfenomenet uppstått då sillstim (som tidvis varit mycket täta) vänt i vattnet.

Källor 

Folkminnen
Meteorologi

de:Blitz#Wetterleuchten
Michael Skibbe

Michael Skibbe, född 4 augusti 1965 i Gelsenkirchen, är en tysk före detta professionell fotbollsspelare och fotbollstränare. Han är numera tränare för Grekland.

Michael Skibbes aktiva karriär tog stopp på grund av skador och Skibbe blev tidigt tränare istället. Det första stora tränaruppdraget kom som chefstränare för Borussia Dortmund 1998 men Skibbe lyckades inte vända Dortmunds negativa trend och fick lämna klubben. 2000 blev Skibbe assisterande förbundskapten till Rudi Völler. Efter att Völler avgått 2004 avgick även Skibbe och han fick istället nya tränaruppdrag inom DFB:s ungdomslandslag.

Tränaruppdrag 
 Greklands herrlandslag i fotboll (2017-)
 Eskişehirspor (2015-2017)
 Grasshopper Club Zürich (2012-2015)
 Kardemir Karabükspor (2012)
 Hertha BSC Berlin (2011-2012)
 Eskişehirspor (2011)
 Eintracht Frankfurt (2009-2011)
 Galatasaray SK (2008-2009)
 Bayer 04 Leverkusen (2005-2008)
 Tysklands U20-landslag i fotboll
 Assisterande förbundskapten för Tysklands herrlandslag i fotboll (2000-2004)
 Borussia Dortmund (1998-2000)

Klubbar 
Klubbar som spelare.
 Schalke 04
 SG Wattenscheid 09

Externa länkar 

 Leverkusen who's who

Födda 1965
Tyska fotbollsspelare
Tyska fotbollstränare
Spelare i FC Schalke 04
Tränare i Galatasaray SK
Tränare i Bayer 04 Leverkusen
Tränare i Borussia Dortmund
Män
Levande personer
Personer från Gelsenkirchen