kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
1460

1460 (MCDLX) var ett skottår som började en tisdag i den julianska kalendern.

Händelser

Mars 
 5 mars – Kristian I köper det tyska landskapet Schleswig och utropar det tillsammans med Holstein till en gemensam provins. För att finansiera betalningen låter Kristian utta extra skatter i bland annat Sverige, något som leder till missnöje där och blir en av orsakerna till att ett svenskt uppror mot Kristian utbryter 1463.
 6 mars – Genom fördraget i Alcacovas lämnar Portugal Kanarieöarna till Spanien och får anspråk i västra Afrika i utbyte.

Juni 
 26 juni – Rosornas krig: Richard Neville, earl av Warwick, och den blivande Edvard IV av England landstiger i England och marscherar mot London.

Juli 
 18 juli – Warwick och Edvard IV slår en lancastrisk armé i slaget i Northampton och tillfångatar kung Henrik VI. En överenskommelse träffas om att Henriks tronarvinge ska komma från huset York, vilket berövar Edvard av Westminster, prins av Wales sin rätt till Englands tron.

Augusti 
 3 augusti – Vid Jakob II:s död efterträds han som kung av Skottland av sin 9-årige son Jakob III.

Oktober 
 14 oktober – Tyska ordens trupper intar Putzig, varför Karl Knutsson (Bonde) tvingas fly till Danzig.

December 
 30 december – En lancastrisk armé under Henrik Beaufort, hertig av Somerset och Henrik Percy, Earl av Northumberland slår en yorkistisk armé under Richard Plantagenet, hertig av York och dennes son, Edmund, Earl av Rutland Slaget i Wakefield. Hertigen av York stupar under slaget, och Edmund mördas efter slagets avslutande. I och med slagets utgång blir den andre sonen till hertigen av York, Edvard IV, huset Yorks huvudman.

Okänt datum 
 Basels universitet grundläggs.
 Schweiz ockuperar Thurgau.
 Kap Verde koloniseras för första gången, av portugiserna.
 Portugisiska sjöfarare når kusten vid nuvarande Sierra Leone.

Födda 
 Svante Nilsson (Sture), svensk riksföreståndare 1504–1512.
 Erik Trolle, svensk riksföreståndare 1512.
 Judah Abravanel, judisk filosof.
 Antoine Brumel, flamländsk kompositör.
 Pierre de La Rue, flamländsk kompositör.
 Isabella Hoppringle, skotsk abbedissa och spion.
 Katarzyna Weiglowa, polsk judisk martyr.

Avlidna 
 3 augusti – Jakob II, kung av Skottland sedan 1437.
 20 september – Gilles Binchois, burgundisk kompositör.
 13 november – Henrik Sjöfararen, portugisisk prins.
 30 december – Rikard, hertig av York.

Referenser

Fotnoter

Externa länkar
1462

1462 (MCDLXII) var ett normalår som började en fredag i den Julianska kalendern.

Händelser

April 
 5 april – Ivan den store blir storfurste av Moskva.

Okänt datum 
 Våren – Vid denna tid skrivs troligen Karl Knutsson (Bonde):s "preussiska relation".
 Sommaren – Vid ett möte i Lübeck mellan delegater från Danzig/Polen och Danmark klagar danskarna över att Karl Knutsson får uppehålla sig i Danzig. Karl anklagas där för att ha sänt sjörövare att plundra längs Sveriges kuster.
 Tumskruven omtalas första gången i svensk rätt
 Den första tryckta bok som tryckts i Italien, L'imitazione di Cristo ("Kristi efterföljelse"), ges ut i Rom.
 Det tyska grevskapet Wied övergår genom en äktenskapsförbindelse från grevarna av Isenburg till grevarna av Runkel.

Födda 
 27 juni – Ludvig XII, kung av Frankrike 1498–1515 och av Neapel 1501–1504.
 Aage Jepsen Sparre, dansk ärkebiskop 1519–1532.
 Piero di Cosimo, florentinsk målare.
 Pietro Pomponazzi, italiensk filosof.
 Johan Tritheim, tysk abbot.
 Juan de Anchieta, baskisk kompositör.
 Juana la Beltraneja, kastiliansk tronpretendent och portugisisk drottning.

Avlidna 
David Komnenos, kejsare av Trabzon.
Vasilij II av Moskva, storfurste av Moskva.
Anna av Cypern, italiensk hertiginna och de facto regent.

Referenser

Fotnoter

Externa länkar
Piero di Cosimo

Piero di Cosimo, också känd som Piero di Lorenzo, född 1462 i Florens, död 1521 i Florens, var en florentinsk målare.

Piero di Cosimo var son till en guldsmed och gick som lärling hos Cosimo Rosselli, varifrån han fick det namn som han är känd under. Han hjälpte Cosimo Rosselis med dennes freskmålning i Sixtinska kapellet i Rom 1481. 

I sin första del av karriären var han influerad av Hugo van der Goes nederländska naturalism. Dennes Portinari Triptych, som nu finns i Uffizierna, hade bidragit till att leda in det florentinska måleriet i nya spår. Det är troligt att Piero di Cosimo från honom fick sina starka känslor för landskap och sin kunskap om växter och djurliv. Hugo van der Goes stilinfluens syns speciellt i Herdarna beundran i Berlin. Han reste till Rom 1482 med sin mästare Roselli. 

Piero di Cosimos senare stil visar på influenser från Domenico Ghirlandaio och Filippino Lippi, men även från Leonardo da Vinci. Han försöker smälta samman olika intryck till en stil som sammanlänkar lyriska och dramatiska bildelement.

Porträttet av den sköna Simonetta Vespucci (1453–1476), som var kusin till upptäcktsresanden Amerigo Vespucci, är egentligen ett porträtt av den egyptiska drottningen Kleopatra med en orm virad runt halsen. Namnet i tavlans nederkant, SIMONETTA IANVENSIS VESPVCCIA, är ett senare tillägg som förmodligen gjorts av familjen Vespucci. Det var i renässansens porträttkonst otänkbart att avbilda en samtida ung kvinna med bara bröst. Målningen är sannolikt istället en sinnebild för det antika skönhetsidealet.

Piero di Cosimo i Sverige
I Sverige finns Madonnan med barnet på Stockholms slott, målad 1485-90 olja på pannå, 83 x 65 centimeter.

Litteratur
 Fritz Knapp: Piero di Cosimo, Halle an der Saale, 1899

Målningar i urval

Porträtt av Simonetta Vespucci (omkring 1480),  57 x 42 cm, Musée Condé, Chantilly, Frankrike
The Visitation with Saints Nicholas and Anthony (1489–1490) , 184 x 189 cm, National Gallery of Art, Washington
Venus, Mars, och Amor (1490)  72 x 182 cm, Staatliche Museen, Berlin
Vulcan och Aeolus (omkring 1490), National Gallery of Canada, Ottawa
Maria Magdalena (1490-talet), 72,5 x 76 cm, Galleria Nazionale d'Arte Antica, Rom
 Katarina av Alexandria  (1493) Ospedale degli Innocenti, Florence
Allegori (1500),  National Gallery of Art, Washington
Aposteln Johannes, (1504–06), Honolulu Museum of Art
Perseus och Andromeda (omkring 1515), 70 x 123 cm, Uffizierna, Florens
Giuliano da San Gallo (omkring 1500)  47,5 x 33,5 cm, Rijksmuseum, Amsterdam
'' Prometheus, (1515), Alte Pinakothek, München och Musée des Beaux-Arts, Strasbourg

Bildgalleri

Källor

Noter

Externa länkar

 

Födda 1462
Avlidna 1521
Italienska målare under 1400-talet
Män
Konstnärer från Florens
Italienska målare under 1500-talet
Pietro Pomponazzi

Pietro Pomponazzi (latin Petrus Pomponatius), född den 16 september 1462 i Mantua, död den 18 maj 1525, var en italiensk filosof.

Pomponazzi blev 1495 professor vid universitetet i Padua , och var senare verksam i Ferrara och Bologna. Han framträdde som alexandristernas djärvaste kämpe mot den aristoteliska traditionen, angrep dess lära om det aktiva eller skådade förnuftet och hävdade att människosjälen är oupplösligt knuten till ett sinnligt underliag, vid kroppens sinnesverksamhet såväl som vid fantasins åskådningsbilder, utan vilka den inte kan tänka. Därigenom har den inte odödlighet men kan dock i det enskilda uppfatta det allmänna och därigenom höja sig till förnuftig verksamhet. Sina tankar utvecklade han 1516 i De immortalitate animae, som brändes av inkvisitionen i Venedig.

På etikens område bröt Pomponazzi med lönemoralen och föreskrev dygden för sin egen skull och anser att odödlighetstron var skadlig för allt oegenyttigt etiskt handlande. Han blev här en föregångare till Spinoza och Kants autonoma förnuftsmoral. Odödlighetsläran har däremot en uppgift i att fungera som en läkare för själen genom att hålla viljorna i schack, vilket Pompanazi ansåg som något viktigt och talad därför om "dubbla sanningar", att något kunde vara sant inom teologin utan att därigenom vara det inom filosofin. Han försökte även inom andra områden söka naturvetenskapliga förklaringar i stället för religiösa. Han såg spöken som inbillningar, och förkastade också tanken att demoner kunde besätta människor. Hans filosofi sammanfattas oftast med citatet Sinnet och experimentet äro sanningens bägge vågskålar.

Pomponazzis samlade verk utgavs 1567.

Bibliografi
De immortalitate animae (1516, 'Om själens odödlighet')

Källor

Externa länkar 

Italienska filosofer
Renässansens filosofer
Italienska professorer
Professorer i filosofi
Personer verksamma vid universitetet i Padua
Personer verksamma vid universitetet i Ferrara
Personer verksamma vid universitetet i Bologna
Födda 1462
Avlidna 1525
Män
Alumner från Paduas universitet
Ludvig XII av Frankrike

Ludvig XII, fr. Louis XII, kallad ”folkets fader”, på franska le Père du Peuple, född 27 juni 1462, död 1 januari 1515, kung av Frankrike från 1498 och kung av Neapel 1501–1504.

Ludvig XII var son till Karl, hertig av Orléans (som var sonson till Karl V av Frankrike) och Maria av Kleve.

Biografi
Ludvig deltog 1484-87 i den feodala oppositionen mot Karl VIII, besegrades och fängslades 1487, försonade sig 1490 med kungen och iakttog därefter lojalitet med kungen. 

1498 efterträdde han den franske kungen som hans närmaste arvinge. Genom ordonanser 1500, 1501 och 1512 utformades den finansiella och judiciella förvaltningen i Frankrike i särskilda hierarkier. Genom stora rådets instiftande 1498 försåg Ludvig förvaltningen med en högsta domstol. Den lokala självstyrelsen inskränktes, och den lokala kungliga förvaltningen utvidgades i motsvarande grad. 

I sin yttre politik fortsatte Ludvig sin föregångares italienska expansionspolitik. Milano erövrades 1499. Han spelade länge en avgörande roll i Italien, men 1513 störtade en allians mellan kejsaren, England, Spanien och påven hans maktställning. Ludvig efterträddes på Frankrikes tron efter sin död av sin kusin Frans.

Han gifte sig 1476 med Jeanne av Frankrike (1464–1505), dotter till Ludvig XI av Frankrike. Sedan Ludvig blivit kung av Frankrike 1498 tvingade han påven att upplösa äktenskapet. Året därpå, 1499, gifte han om sig med Anna av Bretagne (1477–1514), som var änka efter Ludvigs företrädare, Karl VIII av Frankrike. Efter hennes död tillföll hertigdömet Bretagne Frankrike.

Den 9 oktober 1514 ingick den åldrige och tandlöse Ludvig XII sitt tredje äktenskap, denna gång med Maria Tudor, dotter till kung Henrik VII av England.

Barn (med Anna av Bretagne) 
 Claude av Frankrike (1499–1524; gift med Frans I av Frankrike).
 Renée (1510–1575: gift med Hercule II d'Este, son till Alfonso d'Este och Lucrezia Borgia).
 3 söner, döda som unga.

Anfäder

Källor 

Personer i Frankrike under 1400-talet
Franska politiker under 1500-talet
Frankrikes regenter
Militärguvernör i Paris
Huset Valois-Orléans
Födda 1462
Avlidna 1515
Män
Milanos regenter
Neapels regenter
Hertigar av Bretagne
Ludvig XIII av Frankrike

Ludvig XIII (), född 27 september 1601 i Fontainebleau, Frankrike, död 14 maj 1643 i Saint-Germain-en-Laye, Frankrike, var kung av Frankrike från den 14 maj 1610 till sin död. Han regerade även i personalunion, som Ludvig II, som kung av Navarra från den 14 maj 1610 till 1620.

Biografi

Barndom och tidiga år 
Han var son till Henrik IV och dennes andra gemål Maria av Medici. Mellan 1610 och 1614 stod han under moderns förmyndarskap, och även sedan han blivit förklarad myndig stod han helt under modern och hennes rådgivare marskalk d'Ancres beroende.

Åren under de Luynes inflytande 
År 1617 lät hertigen av Luynes arrestera och mörda d'Ancres på öppen gata, och fram till sin död var därefter hertigen den som egentligen styrde landet.

I samband med fälttågen mot hugenottupproren, som först bröt ut mot kungamakten på sensommaren 1620, genomdrev Ludvig ett edikt som innebar ett formellt införlivande av Furstendömet Béarn och Kungariket Navarra, två småriken som var i personalunion med Frankrike med början under Ludvigs far, Henrik IV, där makten låg hos protestanterna till skillnad från det strikt katolska Frankrike i övrigt. Ludvig fick gå en balansgång mellan viljan att regera över ett uniformt katolskt Frankrike och det politiska arvet från fadern, som hade drivit en förhållandevis tolerant politik gentemot protestanterna, som kom till uttryck i bland annat ediktet i Nantes.

Förhållande till kardinal Richelieu 
År 1624 överlämnade Ludvig efter mycken tvekan styrelsen till moderns gunstling, kardinal Richelieu. Kungens förhållande till Richelieu var mycket egendomligt. Personligen verkar han ej ha gillat honom, lyssnade gärna till elakt skvaller om kardinalen och fällde ofta ganska skarpa omdömen om honom. Samtidigt skattade han honom högt och uppskattade hans framgångsrika arbete att höja kungamakten och Frankrikes anseende, och lät sig inte påverkas varken av hustrun, modern, brodern, eller andra gunstlingar som inte uppskattade Richelieus stora inflytande. Ludvig har tidigare ansetts helt saknat inflytande över den franska politiken, men senare granskning visar att han intresserade sig för och var delaktig i landets göranden och låtanden mer än vad som framgått.

Familj 
Ludvig gifte sig 24 november 1615 med Anna av Österrike; de var då fjorton år gamla båda två. Äktenskapet blev föga lyckligt - under långa perioder hade makarna inget sexuellt samliv med varandra. Först efter tjugotre års äktenskap och flera missfall föddes en tronarvinge (se nedan). Ludvig XIII hade inga kända älskarinnor, och han har misstänkts för att ha varit homosexuell, vilket dock ej har kunnat bevisas.

Barn:
 Ludvig XIV (1638–1715), kung av Frankrike och Navarra 1643–1715, gift med Maria Teresia av Österrike 
 Filip (1640–1701), hertig av Orléans 1661–1701, gift första gången med Henrietta av England och andra gången med Elisabeth Charlotte av Pfalz

Anfäder

Galleri

Noter

Externa länkar 

 

Franska politiker under 1600-talet
Födda 1601
Avlidna 1643
Huset Bourbon
Frankrikes regenter
Män
Navarras regenter
Andorras furstar
Ivan III av Moskva

Ivan III Vasiljevitj, kallad "Ivan den store" (ryska: Ivan III Velikij eller Иван III Васильевич Великий), född 22 januari 1440, död 27 oktober 1505, var storfurste av Moskva från 1462, även kallad "Envåldshärskare över hela Ryssland". Han var son till Moskvafursten Vasilij II, far till Vasilij III, och farfar till Ivan den förskräcklige.

Han revolterade mot tatarernas styre genom att 1480 vägra att ge sin hyllning till Khan Ahmed.

1472 gifte han sig med Zoë Paleologos, som var brorsdotter till den siste kejsaren av Bysans. Därmed ansåg han sig vara arvtagare till Bysans och även den ortodoxa kyrkans skyddsherre.

Under hans regeringstid erövrades Republiken Novgorod, den Gyllene Horden krossades och den ortodoxa kyrkans centrum flyttades till Moskva genom Konstantinopels fall.

Ivan var en listig och maktsjuk regent och använde sig av tatarernas grymma metoder för att nå sina mål. Han förde en expansionspolitik västerut och hans kamp om Östersjön ledde till konflikt med Litauen, Sverige och Livland.

Han försökte också göra Moskva till ett nytt Rom och lockade dit duktiga italienska byggmästare, som fick till uppgift att omskapa Kreml. Bland annat skapade italienaren Aristole di Fioravante Uspenskijkatedralen, där de framtida tsarerna skulle krönas. Under Ivan III:s styre fick Moskva också sitt första stenhus.

Referenser 

Personer i Ryssland under 1400-talet
Moskvas storfurstar
Födda 1440
Avlidna 1505
Män
Personer från Moskva
Tumskruv

En tumskruv är ett tortyrredskap bestående av två 2-3 dm långa metallplattor vilka i båda ändarna är förenade med skruvtvingar. Plattorna var försedda med små upphöjningar mellan vilka offrets fingrar eller tår placerades. Därefter skruvades plattorna ihop varpå offrets fingrar eller tår långsamt krossades. Tumskruvar användes i Europa under medeltiden, och finns omnämnda i Sverige från 1462. Den sades vara en billig och effektiv metod för att framkalla erkännanden.

Tumskruvar användes så sent som i mitten av 1700-talet enligt slaven Olaudah Equiano, som skriver i sin självbiografi "The Interesting Narrative of the Life of Olaudah Equiano" att han sett användandet av redskapet för att tortera slavar på en plantage i Virginia.

Tortyrredskap
Decimeter

En decimeter är 10−1 meter, alltså en tiondels meter. Det förkortas "dm". Decimeter kommer SI-prefixet deci. Längdenheten används för att beskriva vardagsnära saker, exempelvis möbler.

 10 decimeter = 1 meter
 1 decimeter = 10 centimeter
 1 kubikdecimeter = 1 liter

Längdenheter
DM

DM, Dm och dm kan syfta på:

 DM – danska mästerskap
 dm – en tiondels meter, se decimeter
 DM – en vanlig förkortning för diabetes mellitus, se diabetes
 DM-nämnden – direktmarknadsföringsbranschens nämnd bildad 1990
 DM (och PM) – en typ av privata direktmeddelanden på Twitter, Instagram, Discord och Facebook
 DM – sporttävlingar där man korar distriktsmästare, se distriktsmästerskap
 DM – en valuta, se D-mark
 .dm – nationell toppdomän för Dominica
 DM – en ärftlig neuromuskulär sjukdom, se dystrofia myotonika
 Dm och Dm3 – svenska malmtågslok som drog malmtåg från gruvorna i Kiruna och Malmberget till hamnarna i Luleå och Narvik
1456

1456 (MCDLVI) var ett skottår som började en torsdag i den julianska kalendern.

Händelser

Maj 
 26 maj–8 juli – Halleys komet observeras från jorden.

Juni 
 Juni – Karl Knutsson (Bonde) stadfäster donationer till förmån för Varnhems kloster.

Oktober 
 10 oktober – Danskarna erövrar Borgholms slott, varvid dess hövitsman Erik Eriksson tillfångatas och Magnus Gren blir ny hövitsman. Därmed håller de hela Öland. Angreppet mot Kalmar blir dock ett fiasko.

Okänt datum 
 Portugisiske kaptenen Luigi da Cadamosto upptäcker Kap Verde-öarna, och gör anspråk på dem för Portugal.
 Danskarna håller Gotland och kan därmed hindra den svenska sjöfarten.
 En jordbävning inträffar i Neapel med cirka 60 000 döda.
 Vincenzo Foppas målning De tre korsen tillkommer.
 Antonello da Messinas målning Den helige Hieronymus tillkommer.
 Antoine de La Sale utkommer med verket Le Petit Jehan de Saintré (Den lille Jehan av Saintré).
 Greifswalds universitet grundas.
 Den blivande Ludvig XI av Frankrike flyr till Burgund.

Födda 
 11 juni – Anne Neville, drottning av England 1483–1485 (gift med Rikard III)
 23 juni – Margareta av Danmark, drottning av Skottland 1469–1486 (gift med Jakob III)
 Vladislav II, kung av Böhmen 1471–1516, som Ulászló II kung av Ungern 1490–1516.

Avlidna 
 16 maj – Tord Karlsson (Bonde), svensk riddare och riksråd, marsk sedan 1453 eller 1454, kusin till kung Karl Knutsson (Bonde) (mördad).
 János Hunyadi, ungersk fältherre.
 Jacques Cœur, fransk storköpman.
 Elisabeth av Lorraine-Vaudémont, tysk regent och översättare.

Referenser

Fotnoter

Externa länkar
Antoine de La Sale

Antoine de La Sale, född ca 1385, död ca 1461, var en fransk författare.

Antoine de La Sale var guvernör för de unga franska prinsarna, för vilka han skrev didaktiskt-moraliserande verk som La Salade (ungefär "Blandade ämnen") och La Sale, titlar som var tänkta att anspela på författarens namn. La Sale skrev även en sedeskildrande, satirisk riddarroman, Le Petit Jehan de Saintré, ansedd som en av de första franska realistiska romanerna. De ridderliga bedrifterna står som kontrast till den dråpligt satiriska skildringen av en lättfärdig dams intriger, slutligen hämnade av hjälten. Antoine de La Sale har med orätt tidigare tillskrivits Les quinze joyes du mariage. La Sale har endast episodiskt behandlat äktenskapslyckan i La Sale.

Bibliografi
La Salade (ca 1440, 'Blandade ämnen')
''Le Petit Jehan de Saintré (1456, 'Den lille Jehan av Saintré')

Källor 

Franska författare
Franskspråkiga författare
Födda 1385
Avlidna 1461
Män
Le Petit Jehan de Saintré

Le Petit Jehan de Saintré, "Den lille Jehan av Saintré" är en sedelärande satir från 1456 av den franske författaren Antoine de La Sale (ca 1385-ca 1461). I huvudrollerna återfinns en page, en ung änka och en skenhelig präst. Det räknas som Antoine de La Sales främsta verk.

Franskspråkig litteratur
The New York Times

The New York Times (NYT, på engelska The New York Times) är en amerikansk dagstidning, grundad i New York 1851 av Henry Jarvis Raymond. Den är en av världens mest ansedda, och omfångsrika, dagstidningar. Tidningens motto är ”All the news that’s fit to print”. The New York Times har fram till april 2021 vunnit Pulitzerpriset 132 gånger.  Den är känd som en av världens största tidningar och dess webbplats är USA:s mest besökta nyhetssajt, med mer än 30 miljoner unika läsare varje månad.

Referenser

Externa länkar 

The New York Times webbplats

Amerikanska dagstidningar
Dagstidningar startade 1851
New York
Martyr

Martyr (av grekiska martys, genitiv martyros ’vittne’), blodsvittne eller blodsdop, det vill säga den som med sitt liv fått plikta för sin tro genom martyrdöden.

I nutida språkbruk används ordet i en bredare betydelse, avseende personer som dödats, straffats, utsatts för våld eller andra övergrepp på grund av sin grupptillhörighet eller sitt ideologiska engagemang.

Kristendomen 
Den förste omtalade kristne martyren är Stefan (Apostlagärningarna 7). Under förföljelsernas århundraden blev martyrerna de kristna hjältarna framför andra, man bevarade deras kvarlevor (reliker), och deras dödsdagar firades med minneshögtider. När förföljelserna upphörde i början av 300-talet tilltog kulten av martyrerna, och över deras gravar, till exempel i Rom, byggdes basilikor för de stora skarorna av pilgrimer. Martyrernas liv och död framställdes i konsten, framför allt i ikonmåleriet. Vanliga attribut är martyrkrona, palmkvist och kors som symboler för döden och uppståndelsen i Kristi efterföljelse.

Islam 

I islam är den som dör i det rättfärdiga kriget, jihad, en martyr, shahîd, och kan förvänta sig att komma direkt till paradiset. Den som blivit martyr utsätts inom islam inte för den traditionella tvagningen före begravningen, utan jordfästs i sina blodiga kläder. Föreställningen om martyrskapet är framträdande inom islam där bland annat profeten Mohammeds farbror Hamza, hans kusin Ali, hans dotterson Husayn ibn Ali samt övriga stupade vid Karbala äras som martyrer.

Bahá'í 
Inom bahá'í-tron uppskattas antalet martyrer i Iran till över 20.000 åren 1844 – 1854 i samband med den väckelserörelse som Báb startade. Flera utländska ambassader i Irans huvudstad Teheran reagerade skarpt mot de bestialiska formerna av avrättningar i landet; det persiska prästerna och myndigheterna hetsade upp folkmassor så att lynchmobbar hackade människor i småbitar, begravde människor levande, sköt levande offer ur kanoner, kokade dem levande i olja, stenade dem till döds, och de kvinnor som följt Bábs uppmaning att ta av sig sina slöjor kvävdes genom att en vattenindränkt slöja eller sjal tvingades ned i halsen på dem. Báb, som själv blev martyr när han arkebuserades den 9 juli 1850, är begravd nära Elias grotta på Karmelbergets utlöpare mot Haifa. 19 trädgårdsliknande terrasser anlagda i trappstegsform leder upp till den stora gravkupol som rests över Bábs grav på berget. Förföljelserna av den bahá'í-troende minoriteten tilltog i Iran efter revolutionen; den 18 juni 1983 torterades och hängdes 16-åriga Mona Mahmudnizhad och nio andra mycket unga kvinnor i staden Shiraz. Deras brott var att de i sina hem undervisat bahá'í-samfundets barn eftersom bahá'í-troende inte har rätt till utbildning i Iran.

Se även 
 Helgon
 Offer (religion)
 Martyrologium
 Självbränning

Referenser

Noter

Externa länkar