kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Nanga Parbat

Nanga Parbat, eller på urdu Nastaliq (نانگا پربت),  är ett berg beläget i västra Himalaya i den pakistanska delen av  Kashmir. Nanga Parbat har en högsta topp på 8 126 meter över havet. Nanga Parbat klassas som världens nionde högsta berg.

Nanga Parbat är erkänt svårt att bestiga. Totalt har 31 personer dött när de försökt att bestiga berget. Lokalbefolkningen kallar berget för Djävulens berg eller Människoätaren.

Berget bestegs för första gången den 3 juli år 1953 av österrikaren Hermann Buhl. Buhl var också den förste bergsklättraren som besteg ett 8000-metersberg helt ensam, utan expedition.  Berget bestegs på vintertid första gången den 27 februari 2016.
Den 18 juni 2004 nådde Michael Lundell som förste svensk toppen och är fortfarande den ende svensk som har klarat detta.

Etymologi
Nanga Parbat betyder Nakna Berget. Lokalt kallas berget Deo Mir (mir betyder berg).

Bildgalleri över Nanga Parbat

Referenser 

Berg 8000 meter över havet eller högre
Bergstoppar i Himalaya
Berg i Pakistan
Skálafjørður

Skálafjørður (IPA: , danska: Skålefjord), är en fjord på sydsidan av Eysturoy på Färöarna som sträcker sig 14 kilometer mot nordväst från samhället Nes, till Skálabotnur längst in i fjorden. 

Skálafjørður är Färöarnas längsta fjord. Längs östsidan ligger ett av ögruppens tätast befolkade områden. Den sammanhängande bebyggelsen startar vid Nes i mynningen av fjorden och fortsätter vidare med Toftir, Saltnes, Runavík, Saltangará, Glyvrar, Lambareiði, Søldarfjørður, Skipanes och Gøtueiði till det längst in i fjorden liggande Skálabotnur. På västsidan ligger Skála, Innan Glyvur och Strendur.

Under andra världskriget uppbringades den 20 juni 1940 fyra svenska jagare som ankrat i fjorden av brittiska flottan i den så kallade Psilanderaffären.

Referenser

Noter

Externa länkar 

Färöiska fjordar
Alois II av Liechtenstein

Alois II av Liechtenstein (), född 26 maj 1796 i Wien i Tysk-romerska riket, död 12 november 1858 i Lednice i Mähren, var en liechtensteinsk furste mellan 1836 och 1858. Han var son till fursten Johan I och lantgrevinnan Josefa, gift med grevinnan Franziska Kinsky och bidrog aktivt till Liechtensteins ekonomiska och politiska utveckling. Tidigare hade alla furstarna residerat i Wien men 1842 blev Alois den förste som besökte sitt furstendöme.

Bakgrund 

Vid Alois födsel var hans far en överste, för att sedan bli fältmarskalk, i den österrikiska armén innan han blev den härskande fursten i Liechtenstein 1805. I samband med detta blev Alois arvinge.

Barn 

Han gifte sig med grevinnan Franziska Kinsky den 8 augusti 1831 i Wien. Tillsammans fick de elva barn; nio döttrar och två söner:

 Furstinna Marie Franziska (1834−1909), gift med greve Ferdinand av Trauttmansdorff-Weinberg
 Furstinna Karolina Maria (1836−1885), gift med furst Alexander av Schönburg-Hartenstein
 Furstinna Sofia Marie (1837−1899), gift med furst Karl av Löwenstein-Wertheim-Rosenberg
 Furstinna Aloisia Maria (1838−1920), gift med greve Henrik av Fünfkirchen
 Furstinna Ida Maria (1839−1921), gift med prins Adolf Josef av Schwarzenberg
 Furst Johan II (1840−1929), ogift
 Furstinna Franziska Xaveria (1841−1858), ogift
 Furstinna Henriette Maria (1843−1931), gift med furst Alfred av Liechtenstein
 Furstinna Anna Maria (1846−1924), gift med furst Georg Kristian av Lobkowitz
 Furstinna Therese Josefa (1850−1938), gift med furst Arnulf av Bayern
 Furst Frans I (1853−1938), gift med furstinnan Elsa av Gutmann

Referenser

Externa länkar 

 Liechtensteins furstehus
 Furstehuset Kinsky

Personer i Liechtenstein under 1700-talet
Personer i Liechtenstein under 1800-talet
Liechtensteins regenter
Huset Liechtenstein
Män
Födda 1796
Avlidna 1858
Personer från Wien
Dhaulagiri

Dhaulagiri är världens sjunde högsta berg med sina 8 167 meter. Berget är beläget i Annapurnas bergsmassiv i Himalaya, i de norra delarna av Nepal. Dhaulagiri (धौलागिरी) betyder Vitt berg.

Upptäckt 
Berget upptäcktes år 1808 av västerländsk befolkning och blev då känt som världens högsta berg. Detta höll i sig hela trettio år tills berget Kangchenjunga upptäcktes. Men det är världens högsta berg om man jämför från högsta topp till lägsta dal, med ca 7 000 m över Kali Gandaki (dalen som omger Gandak).

Bestigningar 
Första bestigningen av berget gjordes den 13 maj 1960 av Kurt Diemberger, Peter Diener, Ernst Forrer, Albin Schelbert, Michel Vaucher, Hugo Weber, Min Bahadur Sherchan och Sirdar Ang Dawa; en schweizisk-österrikisk expedition. Denna expedition blev också den första bergsklättringen där ett flygplan användes, men det havererade vid första försöket. Planet var en Pilatus PC-6.

År 2003 besteg svensken Fredrik Sträng toppen, Mount Everestbestigaren Magnus Flock försökte även han, men tvingades ge upp.

Källor

Berg 8000 meter över havet eller högre
Bergstoppar i Himalaya
Berg i Nepal
Sosuke Uno

Sōsuke Uno (jap: 宇野 宗佑 Uno Sōsuke), född 27 augusti 1922, död 19 maj 1998, var en japansk politiker och landets 75:e premiärminister. Hans korta regeringstid berodde på en kärleksaffär som han hade haft med en geisha.

Japanska politiker under 1900-talet
Personer från Kanagawa prefektur
Födda 1922
Avlidna 1998
Män
WP:Projekt Japan
Japans premiärministrar
Johan I av Liechtenstein

Johann I Josef av Liechtenstein, född 26 juni 1760, död 24 april 1836, var furste av Liechtenstein 1805-1836. Han var son till Frans Josef I av Liechtenstein och grevinnan Maria Leopoldine von Sternberg. 

Johann I Josef inträdde vid österrikiska armén 1782. Han deltog med utmärkelse i kriget mot turkarna 1789-1790 och i samtliga av koalitionskrigen mot Frankrike från 1792. Kårchef efter kapitulationen vid Ulm 1805, blev han efter slaget vid Austerlitz högste befälhavare och slöt freden i Pressburg. Under 1809 års krig utmärkte han sig i slaget vid Aspern, upphöjdes till fältmarskalk och efterträdde Karl av Österrike-Teschen som högste befälhavare och undertecknade på kejsarens uppdrag freden i Wien i oktober samma år.

Han deltog även i det blodiga slaget vid Wagram 1809.

Gift 12 april 1792 med lantgrevinnan Josefa zu Fürstenberg-Weitra född 21 juni 1776, död 23 februari 1848.

Barn:
 Leopoldine Maria av Liechtenstein (1793-1808) 
 Aloys II av Liechtenstein (1796-1858)
 Sophie Marie av Liechtenstein (1798-1869) gift med greve Vincenz Esterházy von Galántha
 Marie Josephine av Liechtenstein (1800-1884) ogift
 Frans de Paula av Liechtenstein (1802-1887) (från honom härstammar den nuvarande regerande grenen)
 Karl Johann av Liechtenstein (1803-1871) gift med Rosalie d'Hemricourt, grevinna von Grünne
 Henriette av Liechtenstein (1806-1876) gift med greve Joseph Hunyady von Kethély
 Friedrich av Liechtenstein (1807-1885) gift med Sophie Löwe
 Eduard av Liechtenstein (1809-1864) gift med grevinnan Honoria Choloniewska - farfars farföräldrar till prins Hanno von Liechtenstein
 August Ludwig av Liechtenstein (1810-1824)

Källor

Externa länkar 
 Liechtensteins furstehus
 J Liechtenstein av Digby Smith, av Leopold Kudrna

Personer i Liechtenstein under 1700-talet
Personer i Liechtenstein under 1800-talet
Liechtensteins regenter
Huset Liechtenstein
Män
Födda 1760
Avlidna 1836
Österrikiska fältmarskalkar
Deltagare i slaget vid Wagram
Deltagare i slaget vid Austerlitz
Martin Dülfer

Martin Dülfer, född 1 januari 1859 i Breslau, död 21 december 1942 i Dresden, var en tysk arkitekt.

Han studerade i Hannover, Stuttgart och München. Han ritade först i en tidstypisk nybarock stil men gick senare över till jugend och i hans senaste verk nyklassisk stil. Han gjorde sig känd som teaterarkitekt med teatrar uppförda i Meran, Dortmund, Lübeck, Osnabrück, Duisburg och Sofia. Han uppförde även andra byggnader som bostäder och kontorsbyggnader.

Tyska arkitekter under 1800-talet
Födda 1859
Avlidna 1942
Män
Tyska arkitekter under 1900-talet
Personer från Breslau
Studsare

Studsare (av ) är kulvapen avsedda för jaktbruk, ibland även kallade jaktkulvapen. Kulvapen avser framför allt gevär utformade för att skjuta kulammunition, det vill säga ett tvåhandsvapen som avfyrar endast en projektil per avlossat skott – jämför hagelgevär som skjuter flera projektiler per skott. 

Studsare har traditionellt en gevärsstock och förekommer framför allt med räfflat lopp i modern tid.

Etymologi 
Uttrycket studsare stammar från tyskan och betyder något som är lite mindre än vanligt. De första klockor att ta med sig på en resa kallades för studsare. Jaktvapnen gjordes lite kortare och mer hanterliga än de militära musköterna, därav det tyska namnet Stutzen. I den tyska vapenkatalogen Frankonia Jagd 1998/1999, används beteckningen Stutzen endast om jaktvapen med helstock och en piplängd runt 50–52 cm. På svenska är det dock vanligt att kalla alla kulgevär avsedda för jakt för studsare, oavsett piplängd.

Militära studsare
I  början av 1700-talet skulle officerare och ibland underofficerare i den svenska armén och flottan skaffa sig studsare som prickskyttevapen med lika Caliber som musqueter. Ibland utrustades studsarna även med bajonett som för Södermanlands Äntergastebataljon år 1719.

Typer 
Kulgevären delas in i olika typer beroende på vilket sätt man laddar om vapnet:
Enkelskottsgevär är ett gevär utan magasin som laddas manuellt genom att skytten öppnar mekanismen, plockar ut eventuell tomhylsa, stoppar i en ny patron och stänger mekanismen.
Dubbelstudsare är ett brytvapen med två kulpipor.
Repetergevär är ett gevär, försett med magasin, där skytten i ett enda handgrepp tar bort den gamla patronen och laddar med en ny från magasinet. Handgreppet ifråga kallas att repetera, därav namnet på denna typ av studsare. 
Automatgevär eller Halvautomatiskt gevär är ett gevär som med automatik laddar om efter varje avfyrat skott. Avtryckaren måste dock tryckas in på nytt för varje nytt skott, till skillnad från helautomatiska vapen såsom automatkarbin, kulsprutepistol eller kulspruta som fortsätter skjuta om man håller in avtryckaren.

Se även 
Klassificering av jaktvapen

Referenser

Nationalencyklopedin

Noter 

Gevär
Welsh springer spaniel

Welsh springer spaniel är en hundras från Wales i Storbritannien. Liksom övriga brittiska spanielar är den en stötande hund för jakt på fälthöns samt annan småviltjakt men är vanligast som sällskapshund.

Historia
Då welsh springer spaniel snabbt blev en homogen ras när den erkändes, tror man att den kommer från en population som behållits ren under lång tid. Rödvita spanelar finns avmålade från 1700-talet av Thomas Gainsborough (1727-1788) och George Stubbs (1724-1806). Rasen fick sitt nuvarande namn då den samtidigt som cocker spaniel och engelsk springer spaniel erkändes som självständig ras 1902 av den brittiska kennelklubben the Kennel Club. 1907 bildades rasklubben.

Egenskaper
Welshen är en gladlynt, positiv och mycket aktiv hund. Rörelserna är aktiva, snabba och livliga och rasen har en stor energi och jaktlust, welshen kan också vara ganska egensinnad och oberoende av sin förare. Welsh springer spaniel är vänlig till sin natur både mot människor och andra hundar. De är lekfulla och utmärkta familjehundar.

Utseende
Welsh springer spaniel är mindre, lättare och mer lågställd än en engelsk springer spaniel. Den enda godkända färgen är vit med röda fläckar, en färg som aldrig förekommer hos den engelska rasen. Pälsen är lättskött men behöver en del pälsvård.

Källor
 Göran Hermelin: Spaniel och retriever, Västerås 1979, 
 Carl-Johan Adlercreutz: Hundar i världen, Västerås 2006, 
 Renée Willes: All världens hundraser, Bromma 2003, 
 Carl-Reinhold von Essen (red): Hundboken, Stockholm 1955-1956
 Desmond Morris: Dogs, North Pomfret, Vermont 2008, 
 Extended Breed Standard of the Welsh Springer Spaniel, Australian National Kennel Council (ANKC) 
 Welsh springer spaniel, Hundrasguiden, Svenska Kennelklubben (SKK) (läst 2012-02-16)

Externa länkar 

 Rasspecifik Avelsstrategi (RAS), Welsh Springer Spanielklubben 
 The Welsh Springer Spaniel Club, Storbritannien

Hundraser från Storbritannien
Stötande och apporterande hundar
Longinos

Longinos (grekiska Λογγĩνος, latin Longinus, med förnamnet Cassius), född omkring 213 i Aten (enligt annan uppgift i Emesa i Syrien), död 273 (avrättad), var en forngrekisk filosof och retor.

Longinos bedrev omfattande studier dels i Aten och Alexandria, dels under vidsträckta resor. Han intog en ansedd ställning bland de nyplatonska filosoferna. Hans lärdomsrykte förskaffade honom kallelse till den intelligenta och högt bildade drottning Zenobia i Palmyra, som tog honom till sin rådgivare. Longinos eggade henne till krig mot romarna och blev till straff för detta efter Palmyras fall avrättad på kejsar Aurelianus befallning år 273 e.Kr. 

Av Longinos många skrifter återstår endast fragment. En skrift som tillskrivits honom, Περὶ ὕψους (Peri hypsous) ("Om den sublima stilen"), härrör med all sannolikhet från en annan författare och från en ej obetydligt äldre tid. Den översattes av Nicolas Boileau 1674 och fick därefter spridning i den estetiska debatten om sublimiteten.

Svenska översättningar 
 Om det sublima (Peri hypsous) (översättning Jan Stolpe, Institutionen för estetik, Uppsala universitet, 1994)
 Om litterär storhet (Peri hypsous) (ny översättning av Jan Stolpe, Anamma, 1997)

Källor 
 

Personer som blivit avrättade under antiken
Antikens grekiska filosofer
Födda 213
Avlidna 273
Män
Ugglan
Cassii
Fackeldans

Fackeldans är en polonäsartad dans, i vilken deltagarna bär vaxfacklor i händerna. En sådan dans tillhörde de gamla grekernas bröllopshögtidligheter och infördes senare av Konstantin den store (på 300-talet) i hovceremonielet. Fackeldansen förekom under den senare medeltiden och fram på 1600-talet vid bröllop, och utgjorde särskilt ett av de festliga upptåg med vilka kungarnas biläger brukade firas.

I Sverige
I Sverige under kungliga bröllop dansade man fackeldans under den så kallade bilägerceremonien. Då fördes det kungliga brudparet in i en paradsängkammare och flera höga manliga bröllopsgäster, oftast riksråd dansade en "långsam och värdig" dans med facklor i händerna.

Inför bröllopet mellan kronprins Oscar och Josefina av Leuchtenberg 1823 tog brudgummens far Karl XIV Johan bort tidigare traditioner som fackeldans, som dittills varit i bruk vid kungliga bröllop i Sverige.

Andra länder
Dansen var bruklig under 1600- och 1700-talen vid flera tyska hov samt engelska och danska hoven, och dansades ännu in på 1900-talet vid bröllop inom den preussiska kungafamiljen, som vid kejsar Wilhelm II dotters förmälning med hertigen av Braunschweig 1913 lät uppföra fackeldansen: Tolv manliga furstar, biträdda av pager, bar brinnade facklor i händerna. I första turen dansar brudparet ensamt, varefter bruden i andra turen bjöd upp kejsaren och sedan de andra högheterna. Slutligen dansade brudgummen med kejsarinnan och prinsessorna.

Källor

 

Ugglan
Danser
Altersbruk

Alters bruk är ett numera nedlagt järnbruk i Norrfjärdens socken, Piteå kommun, Norrbottens län, cirka 13 km uppströms Alterälvens mynning i Bottenviken. Bruket var under sin storhetstid på 1800-talet en betydande egendom och Norrbottens enda säteri, under vilket även bland annat Munksunds sågverk lydde. Den mest kände ägaren var Samuel Gustaf Hermelin, som 1801 erhöll privilegium på anläggning av ett stångjärns- och manufakturverk, men anläggningen kom till stånd först sedan Karl XIV Johan inköpt egendomen. Alters bruk kom sedermera att tillhöra de olika Gällivarebolagen, under vilka det utvidgades. Vid bruket bedrevs järnproduktion till år 1890, då verksamheten lades ner. Det som finns kvar från brukstiden är herrgård, magasin, telegrafstationshuset och en kvarn med tillhörande damm. En kvarndamm som är Norrbottens äldsta kvarndamm som fortfarande är i bruk. Kvarndammen fungerar idag som badplats. Kontorsbyggnaden är avflyttad och används numera som bostadshus. Noteras kan också att den äldre bebyggelsen i Altersbruk är från mitten av 1800-talet och brukstiden.

Altersbruk är den gemensamma postadressen i Alterdalen som består av sju byar. Byarna är Pålmark, Nybyn, Holmträsk, Backträsk, Bodträsk, Altergård och Övre Storfors. Vid småortsavgränsningen 2015 avgränsade SCB här en småort, som dock 2020 inte längre uppfyllde kraven på småort.

Historia 
Försök till statlig initierad kolonisation, även kallad uppodling, av Alterdalen i "Piteå stora nybygge" eller tillämnade kolonier, startade 1757, och nytt försök gjordes 1775. Området det gällde började en mil från havet vid byarna Håkansö och Porsnäs - idag del av tätorten Norrfjärden -, och sträckte sig 8 till 10 mil till "Lappmarkens Rå" och löpte "3 1/2 mil i bredd på ömse sidor om Alterån emellan Piteå och Luleå Elfwar", enligt typografen och genealogen Abraham Abrahamsson Hülphers beskrivning från 1789. Först ägde major Georg Wilhelm Palmstruck privilegiet till nyodlingen, men innan han ens startat något nyodlingsprojekt sålde han den till grosshandlare Fredrik Lundin i Stockholm. Efter Lundin tagit över kom en del nybyggare från södra Sverige. År 1779 gjordes en syn av nyodlingen och då fanns det 13 nybyggen i trakten av upp till 3 mil från Håkansö och Porsnäs. Resultatet av synen var att nybyggesverksamheten inte var så lyckad som önskat. Efter denna syn flyttade en del av de söderifrån komna nybyggarna, och folk närmare ifrån tog istället upp en del nybyggen i området. Fast 1781 togs beslutet av flera involverade kreditorer att sälja vad som kallades "egendomen". En "herr Bladh" köpte egendomen, men hans arvingar sålde den 1785 efter hans död. Halva köptes av Luleå sågverk.

Kända personer från Alter 
Kända personer med anknytning till orten Altersbruk är bland andra journalisten och författaren Liza Marklund ifrån närliggande Pålmark, Idoldeltagaren Jens Pääjärvi och Miljöpartiets tidigare språkrör Anders Nordin.

Bilder

Litteratur 
 Axelson, Alf W.: Alters bruks historia. Piteå, 1997

Källor

Noter

Externa länkar 
 Brukswikin: Alters bruk

Orter i Piteå kommun
Svenska järnbruk
Industriminnen i Norrbotten
Tidigare småorter i Sverige
Hora (dans)

Hora (rumänska: hori, från grekiskans choro (ringdans)) är en rumänsk ålderdomlig folkdans som utförs i en sluten ring med både kvinnor och män i ett gungande, långsamt tempo. Dansen genomförs ofta på högtidliga tillfällen såsom bröllop och barndop. Hora är en mycket vanlig danstyp runt Balkanländerna men har olika namn i olika länder såsom Oro i Albanien, Montenegro och Serbien och Horo i Grekland. Dansen förekommer även i Israel, där är det dock en fråga om en rekonstruktion som tillkom efter 1948.

Folkdanser
Arne Sunnegårdh

Arne Sunnegårdh, född 4 augusti 1907 i Stockholm, död 30 mars 1972 i Danderyd, Stockholms län, var en svensk sångpedagog och kyrkomusiker.

Biografi
Sunnegårdh, som fått sångutbildning av Modest Menzinsky, var verksam i Stockholm som kormästare vid Kungliga Teatern, som sångpedagog vid Kungliga Musikhögskolan och som kyrkomusiker (körledare) i Sankt Johannes kyrka i Stockholm. Bland Sunnegårdhs elever märktes bland andra Erik Saedén.

Av regeringen tilldelades han 1963 professors namn.

Hans barn Thomas Sunnegårdh och Erika Sunnegårdh är operasångare.

Källor 

  

Svenska musiker under 1900-talet
Svenska innehavare av professors namn
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Män
Födda 1907
Avlidna 1972
Personer från Stockholm
Slash Records

Slash Records är ett skivbolag grundat år 1978 av Bob Biggs.

Från början var Slash en musiktidning som slutade sin produktion år 1980. Skivbolaget Ruby Records blev ett dotterbolag till Slash startade år 1981 och såldes år 1986 till London Records. Från 1982 till 1996 var alla utgåvor från Slash Records distribuerade av Warner Brothers Records. Sedan 1996 har skivbolaget varit självständigt.

Musikgrupper under Slash
 Dream Syndicate
 Faith No More
 Germs, The
 Green on Red
 Gun Club
 Plugz
 Violent Femmes
 X

Amerikanska skivbolag och skivmärken
Ej längre existerande amerikanska företag
Skivbolag och skivmärken bildade 1978
Skivbolag och skivmärken upplösta 2000
Intertropiska konvergenszonen

Den intertropiska konvergenszonen (ITCZ eller ITC), ekvatoriella konvergenszonen eller tropikfronten är ett lågtrycksbälte som omger jorden vid ekvatorn. Den bildas då varm, fuktig luft stiger ovanför och under ekvatorn och pressas åt norr respektive söder högt upp i jordens atmosfär.

Luften dras in i zonen genom cirkulationen i Hadleycellen, det makroskopiska luftsystem som ligger norr och söder om ekvatorn. Konvektionen i zonen orsakar nederbörd 200 dagar om året.

Zonens exakta läge varierar med tiden och förskjuts mellan årstiderna. Över land rör sig zonen fram och tillbaka över ekvatorn beroende på solens zenitpunkter. Över haven är zonen stabilare med tydligare gränser och mindre säsongsberoende variationer. 

Det är dessa variationer som är orsaken till de fuktiga respektive torra årstider vid ekvatorn som motsvarar de kalla respektive varma årstiderna på nordliga och sydliga breddgrader. Långsiktiga förändringar av zonen läge orsakar torka respektive översvämning i områden kring ekvatorn.

I den intertropiska konvergenszonen är vindarna relativt måttliga jämfört med passadvindarna i angränsande zoner. Bland sjömän har zonen historisk haft dåligt rykte på grund av stiltjen och det varma och fuktiga klimatet där.

Se även 
 El Niño

Meteorologi
Slagsta

Denna artikel behandlar kommundelen Slagsta i Botkyrka, för Slagsta i Eskilstuna se Slagsta, Eskilstuna
Slagsta är ett bostadsområde i kommundelen Hallunda-Norsborg i Botkyrka kommun. Det är beläget mellan E4:an i söder och en del av Mälarens strand i norr.

Historik

Området har fått sitt namn efter Slagsta gård, men namnet är belagt långt före gårdens uppkomst. Under Slagsta gård lydde tidigare två tegelbruk som var bland de största i Mälardalen (se Slagsta tegelbruk. Bland annat lär stora delar av Gamla stan i Stockholm vara byggd med murtegel från Slagsta. Bruket lades ner 1914. I området finns fortfarande stora mängder tegelfragment i marken.

År 1911 startade Föreningen för sinnesslöa barns vård ett skolhem för utvecklingsstörda barn och ett seminarium för utbildning av lärarinnor i en nyuppförd byggnad, ritad av Georg Ringström, vid Slagsta. År 1951 övertogs skolhemmet av Stockholms stad, som 1955 även öppnade ett vårdhem för barn och ett arbetshem för kvinnor på området. Verksamheten nedlades 1973, varefter byggnaderna revs, men delar av den omgivande parken finns fortfarande bevarade.

Dagens Slagsta
Idag är området ett småhusområde som blev inflyttningsklart omkring 1974. De tidigare tegelbruken är förklaringen till att småhusområdet är byggt i terrassform. Man har nämligen tagit lera i 2,5 m djupa skikt. Tegelängsvägen påminner om den tidigare verksamheten.

Vid Mälarstranden finns ett kommunalt bad, Slagstabadet, och för båtintresserade finns Slagsta Marina. I Slagsta finns också en friskola, Kastanjen, som tillämpar Freinetpedagogik. Spelmans- och folkdanslaget Slagsta Gille bildades år 1980. Samt Norra Botkyrka Sjöscoutkår. Slagsta förfogar även över en angöringspunkt för Vägverkets färjeförbindelse Ekeröleden till Ekerö.

År 2000 öppnade Slagsta strand köpcentrum intill E4/E20 med ett trettiotal butiker. Men snart började Kungens kurva bygga ut sitt utbud några kilometer norrut med bland annat Heron City. Den ena affären efter den andra stängde igen i Slagsta köpcentrum och 2010 stängde anläggningen. Under det nya namnet "Slagsta Gate" skulle centrumet omprofileras till en inriktning mot sport och teknik.

Bilder

Panorama

Se även
 Slagstabadet
 Slagsta gård
 Slagsta holme
 Slagsta hällristning
 Slagsta Marina
 Slagsta tegelbruk
 Slagstafärjan
 Hallunda kulturstig

Källor
 Botkyrka kommun: Slagsta

Norra Botkyrka
orter i Botkyrka kommun