kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Roberto Rivelino

Roberto Rivelino, född 1 januari 1946 i São Paulo, är en brasiliansk före detta professionell fotbollsspelare.

Rivelino var en av de största profilerna i det brasilianska landslaget under 1970-talet. Han var en offensiv mittfältare känd för sina stenhårda vänsterskott och för sina dribblingskonster. Många av Rivelinos mål kom till på frisparkar från långt håll. Ett av sina mer minnesvärda mål gjorde han på en frisparkskanon mot Tjeckoslovakien i VM 1970. VM-turneringen i Mexiko 1970 var Rivelinos första av totalt tre. Han spelade då vänsterytter och hade Jairzinho, Tostão och Pelé som kedjekamrater. Rivelino gjorde tre mål under turneringen och bidrog starkt till att Brasilien tog hem sitt tredje VM-guld. Han var även med i VM 1974 och 1978 men fick där nöja sig med en fjärdeplats respektive bronsmedalj.

På klubblagsnivå tillbringade Rivelino större delen av sin karriär i Corinthians. Han spelade även tre säsonger i Fluminense innan han avslutade karriären i Al-Hilal. Rivelino lade skorna på hyllan 1981 och blev sedermera tv-kommentator i Brasilien.

Brasilianska fotbollsspelare
Brasilianska landslagsspelare i fotboll
Män
Födda 1946
Fifa 100
Spelare i Al-Hilal
Fotbollsspelare i Fluminense FC
Fotbollsspelare i Sport Club Corinthians Paulista
Spelare i VM i fotboll 1970
Spelare i VM i fotboll 1974
Spelare i VM i fotboll 1978
Tränare i Shimizu S-Pulse
Världsmästare i fotboll
Levande personer
Randi Brænne

Randi Brænne, född 26 maj 1911 i Oslo, död 1 juni 2004 i Oslo, var en norsk skådespelare, syster till Berit Brænne och gift med Frank Robert.

Brænne debuterade 1934 på Det Nye Teater som Ingrid i Finn Bøs Du har lovet mig en kone. Hon var under säsongerna före och under andra världskriget knuten till Den Nationale Scene, Trøndelag Teater och Carl Johan Teatret; 1953–1959 var hon på Centralteatret och 1971–1981 på Riksteatret.

Hon spelade med friskhet Alvilde i Oskar Braatens Den store barnedåpen, med stil och humor grevinnan i Jean Anouilhs Så tuktas kärleken och Lavinia i Nils Kjærs Det lykkelige valg. Hon var med vid öppnandet av Seniorteatret 1986.

Filmografi

Källor

Noter 

Norska skådespelare under 1900-talet
Kvinnor
Födda 1911
Avlidna 2004
Skådespelare från Oslo
Genua (segel)

Genua är ett försegel vars skothorn (bakre hörnet) går akter om (längre bak än) masten. En genuas yta är betydligt större än andra fockars.

Genuan är en uppfinning av den svenske seglaren Sven Salén, som vid en kappsegling i Genua 1927 drog fördel av en lucka i regelverket med ett kraftigt överlappande försegel.

I tävlingssammanhang har det sedan dykt upp flera specialvarianter såsom gennaker som är ett mellanting mellan ett försegel och undanvindssegel (spinnaker).

Referenser

Segling
Sjötermer
Joachim Holst-Jensen

Joachim Arnold Holst-Jensen, född 16 maj 1880 i Bergen, död 7 mars 1963 i Oslo, var en norsk skådespelare. Han scendebuterade 1898 och hade därefter en lång karriär på bland andra Centralteatret (1910–1926), Nationaltheatret (1919–1920 och 1929–1953) och Chat Noir (1954–1955). Han spelade även i en mängd filmer.

Filmografi (urval)
Efter Internet Movie Database:

Scenroller (urval)
1917 – Feri von Kerekes i Csardasfurstinnan av Emmerich Kálmán, Leo Stein och Béla Jenbach, Centralteatret

Källor

Externa länkar 

Norska skådespelare under 1800-talet
Norska skådespelare under 1900-talet
Män
Födda 1880
Avlidna 1963
Skådespelare från Bergen
Carlos Alberto Torres

Carlos Alberto "Capita" Torres, född 17 juli 1944 i Rio de Janeiro, död 25 oktober 2016 i samma stad, var en brasiliansk professionell fotbollsspelare.

Carlos Alberto var högerback och lagkapten i det brasilianska landslag som blev världsmästare i Mexiko 1970. På klubblagsnivå spelade han i Fluminense, Santos och New York Cosmos. Efter spelarkarriären var Carlos Alberto tränare i ett flertal klubbar och landslag. I juni 2005 fick han sparken som förbundskapten för Azerbajdzjans fotbollslandslag.

Källor

Brasilianska fotbollsspelare
Brasilianska landslagsspelare i fotboll
Brasilianska fotbollstränare
Spelare i VM i fotboll 1970
Män
Födda 1944
Fifa 100
Fotbollsspelare i Fluminense FC
Spelare i Santos FC
Fotbollsspelare i CR Flamengo
Spelare i New York Cosmos
Världsmästare i fotboll
Avlidna 2016
Personer från Rio de Janeiro
Fotbollsspelare i Botafogo FR
Winnipegsjön

Winnipegsjön (engelska Lake Winnipeg, franska Lac Winnipeg, cree Wīnipēk [ᐐᓂᐯᐠ]) är en sjö i den kanadensiska provinsen Manitoba 55 kilometer norr om staden Winnipeg, som är uppkallad efter sjön.

Sjön täcker en yta på omkring 24 500 kvadratkilometer. Längden i nord-sydlig riktning utgör 450 kilometer och bredden 10 till 100 kilometer. Höjden över havet är 216 meter. Djupet är påfallande ringa (högst 27 meter) och flera sedimentrika tillflöden arbetar på att utfylla sjön. Dess vattenområde är omkring 1,1 miljon kvadratkilometer.

Tre ansenliga strömmar utfaller i sjön. Längst är den från väster kommande Saskatchewan River, i söder utmynnar Red River och från öster kommer Winnipeg River, vars källa ligger i närheten av Övre sjön och som genomflyter Rainy Lake och Lake of the Woods samt från höger upptar English River. Dessutom mottar Winnipegsjön det gemensamma utloppet för de strax i väster befintliga sjöarna Lake Winnipegosis och Manitobasjön. Hela denna samlade vattenmassa avflyter i sjöns norra ända genom den korta, men vattenrika Nelsonfloden, som mynnar i Hudson Bay. Winnipegsjön utgör en återstod av en fordom vida mera omfattande vattensamling, vars avlopp under istiden avspärrades i norr, så att en större issjö uppdämdes, den så kallade Agassizsjön som stod i samband med Mississippisystemet.

Källor 
 

Insjöar i Manitoba
Nelsonflodens avrinningsområde
Ugglan
Egil Hjorth-Jenssen

Egil Hjorth-Jenssen, född 18 april 1893 i Halden, död 8 november 1969 i Bærum, var en norsk skådespelare och teaterchef.

Biografi 
Hjort-Jenssen debuterade 1914 på Stavanger Teater. I Oslo var han knuten till de flesta teatrarna, bland annat Nationaltheatret mellan 1934 och 1937. Han spelade en lång rad fars- och lustspelsfigurer med gott humör och stor rutin, men gjorde också kloka och levande karaktärsskildringar som Gottfred i Ludvig Holbergs Det lykkelige skibbrudd och Stråmann i Henrik Ibsens Kærlighedens komedie. Åren 1932–1939 var han ordförande i Norsk Skuespillerforbund, och 1939–1946 var han chef vid Den Nationale Scene. Senare var han knuten till olika Oslo-scener. På Nationaltheatret spelade han 1968 i James Saunders Next Time I'll Sing To You. För den stora publiken är han främst hågkommen för sitt frodiga och varma spel som Evensen i Fjernsynsteatrets inspelning av Oskar Braatens Den store barnedåpen (1961).

Han gjorde sin filmdebut 1927 i Den glade enke i Trangvik, och spelade senare i en lång rad norska filmer, ofta i karaktärskomiska biroller. Särskilt aktiv som filmskådespelare var han på 1960-talet, då han medverkade i filmer som Bussen (1961), Musikanter (1967), De ukjentes marked (1968) och Brent jord (1969).

Filmografi (urval)

Källor

Noter

Externa länkar 

Norska skådespelare under 1900-talet
Norska teaterchefer
Födda 1893
Avlidna 1969
Män
Personer från Haldens kommun
Ragna Breda

Ragna Breda, född 12 oktober 1905 i Horten, död 12 juli 1997 i Fredrikstad, var en norsk skådespelare.

Filmografi 
Enligt Internet Movie Database och Svensk filmdatabas:

Källor

Noter

Norska skådespelare under 1900-talet
Kvinnor
Födda 1905
Avlidna 1997
Personer från Hortens kommun
Rulle Bohman

Robert "Rulle" Gottfrid Bohman, född Nordahl den 23 november 1888 i Haga församling, Göteborg, död den 1 december 1933 i Stockholm, var en svensk komiker och skådespelare.

Bohman arbetade huvudsakligen som revyskådespelare. Han engagerades av Axel Engdahl och bildade där tillsammans med Ludde Gentzel komikerparet Ludde & Rulle. Han medverkade också i revyer hos Karl Gerhard och Ernst Rolf. Rulle fick också en hel revy uppkallad efter sig, Rulle Bohmans vinst 1918. Han är begravd på Skogskyrkogården i Stockholm.

Filmografi

Teater

Roller

Källor

Fotnoter

Externa länkar 

Män
Födda 1888
Avlidna 1933
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska scenskådespelare
Svenska stumfilmsskådespelare
Svenska komiker
Svenska revyartister
Skådespelare från Göteborg
Gravsatta på Skogskyrkogården i Stockholm
Hilda Fredriksen

Hilda Fredriksen, född 18 december 1873 i Kristiania, död 30 januari 1945 i Oslo, var en norsk skådespelare.

Fredriksen scendebuterade 1899 på Nationaltheatret i rollen som Anne Signekjelling i Ludvig Holbergs Barselstuen. Hon verkade vid teatern fram till och med 1901 och var därefter sporadiskt engagerad där 1904, 1929 och 1941. Mellan 1930 och 1941 verkade hon vid Det Nye Teater och medverkade 1939 i en uppsättning på Trøndelag Teater.

Vid sidan av teatern verkade hon som filmskådespelare. Hon debuterade 1926 i Georg Schnéevoigts stumfilm Baldevins bryllup och medverkade i sammanlagt 14 filmer 1926–1942.

Filmografi

Referenser 

Norska skådespelare under 1800-talet
Norska skådespelare under 1900-talet
Kvinnor
Födda 1873
Avlidna 1945
Skådespelare från Oslo
Aagot Didriksen

Aagot Didriksen, född den 3 juli 1874 i Kristiansand, död den 19 mars 1968, var en norsk skådespelare.

Hon var under hela sin karriär knuten till Nationaltheatret, 1899–1939. Hon är känd för sin framställning av sina svala, resignerade kvinnorollfigurer som Agnes och fru Linde hos Ibsen, fru Tjælde hos Bjørnson och fru Blom i Tante Ulrikke av Gunnar Heiberg. Bland hennes övriga roller märks Rakel i Over Ævne, Bolette i Frun från havet och Ofelia i Hamlet''.

Filmografi (urval)
Enligt Internet Movie Database:

Källor

Externa länkar 
 
 

Norska skådespelare under 1800-talet
Norska skådespelare under 1900-talet
Födda 1874
Avlidna 1968
Kvinnor
Skådespelare från Kristiansand
Kashyyyk

Kashyyyk är en fiktiv planet i Star Wars. Den är Chewbaccas och alla andra Wookieers frodiga, tätt trädbevuxna hemplanet. Wookieer lever i byar som är byggda uppe i träden på den djungelliknande planeten.

I filmen Star Wars: Episod III - Mörkrets hämnd är planeten skådeplats för ett stort slag mellan klonarmén och CIS. Medan slaget pågår, utfärdas Order 66.

Planeten ligger i samma system som Trandosha.

Källor

Fotnoter

Fiktiva planeter i Star Wars
Fiktiva skogar
Tove Tellback

Tove Tellback, född 25 juli 1899 i Kristiania, död 20 januari 1986 i Oslo, var en norsk skådespelare. Hon filmdebuterade 1926 som Berit Glomgaarden i Carl Theodor Dreyers Glomdalsbruden.

Filmografi

Källor 

Norska skådespelare under 1900-talet
Kvinnor
Födda 1899
Avlidna 1986
Skådespelare från Oslo
David Wikander

David Wikander, född 21 juli 1884 i Säfsnäs socken i Västerdalarna, död 15 november 1955 i Gustav Vasa församling i Stockholm, var en svensk musiklärare och tonsättare, organist i Storkyrkan  i Stockholm 1920-1952 och ledamot av 1937 års koralbokskommitté. Han finns bland annat representerad i Den svenska psalmboken 1986. Wikander tilldelades medaljen Litteris et Artibus 1952. Han är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Verk

Orkesterverk
Introduktion och fuga för stråkorkester

Vokalverk med orkester
Kantat till Storkyrkans återinvigning 1954 (Gabriel Grefberg), 1954. 
Olaus Petri minne: Kantat (Robert Murray), 1952.

Orgelverk
Elegi fiss-moll (1912)
Introduktion och fuga G-dur (1912)
Guds rena Lamm oskyldig, orgelkoral (1920-talet)
Förlossningen är vunnen, orgelkoral (1920-talet)
Preludier till Den svenska koralbokens samtliga koraler (arr: Oskar Lindberg, Henry Weman och David Wikander), 1940
Passacaglia över koralen Jag ville lova och prisa (1944)
Hit o Jesu samloms vi (1944)
Himmelriket är nära: Litet preludium och passacaglia över koralen Jesus från Nasaret (1948)
Tre pingstmelodier. Koralförspel (1950)
Julmusik över koralen En jungfru födde ett barn idag (1951)
Meditation för orgel (1959)

Sång och klaver
Det brinner en stjärna i Österland: julsång, 1937.
Eldbegängelsepsalm: koralpartita över koralen ”Nu tystne de klagande ljuden” (Samuel Gabrielsson), 1948.
En höstvisa (Emil Kléen)
Morgon väntar dig på dolda stränder (Pär Lagerkvist), 1948.
Saliga äro de döda (Uppenbarelseboken 14:13), 1921
Tre sånger. (Johan Skog och Bertel Gripenberg)
1. I västerled
2. Visa i lustgården
3. Nocturne 
Tyst serenad (Sigurd Agrell), 1951
Ur djupet av min själ, 1937
Vi på jorden leva här (Martin Luther), 1921.

För kör
 Dofta, dofta, vit syrén
 Förvårskväll
 Kung Liljekonvalje
 Om alla berg och dalar

Koraler 
 En dalande dag, en flyktig stund (1986 nr 624) tonsatt 1933 
 Fördolde Gud, som tronar i det höga (1986 nr 570) tonsatt 1937 (psalmen finns i Svenska Akademiens Klassikerserie "Den gamla psalmboken")
 Låt nya tankar tolka Kristi bud (1986 nr 417) tonsatt 1937 (psalmen finns i Svenska Akademiens Klassikerserie "Den gamla psalmboken")
 Så skön en väg ej finns på jord (1986 nr 401) tonsatt 1938, efter psalmens första publicering

Källor 
 Svenska Dagbladet, 12 november 1952, sid. 9
 Wikander, David på SvenskaGravar.se

Noter

Externa länkar 
 
 Kung liljekonvalje framförd av Troendegruppen (mp3)

Svenska klassiska kompositörer under 1900-talet
Svenska koralkompositörer
Svenska musikpedagoger
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Mottagare av Litteris et Artibus
Svenska organister under 1900-talet
Svenska lärare under 1900-talet
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Personer från Säfsnäs socken
Födda 1884
Avlidna 1955
Män
Kung Liljekonvalje

Kung Liljekonvalje kan syfta på

 Kung Liljekonvalje (dikt) – en dikt av Gustaf Fröding, med flera tonsättningar
 Kung Liljekonvalje av dungen – en svensk detektivroman av Maria Lang
Kung Liljekonvalje: essäer om körmusik – av Ingemar Månsson
Gérson de Oliveira Nunes

Gérson de Oliveira Nunes, född 11 januari 1941, brasiliansk före detta fotbollsspelare. Gérson var speldirigenten på mittfältet när Brasilien tog sin tredje VM-titel 1970.

Biografi
Gérson anses vara Brasiliens bästa passningsspelare genom tiderna. Liksom landslagskamraten Rivelino hade han en fantastisk vänsterfot. Hans far och farbror var båda fotbollsspelare i Rio, fadern var nära vän med Zizinho.

Under sin karriär spelade han i fyra brasilianska klubbar. Han debuterade som proffs för Flamengo 1959 och deltog i Brasiliens OS-landslag vid spelen i Rom 1960. I Flamengo utvecklades han till lagets playmaker. En skadad stoppade honom från att ta en plats i Brasiliens VM-trupp 1962. 1963 följde övergången till Botafogo. Han spelade sedan för São Paulo (1969–1973) och Fluminense (1973–1974).

I VM-finalen mot Italien 1970 hörde han till de främsta aktörerna på plan. Dels gav han Brasilien ledningen med 2–1 genom att skjuta ett otagbart skott från drygt 20 meter, dels slog han en 50-meterspassning till Pelé, som nickade ner bollen till Jairzinho, som i sin tur kunde stöta bollen i mål fram till 3–1. Gérson var med även i VM 1966, men fick då bara spela en match.

Brasilianska fotbollsspelare
Födda 1941
Män
Fotbollsspelare i CR Flamengo
Fotbollsspelare i Botafogo FR
Spelare i São Paulo FC
Fotbollsspelare i Fluminense FC
Spelare i VM i fotboll 1966
Spelare i VM i fotboll 1970
Levande personer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1960 från Brasilien
Tävlande i fotboll vid olympiska sommarspelen 1960
Personer från Niterói
Tzatziki

Tzatziki (grekiska τζατζίκι, svenskt uttal tsatsi:ʹki) är en variant av kall vitlökssås som har sina rötter i det grekiska köket men är en mycket känd sås i hela världen. Såsen serveras som förrätt eller används som sås till grillat kött (gyros) och fisk.

Varianter 
Tzatziki innehåller till exempel yoghurt, riven och avrunnen gurka samt vitlök. Olivolja, salt och peppar tillsätts ofta.
Ibland används också bladkryddor i tzatziki, såsom dill, persilja eller mynta.

Veganska versioner görs med sojayoghurt, havreyoghurt och kikärtsspad.

Under grekiska fastan, 40 dagar inför ortodoxa kyrkans påsk, ersätts yoghurten gärna med sesampasta eller tahini.

Ursprung 
Tzatziki är en grekisk sås, men har sitt ursprung i det osmanska riket och den indiska såsen raita. Grekerna gjorde sin egen version av raita, efter att perserna introducerat såsen i det osmanska riket, som på den tiden inkluderade Grekland.

Referenser

Externa länkar 

Såser
Grekiska såser
Turkiska maträtter
Laihela

Laihela () är en kommun i landskapet Österbotten i Finland. Laihela har  invånare och har en yta på  km².

Laihela är en enspråkigt finsk kommun.

Historia
Laihela kapell bildades 1508 av delar av Storkyro och Mustasaari kyrksocknar samtidigt som kyrkobyggnaden invigdes.

Geografi
I kommunen finns byn Bådde och vattendraget Laihela å.

Politik

Mandatfördelning i Laihela kommun, valen 1976–2021

Demografi

Befolkningsutveckling

Kultur
Laihelaborna är i Finland traditionellt kända för sin sparsamhet och det finns många roliga historier om deras snålhet. På orten finns också ett snålhetsmuseum.

Källor

Se även
 Blå vägen

Externa länkar 

 
Finlands kommuner
Lillkyro

{{Kommun Finland
| vapen = Vähäkyrö.vaakuna.svg
| läge = Vähäkyrö.sijainti.suomi.2008.svg
| bildtext1 = Lillkyro kommuns vapen
| bildtext2 = Lillkyro kommuns läge
| Kommunnamn_svenska = Lillkyro
| Kommunnamn_finska = Vähäkyrö
| Kommunkod = 942
| Län = Västra Finlands län
| Landskap = Österbotten (nutida landskap)Österbotten
| Latitud =  
| Longitud = 
| administrativt centrum = Lillkyro kyrkoby
| yta = 177.66
| yta_land = 175.67
| befolkning totalt = 4769
| befolkningstäthet = 27.1
| finska = 97,2%
| svenska = 1,7%
| övriga = 1,1%
| Webbplats = www.vahakyro.fi
| direktör = Jouni Haapaniemi
| Kommunfullmäktiges ordförande = Eljas Elomaa
| Kommunstyrelsens ordförande = Alpo Puumala
| Landskapsförbund = Österbotten
| Regioncentrum = Vasa
| Härad = Korsholm
| Magistrat = Vasa
| Skattebyrå = Österbotten
| Sjukvårdsdistrikt = Vasa
| Försäkringskrets = Västra Finland
| Nödcentral = Österbotten
| Räddningsverk = Österbotten
| EU-målområde = övergångsperiod
| areanot =  (2011-01-01)
| arealandnot = 
| invnot = 
| invår = 2011-03-31
}}
Lillkyro () var en kommun i landskapet Österbotten i Finland, belägen utmed Kyro älv. Den hade 4 769 invånare (2011) och en yta på 177,66 km². Lillkyro var enspråkigt finskt.

Centralorten Lillkyro med 3 602 invånare (2011) ligger 30 kilometer öster om Vasa. Några andra byar i den gamla kommunens område är Greggilä (fi. Krekilä), Haarajoki, Hiiripelto, Hyyriä, Järvenkylä, Kalsila, Kuuttila, Merikart (fi. Merikaarto''), Mullonkylä, Ojaniemi, Perkiö, Saarenpää, Saarensivu, Savilahti, Selkämäki, Tapoila, Tervajoki och Torkkola.

Den 1 januari 2013 blev Lillkyro en del av Vasa stad. Kommunsammanslagningen har godkänts trots att kommunerna saknar gemensam gräns. (Korsholms kommun ligger mellan Vasa och Lillkyro.)

Politik

Mandatfördelning i Lillkyro kommun, valen 1976–2008

Källor

Externa länkar 

Lillkyro kommun, officiell webbplats (på svenska)

Före detta finländska kommuner
Vasa
Orter i svenska Finland
Lionel av Antwerpen

Lionel av Antwerpen, hertig av Clarence, född 29 november 1338 i Antwerpen, död 7 oktober 1368 i Alba, var Edvard III av England och Filippa av Hainaults andre son. Han uppkallas efter sin födelsestad Antwerpen. 

Han gifte sig 1352 med Elizabeth, arvtagare till Ulster, men fick redan innan dess hennes stora irländska egendomar och titeln earl av Ulster.
Lionel var sin fars representant i England 1345 och 1346, och 1355 följde han med till Frankrike, men han koncentrerade sig huvudsakligen på Irlands politiska affärer. 

Han utsågs som guvernör där och landsteg i Dublin 1361, och i november följande år blev han hertig av Clarence, medan hans far försökte säkra den skotska kronan å hans vägnar. Hans ansträngningar att styra över Irland misslyckades, och efter ett parlament i Kilkenny, där det hyllade Statute of Kilkenny genomfördes 1367, lämnade han uppgiften i avsky och återvände till England. 

Lionels hustru dog i Dublin 1363 efter att ha fött en dotter, Filippa (f. 1355, d. 1378 el. 1382), vars ättlingar en dag skulle göra anspråk på Englands tron som huset York. Ett andra äktenskap arrangerades för Lionel med Yolande eller Violante, dotter till Galeazzo Visconti, lord av Pavia (d. 1378); den enorma hemgift som Galeazzo utlovade överdrevs enligt den tidens rykten. Han reste för att hämta sin brud och mottogs storslaget i både Frankrike och Italien och gifte sig med Violante i Milano i juni 1368. Efter några månaders festligheter blev Lionel sjuk i Alba och dog.

Hans enda barn, Filippa, gifte sig 1368 med Edmund Mortimer (1351–1381), och genom denna förening blev Lionel förfader till Edvard IV. 

Poeten Chaucer var under en tid page i Lionels hushåll.

Referenser 

Personer från Antwerpen
Avlidna 1368
Födda 1338
Personer i England under 1300-talet
Män
Ubåt 39

Ubåt 39 är en svensk dramafilm från 1952 i regi av Hampe Faustman som bygger på Rudolf Värnlunds pjäs U 39 från 1939. I huvudrollerna ses Eva Dahlbeck, Karl-Arne Holmsten, Gunnel Broström, Lars Ekborg, Harriet Andersson och Erik Strandmark.

Handling 
Filmen - och pjäsen som den bygger på - handlar om katastrofen ur de anhörigas perspektiv. U-båten befinner sig på botten utan att kunna ta sig upp till ytan. På land formerar sig den klagande kvinnokören.

Om filmen 
Filmen hade premiär den 25 augusti 1952 på biograf Astoria vid Nybrogatan i Stockholm.

Rollista i urval 

Eva Dahlbeck – Maria Friberg 
Karl-Arne Holmsten – Herman Friberg, underofficer vid marinen, hennes man 
Gunnel Broström – Anna Nilsson 
Erik Strandmark – John Nilsson, Annas man, flaggunderofficer vid marinen 
Lars Ekborg – Gunnar Friberg, underofficerselev, makarna Fribergs son 
Harriet Andersson – Harriet, Gunnars flickvän 
Lennart Lindberg – kapten Sundström, chef på U 39 
Erik Hell – styrman på lastfartyg 
Olle Florin – industrichef 
Erik Molin – Berg, löjtnant på U 39 
Gunnar Hellström – Harriets kavaljer 
Tord Stål – präst 
Axel Högel – kyrkvaktmästare
Sven-Axel "Akke" Carlsson – Malmberg, besättningsman på U 39
Ove Tjernberg – besättningsman på U 39
Gösta Krantz – officer på minsvepare

Rudolf Värnlunds pjäs 
Pjäsen U 39 uruppfördes av Svenska Dramatikers Studio på Borgarskolan i Stockholm 1943 i regi av Ingmar Bergman. Kungliga Dramatiska Teatern köpte in pjäsen, men vågade till slut inte spela den. Istället spelades den av Stadsteatern Norrköping-Linköping 1950 i regi av Gunnar Skoglund och med John Harryson och Gerd Hagman i två av rollerna. Därpå spelades den in av Radioteatern och sändes 1951 i regi av Åke Falck och med bland andra Karin Kavli, Per Oscarsson, Kolbjörn Knudsen, Lena Brogren och Berta Hall i rollerna. 1957 spelades U 39 av Munkbroteatern i Stockholm, i regi av Lars-Erik Liedholm och med bland andra Tord Peterson. Pjäsen gavs ut av Tidens förlag 1939 och kom i en ny utgåva 1956.

Se även 
 Ulvenkatastrofen

Källor

Externa länkar 
 

 

Filmer 1952
Filmer i regi av Hampe Faustman
Svenska dramafilmer
Svenska filmer baserade på pjäser
Ubåtsfilmer
Verk av Rudolf Värnlund
Svenskspråkiga filmer
Svenska 1950-talsfilmer