kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Severinus

Severinus, född i Rom, död 2 augusti 640, var påve från den 28 maj till sin död 2 augusti 640.

Biografi 
Severinus var romare och son till en man vid namn Abienus. Han valdes regelmässigt till påve på den tredje dagen efter Honorius I:s död och envoyéer sändes omedelbart till Konstantinopel för att begära kejsarens godkännande av påvevalet i oktober 638. Men kejsaren ville inte godkänna påven utan att denne först undertecknat kejsarens Ecthesis, en monoteletisk trosbekännelse. Den valde påven vägrade att göra detta, varpå exarken Isaac plundrade Lateranpalatset för att framtvinga lydnad. Allt detta var förgäves, för Severinus stod fast i sitt beslut.

Under tiden agerade hans envoyéer i Konstantinopel med stor takt och skicklighet, fastän de alltjämt vägrade underteckna trosbekännelsen, och slutligen lyckades de övertala kejsaren att ändå godkänna påvevalet. Därför uppsattes Severinus slutligen på Heliga stolen, efter att den stått tom i ett år och sju månader, och han konsekrerades den 28 maj 640.

Severinus första handling som påve var att deklarera att eftersom Kristus har två naturer har han också två viljor och två verkningsnaturer; detta gjorde han för att markera sitt avståndstagande från monoteletismen. Under återstoden av hans korta pontifikat hann han låta bygga absiden till den äldre Peterskyrkan, där han senare begravdes.

Referenser 
Artikeln bygger delvis på översatt material från Catholic Encyclopedia, Volume XIII (1912)

Externa länkar 

Män
Avlidna 640
Påvar
Födda okänt år
Honorius I

Honorius I, född i Kampanien, död 12 oktober 638, påve.

Honorius I var påve från den 27 oktober 625 till sin död. Postumt fördömdes han som kättare, vid det sjätte ekumeniska mötet.

Biografi 
Honorius I utsågs den 12 oktober 625 till påve och konsekrerades den 27 oktober. Han strävade att på olika områden fullfölja Gregorius den stores verk; därom vittna hans intresse för kristendomens utbredning på de
brittiska öarna och hans strävan att återföra de arianska langobarderna till kyrkan. 

Han uttalade sig till förmån för kejsar Heraclius’ försök att återförena monofysiterna med den ortodoxa kyrkan genom den medlande, så kallade monoteletiska, åsikten att hos Kristus finns endast en vilja och ett verkningssätt. Denna sats förkastades på det sjätte ekumeniska mötet, i Konstantinopel 680, då Honorius även förklarades för kättare. Frågan om huruvida han var heretiker är ännu kontroversiell, eftersom den utmanar dogmen om påvens ofelbarhet.

Honorius byggde många vackra kyrkor och stiftade Korsupphöjelsens fest. Det finns en mosaik som föreställer Honorius i Sant Agnese fueri le mura.

Källor
 

Artikeln bygger på översatt material från Catholic Encyclopedia, Volume VII (1910)

Externa länkar 

Män
Avlidna 638
Påvar
Födda okänt år
Ugglan
Personer från Kampanien
Benedictus IV

Benedictus IV, född i Rom, död i juli 903, var påve från första halvåret av 900 till sin död, sommaren 903.

Biografi 
Benedictus var född i Rom, var son till en man vid namn Mammalus, och hade ett aristokratiskt ursprung. Påve Formosus prästvigde honom. Han blev påve under första halvan av året 900. Frodoard, en av hans samtida historiker, berömmer med stora ord hans generositet och ivran för det allmännas bästa, och kallar honom "den store".

Benedictus viktigaste historiska handling var att han krönte Ludvig den blinde till kejsare. Han stödde påve Formosus beslut att stödja Argrims anspråk på biskopsstolen i Langres, tog upp fallet med biskop Stefan av Neapel, fördömde mordet på ärkebiskop Fulco av Reims, och erbjöd praktiskt hjälp till biskop Malacenus av Amasia, som hade fördrivits från sitt episkopat av saracenernas framfart. Fulda och andra kloster mottog privilegier.

Benedictus är begravd vid Peterskyrkan.

Referenser 
 Artikeln bygger delvis på översatt material från Catholic Encyclopedia, Volume II (1907)

Externa länkar 

Påvar
Avlidna 903
Män
Födda okänt år
Personer i Kyrkostaten under 900-talet
Johannes IX

Johannes IX, född i Tivoli, död år 900, var påve från januari 898 till januari 900.

Biografi 
Johannes IX var en från Tivoli bördig benediktinmunk, son till en Rampoald, och prästvigdes av Formosus. Man känner inte till när han var född, eller det exakta datumet han blev påve. Det senare inträffade första halvan av år 898. 

Utnämningen av Johannes till påve blev skarpt kritiserat, och en grupp utsåg en motpåve, Sergius av Cere (som senare blev påve Sergius III). Johannes lyckades emellertid vinna tillräckligt stöd för sin utnämning, möjligen genom stöd från hertigarna av Spoleto, och Sergius exkommunicerades samt fördrevs från Rom.

Johannes IX fördömde på en synod i Rom sergianerna, utfärdade bestämmelser rörande konsekreringen av utnämnda påvar, samt erkände Lambert av Spoleto som kejsare. Under sitt pontifkat höll han flera andra synoder, där han också fördömde att Stefan VII:s avsatt flera präster, vilka återfick sina ämbeten. Johannes beordrade att både kyrkliga och civila auktoriteter skulle förhindra att den barbariska seden att plundra biskops- och påvepalats vid dödsfall fortgick. 

Vid en synod i Ravenna beslutade han att alla steg skulle vidtagas för att få ett slut på våldet som begicks överallt. Slaverna i Mähren vädjade till Johannes om att få en egen hierarki för att på så sätt behålla sin självständighet mot hotet från germanerna. Utan att lyssna till de brev han fick tillsänt sig från några tyska biskopar, sanktionerade Johannes konsekrationen av en metropolit och tre biskopar för den mähriska kyrkan.

På Johannes mynt finns kejsar Lamberts namn präglat samman med hans eget. Han avled år 900, ovisst vilket datum, och är begravd precis utanför Peterskyrkan.

Referenser 
 Artikeln bygger delvis på översatt material från Catholic Encyclopedia, Volume VIII (1910)
 

Påvar
Benediktiner
Avlidna 900
Män
Födda okänt år
Personer i Kyrkostaten under 800-talet
Personer i Kyrkostaten under 900-talet
Ugglan
Personer från Lazio
Spjällägesgivare

Spjällägesgivare, på engelska throttle position sensor (TPS), är en sensor som används i elektroniskt styrda ottomotorer för att ge information till bilens styrdator (ECM eller ECU) om vilken vinkel gasspjället står i, alltså hur mycket föraren gasar. Denna informationen används tillsammans med data för flera andra sensorer för att bestämma bland annat tändningen och bränsleluftblandningen.

Med spjällägesgivaren har styrelektroniken möjlighet att ge en ökad bränsleluftblandning direkt när gaspedalen trycks ned. System utan spjällägesgivare får förlita sig på information från luftmassemätare eller tryckgivare i insuget för att veta hur stor bränslemängd som behövs, och kan därför reagera långsammare på gaspådrag. Vissa system har en enklare lösning med en strömbrytare (spjällkontakt) som ger information om när spjället är stängt (tomgång) eller helt öppet (fullast).

Spjällägesgivaren är ofta en enkel potentiometer monterad på samma axel som gasspjällets fjärilsspjäll.

Källor

Motordelar
Radio 69

Radio 69 är ett oi!/streetpunk-band från Göteborg, Sverige. Bandet bildades 1997.

Medlemmar
 Anders Hjortsberg – gitarr och sång
 Erik Regnér – sång
 Christian Berggren – bas
 Erik Alexandersson – trummor

Diskografi 
Hearts, Minds & Memories (2000)
Reality Punk

Svenska punkband
Musikgrupper bildade 1997
Musik i Göteborg
Spagettikod

Spagettikod är inom datalogin ett nedvärderande men vedertaget uttryck för källkod som använder fasta hopp eller andra förgreningar på ett ostrukturerat sätt. Spagettikod kan åstadkommas också på andra sätt, till exempel via undantagshantering. Strukturen gör det svårt att följa programflödet, vilket i sin tur ökar risken för att buggar introduceras och blir svårare att hitta och åtgärda.

Vissa programspråk, som vissa varianter av BASIC, saknar helt eller delvis operationer för att styra programflödet med slingor och subrutiner, vilket kräver mer disciplin för att spagettikod ska kunna undvikas.

Eftersom risken för buggar ökar vid många ostrukturerade hopp, framför allt när någon annan än den ursprungliga programmeraren ska redigera koden i efterhand så anser vissa programmerare att hopp inte ska användas över huvud taget i programspråk som stöder ett mer strukturerat programmeringssätt. Slingor kan exempelvis göras i många programspråk med instruktioner såsom for, while, until eller liknande. Spagettiprogrammering ses som ett typiskt fall av antimönster.

För applikationer där hög exekveringshastighet är avgörande för programmets funktion kan värdefull tid sparas genom att använda direkta hopp, men ofta går dessa att hantera utan att källkodens struktur lider, till exempel så att dessa avsnitt hålls väl avgränsade och väl kommenterade eller så att optimeringen av koden överlåts till kompilatorn och programmeraren begränsar sig till att beskriva funktionen så att kompilatorn kan optimera bort funktionsanropet. Ofta är också de delar av programmet som är tidskritiska överraskande få.

De flesta mikroprocessorer i sig själva implementerar ofta enbart hopp och villkorliga hopp och kompilatorn översätter de strukturerade looparna till sådana. Begreppet spagettikod handlar alltså om hur källkoden är uppbyggd.

Spagettikod kan också vara en medveten strategi för att försvåra för andra att ta över ens arbete och göra sig oumbärlig för ett företag.

Ett relaterat, om än inte lika vedertaget, begrepp är raviolikod som är motsvarigheten i objektorienterad kod.

Se även 
Antimönster
Lasagnekod

Externa länkar 
 Go To Statement Considered Harmful (engelska), digitalisering av Dijkstra, Edsger W. ”Go To Statement Considered Harmful”, från Communications of the ACM, volym 11, nr 3, mars 1968, sid. 147–148
 Computer Sweden

Antimönster
AK-101

Ak 101 är en något förbättrad AK-74  automatkarbin som anpassats för export genom att kalibern har blivit ändrad till den i västvärlden vanliga 5,56 mm Nato (samma kaliber som till exempel M16 och Ak 5).

Referenser

Noter

Externa länkar 
 AK-101 (Russia) - på engelska

Automatkarbiner
Bo Sehlberg

Bo Nils Erik Sehlberg, född 19 februari 1944 i Stockholm, död 29 januari 2004 på Övre Välsta Gård i Västerhaninge-Muskö församling, var en svensk journalist, fotograf, ansvarig utgivare, ägare och under en tid även chefredaktör för tidningen Flygrevyn. 

Ursprungligen bilmekaniker och efter en tid som Volkswagenkoncernens yngste förman i slutet på 60-talet sadlade han om till fotograf och senare journalist. Redan 1973 blev hans bilder publicerade i bokform utomlands, och 1975 utsågs han av Nikon på internationella fotomässan till "Best photographer of the Year, World-Wide". Detta öppnade kontakter med flera utländska tidningar vilket under flera år gjorde honom till Sveriges högst betalda fotograf.

Hemma tog han uppdrag för tidningar som Lektyr, FIB aktuellt, Se (där han var med och delade på Stora Journalistpriset), Flyg-Horisont och Flygrevyn innan han 1984 tog över den sistnämnda och startade Flygrevyn Förlag AB. Han var utbildad privatflygare med instrument- och tvåmotorbehörighet samt hade även behörighet på turbinflygplan. Han hade drygt 2 000 flygtimmar, varav det mesta i flermotoriga flygplan, då han av medicinska skäl förlorade certifikatet 1984. Sehlberg var ofta anlitad för kommentarer som "flygexpert" av andra media. 

Han skrev deckarromaner som publicerades i B. Wahlströms bokförlags serie Brottsplats Sverige. En av dessa, Skuggan av ett brott kom att översättas till flera språk. 

Han instiftade 1990 utmärkelsen Vingpennan som utdelas till den som "i sin gärning ökat allmänhetens förståelse för flyg".

Han var från 1974 och fram till sin död förlovad med Christina Lindberg. Han var i ett tidigare äktenskap far till Dan Sehlberg.

Källor

Noter

Externa länkar

Svenska journalister under 1900-talet
Svenska chefredaktörer
Svenska fotografer under 1900-talet
Svenskspråkiga författare
Svenska kriminalförfattare
Svenska skådespelare
Födda 1944
Avlidna 2004
Män
Svenska bilmekaniker
Journalister från Stockholm
Fotografer från Stockholm
Författare från Stockholm
Helena Toftling

Helena Toftling, född Helena Birgitta Toftling 16 augusti 1976 i Örebro, är en svensk fotomodell.

Filmografi (urval)

Externa länkar 
 

Kvinnor
Svenska fotomodeller
Födda 1976
Levande personer
Personer från Örebro
Personer i Sverige under 2000-talet
Ammeråstigen

Ammeråstigen är en turistväg i Jämtland. Vägen följer Ammerån från byn Ammer vid utflödet i Indalsälven till Hammerdal vid E45. Större delen av Ammeråstigen, mellan Överammer och Hammerdal, utgörs vägen av länsväg 344. Ammerån är outbyggd för vattenkraft och ett välkänt fiskevatten för fiske i strömmande vatten. Längs vägen finns flera rastplatser och naturcampingar.

Turistvägar i Sverige
Transport i Ragunda kommun
Transport i Strömsunds kommun
Ingen ängel

Ingen ängel (originaltitel: Destry Rides Again) är en amerikansk western-film från 1939 i regi av George Marshall och med Marlene Dietrich, James Stewart och Mischa Auer i huvudrollerna.

Handling 
Kent, områdets starke man, ser till att få sheriffen dödad. Med hjälp av borgmästaren ser han sen till att utnämna stadens fyllo till sheriff. Vad de dock inte vet är att fyllot en gång arbetat med sheriffen Tom Destry och nu kallar fyllot in sheriffens son, Thomas Jefferson Destry Jr (James Stewart). Sonen har dock lite udda idéer om hur en sheriff arbetar, han tror nämligen inte på skjutvapen.

Rollista (i urval) 
 Marlene Dietrich - Frenchy, saloonsångerska 
 James Stewart - Thomas Jefferson "Tom" Destry, Jr., den nye biträdande sheriffen 
 Charles Winninger - Washington "Wash" Dimsdale, den nye sheriffen
 Brian Donlevy - Kent, Saloonägaren
 Mischa Auer - Boris Callahan
 Una Merkel - Lily Belle, "Mrs. Callahan"
 Allen Jenkins - "Gyp" Watson
 Warren Hymer - "Bugs" Watson
 Irene Hervey - Janice Tyndall
 Jack Carson - Jack Tyndall
 Samuel S. Hinds - Domare Slade, Borgmästaren
 Billy Gilbert - Bartender "Loupgerou"
 Lillian Yarbo - Clara, Frenchys hembiträde 
 Tom Fadden - Lem Claggett
 Virginia Brissac - Sophie Claggett
 Dickie Jones - Claggetts son
 Ann E. Todd - Claggetts dotter
 Joe King - Sheriff Keogh

Externa länkar 

Amerikanska westernfilmer
Filmer 1939
Filmer i regi av George Marshall
Engelskspråkiga filmer
Svartvita filmer
Filmer bevarade i National Film Registry
Filmer från Universal Studios
Kleopatra V

Kleopatra V Tryfaena, född 95 f.Kr, död cirka 69 f.Kr eller 57 f.Kr, var en drottning i det Ptolemaiska riket i Egypten, gift med kung Ptolemaios XII Auletes. Det råder stor osäkerhet kring hennes identifikation och släktskapsförhållanden. Hon var möjligen samma person som den likaledes oklart identifierade Kleopatra VI.

Geneologi
Kleopatra var medlem av den ptoleméiska dynastin, men det är oklart hur. Hennes far kan ha varit Ptolemaios IX Lathyros (död 81 f.Kr) eller Ptolemaios X Alexander (död 88 f.Kr), och hennes mor kan ha varit Berenike III (död 80 f.Kr) eller en okänd kvinna. Alexander avsattes 88, varpå Lathyros erövrade tronen. Han erfterträddes 81 av Berenike III, som själv mördades av Ptolemaios XI 80 f.Kr. Ptolemaios XI mördades strax därpå, och ersattes då av Ptolemaios XII Auletes, en utomäktenskaplig son till Lathyros. Beroende på om Kleopatra var dotter till Lathyros eller Alexander, var hon antingen syster (hel- eller halvsyster) eller kusin till Auletes.

Drottning
Kleopatra V nämns första gången 79 f.Kr, då hon gifte sig med Auletes och tillsammans med honom hyllades som Egyptens medregenter under titeln theoí Philopátores kai Philádelphoi, "Bror- och systerälskande gudar". Tio år senare, 69 f.Kr, försvinner Kleopatra V från de officiella dokumenten och inskriptionerna: året därpå finns hon inte längre omnämnd på det platser hennes namn borde ha funnits bredvid Auletes namn om de fortfarande hade varit samregenter och makar. Hon har därför antagits ha dött. Auletes bör därför ha fått sina fyra yngsta barn, däribland den berömda Kleopatra VII, med en annan hustru.

Kleopatra VI
År 58 f.Kr avsattes Auletes och hans dotter Berenike IV kom till makten. En inskription från 57 f.Kr nämner dock återigen en drottning Kleopatra, efter ett uppehåll på elva år. Denna Kleopatra har av historiker fått beteckningen "Kleopatra VI" och antagits vara Berenikes syster, men det är också möjligt att det handlar om samma kvinna. I sådana fall avled Kleopatra V inte år 69, utan blev endast förskjuten och avsatt. När hennes dotter avsatte hennes före detta make år 58, återkom sedan Kleopatra till makten. Detta förklarar uppehållet mellan de gånger hennes namn omnämns i inskriptionerna. Enligt Strabon hade Auletes dessutom endast tre legitima döttrar: Berenike IV, Kleopatra VII och Arsinoe IV. Inskriptionerna upphörde emellertid samma år, och Kleopatra antas därför ha dött 57 f.Kr. När Auletes återkom till makten år 55 f.Kr och avrättade Berenike, finns heller inte någon Kleopatra V eller VI nämnd.

Referenser 

 

Ptolemaier
Kvinnor
Personer i Egypten under 000-talet f.Kr.
Kvinnliga regenter under 000-talet f.Kr.
Framfall

Framfall (eller prolaps) innebär att inre organ ramlar ner och buktar ut ur kroppsöppningar. Till exempel livmoderframfall där livmodern faller ner mot slidan. Livmoderframfall är den vanligaste formen av framfall.

Referenser

Patologiska kroppsliga tillstånd
284 f.Kr.



Händelser

Efter plats

Romerska republiken 
 Den galliska stammen senonerna, som har slagit sig ner vid den adriatiska kusten norr om Picenum, anfaller Arretium i Etrurien. Då romarna under Lucius Caecilius Metellus Denters befäl försöker undsätta sina allierade i staden lider de ett svårt nederlag i slaget vid Arretium. Upprörda av denna katastrof invaderar en romersk armé under Manius Curius Dentatus senonernas territorium samt besegrar dem och driver bort dem från den italiska halvön.

Grekland 
 Pyrrhus av Epiros drivs ut ur Makedonien och tillbaka till Epiros av Lysimachos.

Mindre Asien 
 Ptolemaios I:s äldste (legitime) son, Ptolemaios Keraunos, vars mor Eurydike (dotter till Antipater) har blivit förskjuten av Egyptens nye kung Ptolemaios II, flyr från Egypten till kung Lysimachos av Thrakien, Makedonien och Mindre Asien hov.
 Lysimachos hustru Arsinoe, som gärna vill säkra den thrakiska tronföljden åt sina söner istället för Agathokles (Lysimachos äldste son), intrigerar mot Lysimachos med hjälp av sin bror Ptolemaios Keraunos. De anklagar honom för att ha konspirerat mot Seleukos för att inta tronen, varvid Agathokles blir avrättad. Detta avskyvärda dåd av Lysimachos och hans familj väcker stor indignation. Många städer i Mindre Asien gör uppror och några av hans mes pålitliga vänner överger honom.
 Agathokles änka Lysandra flyr med deras barn och Agathokles bror Alexander till Seleukos hov. Denne invaderar omgående Lysimachos territorium i Mindre Asien.

Födda

Avlidna 
 Lucius Caecilius Metellus Denter, romersk konsul och general, stupad under slaget vid Arretium (född omkring 320 f.Kr.)
 Ardvates, guvernör och senare härskare av Armenien, som grundar en dynasti, som kommer att härska till 211 f.Kr.
 Agathokles, son till kung Lysimachos av Thrakien

Källor 
 Motsvarande artikel på engelskspråkiga Wikipedia.
Lista över historiska vägnummer i Sverige

Detta är en lista över historiska vägnummer i Sverige. För nu gällande vägnummer se lista över svenska vägar i nummerordning, riksväg och länsväg.

Denna lista omfattar vägnumreringen under den gula epoken (1945-1962) i sin helhet, samt de vägnummer under den gällande blå epoken (1962–) som har utgått eller fått en väsentligt ändrad sträckning.

I princip behölls vägnummer över 160 med mindre ändringar vid omläggningen 1962, om de inte blev riksvägar, och är ganska lika till våra dagar, medan de med nummer under 160 gjordes om helt 1962.

Gamla rikshuvudvägar

Gamla länshuvudvägar

Länshuvudvägar 20-59

Länshuvudvägar 60-99

Länshuvudvägar 100-139

Länshuvudvägar 140-179

Länshuvudvägar 180-219

Länshuvudvägar 220-259

Länshuvudvägar 260-299

Länshuvudvägar 300-339

Länshuvudvägar 340-379

Länshuvudvägar 380-401

Europavägar 
I Sverige icke längre existerande europavägar från perioden 1962–1992:

Se även lista över äldre europavägar, som också redogör för dessa vägars sträckning utanför Sverige.

Gamla riksvägar 
Riksvägar från efter 1962 som inte finns längre. Några nummer har återanvänts på en helt annan sträcka, andra används fortfarande för delar av den nedan angivna sträckan.

Gamla länsvägar

Se även 
 Europaväg, Lista över europavägar
 Riksvägar i Sverige
 Länsväg
 Eriksgatan

Referenser 

Länsvägar
L
Historiska vägar i Sverige
Europavägar
Historiska vägnummer
Grön påfågel

Grön påfågel (Pavo muticus) är en hönsfågel i familjen fasanfåglar. Den förekommer i Indien, Bangladesh och Sydostasien. Den minskar kraftig i antal och kategoriseras som starkt hotad av Internationella naturvårdsunionen.

Utseende 
Grön påfågel är längre och smäckrare än den vanliga påfågeln. Fjäderhuvan består av tio till tolv upprättstående fjädrar. Huvudet och huvan är blågröna, i samma färg som bröstet och halsen. Fjädrarna på bröstet och halsen har dock även guldröda eller gulgröna bräm som är metallglänsande. Vingtäckarna har en mörkblå färg med ett grönt skimmer. Hönan har visserligen inget stjärtsläp, men är till skillnad från påfågeln, likfärgad tuppen. Tuppen kan bli tre meter lång med sitt släp.

Utbredning och systematik 
Grön påfågel förekommer i Indien och Sydostasien och delas in i tre underarter med följande utbredning:
 Pavo muticus spificer – förekommer från nordöstra Indien och sydöstra Bangladesh till nordvästra Myanmar
 Pavo muticus imperator – förekommer från Burma till Thailand, södra Kina och Indokina
 Pavo muticus muticus – förekommer lokalt på Java, tidigare även på Malackahalvön

Ekologi 
Grön påfågel lägger fyra till åtta ägg i ett näste på marken. Födan utgörs av frön, frukt och insekter. Historiskt har den rapporterats från ett antal olika levnadsmiljöer, men idag är den i huvudsak begränsad till torr lövskog, allra helst nära ostörda floder och våtmarker.

Status och hot 
Denna art är mycket svårare än den vanliga påfågeln att hålla i parker, då den är ömtålig och känslig. Även i sin naturliga miljö är den sällsynt, minskar kraftigt och riskerar utrotning. Internationella naturvårdsunionen kategoriserar arten som starkt hotad. Förbättrade mätmetoder har dock lett till en uppvärdering av världspopulationen, från tidigare 10 000–20 000 adulta invidiver till 15 000–30 000 adulta individer.

Namn 
Fågeln har på svenska även kallats grönhalsad pågågel.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Fasanfåglar
Fåglar i orientaliska regionen
204 f.Kr.



Händelser

Efter plats

Karthago 
 Efter att ha förlorat sin allians med den numidiske hövdingen Masinissa finner den karthagiske generalen Hasdrubal Gisko en ny allierad i den numidiske kungen Syfax, som gifter sig med Hasdrubals dotter Sofonisba, som, fram till hans övergång till Rom, har varit trolovad med Masinissa.
 Romerska styrkor under Publius Cornelius Scipio belägrar Utica i Karthaginien. Scipio lyckas inte stoppa de samlade karthagiska och numidiska styrkorna under Hasdrubal Giskos och Syfax befäl och han tvingas därför ge upp belägringen av Utica.

Egypten 
 Den avlidne egyptiske kungen Ptolemaios IV:s grupp av favoriter, ledd av Ptolemaios försteminister Sosibios, håller Ptolemaios död hemlig, då de fruktar vedergällning från den nye kungen Ptolemaios V:s mor, drottning Arsinoe III. De får Arsinoe mördad, varpå den femårige kungen officiellt upphöjs till kung, med Sosibios som förmyndare. Arsinoe har varit populär bland den egyptiska befolkningen, så därför följer upplopp vid nyheten om att hon har blivit mördad.

Romerska republiken 
 Slaget vid Crotona utkämpas mellan Hannibals karthagiska armé och en romersk styrka ledd av Publius Sempronius Tuditanus, utan någon avgörande utgång för någondera sidan.

Seleukiderriket 
 Filip V av Makedonien och Antiochos III av det syriskbaserade Seleukiderriket inser Egyptens svaghet och går bestämmer sig för att dela dess mindreasiatiska och egeiska territorier mellan sig. Antiochos andel blir södra Syrien, Lykien, Kilikien och Cypern, medan Filip får västra delen av Mindre Asien och Kykladerna.

Födda

Avlidna 
 Arsinoe III, drottning av Egypten, syster och hustru till kung Ptolemaios IV (mördad; född omkring 246 f.Kr.)
 Fan Kuai, livvakt åt den kinesiska kejsaren Liu Bang

Källor 
 Motsvarande artikel på engelskspråkiga Wikipedia.