kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Acey Slade

Acey Slade, född 15 december 1974, är en amerikansk gitarrist, som spelade i Murderdolls.

Efter Murderdolls paus 2003 spelade han i bandet Trashlight Vision år 2004. Han spelade även gitarr i Wednesday 13:s soloprojekt, men slutade för att starta sitt eget soloband, kallat Billy Liar.

Källor

Amerikanska gitarrister
Födda 1974
Män
Levande personer
Kaspar Schmucker

Kaspar Schmucker född på 1500-talet och det är känt att han levde omkring 1580 i tyska Bayern. 

Han finns representerad i bland annat Den svenska psalmboken 1986 med texten till en psalm (nr 560), som översattes från tyska till svenska av Petrus Brask. I tidigare psalmböcker uppges superintendenten Ludwig Helmbold vara upphovsman till den tyska texten och Haquinus Magni Ausius ha översatt texten till svenska.

Psalmer
Var glad, min själ, och fatta mod, (diktad på tyska 1578) (1695 nr 238,  1819 nr 230, 1986 nr 560) skriven 1578

Tyska psalmförfattare
Tyska författare
Män
Födda okänt år
Avlidna okänt år
Koreasundet

Koreasundet är ett sund mellan Kyushu (Japan) och Sydkorea. Vid Tsushima delas det mellan Koreasundet och Tsushimasundet. Det är ungefär 20 mil brett och mellan 90 och 100 meter djupt. Havsströmmen Kuroshio passerar igenom sundet. Båttrafiken i sundet är mycket livlig med många internationella sträckor. Färjetrafiken i sundet är också betydande. De går ofta mellan den sydkoreanska staden Busan och mellan de japanska städerna Fukuoka, Tsushima, Shimonoseki, och Hiroshima. Tsushima med Fukuoka och Jeju anknyts också med det koreanska fastlandet. Det finns även linjer mellan Sydkorea, Japan och Kina. 

Under pleistocens glaciära cykel torkade sundet ofta upp och bildade en landbrygga till de japanska öarna. 

Mongolerna använde Koreasundet under sina två misslyckade invasionsförsök av Japan. Under rysk-japanska kriget stod slaget vid Tsushima i sundet, ur vilket japanerna gick segrande.

Det har diskuterats om en undervattenstunnel i sundet, likt den mellan Storbritannien och Frankrike.

Namn i sundet

Referenser

Asiens geografi
Sund i Sydkorea
Sund i Japan
Sund i Stilla havet
WP:Projekt Japan
WP:Projekt Korea
Arthur Compton

Arthur Holly Compton, född 10 september 1892 i Wooster, Ohio, död 15 mars 1962, var en amerikansk fysiker som tillsammans med Peter Debye (1884–1966) visade att röntgenstrålning inte bara kan ses som vågor utan även som partiklar som han sen kallade fotoner. Genom att skicka fotoner på elektroner kunde han visa hur elektronerna rörde sig och att ljuset fått en ny våglängd. Detta blev 1923 känt som Comptoneffekten, vilken 1927 gav honom Nobelpriset i fysik tillsammans med C. T. R. Wilson.

Compton blev filosofie doktor 1916 och lärare i fysik vid University och Michigan samma år. Han var anställd vid Westinghouse lamp co. 1917–19 och bedrev vetenskapliga studier vid Cambridge 1919–20. Compton var professor i fysik vid Washington University 1920–23, och från 1923 vid University of Chicago.

Compton utförde betydande arbeten inom en rad områden av fysiken, framför allt inom atomfysiken. Bland annat utförde han våglängdsbestämningar av hårda gammastrålar. Compton lyckades också visa att röntgenstrålarna liksom det vanliga ljuset kunde totalreflekteras, och var den förste som med framgång använde diffraktionsgitter för upptagning av röntgenspektra.

Noter

Externa länkar 

Nobelprize.org, Nobelpriset i fysik 1927
Nobelprize.org, Arthur Compton – Biografi

Amerikanska fysiker under 1900-talet
Nobelpristagare i fysik
Födda 1892
Avlidna 1962
Män
Amerikanska eponymer
Personer från Wayne County, Ohio
Alumner från Princeton University
Alumner från University of Chicago
Alumner från University of Minnesota
Personer med anknytning till Manhattanprojektet
Amerikanska nobelpristagare
Forskare från Ohio
Afrikagrupperna

Afrikagrupperna är en svensk ideell förening inriktad på situationen i södra Afrika. Organisationen, som bildades 1974, är en  partipolitiskt och religiöst obunden solidaritetsorganisation  som eftersträvar en rättvisare värld. Namnet syftar på enskilda lokala afrikagrupper i Sverige som bildade nationella Afrikagrupperna. 

Afrikagrupperna stödjer ett femtiotal organisationer i Angola, Namibia, Moçambique, Sydafrika och Zimbabwe samt regionala program och utbyten. För att stärka civilsamhället i dessa länder bedriver Afrikagrupperna inga egna projekt utan stödjer redan befintliga projekt som partnerorganisationerna bedriver. De stödjer även självständighet för Västsahara.

Afrikagrupperna har tre temaområden:  
 sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter (SRHR)
 Mat- och markrättigheter 
 Naturresurser, företag och mänskliga rättigheter. 

I Sverige och EU arbetar de med informations-, insamlings- och påverkansarbete.

Organisation
År 2021 hade Afrikagrupperna hade cirka  medlemmar, vilket inkluderade månadsgivare. År 2017 valdes Louise Lindfors till generalsekreterare. Hon efterträdde då Gabi Björsson som innehaft rollen i 16 år.

Lokala Afrikagrupper finns i Stockholm, Göteborg, Uppsala, Linköping, Falun, Gävle, Malmö/Lund, Ådalen och Växjö. 

Afrikagrupperna är en organisation som styrs utifrån sin ideologi. Enligt Sida är det en organisation som i "hög utsträckning (är) en informell och ideologiskt styrd organisation där till exempel handläggare och koordinatör har stor frihet att själv besluta om hur arbetet ska utföras utifrån delade grundläggande värderingar". I Sidas systemrevision av Afrikagrupperna 2003 konstaterades att "bristerna i Afrikagruppernas styrning är stora". Per 2021 var Afrikagrupperna en av Sidas strategiska partnerorganisationer och fick 43 miljoner i insatsbidrag från Sida under samma år.

Publikationer
Tidskriften Södra Afrika gavs ut fram till 2010. Numera ges tidningen Agera ut fyra gånger om året till medlemmar och givare.

Skivbolaget Afrogram gav ut två album på 1980-talet – Vi Räknar Dagarna ... (Frihetssånger Från Södra Afrika) (1982) och First Tour Live (1983).

Källor

Noter

Litteratur

Externa länkar
Afrikagruppernas webbplats

Ideella biståndsorganisationer i Sverige
Intresseorganisationer i Sverige
Vänderotsväxter

Vänderotsväxter (Valerianaceae) är en växtfamilj med 15 släkten där samtliga arter är örter. Blommorna, som sitter samlade i kvastar, är små och har fem kronblad. Blomfärgen är vanligen vit, rosa eller blå.

Vänderotsväxterna finns framför allt i norra halvklotets tempererade områden samt i Anderna.

Släkten

Auktorkälla: IPNI

Externa länkar
 Den virtuella floran - Vänderotsväxter

Trikolpater
Helsingfors stadsorkester

Helsingfors stadsorkester även Helsingfors Orkesterförening och Helsingfors filharmoniska sällskap grundades år 1882 på initiativ av dirigenten Robert Kajanus. Den är Nordens första permanenta och fulltaliga professionella symfoniorkester. Under åren 1892 till 1923 uruppförde orkestern största delen av Jean Sibelius symfoniska verk under tonsättarens egen ledning. Från och med hösten 1995 är orkesterns elfte överkapellmästare Leif Segerstam och sedan hösten 2003 första gästkapellmästare John Storgårds.

Orkestern konserterar i Musikhuset i Helsingfors från september till juni. Den har uppträtt i flera europeiska länder samt fyra gånger i USA och fyra gånger i Japan. Våren 2004 gjorde orkestern sin fyrtionde konsertturné till Sydamerika – som första finländska orkester någonsin.

Orkestern har gjort framgångsrika skivinspelningar av musik av bland andra Sibelius och Einojuhani Rautavaara. I den av Segerstam dirigerade Sibelius-cykeln för Ondine har publicerats bland annat Lemminkäinenlegenderna, den med en guldskiva belönade violinkonserten (solist Pekka Kuusisto) samt Sibelius samtliga symfonier.

Två skivor med musik av Einojuhani Rautavaara, Angel of Light och Angels and Visitations har tilldelats bland annat Cannes Classical Award. Stadsorkesterns Rautavaaraserie har sedermera kompletterats med skivorna On the Last Frontier, The Journey och Garden of Spaces (med Cantus Arcticus och klarinettkonserten). Till serien hör även den tredje pianokonserten Gift of Dreams, beställd och tolkad av Vladimir Ashkenazy.

Säsongen 2003/2004 gjorde stadsorkestern premiärinspelningar av verk av de två samtida amerikanska tonsättarna Christopher Rouse (Segerstam & Evelyn Glennie) och John Corigliano (Storgårds). Lastenlaulujen aarreaitta-skivan (Barnsångernas skattkammare; 2005) kompletterar stadsorkesterns internationellt uppmärksammade sjuåriga fadderbarnsprojekt, i vilket 4 700 familjer från Helsingfors deltar.

Överkapellmästare
Som orkesterns överkapellmästare efter Robert Kajanus har fungerat:

 Georg Schnéevoigt (tillsammans med Kajanus) 1914–1916, 1932–1940
 Armas Järnefelt 1942–1943
 Martti Similä 1945–1951
 Tauno Hannikainen 1951–1963
 Jorma Panula 1965–1972
 Paavo Berglund 1975–1979
 Ulf Söderblom (tillsammans med Berglund) 1978–1979
 Okko Kamu 1981–1988
 Sergiu Comissiona 1990–1993
 Leif Segerstam, 1995–2007
 John Storgårds, 2008–2015

Externa länkar
 Helsingfors stadsorkester
 

Finländska symfoniorkestrar
Musikgrupper från Helsingfors
Musikgrupper bildade 1882
Katten (film, 2003)

Katten är en amerikansk komedifilm från 2003, baserad på boken Katten i hatten av Dr. Seuss. Mike Myers spelar katten.

Handling
De ständigt bråkande syskonen Conrad och Sally Walden (Spencer Breslin och Dakota Fanning) är ensamma hemma med en guldfisk som enda sällskap. Utomhus regnar det, och det finns absolut ingenting att göra.

Men när en mystisk katt (Mike Myers) dyker upp med sin magiska hatt, ställs allting på ända. Han tar dem med in i fantasins värld med lekar, roliga spel och glädjen i att göra saker tillsammans. Under denna omtumlande dag, där de råkar ut för exploderande tårtor, magiska maskiner, nyfikna varelser och fullständig kalabalik i sitt hus, lär de sig uppskatta det roliga i att ha roligt, men det gäller att veta hur man fixar det!

Om filmen
Katten i hatten regisserades av Bo Welch. Filmen är baserad på barnboken Katten i hatten av Dr Seuss från 1957.

Rollista (urval)
Mike Myers - Katten
Alec Baldwin - Quinn
Kelly Preston - Mamma
Dakota Fanning - Sally
Spencer Breslin - Conrad
Amy Hill - Mrs. Kwan
Paris Hilton - Kvinnlig klubbesökare

Svenska röster
Joakim Jennefors - Katten
Norea Sjöqvist - Sally
Emil Smedius - Conrad
Roger Storm - Quinn
Eva Röse - Mamma
Annica Smedius - Mrs Kwan
Okänd - Saken 1 & Saken 2
Dick Eriksson - Mr Humberfloob
Andreas Rothlin Svensson - Fisken
Dan Bratt - Berättare

Externa länkar

Filmer 2003
Amerikanska komedifilmer
Fiktiva katter
Engelskspråkiga filmer
Filmer baserade på barnböcker
Filmer från Dreamworks
Filmer från Universal Studios
Dwight Muhammad Qawi

Dwight Muhammad Qawi, född som Dwight Braxton den 5 januari 1953 i Baltimore, Maryland, är en amerikansk boxare. Qawi var en av de första dominanta inom den nystartade viktklassen cruiservikt, som ligger snäppet under tungvikt. Qawi tappade världsmästartiteln mot Evander Holyfield och lyckades sedan aldrig återta den. Senare i karriären mötte Qawi George Foreman under dennes spektakulära comeback. Qawi hade inte en chans och blev utslagen av Foreman.

Qawi föddes i Baltimore men växte upp i Camden, New Jersey.

Amerikanska boxare
Män
Födda 1953
Levande personer
Världsmästare i boxning
Jörgen Ericsson

Jörgen Fredrik Ericsson, född 25 november 1953 i Falu Kristine församling i Kopparbergs län, är en svensk konteramiral och före detta försvarsattaché i Washington, D.C.. Han har tidigare varit marininspektör 2001–2005, chef för Högkvarteret och chef för Försvarsmaktens specialförband.

Biografi
Ericsson började på Kungliga Sjökrigsskolan i Näsby Park, Stockholm 1972 och tog officersexamen där 1975. Efter det hade Ericsson olika befattningar 1975–1988 upp till och med sekond på jagare, torpedbåt och robotbåt. Han var också lärare i stridsledning, torped och Robot 15 vid Kungliga Sjökrigsskolan samt på Berga örlogsskolor. Åren 1999–2001 var han flottiljchef vid Tredje ytstridsflottiljen. Han har genomgått traditionell skolutbildning med inriktning mot överste/kommendörsbefattningar. Dessutom har han tillbringat ett år vid US Naval Command College 1994–1995 i USA. År 2000 genomgick han Försvarshögskolans chefskurs på Solbacka i Södermanland.

Den 1 oktober 2001 utnämndes han till konteramiral och generalinspektör för Marinen. Anders Grenstad tog över den positionen 1 juli 2005 då Jörgen Ericsson blev chef för Högkvarteret. 2007–2010 var Ericsson strategi- och planeringschef i Försvarsmakten och chef för planerings- och ekonomiavdelningen i Högkvarteret. Åren 2011–2014 tjänstgjorde Ericsson som Sveriges försvarsattaché i Washington, DC. Ericsson gick i pension i april 2015.

Jörgen Ericsson har varit HM Konungens adjutant mellan 1993 och 2001 och överadjutant vid HMK stab från 2001 till sin pension. Han var under åren 2003–2009 ordförande för Sjöofficerssällskapet i Stockholm. Han invaldes i Kungliga Örlogsmannasällskapet 1996 och i Kungliga Krigsvetenskapsakademien 2001. Han var Krigsvetenskapsakademiens andre styresman 2017–2020.

Utnämningar 
1975 – Löjtnant
1978 – Kapten
1982 – Örlogskapten
1992 – Kommendörkapten
1994 – Kommendörkapten med särskild tjänsteställning
1996 – Kommendör
2001 – Flottiljamiral (15 mars)
2001 – Konteramiral (1 oktober 2001 enligt riksdagsbeslut den 15 mars] 2001)

Utmärkelser
Ericssons utmärkelser:

Svenska
   För nit och redlighet i rikets tjänst (2005)
   Försvarsmaktens värnpliktsmedalj
   Hans Majestät Konungens medalj, 8:e storleken i serafimerordens band (1998)
  Föreningen Flottans Mäns Ankarmedalj i guld
  HM Konungens minnesmedalj (1996)

Utländska
   Riddare av 1. klass av Finlands Vita Ros’ orden (1994)
   Kommendör av Bernardo O'Higgins-orden (1996)
   3:e klass / Kommendör av Italienska republikens förtjänstorden (5 maj 1998)
   Kommendör av Argentinska Majorden (4 juni 1998)
   Pingat Jasa Gemilang (Tentera) (2004)
   Kommendör av Tre Stjärnors orden (2005)
  La Condecoración a la Distinción Naval (2004)
  First Class of the Order Of The Madar Horseman with Swords (2007)

Referenser

Källor

Födda 1953
Levande personer
Män
Militärer från Falun
Svenska militärer under 1900-talet
Svenska militärer under 2000-talet
Svenska amiraler
Svenska marininspektörer
Svenska marinchefer
Svenska attachéer
Ledamöter av Kungliga Krigsvetenskapsakademien
Ledamöter av Kungliga Örlogsmannasällskapet
John Edward Gray

John Edward Gray, född 12 februari 1800 i Walsall, West Midlands, död 7 mars 1875 i London, var en brittisk zoolog och frimärkssamlare. Han hävdade att han var den förste frimärkssamlaren i världen. Under sin levnad skrev han över 1 000 böcker, avhandlingar, publikationer samt sina memoarer.

Gray var son till Samuel Frederic Gray som vid denna tid var en känd farmakolog och botaniker. Han var också äldre bror till zoologen George Robert Gray. Efter studier i London hjälpte John sin far med texten för boken The Natural Arrangement of British Plants (1821). Gray blev 1824 anställd som assistent vid British Museum och deltog i katalogiseringen av museets reptilsamling. Åren 1840–1874 var Gray föreståndare för den zoologiska avdelningen och utgav olika kataloger över museets samling med beskrivningar av djurgrupper och arter. Gray utökade även samlingen, så att den kom att bli en av världens ledande zoologiska samlingar.

Gray som ornitolog 
Han beskrev och kategoriserade 31 arter mellan åren 1829 och 1863. Han har förärats att få ge vetenskapliga namn åt tre fåglar:
 Grays ökenlärka (Ammomanes grayi)  (Wahlberg, 1855) 
 Rishäger (Ardeola grayii)  (Sykes, 1832) 
 Blue-headed Sapphire (Hylocharis grayi)  (Delattre & Bourcier, 1846)

Gray som frimärkssamlare 
Gray började redan innan första uppkomsten av frimärken samla liknade föremål. Den 6 maj 1840, som var utgivningsdagen för världens första frimärke, köpte han några exemplar för att samla dem. Gray inskränkte sig inte till brittiska frimärken utan samlade utgåvor från hela världen. 1861 gav han ut en lista med namnet Hand Catalogue of Postage Stamps, som liknade frimärkskataloger från idag. Men även en bokhandlare från Strasbourg, Oscar Berger-Levrault, betecknade sig som uppfinnare av frimärkskatalogen. Dessa kataloger var inte avsedda för allmänheten. Först några år senare fanns en version av Alfred Potiquet som gick att köpa i boklådor.

Källor

Externa länkar 
 

Engelska zoologer
Brittiska ornitologer
Filatelister
Zoologer under 1800-talet
Brittiska forskare under 1800-talet
Personer från Walsall
Födda 1800
Avlidna 1875
Män
Göran Larsson (historiker)

Göran Larsson, född 1955 i Malmö, är en svensk arkivarie, museiman och historisk författare.

Larsson, som är filosofie kandidat i historia, tjänstgjorde 1984–2001 vid Landsarkivet i Lund varefter han blev chef för Malmö stadsarkiv. Under en period 2003–2004 var han även stadens tillförordnade kulturdirektör. Mellan september 2005 och december 2014 var han chef för Malmö Museer och sedan våren 2015 innehar han en specialistroll inom Malmö kulturförvaltning.

Under sin studietid vid Lunds universitet var han mycket aktiv i studentlivet och var kurator för Kristianstads nation 1977 samt ordförande för Lunds studentkår 1979. Åren 1980–1995 förestod AFs Arkiv & Studentmuseum. För sina insatser där blev han hedersledamot i Akademiska Föreningen och invald i Uarda-akademien. Larsson har även nasifierats som näsa nr 18 i Akademiska Föreningens Nasotek.

Göran Larsson har redigerat och medverkat i ett stort antal böcker och skrifter, inte minst i student- och arkivhistoriska ämnen, men har även (tillsammans med Claes Wahlöö) skrivit två böcker om slaget vid Lund. Han har också bedrivit forskning kring det skånska generalguvernementet 1801–1809.

Källor 
 Malmö stads pressmeddelande vid Göran Larssons utnämning till museichef 1 juni 2005

Externa länkar 

Svenskt museifolk
Svenska stadsarkivarier
Svenska historiker
Alumner från Lunds universitet
Personer verksamma inom Akademiska Föreningen
Födda 1955
Levande personer
Män
Författare från Malmö
Personer verksamma inom Lunds studentkår
Tidigare kuratorer vid Kristianstads nation
Hector Mercedes

Hector Mercedes var en boxare från Puerto Rico.

Han var Mike Tysons första motståndare i proffsringen. Mercedes sade efter matchen att Tyson slagit hårdare än någon annan han mött.

Hector Mercedes boxades 8 proffsmatcher med resultatet 1 vinst och 7 förluster.

Källor

Puertoricanska boxare
Män
Joaquim de Almeida

Joaquim de Almeida, född 15 mars 1957 i Lissabon, Portugal, portugisisk skådespelare. Han räknas som en av de främsta i sitt hemland, och har medverkat både på teater och i film i Europa, Argentina, Brasilien, Mexiko och USA. de Almeida bor numera i USA, och är amerikansk medborgare sedan 2005.

Filmografi i urval

Externa länkar
Joaquim de Almeida Fan Site
 

Portugisiska skådespelare
Personer från Lissabon
Födda 1957
Levande personer
Män
Decade of Roma Inclusion

Decade of Roma Inclusion, Decenniet för romsk integration eller årtiondet för integrering av romer är ett initiativ av tolv central- och sydeuropeiska länder att förbättra den socioekonomiska integrationen för den romska minoriteten i området. Initiativet startade 2005 och fortsätter fram till 2015, och är det första multinationella projektet för att förbättra förhållandet för romer.

De tolv länderna är Albanien, Bosnien och Hercegovina, Bulgarien, Kroatien, Makedonien, Montenegro, Rumänien, Serbien, Slovakien, Spanien, Tjeckien och Ungern. Dessa länder har en betydande romsk minoritet som lider av att ha blivit utsatt för både social och ekonomisk diskriminering.

Regeringarna i deltagarländerna beslöt 2005 att särskilda ansträngningar skulle göras för att minska det gap i välfärd och levnadsförhållande som finns mellan romer och icke-romer och även sätta ett slut för den spiral av fattigdom och utanförskap som många romer drabbats av.

Externa länkar 
 The Decade of the Roma Inclusion 2005-2015 (på engelska och romani)

Romsk historia
Bruno Bauer

Bruno Bauer, född 6 september 1809 i Eisenberg, Sachsen-Altenburg, död 15 april 1882 i Berlin, var en tysk filosof, historiker och teolog. Bauer utredde bland annat skillnader i gudsuppfattning hos många olika kulturer. Han var en av Karl Marx främsta meningsmotståndare.

Bauer var docent i Berlin och från 1839 i Bonn. På grund av de åsikter han utvecklade i skrifterna Kritik der evangelischen Geschichte der Synoptiker (1841–1842), i vilka han sökte påvisa att evangelierna inte var historia utan litterära produkter, blev han 1842 tvungen att lämna sin befattning. Under de närmaste följande åren sysslade han främst med profanhistoria, men han återtog sedan sitt bibelkritiska författarskap med verk som Kritik der paulinischen Briefe (1850–1852) och Kritik der Evangelien und Geschichte ihres Ursprungs (1850–1851), där han förnekar att Jesus existerade ens såsom person. I ett senare arbete, Christus und die Cäsaren. Der Ursprung des Christentums aus dem römischen Griechtentum (1877), framställer han kristendomen som en produkt av stoicism och Filons filosofi.

Referenser

Noter

Litteratur 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Se även
Om judefrågan

Externa länkar

Tyska filosofer
Unghegelianer
Födda 1809
Avlidna 1882
Män
Personer från Thüringen
Ken Norton

Kenneth Howard "Ken" Norton, född 9 augusti 1943 i Jacksonville, Illinois, död 18 september 2013 i Bullhead City, Arizona, var en amerikansk professionell boxare som under en kort period 1978 var världsmästare i tungvikt.

Boxningskarriär
Som andre man i historien besegrade Norton Muhammad Ali men förlorade sedan två returmöten genom ifrågasatta poängförluster, varpå några kritiker menade att Norton borde fått segern i samtliga möten. I likhet med den förste (Joe Frazier) som besegrade Ali, tränades Norton av Eddie Futch.

Norton utsågs i mars 1978 till världsmästare av organisationen WBC då den nye mästaren Leon Spinks istället för att möta Norton skrivit att avtal om en returmatch med Ali. Norton förlorade dock sin titel bara några månader senare i en match mot Larry Holmes. Därmed blev Norton den förste tungviktsvärldsmästaren som aldrig vunnit en titelmatch.

Utanför ringen
I februari 1986 råkade Norton ut för en svår bilolycka och var under en period förlamad och kunde inte tala. 

Norton avled den 18 september 2013.

Referenser 
Artikeln är helt eller delvis en översättning av Wikipedias engelskspråkiga version

Webbsidor
 Norton på Boxrec

Noter

Födda 1943
Avlidna 2013
Män
Personer från Jacksonville, Illinois
Idrottare från Illinois
Amerikanska boxare
Världsmästare i boxning
Amerikanska idrottare under 1900-talet
NMEA

National marine electronics association, NMEA är en organisation vars medlemmar är verksamma inom marinelektronik. Organisationens syfte är att skapa gemensamma standarder för marinelektronik.

Standarder

NMEA 0183 
En standard som bygger på seriell dataöverföring enligt RS422 med en talare (sändare) och valfritt antal lyssnare (mottagare), till exempel en kompass som skickar information till radar, ECDIS, autopilot och så vidare.

NMEA står för The National Marine Electronics Association och är organisationen bakom standarden. GPS system som använder standarden skickar datan i klartext där uppdateringshastigheten varierar. Vanligt är 1 sec. uppdatering. Meningar som skickas följer en standard där antalet olika meningar är så många att endast de vanligaste presenteras:

$GPAAM - Waypoint Arrival Alarm
$GPBOD - Bearing, Origin to Destination
$GPBWW - Bearing, Waypoint to Waypoint
$GPGGA - Global Positioning System Fix Data
$GPGLL - Geographic Position, Latitude/Longitude
$GPGSA - GPS DOP and Active Satellites
$GPGST - GPS Pseudorange Noise Statistics
$GPGSV - GPS Satellites in View
$GPHDG - Heading, Deviation & Variation
$GPHDT - Heading, True
$GPRMB - Recommended Minimum Navigation Information
$GPRMC - Recommended Minimum Specific GPS/TRANSIT Data
$GPRTE - Routes
$GPVTG - Track Made Good and Ground Speed
$GPWCV - Waypoint Closure Velocity
$GPWNC - Distance, Waypoint to Waypoint
$GPWPL - Waypoint Location
$GPXTE - Cross-Track Error, Measured
$GPXTR - Cross-Track Error, Dead Reckoning
$GPZDA - UTC Date/Time and Local Time Zone Offset
$GPZFO - UTC and Time from Origin Waypoint
$GPZTG - UTC and Time to Destination Waypoint

Mer information om avkodning och hur dessa är uppbyggda återfinns lättast om man gör en sökning på google.

NMEA 2000 
En nyare standard som bland annat tillåter flera talare i ett system. NMEA 2000 bygger på CAN istället för RS422.

Externa länkar 
NMEA:s officiella webbplats

Elektronikorganisationer