kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Successor

Successor (synonym efterföljare), begrepp inom logik. 

Successorn till ett naturligt tal  är det minsta tal som är större än . Annorlunda uttryckt är successorn till a dess omedelbara efterföljare, därav namnet.

Definition 
Varje tal har precis en successor. Detta innebär att denna relation är en funktion, successorfunktionen, som ofta betecknas S eller SUCC. S(a) är alltså efterföljaren till a, exempelvis gäller S(17) = 18. Begreppet successor kan utvidgas till att användas inte bara om naturliga tal utan även andra talområden, till exempel kardinaltal och ordinaltal. Om S(a) = b säger man att a är predecessor eller föregångare till b. Hos reella tal existerar inga efterföljare eller föregångare. Det finns till exempel inget minsta reellt tal som är större än 1. Detsamma kan sägas om de rationella talen, eftersom det för varje par av rationella tal x och y där  gäller att   . (Addition är en sluten operation under den rationella talmängden, därmed är alltid  ett rationellt tal.)

Varje naturligt tal har en efterföljare. Varje naturligt tal utom 0 har en föregångare. Varje kardinaltal har en efterföljare. Märkligt nog finns det en massa kardinaltal (inte bara 0) som saknar föregångare trots att alla har en efterföljare. Dessa kardinaltal kallas limeskardinaltal och motsvarande begrepp för ordinaltal är limesordinaltal. Kardinaltalen är vad man kallar "totalt ordnade". Alla är jämförbara med varandra med avseende på storlek. Man kan tänka sig alla kardinaltal utlagda i en lång rad med större och större tal ju längre åt höger i raden vi tittar. Längst till vänster i denna rad finns då de naturliga talen (allra längst till vänster förstås 0), och längre åt höger kommer alla oändliga kardinaltal i storleksordning. Omedelbart till höger om ett kardinaltal a finns alltså dess efterföljare, och alla har som sagt ett sådant tal till höger om sig. Det märkliga som beskrevs ovan innebär att det finns en massa tal i denna långa rad som inte har ett annat tal omedelbart till vänster om sig (dvs de har ingen föregångare). Detta trots att alla har ett tal omedelbart till höger om sig, och att alla ligger samlade på en och samma rad. De märkliga undantagen är limeskardinaltalen. Att talet 0 är ett sådant undantag är ju inte svårt att förstå eftersom det ligger längst till vänster i raden. Svårare att smälta är att det faktiskt finns en massa tal mitt inne i raden som inte har något tal till vänster om sig men däremot alltid ett till höger om sig. Oftast låter man talet 0 vara bortdefinierat från limeskardinaltalen, vilket i så fall innebär att alla limeskardinaltal är oändliga kardinaltal. Det minsta limeskardinaltalet (förutom 0) är 0. Sedan följer ω, 2ω, 3ω och så vidare i all oändlighet. Uppräkningen tar aldrig slut. Efter alla dessa limeskardinaltal följer sedan ω2. Långt senare i uppräkningen stöter vi på tal som ωω och ε0 etc.

Logik

de:Nachfolger
Attisk bas

Attisk bas kallas inom arkitekturen en kolonnbas som består av rundstavar eller vulster och en mellanliggande hålkäl med tillhörande plattor.

Kolonner
Askja

Askja är en av Islands största vulkaner. Den innehåller en 55 km² stor kaldera och är belägen norr om Vatnajökull.

Historik
Det största utbrottet i modern tid inleddes den 28 mars 1875. Askmolnet från utbrottet nådde västra Norge cirka 45 timmar och Stockholm cirka 57 timmar senare på förmiddagen den 30 mars. Askpartiklarna från utbrottet är idag en värdefull tidsmarkör i torvmarker och sjösediment från Uppland och Värmland i söder till Jämtland i norr. Ett mindre känt utbrott från Askja inföll i början av holocen, för cirka 11 000 år sedan. Från det utbrottet har tefra (vulkanaska) påträffats i sjösediment på Irland, på Färöarna, i norra Norge samt i Blekinge.

Se även
Tefrokronologi

Källor
 Forskning & Framsteg om Askjas utbrott 1875

Externa länkar

  Doktorsavhandling om bl.a. tefrokronologi i Jämtland

Vulkaner i Norðurland eystra
Stratovulkaner
Berg i Norðurland eystra
Tentativa världsarv i Island
Vatnajökulls nationalpark
Kalderor
Vatnajökull

Vatnajökull (tidigare Klofajökull) är Europas största glaciär (8 100 km²), och är belägen på sydöstra delen av Island i ett geologiskt aktivt område. Under isen ligger vulkaner vilkas utbrott orsakar så kallade jökellopp. Den mest kända av dessa vulkankratrar är Grímsvötn en bit in i den västra delen. Runt Grímsvötn ligger flera andra vulkaner, på den sydvästra delen av Vatnajökull finns berget Þórðarhyrna, i nordväst finns Bárðarbunga som ligger helt under isen och får glaciären att bilda en kupolformad upphöjning. Mitt på nordsidan av glaciären finns Kverkfjöll. I den södra delen hänger Vatnajökull ihop med Öræfajökull, som även är en vulkan med samma namn och vars topp Hvannadalshnjúkur är Islands högsta berg (2 119 m). Nordost om Hvannadalshnjúkur finns Esjufjöll. Väster om Öræfajökull finns glaciärtungan Skeiðarárjökull. Vatnajökull är den största glaciären både till ytan och till omfånget och den tredje största glaciären i Europa räknat efter ytan. Glaciärens höjd är generellt 1 400 till 1 800 meter över havets yta. 

Vatnajökull ligger i Vatnajökulls nationalpark, som omfattar hela glaciären och betydande områden omkring denna.

Referenser

Populärkultur
 I filmen Batman Begins spelades bergsscenerna in runt Vatnajökull.

Glaciärer i Island
Islands geografi
Vatnajökulls nationalpark
Sköld

För andra betydelser av ordet sköld, se Sköld (olika betydelser).

En sköld är ett bärbart skivliknande skyddsvapen, vanligen tillverkat av trä, läder eller metall, som användes främst under forntiden och medeltiden. Sköldens huvudsakliga syfte är att skydda bäraren från skada, men den kan även användas offensivt. Skölden är på insidan försedd med någon form av handtag och hålls i regel framför överkroppen.

Romerska sköldar 

I de romerska legionerna användes ofta stora, rektangulära, lätt välvda sköldar benämnda scutum. De romerska sköldarna har en sköldbuckla i mitten.

Det romerska rytteriet och de lätta trupperna hade en rund sköld med en diameter om cirka 90 centimeter av läder, trä eller metall (latin: parma equestris).

Vikingatida sköldar 

De vikingatida sköldarna var runda till formen och hade en sköldbuckla i centrum. Sköldbucklan täckte det hål i sköldens centrum där handtaget satt. Denna typ av sköld saknade fäste för armen, och hölls fast endast med handtaget.
I Norden var oftast sköldarna tillverkade av furubrädor cirka 12–5 mm, tjockare mot centrum och tunnare mot kanten som oftast var klädd med ett tjockt läderband som blöttes och fick torka runt kanten och fungera som förstärkning.
Framsidan och baksidan var täckt med ett tunt lager skinn eller lintyg som var fastlimmat.
Vikingaskölden kunde väga upp emot 10 kg.

Medeltida sköldar 
På Bayeuxtapeten förekommer omvänt droppformade sköldar (kite shields), vilket var vanligt för ryttare under den tidiga delen av medeltiden. Omkring 1250 blir skölden mindre och formen ändras till den strykjärnsform som idag vanligen förknippas med sköldbegreppet.

Nutida sköldar 

Idag används sköldar främst av polisen vid kravaller samt vid vapeninsatser. Dessa kravallsköldar är tillverkade av olika material, till exempel polykarbonat. Ballistiska sköldar förekommer även. Dessa är tillverkade av aramidväv (kevlar) i kombination med keramik, för att tåla beskjutning med kraftigare kalibrar.

Skölden som symbol 

Efter det medeltida bruket att måla sin sköld i ättens eller sina personliga färger uppträder sköldar inom heraldiken, som bärare av ett heraldiskt vapens viktigaste symboler.

Se även 
 Ancile
 Vapensköld
 Skoklosterskölden
Jökellopp

Jökellopp är väldiga vattenflöden på bland annat  Island, orsakade av vulkanutbrott under glaciärer eller avtappning av issjöar. Issjöar är sjöar som däms upp av is, och om tillräckligt mycket vatten samlas i dem kan de få isen att flyta, vilket skapar stora vattenflöden under isen. De kan utgöra en fara för människor och infrastruktur.

Referenser
 AntarcticGlaciers.org

Externa länkar
 ScienceDirect

Glaciologi
Översvämningar
Natur på Island
Issjö

Issjö, glaciärsjö eller glacial sjö är en sjö som bildats av smältvattnet från en glaciär. De är ofta tillfälliga, tämligen små sjöbildningar, som uppstår genom dämning mellan glaciäris och sluttningar, i bassänger framför glaciären eller i smältande dödisområden. När inlandsisen smälte förekom mycket stora issjöar, exempelvis Baltiska issjön.

Se även 
 Isälv

Referenser

Externa länkar 

 
Insjöar efter typ
Glaciologi
Istid

Istid är en period i jordens historia som kännetecknas av att is och glaciärer vid polerna vuxit fram och spridit sig mer globalt till följd av ett strängt klimat. Termen kan både syfta på en nedisning under tusentals år (till exempel Weichsel) och en längre tidsperiod med flera nedisningar (till exempel Anderna-Saharaistiden). Tidvis kan medeltemperaturen i Sverige under dessa istider ha varit 20 °C lägre än i modern tid.

Historik

Tidiga istider 
Den äldsta kända istiden är Huronistiden för cirka 2,4–2,1 miljarder år sedan. Spår av stora inlandsisar hittar man i form av isräfflor och sediment som har avlagrats i samband med isavsmältningen, ex. morän och varvig lera.

En teori om att hela jorden har varit täckt av glaciärer under kryogenium för ungefär 650 miljoner år sedan har presenterats av vissa forskare som förklaring på varför man hittar flyttblock i namibiska öknen. Teorin benämns Snöbollsjorden, eller "Slaskjorden".

Kvartära istider 
Under de två senaste geologiska tidsperioderna (pleistocen och holocen) har en rad omfattande glaciärbildningar uppstått. De senaste 1,8 miljoner åren har det funnits sex större glaciationer som har täckt Skandinavien (och delar av Tyskland), Alperna och större delen av Nordamerika och Brittiska öarna (se nedanstående schema). Brittiska öarna har ett något annorlunda schema, men motsvarigheterna till Eem och Weichsel kallas för Ipswichian och Devensian.

De nordeuropeiska namnen är satta efter istidernas geografiska utsträckning, samma sak gäller de nordamerikanska. Namnen i Alperna är namn som givits de geologiska lager som motsvarar istiderna i denna region. Anledningen till att holocen är med i tabellen är att de flesta experter är eniga om att den tid vi befinner oss i nu endast är en mellanistid. Weichsel är den period som populärt menas med termen "istiden".

Uppkomst 
Orsaken till att en istid inträffar är variationer i styrka i de solstrålar som träffar jorden, något som man när det gäller kortare kalla perioder har kunnat knyta till antalet solfläckar på solen. Den förste att knyta istiderna till dessa fenomen var den serbiske vetenskapsmannen Milutin Milanković som konstaterade detta 1938. Det krävs dock mer än minskad solfläcksaktivitet för att en verklig istid skall uppträda och den främsta orsaken är troligtvis variationer i jordaxelns lutning, något som inträffar med jämna mellanrum.

Man kunde tro att det är kalla vintrar som orsakar att glaciärerna byggs upp. Det är dock snarare orsakat av somrarnas kortare längd, vilket gör att vintersnön inte hinner smälta undan under sommaren.

Den svenske gruvexperten Daniel Tilas (1712–1772) blev 1742 den förste som la fram en teori om att drivande isflak kan ha transporterat flyttblock långa sträckor i  Skandinavien och Baltikum.

Spår efter istider
Jättegrytor
Rundhällar
Isräfflor
Rullstensåsar
U-dalar
Fjordar
Morän
Moränryggar
Flyttblock
Varvig lera

Källor

Externa länkar 
 Ice Age explanation
 Milankovitch

Geologi
Glaciologi
Klimatförändring
Oengus

Oengus mac in Og var en gudom i Irlands keltiska mytologi. Son till guden Dagda och gudinnan Boann. Han var antagligen en gud för kärlek, ungdom och poetisk inspiration.

Oengus avlades och föddes på en enda dag. Hans himmelska hem har av arkeologer identifierats med gravhögen vid Newgrange vid Boynefloden. I en berättelse om honom kallad Oengus dröm förälskar han sig i en flicka och finner henne efter ett långt sökande. 

Oengus förekommer framför allt som en bifigur i berättelsen om Finn. Där har han rollen som trickster.

Se även  
 Mytologi: Övernaturlig avlelse

Referenser 

Gudar i keltisk mytologi
Kärleksgudar
Ogmios

Ogmios () var en stridsgud i den keltiska mytologin i det romerska Gallien.

Förmodligen har gestalten Ogmios utvecklats ur den irländske hjälten Oghma. Romarna identifierade honom dock med hjälten Herkules i deras egen mytologi eftersom han hade en klubba som attribut. Detta gjorde att Ogmios också fick gudomlig status.

Referenser 

Gudar i keltisk mytologi
Krigsgudar
Ogun

Den här artikeln handlar om guden Ogun. För delstaten med samma namn, se Ogun, Nigeria

Ogun (även Ogum) är en gud i mytologin hos yorubafolket i Nigeria i Västafrika och i den haitiska voodoon. Han fanns också i Dahomeyrikets mytologi under namnet Gu.

Som andeväsen associeras Ogun med järnet och betraktas som smedernas skyddsväsen. Han har även rollen som jakt- och stridsgud. I myterna om honom berättas det att han som jägare anförde de andra gudarna ner till jorden.

Referenser

Se även 
 Mytologi: Jakten

Gudar i afrikansk mytologi
Mytologiska jägare
Voodoo
Jaktgudar
Krigsgudar

de:Ogoun
Oinomaos

Oinomaos var i den grekiska mytologin kung i Elis, far till Hippodameia. 

Oinomaos var dömd av en profetia att dödas av sin svärson. Eftersom Oinomaos betraktade sig som oövervinnelig i hästkapplöpning, hoppades han kunna undkomma sitt öde genom att utmana alla som friade till hans dotter i denna sport. Den trettonde friaren var Pelops. Han mutade kungens stalldräng Mytilos att sabotera Oinomaos' vagn. Genom denna list dödades Oinomaos och Pelops gifte sig med Hippodameia: Profetian hade gått i uppfyllelse. Pelops lät därefter mörda Mytilos för att dölja sitt dåd och införde de Olympiska spelen till Oinomaos ära.

Personer i grekisk mytologi
Oisín

Oisín (kallas Ossian i Skottland) var i Irlands keltiska mytologi en gestalt som åtföljer St Patrick över den irländska ön och berättar om Finn och Fiana.

Enligt den irländska berättartraditionen är Oisín en länk mellan mytologisk och historisk tid. I sagan berättar han om myternas värld i första person. 

Under 1700- och 1800-talen utvecklades en populär gestalt i den tidens skönlitteratur utifrån Oisín som antog den skotska versionen av namnet.

William Butler Yeats skrev den episka dikten The wanderings of Oisin, utgiven 1889.

Keltisk mytologi
Romantiken
Ojin

För guden med detta namn i japansk mytologi, se Hachiman.

Ōjin (応神天皇 Ōjin-tennō), var en japansk legendarisk kejsare som regerade från cirka 270 till 310. Han efterträdde sin mor Jingū Kōgō och efterträddes i sin tur av Nintoku.

Se även 
Hachiman

Referenser 

Japanska kejsare
Män
Födda 200
Avlidna 310
WP:Projekt Japan
Personer i Japans historia
Okeanos

Okeanos var i grekisk mytologi en världsström, som, cirkelformigt sluten inom sig själv, flöt runt hela jorden utan att blanda sina böljor med havets. Havet hade dock som även alla floder och källor sitt ursprung från Okeanos. I likhet med andra naturmakter räknades Okeanos som ett personligt gudaväsen och hos Homeros sägs han till och med vara alla de övriga gudarnas stamfader. 

Enligt Hesiodos är han en son av Uranos (himlen) och Gaia (jorden) och den äldste bland titanerna. Med sin gemål Tethys hade han många döttrar, okeaniderna, vilkas antal av Hesiodos uppges till 3.000, och alla floder på jorden gäller som hans söner.

På latin heter Okeanos Oceanus, och det är från hans namn som ordet ocean kommer.

Släktskap

Källor

Se även 
 Mytologi: Fadersgestalter
 Mytologi: Floder

Externa länkar

Gudar i grekisk mytologi
Havsgudar
Uleåborgs slott

Uleåborgs slott (finska: Oulun linna) var ett slott i Uleåborg i norra Österbotten i Finland. Slottet började byggas på befallning av den svenske kungen Johan III år 1590 av arkitekten Peter Bagge, på Slottsholmen i Ule älv. Stadsnamnet Uleåborg syftade ursprungligen på just "borgen i Ule älv". 

Uleåborg ärvdes efter 1651 som län åt friherrarna av Ulaborg, inom ätten Gyllenstierna af Ulaborg.

Slottet förstördes av ett blixtnedslag som orsakade en explosion i ett krutlager med efterföljande brand den 1 augusti 1793. Slottsruinerna är idag en sevärdhet.

Befästningen uppfördes till skydd mot de ryska karelerna, anlades på ruinerna av ett äldre fäste, måhända detsamma, mot vilket en hop novgoroder gjorde ett anfall 1377 och vilket benämndes Oula. Under klubbekriget (1596-1597) spelade befästningen en viss roll samt uppfördes i början av 1600-talet, på Karl IX:s befallning, delvis ånyo av sten.

Slottet bildade i det närmaste en fyrkant med höga torn av trä i varje hörn. Södra långsidan utgjordes av en 34 meter lång, 4 meter hög och 0,7 meter tjock stenmur. Även östra sidan skyddades av en stenmur, något högre och tjockare. På övriga sidor fanns träförskansningar. Utanför östra, norra och västra förskansningarna gick slottsgraven, som mynnade ut i och kunde fyllas med vatten från älven. Innanför befästningarna var slottets byggnader uppförda, dels av gråsten, dels av tegel eller trävirke. Slottet erhöll aldrig något bloddop. Det användes huvudsakligen som tyghus och förvaringsplats för krigsförnödenheter samt tjänstgjorde en tid även såsom landshövdingsbostad för landshövdingen över Österbotten. Sedan det 1670 skadats av vådeld, användes det mest som fängelse. År 1714 togs det utan motstånd i besittning av ryssarna, vilka förstörde verken. Dess övriga byggnader undergick fullständig förintelse när blixten natten till 1 augusti 1793 antände ett i slottets källare förvarat betydligt krut- och ammunitionsupplag.

På Uleåborgs slotts ruiner uppfördes 1873 ett observatorium efter ritningar av arkitekten Wolmar Westling.

Källor 

Historiska svenska slott
Uleåborg
Borg- och slottsruiner i Finland
Observatorier i Finland
Torn i Finland
Ōkuninushi

Ōkuninushi är en gestalt i japansk mytologi, son till Kami-Musubi, bror till Suku-Na-Bikona. 

I en berättelse rövar Ōkuninushi bort stormguden Susanoos dotter och lyckas efter stora prövningar gifta sig med henne och bli kung i Izumo. I en annan berättelse botar han en hare från flintskallighet och får sedan hjälp av haren att uppvakta en prinsessa. 

Ōkuninushi hade åttio bröder och dödades många gånger av dem för att ständigt återupplivas av sin moder.

Se även 
 Mytologi: Enlevering
 10627 Ookuninushi

Japansk mytologi
WP:Projekt Japan
Wolfram von Eschenbach

Wolfram von Eschenbach (Wolfram från Eschenbach), född omkring 1170, död omkring 1220, var en  tysk riddare och poet, räknas till en av de största episka diktarna av sin tid. Som minnesångare skrev han också lyrisk poesi. 

Asteroiden 9909 Eschenbach är uppkallad efter honom.

Biografi
Mycket lite är känt om Wolframs liv. Av hans namn kan man sluta sig till att han föddes troligen i Wolframs-Eschenbach i Bayern, nära Ansbach och det är känt att han verkade vid ett flertal hov under sin livstid. Man antar också att han var analfabet, eftersom han i sitt verk Parzival nämner att arbetet skrevs ned genom diktat. 

Idag är Wolfram ihågkommen främst för just Parzival, av många ansett som det främsta episka verket från denna tid. Det är det äldsta bevarade verket på tyska som omnämner den heliga Graal och Wolfram anses av de flesta ha hämtat mycket av historien i berättelsen från Chrétien de Troyes' Perceval. Wolfram anger dock den i princip helt okände poeten Kyot från Provence som en viktigare källa. Hjälten i verket (med den tyska titeln Parzival) kallas Parsifal på svenska.

Parzival var huvudkällan till Richard Wagners libretto i operan med samma namn. Wolfram själv förekommer dessutom i operan Tannhäuser. 

von Eschenbach tillskrivs också citatet "Den som behärskar ögonblicket, han behärskar livet" som har överlevt till vår tid.

Verkförteckning

Källor

Externa länkar
 Bibliotheca Augustana - Wolframs verk på tyska

Tyskspråkiga författare
Tyska sångare
Män
Födda 1170
Avlidna 1220
Författare under 1200-talet
Olelbis

Olelbis (’han som är ovantill’) är en skapelsegud i mytologin hos Wintunindianerna i norra Kalifornien.

Källor

Gudar i amerikansk mytologi
Skapargudar
Olokun

Olokun (”Havets ägare”) är en gudinna i mytologin hos yorubafolket i Nigeria i Västafrika.

De högsta gudomligheterna
De högsta gudomligheterna i yorubafolkets religion består av tre övergudar, Olodumare som skapade universum, Olorun som äger solen och himlen och Olofi som regerar över jorden. Olokun äger havet och bor i ett palats på havets botten.

Västafrika

Vattengudar är överallt närvarande i södra Benin och Nigeria. Särskilt Olokun dyrkas av Edo-folket i sydvästra Nigeria.

Olokun är androgyn och kan inta vilken skepnad han vill. Han är hälften man, hälften sjöjungfru. Olokun skänker välstånd och fruktbarhet. Fiskare och sjöfolk ser honom som en gud och ansvarig för översvämningar och skeppsbrott. Folk i inlandet ser Olokun som gudinna.

Se även
 Mytologi: Havet

Referenser

Noter

Tryckta källor
 

Gudar i afrikansk mytologi
Havsgudar
Olorun

Olorun eller Olodumare är den högste guden i mytologin hos yorubafolket i Nigeria i Västafrika. 

Olorun beskrivs som allvetande och allsmäktig: Herre över universum.

Källor

Gudar i afrikansk mytologi
Olwen

Olwen är en gestalt i sagan Culwch och Olwen som ingår i Mabinogion. Hon var dotter till jätten Ysbaddaden. Denne hade för vana att döda alla som friade till henne eftersom det hade förutspåtts att han skulle dö när hon gifte sig. Namnet Olwen betyder Vita Spåret och syftar på att det växte upp vita klöverblommor där hon gick. 

Se även:
Culhwch.
Ysbaddaden

Keltisk mytologi
Arthurlegenden
Omfale

Omfale var i grekisk mytologi drottning i Lydien.

Omfale är mest känd som den som höll hjälten Herakles som slav. De bytte då roller: Han bar kvinnokläder och hon uppträdde som krigare.

Referenser 

Personer i grekisk mytologi
Onan

Onan (hebreiska: אוֹנָן, Onan, tiberiansk hebreiska: ʾװnān, "stark") var enligt Gamla Testamentet son till Juda. Onan omtalas i Första Mosebok 38:8-10. Hans namn har fått ge namn åt ordet onani.

När Onans äldre bror Er dog, anmodade Juda Onan att göra sin svågerplikt mot Ers änka, Tamar, och skaffa avkomma åt den döde brodern. Onan insåg dock att barnet inte skulle räknas som hans och var gång han låg med sin brors hustru lät han sin säd spillas på marken (jfr. coitus interruptus). För detta blev han dödad av Gud.

Många kristna grupper, speciellt den Romersk-katolska kyrkan, har senare använt sig av berättelsen om Onan för att motivera förbudet mot onani och avbrutet samlag. Sedan medeltiden har de också använt det för att motivera sitt förbud mot preventivmedel. Denna tolkning - att "spilld säd" avser onani - hölls även av många tidiga judiska rabbiner.

År 2009 fanns det 2 män i Sverige som hade förnamnet Onan.

Referenser

Personer i Gamla Testamentet
Onatha

Onatha är i mytologin hos de nordamerikanska Irokesindianerna ett andeväsen som associeras med majs. Dotter till Eithinoha.

Onatha spärrades in i underjorden men befriades av solen. Hennes historia tros representera majsens skenbara död och därpå följande pånyttfödelse.

Se även
 Mytologi: Besök i annan värld

Gudar i amerikansk mytologi
Oni

Oni är en sorts demoner i shintoistisk japansk mytologi. De finns i olika inkarnationer, som lever i havet, bland molnen eller i berg. Oni beskrivs som hornprydda och illasinnade jättar ofta med en imponerande klubba av järn och tre ögon, som sprakar i olika färger.

De förekommer flitigt i No-spel, kabuki och sagolitteraturen såsom berättelsen om Momotarō. 
I Ida Trotzigs bok Japanska sagor (1911) finns två berättelser om oni, som håller till i berget Oeyama. Hon har kallat dem varulvar, medan andra översatt till troll.

Oni är även tacksamma motiv i bildkonst och konsthantverk. På tsuba och i småskulpturer som netsuke avbildas de gärna nesligen besegrade och infångade av demonjägaren Shōki.

Galleri

Se även
 Tengu

Referenser

Noter

Externa länkar

Japansk mytologi
WP:Projekt Japan
Oranyan

Oranyan är i mytologin hos yorubafolket i Nigeria i Västafrika vicekung i den heliga staden Ife-Ife, son till Oduduwa.

Oranyans stav finns fortfarande att beskåda i Ife-Ife i form av en hög stenkolonn.

Afrikansk mytologi
Orenda

Orenda är i mytologin hos de nordamerikanska Irokesindianerna ett allestädes närvarande naturväsen som står för allt gott. Orenda sägs ha evigt liv och därför kan inget ont skada den, inte ens dess motsats otkon, allt det ondas ande.

Se även 
Lista över mytologiska gestalter

Referenser

Noter

Källor 
 Orenda, från Encyclopedia Mythica Online
Gudar i amerikansk mytologi