kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Jaroslav I av Kiev

Jaroslav I (ukrainska: Ярослав, ryska: Ярослав) av Kiev, kallad Jaroslav den vise, född cirka 978, död 20 februari 1054, var storfurste av Kievriket från år 1019 till år 1054; och furste över Novgorodriket. Han var näst äldste son till Vladimir I av Kiev och Rogneda av Polotsk (andra uppgifter säger Anna av Bysans). Hans regeringstid räknas som Kievrikets guldålder.

Biografi
Efter faderns död 1015 kämpade Jaroslav länge med sina bröder om tronen, och sökte bland annat stöd hos sin blivande svärfar Olof Skötkonung och blivande svåger Anund Jakob i Sverige. Under hans styre blomstrade kulturen och den militära makten ökade markant.

Efter att ha besegrat sin äldre bror/halvbror/adopterade bror, Svjatopolk, som efterträtt fadern och 1016-19 med polskt stöd försökte återvinna sin tron, blev Jaroslav obestridd storfurste i Kiev och herre över hela det dåvarande Rutenien.

Jaroslavs verksamhet var mest riktad åt väster. De katolska och ortodoxa kyrkorna var ännu inte officiellt och för alltid åtskilda. Därför kunde hans döttrar gifta sig med franska, polska, ungerska kungar och furstar och hans söner med tyska greve- och hertigdöttrar. I väster återställde han de riksgränser som Vladimir hade utstakat. Han tryggade även gränserna mot nordväst, stred mot jatvinger, litauer, letter, ester, jamer och tvingade dem till att underkasta sig eller betala tribut. På ett av dessa tåg anlade han en borg emot esterna och kallade den Jurjev efter sitt kristna namn Jurij (Georg). Det är det senare Dorpat.

Annars sysslade den "bokälskande" fursten, som fick tillnamnet "den vise", med att utbreda kristen tro och sprida upplysning. Han lät kopiera avskrifter av kyrkoslaviska texter och dela ut dem till kyrkorna, lät undervisa barn och bygga kyrkor som Sofiakatedralen i Kiev. Under Jaroslavs tid blev också den förste ryssen metropolit i Kiev (1051) och grunden lades för det ryska klosterväsendet.

Familj
Gift 1019 med Ingegerd Olofsdotter av Sverige.

Barn
 Iziaslav I, storfurste av Kiev
 Vsevolod av Kiev
 Svjatoslav av Kiev
 Elisabet av Kiev gift med Harald Hårdråde av Norge.
 Ilja av Kiev
 Anna av Kiev gift med Henrik I av Frankrike (- 1060)
 Vladimir av Novgorod
 Igor av Kiev
 Vjatjeslav av Kiev
 Anastasia av Kiev gift med Andreas I av Ungern.

Galleri

Noter

Externa länkar 
 Yaroslav the Wise i Internet Encyclopedia of Ukraine. 

Kievrikets regenter
Personer i Ukraina under 900-talet
Personer i Ukraina under 1000-talet
Födda 978
Avlidna 1054
Män
Personer i Ryssland under 1000-talet
Rune Edberg

Rune Edberg, född 19 juli 1946 i Stockholm, är en svensk arkeolog, författare och journalist.

Han är fil. dr i arkeologi med examen från Stockholms universitet och har varit verksam bland annat vid Sigtuna museum, Södertörns högskola och Stockholms läns museum.

Edberg har publicerat forskningsarbeten om vikingatidens sjöfärder, de förhistoriska förbindelserna mellan Norden och områdena öster om Östersjön samt om det äldsta Sigtuna. Arbetet Vikingaskeppet Ormen Friskes undergång (2004) var den första svenska doktorsavhandlingen med samtidsarkeologisk inriktning. Sedan 2005 är han medlem i redaktionen för Situne Dei – årsskrift för Sigtunaforskning. Han har också publicerat populärvetenskapliga böcker och ett stort antal tidskriftsartiklar.

Referenser

Externa länkar 
 

Svenska arkeologer under 1900-talet
Män
Födda 1946
Levande personer
Svenska arkeologer under 2000-talet
Forskare från Stockholm
Magnus den gode

Magnus den gode eller Magnus (I) Olofsson (norska: Olavsson), född 1024 i Norge, död den 25 oktober 1047 i Skibby i Danmark, var kung av Norge 1035–1047 och kung av Danmark 1042–1047.

Enligt sagotraditionen var Magnus utomäktenskaplig son till Olof den helige och Alvhild – en tjänstekvinna på kungsgården. Han flydde med sin far till Novgorod, men hämtades hem till Norge och kampen mot kung Sven 1034 av Kalv Arnesson och Einar Tambaskelver. Den sistnämnde utövade stort inflytande på den unge Magnus.

Med svensk hjälp fördrevs Sven Knutsson, son till Knut den Store av Danmark och England, som hade vunnit den norska kronan från Olof 1028. Magnus utropades till kung 1035.

Vid 18 års ålder drog Magnus till Danmark på härtåg och vann kronan 1042. Som dansk kung stred Magnus med venderna och ska ha bränt Jomsborg. Han besegrade även venderna i slaget vid Lyrskog nära Slesvig. Alla accepterade inte Magnus som dansk kung. Knut den stores systerson Sven Estridsson lyckades bli hyllad som kung och flera sjöslag utkämpades emellan de bägge kungarna 1043–1045 utan att ett avgörande kunde fällas.

År 1045 kom också Harald Hårdråde till Norge efter tjänstgöring i väringagardet i Konstantinopel – uppenbarligen med tanken att bli norsk kung. Magnus gick med på att dela makten med Harald 1046. Följande år avled Magnus när han var ute med örlogsflottan i Danmark. Enligt de norsk-isländska sagorna var det av sjukdom, men den danska Rydårboken som har visst stöd i engelska källor påstår att kung Magnus ramlade från en landgång och drunknade. Kung Magnus begravdes i Kristkirken i Nidaros. 

Magnus efterträddes i Norge av farbrodern, medregenten Harald Hårdråde, och i Danmark kunde Sven Estridsson säkra sin ställning som kung.

Källor 
 http://www.snl.no/.nbl_biografi/Magnus_1_Olavsson_Den_Gode/utdypning

Externa länkar 
 Magnus den godes historia Del av Emil Olsons översättning av Heimskringla.

 

Danmarks regenter
Norges regenter
Födda 1024
Avlidna 1047
Män
Personer i Norge under 1000-talet
Personer i Danmark under 1000-talet
Elisabet av Kiev

Elisabet av Kiev, i Norge kallad Ellisiv, egentligen Elisaveta Yaroslavna, född omkring 1025, död omkring 1067, var prinsessa av Kiev och drottning av Norge. Hon var gift med Harald Hårdråde. Hon var dotter till Jaroslav I av Kiev och Ingegerd Olofsdotter och hade med sin make döttrarna Ingegerd och Maria.

Biografi
Elisabet mötte troligen Harald under hans tid som flykting i Kiev; han hade lämnat Norge 1030 sedan han hade deltagit i slaget vid Stiklestad på Olav Haraldssons sida. Harald var en tid i hennes fars tjänst, och upprätthöll denna kontakt även medan han tjänstgjorde i Bysans 1033–1044. Harald diktade ett kväde där hon omnämns: “dog later møyen i Gardarike som om hun ikke vil vite av meg”. Då Harald återvände till Kiev 1043 gifte han sig enligt skalden Stuv Blinde med Elisabet. Hon ska sedan ha följt Harald till Norge, där hon blev Norges första icke nordiska drottning. 

Det finns ingen dokumentation om hennes vistelse i Norge. År 1048 gifte sig Harald med Tora Torbergsdatter. Det är därför möjligt att Elisabet aldrig följde med honom då han lämnade Rus', eller att hon avled under resan. Detta innebär dock att Haralds döttrar Ingegerd och Maria måste ha varit Toras, något som inte är troligt, eftersom Maria var förlovad med Øystein Orre fra Giske, som i så fall skulle ha varit hennes morbror. Det är troligt att Tora i stället var Haralds älskarinna. Traditionen brukar ange att Elisabet följde Harald på hans resa till England 1066, men stannade på Orknøyene. De äldsta sagorna anger dock att det var Tora som följde med, något som också är troligt eftersom hon var syskonbarn till Orkneyjarlarnas mor. Enligt Adam av Bremen ska Olav Kyrres "Mor" (eller styvmor) ha gift om sig med antingen Danmarks eller Sveriges kung efter Haralds död, men denna uppgift är obekräftad, och det är också okänt huruvida detta i så fall gällde Tora, som var Olavs mor, eller Elisabet, som var hans styvmor men skulle ha kallats hans mor med Bremers terminologi.

Källor

 http://snl.no/.nbl_biografi/Ellisiv/utdypning

Norges drottningar
Rurikdynastin
Ukrainas regenter
Personer i Norge under 1000-talet
Personer i Ukraina under 1000-talet
Födda 1025
Avlidna 1067
Kvinnor
Personer i Kievriket
Sigurd Syr

Sigurd Syr (Sigurd ”suggan”), född omkring 970, död cirka 1020, var enligt Heimskringla sonsons son till Harald Hårfager och småkung av Ringerike. Sigurd var gift med Åsta Gudbrandsdatter och hade med henne fem barn, Guttorm, Gunnhild, Halvdan, Ingrid och Harald. Han var dessutom styvfar till den blivande helgonkungen Olav, som var hustrun Åstas son i hennes tidigare äktenskap med Harald Grenske. Den yngste av hans egna söner blev också kung i Norge och kallades då Harald Hårdråde.

Biografi 
Det fanns vid 1000-talets början åtskilliga småkungar i det inre Østlandet, vilka i dag inte ens är kända till namnet. Att Sigurd Syr har blivit ihågkommen beror uteslutande på att han var fosterfar till Olav den helige och far till Harald Hårdråde. Det finns dock inte en enda historisk händelse som kan knytas till Sigurd Syr. I Olav den heliges saga i Heimskringla porträtteras han av Snorre Sturlasson som en anspråkslös och arbetsam bonde utan egna maktambitioner. När styvsonen Olav år 1015 återvänder hem efter en vikingafärd arbetar Sigurd ute på åkern. Drottning Åsta skickar bud efter honom, och budbäraren har även, enligt Snorre, med sig en uppsättning finkläder så att kungen skall kunna se ståndsmässig ut då han kommer hem. I sagan framställs Sigurd Syr och drottning Åsta som rådgivare till Olav när denne planerar att lägga under sig hela Norge. Detta är säkert ohistoriskt, men Snorre använder dessa samtal för att levandegöra och förklara händelseförloppet.

Tillnamnet 
Hur Sigurd Syr fick tillnamnet sýr (”suggan”) är inte känt. Historikern Peter Andreas Munch antog att Sigurd brukat gå så in i rollen som bonde att han bökat i jorden som en gris. Detta är en ren gissning byggd på Heimskringlas karakteristik av kungen.

Vildsvinsjakt med dåtida vapen krävde stort mod och galten hade därför hög status – men det behöver inte ha gällt suggan. Det finns i sagorna flera exempel på att Sigurd Syrs son Harald Hårdråde överreagerade när namnet sýr kom på tal. När Harald exempelvis fick i gåva en förgylld silvergris, vilket berättas i Hreiðars þáttr, blev han först glad ty han hade aldrig förr sett ett så konstfullt arbete, sade han – men då han tittade närmare på det och såg att djuret hade spenar blev han ursinnig. Han antog nu att gåvan var ett hån.

Av detta kan vi dra slutsatsen att sýr har uppfattats som ett öknamn vid den tid då sagorna skrevs – men så behöver det inte alltid ha varit.

Kommentarer

Källor 
Sigurd Halvdansson Syr i Norsk biografisk leksikon

Personer i Norge under 1000-talet
Män
Födda 970-talet
Avlidna 1020-talet
Astrid Olofsdotter av Sverige

Astrid Olofsdotter, död tidigast 1035, var dotter till svenske kungen Olof Skötkonung och dennes frilla Edla. Astrid gifte sig i februari 1019 i Sarpsborg med kung Olof den helige av Norge (stupad 1030). Hon var drottning av Norge från 1019 intill danske kung Knut den stores maktövertagande 1028. 

Barn:
Ulfhild av Norge (ca 1020-1070), gift med hertig Ordulf av Sachsen (död 1072)

Noterbart är att Astrid ej var mor till Olof den heliges son Magnus den gode, vilken skall ha varit Olofs illegitime son.

Snorre Sturlasson nämner Emund, Astrid och Holmfrid som barn till Olof Skötkonung och dennes frilla Edla. Astrid växte enligt Snorre upp hos Egils, en förnäm man i Västergötland, och gifte sig 1019 med norske kung Olof. Då Olof störtades från norska tronen 1028 flydde han till Sverige. Astrid kvar blev i Sverige med deras gemensamma dotter då Olof 1029 drog till Ryssland. Hon ligger begravd i Främmestad, Essunga kommun.

Adam av Bremen noterar att norske kung Olof den heliges hustru var "rege Sueonum...filiam".

Historia Norvegiae beskriver hur Olof den helige äktade "soror Margarete" efter att hans förlovning med Margareta (alias Ingegerd Olofsdotter) brutits då denna gifte sig med "rex Iarezlafus de Ruscia".

Astrid levde i Sverige ännu 1035 då hon detta år gästades av styvsonen Magnus på dennes färd från Gårdarike (Ryssland) till Norge.

Källor
Adam av Bremen
Historia Norvegiae
Snorre Sturlasson

Kvinnor
Norges drottningar
Svenska prinsessor
Födda 1000-talet
Avlidna 1035
Personer i Sverige under 1000-talet
Personer i Norge under 1000-talet
Edla

Kvinnonamnet Edla är av germanskt ursprung och ursprungligen en kortform av namn som börjar på Edil- och Adal- som i svenskan har associerats till ordet ädel. 

Namnet har funnits i Sverige sedan 1500-talet, och hade sin storhetstid i början av 1900-talet och har varit vanligast i södra Sverige. 

Den 31 december 2014 fanns det totalt 1 320 kvinnor folkbokförda i Sverige med namnet Edla, varav 356 bar det som tilltalsnamn.

Namnsdag i Sverige: 10 mars (sedan 1901), tillsammans med Ada.

Personer med namnet Edla
 Edla, svensk kungamoder och konkubin eller drottninggemål åt Olof Skötkonung
 Edla Blommér, finsk konstnär
 Edla Rothgardt, svensk sångerska och skådespelerska
 Edla Skoglund, svensk operasångerska

Se även
 Adela, ett namn med liknande ursprung
 Edla var också en plats i Stockholm. Edla låg under medeltiden på Norra Djurgården. 
 Edla krog
 Slaget vid Edla

Källor

Kvinnonamn
Frilla (olika betydelser)

Frilla kan syfta på:

 Frilla –  en officiell älskarinna eller bihustru med vissa lagstadgade rättigheter
 Frisyr - håruppsättning
Frillobarn

Frillobarn var en mans barn med sin frilla (eller sina frillor), det vill säga barn födda utanför äktenskapet. En frilla var en kvinna som levde med — eller hade längre sexuell relation med — en man som hon inte var gift med. Ofta var hon ur ett lägre samhällsskikt än mannen, men utomäktenskapliga relationer mellan män ur kungliga familjen och ogifta kvinnor kom ibland från högadeln, se Jutta av Danmark.

Under vikingatiden i Norden gjordes inte så stor skillnad på inom äktenskap födda barn och utanför födda. Arvslagar gällde i allmänhet också för frillobarn. Möjligen kan det ha rått skillnad om förbindelsen var mellan gifta parter, alltså om äktenskapsbrott förelegat. Om modern var en trälkvinna, så ärvde barnet normalt inte fadern. Se vidare i artikeln Ättledning.

Med kristendomen kom däremot en negativ attityd, och ”oäkta” (”utanför äktenskapet”) betydde också att i viss utsträckning att barnet stod utanför samhället. 

Även om kyrkan inte godkände några utomäktenskapliga förbindelser, gjordes skillnad mellan frillobarn, alltså barn i ett av samhället accepterat utomäktenskapligt förhållande, och horbarn, som var barn i en relation som allmänt uppfattades som äktenskapsbrott (tolkningen kompliceras av att lönskaläge, umgänge mellan ogifta, sannolikt här räknas som hor).

Inom Vasaättens kungliga gren gavs flera frillobarn namnet Gyllenhielm. Det danska kungahusets frillobarn bar namnet Gyldenløve, se Ulrik Frederik Gyldenløve.

Länge kunde det också innebära ett statuskliv uppåt för en man och hans ätt, om han gifte sig med ett "kungligt" frillobarn, såsom till exempel för Pontus De la Gardie, som gifte sig med Sofia Johansdotter Gyllenhielm, en utomäktenskaplig dotter till Johan III. Samma förhållande gällde för en icke adlig som gifte sig med ett adligt frillobarn.

Både Magnus Erikssons landslag från 1350 och Kristoffer av Bayerns landslag från 1442 reglerar hur frillobarn ska uppfostras. Modern ska ta hand om barnet tills det är tre år, och sedan fadern tills det är sju. Båda föräldrarna hade dock vårdnaden tills barnet var sju år. Till skillnad från horbarn fick frillobarn ärva fadern. Frillobarnens särställning bland oäkta barn försvann inte ur lagtexten förrän vid införandet av 1734 års lag.

I en del litteratur används begreppet naturligt barn med samma betydelse som utomäktenskapligt barn.

Se även
Oäkta barn
bastard
Frilla
Utomäktenskapligt förhållande
Hor

Källor

Benämningar på personer
Svensk rättshistoria
Sexualhistoria
Munsö kyrka

Munsö kyrka är en kyrka i småorten Munsö på den norra delen av Munsön i Ekerö kommun i Stockholms län. Den tillhör Adelsö-Munsö församling i Stockholms stift. Byggnaden är ett kyrkligt kulturminne, tillkommen före utgången av år 1939.

Historik

Kyrkan är en rundkyrka, byggd i slutet av 1100-talet med ett försvarstorn åt ärkebiskopen, som då ägde Bona gård belägen strax öster om kyrkan. Den 5 november 1185 bekräftade påven Lucius III att Sveriges ärkebiskop fått jord "in Munseo" i donation av kungen Knut Eriksson. Kyrkan är en av Sveriges åtta rundkyrkor, ett intressant och udda inslag i den för övrigt tämligen likartade uppländska kyrkoarkitekturen. 

Under 1300-talet uppfördes sakristian i norr. Vapenhuset i söder uppfördes under 1400-talet, men kryssvalvet av tegel tillkom dock något senare. Under 1470-talet byggdes det kupolliknande valvet i rundhuset, antagligen efter en eldsvåda.

Det äldsta föremålet är dopfunten från 1200-talet. Kyrkans orgel byggdes 1838 av den framstående orgelbyggaren Pehr Zacharias Strand i Stockholm. Den har sex stämmor och återställdes i stort sett i originalskick 1981 av A. Magnussons Orgelbyggeri i Mölnlycke.

På 1700-talet hävdade antikvarien Johan Peringskiöld att Munsö kyrka var Sveriges första, byggd av hövitsmannen Herigar (Härjareö), som kristnades av Ansgar vid dennes första missionsresa på 800-talet.

Klockstapeln uppfördes 1724–1728 och står på en kulle sydväst om kyrkan.

Orgel
Den nuvarande mekaniska orgeln som är kyrkans första är byggd 1838 av Pehr Zacharias Strand, Stockholm. Den har under åren förändrats flera gånger. 1981 renoverades den av A Magnussons Orgelbyggeri AB, Mölnlycke.

Prästgården och omgivningen
Intill kyrkan ligger den gamla prästgården. Till den hörde även magasin och en lada med vidbyggd stall. Nordväst om kyrkan ligger gården Norrby och öster om kyrkan märks Bona gård, som historiskt sett har direkta kopplingar till kyrkans historia.

Bilder

Se även 
 Adelsö kyrka
 Sjöängen

Källor
 RAÄ:s bebyggelseregister: Ekerö kn, MUNSÖ PRÄSTGÅRD 1:32 MUNSÖ KYRKA.

Noter

Externa länkar 
 Adelsö-Munsö församling
 Munsö Kyrka, Stockholm 2008, © Stockholms stift, Text: Niss Maria Legars
 Bengans historiasidor
 

Kyrkobyggnader i Ekerö kommun
Kyrkobyggnader i Stockholms stift
Rotundor
Långhuskyrka

Långhuskyrkan är den vanligaste formen på de kristna kyrkobyggnaderna och består av ett centralt, långsmalt församlingsrum. Långhuskyrkan är vanligtvis förlagd i öst-västlig riktning med kor i öster.

Mindre långhuskyrkor består ofta av endast ett långhus, ofta med ett kyrktorn i väst. Större kyrkor kan också ha mittskepp och sidoskepp, som skiljs åt av kolonnader eller arkader, liksom också andra tillbyggnader såsom sidokapell etc.

Se även 
 Rundkyrka
 Basilika
 Salkyrka
 Centralkyrka
 Korskyrka
 Korskupolkyrka

Kyrkoarkitektur
Släkten

Släkten kan avse:

 Släkten – ett samband mellan människor, se Släkt
 Släkten – ett taxanomiskt begrepp, se Släkte
 Släkten (bokserie) – en bokserie
 Släkten (film) – en dansk dramafilm från 1978
Ingatorp

Ingatorp är en tätort i Eksjö kommun i Jönköpings län, kyrkby i Ingatorps socken.

Ingatorp ligger ca 28 km öster om Eksjö och genomkorsas av järnvägen Nässjö-Oskarshamn och riksväg 40. Bruzaån rinner genom orten.

Befolkningsutveckling

Samhället 

I Ingatorp finns Ingatorps kyrka  med Tiondeboden på kyrkogården från cirka 1229. Tiondeboden är därmed Sveriges näst äldsta träbyggnad och den äldsta profana träbyggnaden i landet.

I Ingatorp finns ett lantbruksmuseum där man visar de maskiner som den småländska bonden använde innan traktorn kom. I museet finns även en unik samling tändkulemotorer och stenbryningsmaskiner.

Varje år arrangeras två marknader på torget i Ingatorp. Albert Engström har beskrivet marknaden i sin berättelse "Ett marknadsminne".

I Ingatorp finns en restaurang, sportbar, pub, café, guesthouse och ett äldreboende. Där finns även slalombacken Valbacken med fyra nedfarter.
På Valbackens topp ligger ett sommaröppet café med utsikt över samhället, kallat Toppstugan.

I media
Ingatorp omnämns i Astrid Lindgrens böcker om Emil i Lönneberga. Det är de där från Ingatorp som skulle fått julmaten som Emil bjöd fattighuset på. Men det gör ju ingenting "för i Ingatorp ä di tjocka så det räcker".

Föreningar i Ingatorp 
Ingatorps Fotoklubb
Ingatorps IF
Ingatorps Samhällsförening
Ingatorps Skytteförening
Ingatorps Bygdegårdsförening
Ingatorps Sockens Hembygdsförening
Valbacken Alpina Förening
Ingatorps Unga Jägare, arrangerar Juniorstigen

Kända personer från Ingatorp 
Lars Tingsten, Statsråd

Referenser

Externa länkar 
ingatorp.nu

Orter i Eksjö kommun
Tätorter i Sverige
Bruzaholm

Bruzaholm är en tätort i Eksjö kommun i Jönköpings län belägen vid Bruzaån i Ingatorps socken.

Bruzaholms Bruk startades redan på 1600-talet som en liten hammarsmedja och är ett av Smålands äldsta företag. Bruket levererar än i dag gjutgods till olika delar av den svenska och utländska industrin. En produkt som tillverkats i Bruzaholm i många år är den bruzaholmska vädurspumpen. Bruket har idag cirka 70 anställda. Den unika bruksmiljön med anor från 1600-talet förvaltas och sköts om av Bruzaholms Bruk AB. På orten finns bland annat en gammal herrgård från 1700-talet, ett bruksmuseum samt bruksmiljön med dammar, kanaler och arbetarbostäder.

Författaren Håkan Jaensson (1947–2022) växte upp i Bruzaholm.

Befolkningsutveckling

I media
Bruzaholm tjänar som förebild för den fiktiva orten Bruseryd i Carin Hjulströms debutroman Finns inte på kartan.

Se även
Black Mark Productions

Källor

Noter

Vidare läsning

Orter i Eksjö kommun
Bruksorter i Sverige
Svenska järnbruk
Tätorter i Sverige
Kvarnarps gård

Kvarnarps gård i Eksjös utkant är känd redan på 1100-talet och har fått sitt namn av gårdskvarnen, Munka kvarn som under medeltiden tillhörde Alvastra. Den mest namnkunniga personen i ägarlängden är borgmästare Johan Lorentz Munthe (1729–1795). Det var han som i Alice Tegnérs barnvisa "red på sin Brunte".

Byggnaden
Den kvadratiska huvudbyggnaden från 1811–1813 uppfördes av länsbyggmästare Anders Sundström åt överstelöjtnanten Gustaf Adolf Rappe. Huset är inspirerat av Andrea Palladios klassiska formspråk. Det har varit privatbostad för gårdens olika ägare fram till 1940-talet då det blev Jönköpings läns hemvärnsskola. 

Eksjö stad köpte Kvarnarps gård 1958 och i början av 1960-talet genomgick huvudbyggnaden en genomgripande ombyggnad till hushållsskola, vilket den fungerade som fram till 1991. I början av 2000-talet startades ett flerårigt renoveringsprojekt för att återställa huset till mer ursprungligt skick, men också användbart för olika verksamheter som kafé, kontor m m. Idag, augusti 2015 står huvudbyggnaden tom och i väntan på nya hyresgäster. I en av gårdsbyggnaderna återfinns Qvarnarps byggnadsvårdsbutik.

Litteratur
 Sörensen, Mattias (2005). Kvarnarp och Qvarnarp: antikvarisk dokumentation : Höreda socken i Eksjö kommun : Jönköpings län. Jönköping: Jönköpings läns museum
Byggnader och anläggningar i Eksjö kommun