kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Svenstorp

Svenstorp kan avse:

Perstorp och Svenstorp – en småort i Båstads kommun
Svenstorp, Ängelholms kommun – en tätort i Ängelholms kommun 
Svenstorp, Varbergs kommun – en småort i Varbergs kommun
Svenstorp, Träslövs socken – en småort i Varbergs kommun
Svenstorp, Ystads kommun – en småort i Ystads kommun
Svenstorp, Klippans kommun – en by i Klippans kommun
Svenstorp, Höörs kommun – en by i Höörs kommun
Svenstorps slott – Svenstorps fideikommiss, ett slott i Lunds kommun
Svenstorp – ett torp under Vårby gård, se Vårby grindstuga
Svenstorps socken – i Skåne
Svenstorps församling – en församling i Lunds stift
Svenstorp, Skurups kommun – en kyrkby Skurups kommun
Svenstorps kyrka – en kyrka i Skurups kommun
Svenstorp, Ale kommun – en by i Ale kommun
Svenstorp, Götene kommun - en småort i Götene kommun

Se även 
 Sventorp
Mauser

Mauser, egentligen Mauser-Werke Oberndorf Waffensysteme GmbH, är en tysk vapentillverkare. Mauser är även smeknamnet på raden av cylinderrepeterande gevär företaget har tillverkat för den tyska försvarsmakten. Deras vapen är vida populära och har exporterats till ett flertal länder, och deras design utgör mallen för hur de flesta cylinderrepeterande gevären är utformade.

Historia och modeller 

Det som skulle komma att bli Mauser öppnade 31 juli 1811 när Fredrik I av Württemberg grundade en kunglig vapenfabrik i Oberndorf am Neckar, en liten stad i Schwarzwald.

1866 utvecklade Wilhelm och Paul Mauser ett gevär med ett förbättrat roterande kolvsystem för kammarladdning, baserat på det preussiska tändnålsgeväret m/1841 men avsett för enhetspatron. Deras uppfinning visades i Wien 1867, men lyckades inte vinna något kontrakt, Wrendlgeväret hade redan hunnit antas. Geväret visades dock upp för en amerikansk representant för Remington, Samuel Norris, som slöt ett partnerskap med bröderna Mauser om att köpa deras patent mot att anställa dem för att fortsätta utveckla sitt gevär. Avsikten var att sälja in konstruktionen i Frankrike för konvertering av det franska Chassepotgeväret (fusil modèle 1866). De franska gevärsgranskningarna drog dock ut på tiden, och Norris kom att dra sig ur avtalet.  Det Fransk-tyska kriget visade att Chassepotgeväret var överlägset det tyska tändnålsgevären av Dreyses konstruktion och det satte fart på intresset för antagandet av ett nytt gevär i Tyskland och 1871 blev den senaste versionen av geväret det tyska infanteriets standardvapen. Modellen gick under namnet Gewehr 71. 1874 köptes vapenfabriken i Oberndorf av bröderna Mauser.

1886 introducerade det franska geväret Lebel modèle 1886 det klart överlägsna rökfria krutet som ersatte svartkrutet och tillät mindre patroner med pricksäkerhet på upp till 900 meters håll. 1887 dök det upp magasin som tillät snabbare laddningstider samt högre pålitlighet på gevären. Det var två finesser som Mauser inte var sena med att bygga in i sin Modell 88. M/1888 hade en del svagheter, men samma gällde i än högre grad snabbt utvecklade Lebelgeväret. Belgien antog 1889 en förbättrad version av mausergeväret modell 1888, och vidareutveckling för det ottomanska mausergeväret m/1890 ledde fram till exportversionen av geväret modell 1891.

I det svenska försvaret användes under många år Karbin m/94 och Gevär m/96 som var baserade på Mausers modell 1893. Främst svenska och spanska försök ledde fram till utvecklingen av detta gevär. 

Fortsatt utveckling ledde 1898 fram till det tyska armégeväret Gewehr 98 som Karabiner 98k är baserad på.

Den civila marknaden 
Utanför militärt bruk var Mauser ett vanligt förekommande jaktgevär. I Afrika under det sena 1800-talet respektive tidiga 1900-talet då det var populärt att som sport jaga större djur, till exempel elefanter, fanns företag som modifierade Mausergevären för att bli mer grovkalibriga.

Externa länkar 

 Mauser

Tyska vapentillverkare
Företag bildade 1811
Skogsstarr

Skogsstarr (Carex sylvatica) är en flerårig gräslik växt inom släktet starrar och familjen halvgräs. Skogsstarr växer i glesa tuvor med smala lutande strån som har blekbruna basala slidor. De klargröna bladen blir tre till sju mm breda. Skogsstarr har ett smalt hanax och tre till fem honax som är väl åtskilda. Axen blir från tre till fem cm långa och fyra mm tjocka med de nedra överhängande på långa fina skaft. 
 Stödbladen är kortare än axsamlingen och de nedre har lång slida. De grönvita axfjällen har en grön mittnerv. De blekgröna fruktgömmena blir från 4 till 5,5 mm och har en två mm lång, slät och kluven näbb. I södra Norge är skogsstarren ofta lågväxt och smalbladig, med mycket kort näbb. Skogsstarr blir från 15 till 70 cm hög och blommar från juni till juli.

Utbredning
Skogsstarr är ganska vanlig i Norden och återfinns på frisk till fuktig mulljord, såsom lövskogar, lundar, men även inkommen med gräsfrö i parker med mera. Dess utbredning i Norden sträcker sig till södra Norges kuster, några utspridda områden i södra Sverige inklusive Öland och Gotland och stora delar av Danmark.

Referens: Den nya nordiska floran

Externa länkar
Den virtuella floran 
 

Starrar
Sk Växtindex
Max Jakobson

Max Jakobson, född 30 september 1923 i Viborg, död 9 mars 2013 i Helsingfors, var en finländsk journalist, diplomat, politiker och författare.

Biografi
Jakobson började arbeta som journalist vid BBC:s finskspråkiga redaktion efter krigsslutet 1945. Han hade själv deltagit i försvaret av Finland på Karelska näset. Därefter gick han över i tidningen Uusi Suomis tjänst och arbetade som dess korrespondent i London 1948–1953. Han flyttade sedan över till det finska utrikesministeriet där han verkade åren 1953–1974. Under sin tid vid UM hann Jakobson bland annat tjänstgöra som den politiska avdelningens chef 1962–1965 och Finlands ambassadör i Stockholm 1972–1974. Efter sin diplomatiska karriär trädde Jakobson in i näringslivets tjänst där han verkade fram till 1984. 

Jakobson tillhörde länge president Urho Kekkonens inre krets. Tack vare sina felfria kunskaper i engelska fungerade Jakobson som presidentens personliga tolk och rådgivare under många statsbesök. 

Trots en lång karriär i maktens korridorer förblev Max Jakobson politiskt obunden, vilket ledde till misstänksamhet och förargelse bland andra politiker. Jakobson tvingades också kämpa mot fördomar på grund av sin judiska härkomst. 

Mot slutet av sitt liv gjorde Jakobson även sig känd som författare av historiska verk.

Böcker på svenska
 Vinterkrigets diplomati 1939-1940 (The diplomacy of the winter war: an account of the Russo-Finnish War, 1939-1940) (översättning Thomas Warburton, Norstedt, 1967)
 Egna vägar: studier i Finlands utrikespolitik efter andra världskriget (Finnish neutrality: a study of Finnish foreign policy since the Second World War) (översättning Claës Gripenberg, Norstedt, 1968)
 Den finländska paradoxen: linjer i Finlands utrikespolitik 1953-1965 (Veteen piirretty viiva) (översättning Henrik von Bonsdorff, Norstedt, 1982)
 Trettioåttonde våningen: hågkomster och anteckningar 1965-1971 (38. kerros) (översättning Henrik von Bonsdorff, Norstedt, 1983)
 Finlands väg 1899-1999: från kampen mot tsarväldet till EU-medlemskap (Finland in the new Europe) (översättning Ulf-Erik Slotte, Atlantis, 1999)
 Våldets århundrade (Väkivallan vuodet. 1) (översättning Ulf-Erik Slotte, Atlantis, 2001)
 År av fruktan och hopp (Pelon ja toivon aika) (översättning Ulf-Erik Slotte, Söderström, 2002)
 Bokslut (Tilinpäätös) (översättning Geo Stenius, Atlantis, 2004)

Referenser

Vidare läsning

Externa länkar
 
 

Finländska politiker
Finländska journalister
Finländska författare
Finlands ambassadörer i Sverige
Avlidna 2013
Personer från Viborg, Finland
Födda 1923
Män
Personer inom judendomen i Finland
Bosjöklosters kyrka

Bosjöklosters kyrka ligger intill Bosjökloster slott vid Ringsjön i mellersta Skåne. Den tillhör Ringsjö församling i Lunds stift.

Kyrkobyggnaden
Kyrkan uppfördes i romansk stil av huggen sandsten omkring år 1175 som klosterkyrka åt ett benediktinskt nunnekloster och helgades åt Jungfru Maria och S:t Nicolaus. Ett kyrktorn byggdes till senare men revs på 1600-talet. Nuvarande valv i långhuset slogs på 1400-talet. Långhuset var ursprungligen tio meter högt, sänktes senare till omkring sex meter. En omfattande ombyggnad genomfördes under 1850-talet under ledning av Carl Georg Brunius då nuvarande kyrktorn tillkom.

En originell detalj är de "ljudkrukor" som ursprungligen täckt väggarna upp mot taket i det romanska långhuset, men nu bara kan ses från kyrkvinden ovanför valvet.

Inventarier
 Kyrkans dopfunt i sandsten härstammar från 1400-talet. Tillhörande dopfat i mässing tillverkades på 1600-talet.
 Triumfkrucifixet i snidad ek tillverkades på 1400-talet.
 Ett altarskåp donerat till kyrkan av Powel Laxmand och hans hustru Thale Ulfstand 1588. Skåpet uppvisar flera äldre drag, men är troligen tillverkad vid den tiden. 
 En predikstol från 1603 fanns fram till 1846 i kyrkan, då den ersattes av en ny. Delar av predikstolen användes för att bygga två skåp, som därefter fanns på Bosjöklosters slott. Ett av skåpen har det inskurna årtalet 1588 - som infogats på 1800-talet och saknar koppling till predikstolens datering.
 Bänkinredning, donerad till kyrkan av änkefru Thale Ulfstand 1601.

Orgel
Före 1914 fanns här en orgel med 5 stämmor av okänt ursprung.
1914 byggde Olof Hammarberg, Göteborg en orgel med 12 stämmor.
Den nuvarande orgeln byggdes 1969 av J. Künkels Orgelverkstad AB, Lund en mekanisk orgel. Orgelns fasad är äldre än orgeln.

Epitafier och Gravstenar
 En gravsten Över Tage Hollunger från 1493
 En gravsten över Holger Laxmand, drunknad i Ringsjön 1562
 En gravsten över Povel Laxmand och hustrun Thale Ulfstand, jämte deras son Poul Laxmand.
 En gravsten över Birte Laxmand och Peder Bille, 1581 (hustrun vilar dock egentligen med sin andre man Corfitz Grubbe).
 Ett epitafium över släkten Laxmand från 1590-talet.

Galleri

Källor
 Studier i Bosjöklosters historia, Theodor Wåhlin, 1948.

Externa länkar och källor

 Eslöv - Höör Släkt- och Folklivsforskare informerar
 Demografisk databas för södra Sverige informerar
 Åsbo Släkt- och Folklivsforskare informerar

Kyrkobyggnader i Lunds stift
Kyrkobyggnader i Höörs kommun
Rävstarr

Rävstarr (Carex vulpina) är en flerårig gräslik växt inom släktet starrar och familjen halvgräs. Rävstarr växer i glesa tuvor och har mörkbruna basala slidor som är upprispade. De klargröna bladen blir från fyra till tio mm breda, med snärp bredare än långt. De konkavt trekantiga ståna är vassa och sträva upptill. Axsamlingen är tät och tre till åtta cm och har syllika cirka en cm långa stödblad. De mörkbruna axfjällen blir från fyra till fem mm. De matt mörkbruna fruktgömmena blir fyra till fem mm, papillösa och nästan utan nerver på insidan. Näbben på fruktgömmet har taggigt sågade vingkanter. Rävstarr skiljer sig från blankstarr genom näbbens långa klyvning på ryggsidan samt att cellerna på fruktämnet är kvadratiska. Rävstarr blir från 30 till 80 cm hög och blommar från juni till juli.

Utbredning
Rävstarr är ganska sällsynt i Norden, men kan återfinnas på våt, näringsrik lerjord, såsom diken, dammar, gropar, fuktängar och strandkärr. Dess utbredning i Norden sträcker sig till södra Sveriges östkust, med Öland och Gotland, Åland, ett litet område i södra Finland samt sydöstra Danmark.

Referens: Den nya nordiska floran

Externa länkar
Den virtuella floran 

Starrar
Rä Växtindex
Lingonsylt (serieterm)

Lingonsylt var en populär benämning på det tvåfärgstryck (rött och svart) som var vanligt i svenska serietidningar under 1960- och 70-talen. Knasen, Lilla Fridolf och Åsa-Nisse var alla helt och hållet i tvåfärgstryck, medan till exempel 91:an blandade serier med tvåfärg och fyrfärg.

Det fanns även en grön variant av tvåfärgstryck, men denna var mindre vanlig. 

På senare år har serieskapare som Daniel Clowes, Joe Matt, Seth och Adrian Tomine arbetat medvetet med tvåfärgstryck (i olika färger) för den grafiska effektens skull. Även Batmantidningen Detective Comics hade en kort period av tvåfärgstryck under 2000-talet.

Grafisk teknik
Serietermer
Virserumsån

Virserumsån utgör en sträcka av Gårdvedaån. Den är ett biflöde till Emån i Småland. Virserumsån rinner ut ur Virserumssjön och genom Virserum och sammanflödar med Skärveteån norr om Virserum..

Sträckan genom Virserum kallades tidigare de fyra vattenfallen, vilka var viktiga faktorer för lokalisering av industrier i samhället. Virserumsån passerar efter utloppet ur Virserumssjön Strömsholmen och längre nedströms Kvarnen och  Bolagsområdet.

Natur
Virserumsån har, liksom Emån, ett stationärt bestånd av öring.

Pythagorasbron över Virserumsån
Huvudartikel: Pythagorasbron i Virserum
I ett försök att öka erfarenheten av att bygga träbroar beslöt Vägverket 2004 att genomföra en arkitekttävling om byggandet av en ny träbro över ån i Virserum. Tävlingen utgick från hur teknik för träkonstruktioner kan förenas med god arkitektur och tillämpas på en mindre, vardaglig uppgift som att bygga en 20-25 meter lång träbro i ett bebyggt område. Platsen vid ån valdes ut för att den utgjorde ett sådant typexempel, men också för att bygden runt omkring är ett träcentrum och för att det fanns ett trätekniskt centrum som arrangerar en träbiennal på Virserums konsthall.

Det vinnande förslaget som invigdes vid årsskiftet 2005/2006 var Pythagoras ritat av bro- och Landskapsarkitekt Inger Berglund, Falun. Förslaget innebar en spännverkskonstruktion med asymmetriskt proportionerade spann över ån. Konstruktionen ansågs av jury vara både traditionell och modern; med en modern skärpa, dels genom asymmetrin, dels genom hur stålet använts för de konstruktionsdelar som primärt är dragna i kontrast till de tryckta trädelarna.

Källor

Noter

Vattendrag i Småland
Vattendrag i Hultsfreds kommun
Emåns avrinningsområde
Virserums geografi
Länsväg 185

Länsväg 185 går mellan Bottnaryd och Mullsjö. Hela sträckan ligger i Jönköpings län, även om Mullsjö ligger i Västergötland (och Bottnaryd i Småland). Längd 18 km.

Vägen är en genväg för den som följer riksväg 26 mellan Halmstad och Skövde eller vidare, eller omvänd riktning.

Anslutningar:
 Riksväg 40
 Riksväg 47
 Riksväg 26

Vägen Bottnaryd-Mullsjö har haft nummer 185 sedan vägnummer infördes i Sverige på 1940-talet.

Se även
 Lista över länsvägar i Jönköpings län

Länsvägar i Jönköpings län
TOGO

TOGO (i bland skrivet T.O.G.O., förkortning för The Original Green Orchestra), var en svensk semiprofessionell dans- och jazzorkester verksam från 1920- till 1940-talet.

TOGO bildades 1924 av en grupp unga män, däribland Sven Arefeldt (piano), Carl Edvard "Charlie" Sandquist (fiol) och Claes Livijn (trummor). Den senare blev orkesterns mångårige ledare. Orkestern spelade på olika danspalats och restauranger i Stockholm (bland annat Blanchs Café) samt på kryssningar med m/s Gripsholm. 

1928 lyckades TOGO få kontrakt med svenska His Master's Voice och gjorde fyra skivor för detta bolag. Av dessa anses Stomping The Blues vara ett av de första stilriktiga svenska försöken att spela blues. Senare gjorde TOGO även inspelningar för bolagen Imperial (1930) och Polyphon (1932–1933). Orkestern framträdde även i radio.

Under årens lopp hann en lång rad senare kända och professionella svenska musiker passera genom TOGO:s led, däribland trumpetaren Gösta "Chicken" Törnblad, gitarristen Birger Larsson och basisten Henry Lundin samt bröderna Roland, Miff och Zilas Görling.

Ett antal av TOGO:s skivinspelningar finns återutgivna i de två första volymerna av CD-serien Svensk jazzhistoria.

Bilder

Svenska jazzgrupper
Musikgrupper bildade 1924
Länsväg 177

Länsväg 177  är en primär länsväg och går mellan Årjäng och Åmotfors i Värmland. Längd 55 km. Vägen passerar dessutom orterna Koppom, Flogned och Skarbol. Mellan E18 vid Årjäng och Vännacka vägskäl har länsväg 177 gemensam sträckning med länsväg 172. 

Länsväg 177 passerar genom jordbruksbygder på delen mellan länsväg 172 vid Vännacka vägskäl och Koppom. Mellan Koppom och Åmotfors är dock skogsbygden huvudsakligen dominerande.

Anslutningar
 Länsväg 172
 Riksväg 61
 Europaväg 18
Väg 177 korsar inte någon järnväg, men går längs Värmlandsbanan i Åmotfors. Före 1989 korsade denna väg Dal-Västra Värmlands Järnväg men vägen hette då inte 177.

Historia
Vägen fick nummer 177 på 1990-talet. Mellan 1962 och 1985 gick länsväg 172 på denna sträcka,  och under några år efter 1985 var nuvarande länsväg 177 mellan Åmotfors och Vännacka vägskäl vid länsväg 172 sekundär, ej nummerskyltad länsväg.

Alternativa vägar
För den som ska mellan Årjäng (eller Bengtsfors) mot Norge, fördras ofta vägarna S 631 och S 633 via Adolfsfors-Köla, vilket är 9 kilometer kortare och man passerar ingen tätort.

Se även
 Lista över länsvägar i Värmlands län

Referenser

Länsvägar i Värmlands län
Annual

Annual (jämför årsbok) är ett begrepp inom amerikansk serietidningsutgivning, och annan periodicautgivning. Ordet syftar på årligt utgivna specialnummer av en reguljär tidning. Denna är vanligen mer påkostad och tjockare än modertidningen, ingår inte i den reguljära numreringen och innehåller oftast en avslutad historia som inte omfattas av den reguljära titelns kronologi. Många gånger är den dessutom skapad av serieskapare som inte arbetar på huvudserien. En annual kan sägas vara den amerikanska motsvarigheten till de svenska julalbumen.

Referenser
Fabeldjursserie

Fabeldjursserie kallas i vardagligt tal en tecknad serie om talande djur med mänskliga egenskaper. Begreppet kommer från den gamla berättelsetypen fabel (se Aisopos och La Fontaine), där handlingen alltid kretsar kring djur som talar och beter sig som människor på ett eller annat sätt. Även en nyare barnlitterär tradition med verk som Det susar i säven har bidragit med inspiration. Den viktigaste och mest inflytelserika pionjären inom seriemediet är skapelser skapade av Walt Disney eller hans olika medarbetare, som Floyd Gottfredson och Carl Barks.

En annan term för dessa figurer är antropomorfa djur, där antropomorf betyder människoliknande. 

Serier om intelligenta husdjur i mänskliga miljöer, såsom Snobben och Gustaf, brukar i regel inte kallas fabeldjursserier. De är visserligen speciella som djur, men de ersätter här ändå inte människans roll i berättelsen. Inte heller serier som Teenage Mutant Ninja Turtles brukar räknas som fabeldjursserier, då mänsklighetens samhälle ofta är ett centralt tema i serien.

Kända fabeldjursserier
Nedan listas ett antal kända fabeldjursserier, med ursprungsland och huvudpersonens identitet som djur.

 Arne Anka (Sverige, anka)
 Bamse (Sverige, björn)
 Cerebus (Kanada, jordsvin)
 Elvis (Sverige, sköldpadda)
 Fritz the Cat (USA, katt)
 Howard the Duck (USA, anka)
 Kalle Anka (USA, anka)
 Klas Katt (Sverige, anka)
 Krazy Kat (USA, katt)
 Maus (USA, mus)
 Musse Pigg (USA, mus)
 Rasmus Nalle (Danmark, björn)
 Rocky (Sverige, hund)
 Tom Puss (Nederländerna, björn)
 Usagi Yojimbo (USA, kanin)

Animerade filmer med fabeldjur
 Snurre Sprätt (USA, kanin)
 Tre små grisar

Referenser
Delar av artikeln är hämtad från Seriefrämjandets Seriewiki: Fabeldjursserie

Noter
Gekiga

Gekiga är en genre inom den japanska serietraditionen (mangan) och betecknar realistisk tecknade serier, i motsats till den huvudsakliga japanska serietraditionen, i Osamu Tezukas efterföljd. Begreppen innefattar dels våldsamma serier som "Ensamvargen" och "Crying Freeman", men också självbiografiska och vardagsrealistiska serier.

Termen betyder "dramatiska bilder" och myntades på 1950-talet av Yoshihiro Tatsumi, i dennes strävan efter att distansera sig från Tezuka.

Anime- och mangagenrer
WP:Projekt Japan
Josei

Josei (japanska: 女性漫画 josei manga, 'kvinnomanga') kallas manga och anime som främst riktar sig till en vuxen kvinnlig målgrupp. Typiska teman i josei är arbete, familj, utbildning och förhållanden. Böckerna har många gånger mer komplexa seriefigurer och förhållandevis ofta mer djup. Ett vanligt begrepp inom både josei- och shōjo-manga är "bishōnen", det vill säga en attraktiv ung man.

Anime- och mangagenrer
WP:Projekt Japan
Metaserie

En metaserie är en metafiktiv tecknad serie. De kännetecknas av att fjärde väggen bryts och serien refererar till sig själv, serieformatet eller saker utanför berättelsens ramar. 

Ett bra exempel är Sams serie, där metaskämt är en del av själva konceptet. Metaskämt dyker vanligtvis upp i skämtserier, och det är få serieskapare som kan motstå frestelsen att lägga in ett meta- eller internskämt. Till mästare på området hör Mort Walker, Johnny Hart och Ernie Bushmiller. Milo Manaras Giuseppe Bergman-serie är en europeisk representant för genren, inspirerad av Luigi Pirandellos metadrama Sex roller söker en författare. Bland nordiska serier som innehåller metaskämt kan nämnas Mumintrollen och Herman Hedning.

Referenser

Noter

Metaserier
Johnny Hart

Johnny Hart, eg. John Lewis Hart, född 18 februari 1931 i Endicott, New York, död 7 april 2007 i Nineveh, Broome County, New York, var en amerikansk serietecknare, mest känd som skapare av B.C. och tillsammans med Brant Parker medskapare av Trollkarlen från Id. Han var även övertygad kreationist.

Johnny Hart fick det svenska seriepriset Adamsonstatyetten 1975 för B.C.

Källor 

Amerikanska serieskapare
Kreationister
Personer i USA under 1900-talet
Personer från Broome County
Födda 1931
Avlidna 2007
Män
Corroboree

Corroboree är en aboriginisk högtid. De firar den med ritualer och fester för att komma i kontakt med ”förfäderna andevarelserna”. Ett tag förbjöds den men aboriginerna fortsatte att fira den i smyg. Män och kvinnor har olika ceremonier. Kvinnor får inte se männens ceremonier och männen får inte se kvinnornas. Både männen och kvinnorna målar sig med mönster över hela kroppen i samband med ritualerna och dansen. Männens målningar var mycket mer uppseendeväckande än kvinnornas.

Högtider
Landvetters församling

Landvetters församling är en församling i Mölndals och Partille kontrakt i Göteborgs stift. Församlingen ligger i Härryda kommun i Västra Götalands län (Västergötland) och ingår i Landvetter-Härryda pastorat.

Administrativ historik
Församlingen har medeltida ursprung. 

Församlingen har varit och är moderförsamling i pastoratet Landvetter och Härryda som även omfattade Partille församling mellan 1571 och 1 maj 1921.

Kyrkobyggnader 
Landvetters kyrka 
Gröenkapellet, byggt 2004, som är en konfessionslös samlingslokal.

Församlingshemmet ligger i Landvetters centrum till skillnad från kyrkan, kapellet och kyrkogården, som är belägna i sydvästra delen av orten vid Landvettersjön (Gröen).

Se även 
 Landvetters socken

Källor

Externa länkar 
Officiell webbplats

Församlingar i Göteborgs stift
Indelningar i Härryda kommun
Bella Notte

{{Infobox musikstycke
| titel            = Bella Notte
| bild             = 
| bildstorlek      = 
| bildtext         = 
| språk            = engelska
| kompositör       = Sonny Burke
| textförfattare   = Peggy Lee
| antal_satser     = 
| publiceringsår   = 
| uruppförande     = 
| musikförlag      = 
| övrigt           = Var med i filmen Lady och Lufsen från 1955}}
"Bella Notte" (italienska för "vacker natt") är en sång från Disneyfilmen Lady och Lufsen från 1955, där den sjungs av George Givot (i rollen som "Tony"). Sången är ursprungligen skriven på engelska av Sonny Burke och Peggy Lee, medan Gardar Sahlberg och Karl Lennart skrivit en text på svenska.

Sången är egentligen en kärlekssång men används i Sverige ofta som julsång, eftersom ett sånginslag med "Bella Notte" ur filmen Lady och Lufsen visas i Kalle Anka och hans vänner önskar God Jul på julafton i Sveriges Television varje år. Sången framförs där av Carl-Erik Thambert. Just detta avsnitt i filmen utspelar sig dock inte vid jul.

Flera svenska artister har framfört sången. Siw Malmkvist sjöng in sången på grammofonskiva, med text på svenska, som hon släppte i februari månad 1956. Christer Sjögren har spelat in sången på svenska på sitt julalbum När ljusen ska tändas därhemma från 1994 men redan 1979 hade Vikingarna (där Sjögren då var sångare) givit ut den på albumet Vikingarnas julparty''.

Publikation
Julens önskesångbok, 1997, under rubriken "Nyare julsånger"

Referenser

Kärlekssånger
Svenska julsånger
Disneysånger
Sånger 1955