kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Paul Claudel

Louis Charles Paul Claudel, född 6 augusti 1868 i Villeneuve-sur-Fère i Aisne, död 23 februari 1955 i Paris, var en fransk författare och diplomat. Han var bror till skulptören Camille Claudel.

Han debuterade 1882 med L'endormie ("Den sovande"). Under en vesper i Notre-Dame i Paris den 25 december 1886 genomgick han en religiös omvändelse och blev en hängiven katolik. Som diplomat var han först som konsul förlagd till New York 1895, därefter till Shanghai, Peking, Tientsin, Frankfurt am Main från 1911 samt Hamburg. Därefter var han från 1916 minister i Rio de Janeiro, i Köpenhamn från 1919, i Tokyo från 1921 och i Washington, D.C. från 1926.

Han skrev dramer och lyrik, som präglades av religiös mystik, och han var influerad av symbolismen. Han tog även tydliga intryck av Aischylos, vars verk Orestien han översatte till franska. Bland hans verk märks prosaverket Connaissance de l'est (1900), dramerna Tête d'or (1890), L'annonce faite à Marie (1912; Bebådelse), trilogin L'otage, Le pain dur och Le père humilié (1911-19), samt Le soulier de satin (1929, Sidenskon), som utspelar sig i 1500-talets Spanien. Dessutom de lyriska verken Cinq Grandes Odes (1910; Anden och vattnet), Vers d'exil (1911-1912), Trois poèmes de guerre (1915) samt Corona benignitatis anni Dei (1915).

Svenska översättningar
 Bebådelse: mysterium i fyra akter och en prolog (L'annonce faite à Marie) (översättning Louise Åkerman, Svenska andelsförlaget, 1916)
 När dagen vänder: skådespel i tre akter (Partage de midi) (översättning Erik Lindegren, Bonnier, 1955)
 Budskapet till Maria (otryckt översättning och bearbetning av Alf Sjöberg för Dramaten 1974)
 Sidenskon: spanskt skådespel i 3 akter (Le soulier de satin) (översättning Karin och Sven Stolpe, Katolska bokförlaget, 1982)
 Anden och vattnet: tre oden (tolkade av Anders Frostenson, Proprius, 1982)
 Korsets väg (Le chemin de la croix) (översättning Gunnel Vallquist och Olov Hartman, Proprius, 1983)
 Det stängda huset (La masion fermée) (översättning Mikaela och Ingemar Leckius, Signum, 2010)
Budskapet till Maria (L'Annonce faite à Marie) (översättning Maria Björkman för Dramaten 2018)

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1931.

Noter

Externa länkar
 
 Impossible de ne pas mentionner l'ouvrage d'Anatoly Livry, enseignant à l'Université de Nice - Sophia Antipolis et enseignant de Claudel, sur Tête d'Or : https://web.archive.org/web/20120110122617/http://www.enquete-debat.fr/archives/paul-claudel-et-le-dieu-mithra-ou-les-%C2%AB-professeurs-ordures-%C2%BB-en-action-63001

Födda 1868
Avlidna 1955
Franska författare
Franskspråkiga författare
Franska dramatiker
Franskspråkiga dramatiker
Personligheter inom romersk-katolska kyrkan
Män
Expressionister
Manchu-tungusspråk

Manchu-tungusspråk är ett språk som är en av de tre huvudgrupperna i den omstridda altaiska språkfamiljen. Den delas in i två grupper: en nordlig (tungusisk) och en sydlig (som i sin tur delas upp i en sydvästlig och en sydöstlig).

Altaiska språk
Manchu-tungusspråk
Andrea Orcagna

Andrea Orcagna egentligen Andrea di Cione Arcangelo, född cirka 1308 i Florens, död 1368 i Florens, var en florentinsk målare, skulptör och arkitekt. Han studerade för Andrea Pisano och Giotto di Bondone.

Biografi 
Andrea Orcana omtalas ett par gånger före 1300-talets mitt första gången, men hans egentliga verksamhet infaller efter denna tid. På 1350- och 1360-talen var han medarbetare vid uppförandet av domen i Florens. Han var även sysselsatt Loggia dei Lanzi samt vid domen i Orvieto. Särskilt syns Andrea Orcagna ha varit verksam med golvsmyckning i mosaik. Som skulptör har hans namn blivit känt genom det stora tabernaklet i Or San Michele, Florens (utfört 1348–1359), som upptar de 12 apostlarna i friskulptur samt reliefer, dels 8 med scener ur Maria levnad, dels 14 med dygderna. Särskilt i reliefkompositionen med fri måleriks hållning visar sig Andrea Orcana stå på höjdpunkten av sin tid och förbereda den kommande utvecklingen. Slutligen var han även en framstående målare, såsom i altarverket i Strozzikapellet i Santa Maria Novella i Florens.

Andrea Orcagnas bror Nardo i Cione (känd från 1340-talet, död 1366) är sannolikt mästare till de stora fresker i nyssnämnda kapell vilka efter Dante framställer Yttersta domen, Paradiset och Helvetet. Ytterligare en bror, Jacopo di Cione, troligen den yngste (omtalad 1365–1398) har haft betydelsen att föra Andrea Orcagnas konst, särskilt måleriet fram till 1300-talets slut. Av hans i urkunderna omtalade många bilder finns flera kvar i och utom Italien. Åt sin bror Andrea fullborade han ett för Or San Michele beställt Matteusaltare (nu i Uffizierna).

Noter 

Florentinska målare
Män
Födda 1300-talet
Avlidna 1368
Arkitekter från Florens
Gal (enhet)

Gal eller galileo är en äldre mätenhet för tyngdacceleration som har använts inom geodesin.

Enheten var definierad i CGS-systemets enheter som 1 Gal = 1 cm/s². I dagens SI-enheter är 1 Gal = 0,01 m/s².

Enheten fick sitt namn efter Galileo Galilei, som gjorde de första mätningarna av tyngdaccelerationen i början av 1600-talet.

Tyngdaccelerationen vid jordytan varierar från 976 Gal nära ekvatorn, till 983 Gal nära polerna, med variationer som främst beror på latituden och höjden över havet. Variationer som uppkommer från stora berg, eller områden i jordskorpan med lägre densitet, kan vara typiskt tio till hundra milligal (mGal).

Måttenheter
Teoretisk filosofi

Uppdelningen mellan praktisk och teoretisk filosofi har sitt ursprung hos Aristoteles. Idén fördes vidare av Christopher Jacob Boström och hans teologiska skola av filosofin som var verksam i Sverige sedan 1700-talet. Denna uppdelning av filosofiämnet på universiteten förekommer inte i alla länder, det är snarare en specialitet för Sverige och Finland. Dock delar ibland skotska universitet upp filosofi i ämnena logic and metaphysics och moral philosophy. Dessutom finns ett sammanhållet filosofiämne i Sverige, till exempel på Södertörns högskola.

Teoretisk filosofi omfattar till exempel:
kunskapsteori (epistemologi), vetenskapsteori. Sysslar med frågor som "vad är kunskap?", "hur får vi kunskap?" och "hur vet man att något är sant?". Vad är ett riktigt sätt att forska och utföra vetenskapliga undersökningar på?.
logik, argumentation. Vad är ett riktigt sätt att härleda fakta från andra fakta? Formalism kring hur man tydligt beskriver ett logiskt resonemang.
språkfilosofi ställer frågor om språkets natur. Vad innebär det att ett ord betyder någonting? Hur förhåller sig språket till medvetandet och till verkligheten?
matematikfilosofi undersöker de matematiska begreppens natur.
medvetande- och kognitionsfilosofi undersöker medvetandets, jagets och själens natur.
metafysik. Övergripande filosofiska teorier kring världens, tillvarons och verklighetens innersta väsen.

Utbildning inom filosofi
John Ogdon

John Andrew Howard Ogdon, född 27 januari 1937 i Mansfield Woodhouse, Nottinghamshire, död 1 augusti 1989 i London, var en brittisk pianist och tonsättare. 

Ogdon studerade 1953-57 vid Royal Manchester College of Music (föregångare till Royal Northern College of Music). Efter detta fick han sex veckors handledning av Egon Petri i Basel.

Han vann internationell framgång genom att vinna International Piano Competition in memory of Franz Liszt i Budapest 1961. Året därpå vann han delat första pris – tillsammans med Vladimir Asjkenazi vid Tjajkovskijtävlingen i Moskva.

Ogdon spelade in stor del av Sergej Rachmaninovs pianoproduktion, men också Charles-Valentin Alkans Symfoni och Busonis stora pianokonsert.

Hans egen verklista består av fyra operor, två stora orkesterverk, tre kantater, många sånger, kammarmusik, två pianokonserter samt en stor mängd verk för piano solo.

1973 drog Ogdon ner på sin framträdanden p.g.a. mental ohälsa. Tio år senare var han tillbaka återhämtad och släppte året före sin död ett mycket välmottaget CD-album av Sorabjis gigantiska Opus clavicembalisticum.

BBC har gjort en film med titeln Virtuoso om Ogdons liv, baserad på hans biografi, skriven av hans hustru och dubbelpianopartner, Brenda Lucas Ogdon. Rollen som John Ogdon spelades av Alfred Molina.

Externa länkar 
 Biografi på Allmusic.

Brittiska pianister
Brittiska kompositörer
Födda 1937
Avlidna 1989
Män
Mårten Stenberger

Mårten Karl Herman Stenberger, född 27 mars 1898 i Göteborg, död 19 januari 1973, var en svensk arkeolog och professor i arkeologi vid Uppsala universitet 1952–1965. Han är särskilt känd för den mycket spridda läroboken Det forntida Sverige (1964).

En kärnfråga i Stenbergs forskning redan från doktorsavhandlingen 1933 var varför järnålderns stengrundsbygd på Öland och Gotland övergavs. Han menade att Öland skulle ha drabbats av en storskalig invasion någon gång efter 477 e.Kr., och Gotland något senare under 500-talet. Den tolkningen saknar idag anhängare. Vanligare är att man pekar på följderna av en klimatavvikelse åren 535-536.

Tillsammans med nordiska kollegor grävde Stenberger ut stengrundsboplatsen vid Vallhagar på Gotland. Efter sin pensionering tog han initiativet till grävningarna i Eketorp på Öland.

Vidare läsning

Källor
 "Mårten Stenberger in memoriam – tryckta skrifter" i tidskriften Tor 1972-73, Uppsala.
Sveriges dödbok 1947-2006, (Cd-rom), Sveriges Släktforskarförbund

Noter 

Svenska professorer i arkeologi
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1898
Avlidna 1973
Män
Ledamöter av Kungliga Gustav Adolfs Akademien
Ottorino Respighi

Ottorino Respighi, född 9 juli 1879 i Bologna, död 18 april 1936 i Rom, var en italiensk tonsättare.

Biografi 
Respighi var son till en pianolärare och fick som barn lära sig spela violin och piano. Han studerade 1891–1899 violin och viola vid Liceo musicale i Bologna för Federico Sarti och komposition för Luigi Torchi och Giuseppe Martucci.

Efter studierna hade han en kortare anställning som violinist i Bolognas stadsorkester och arbetade därefter säsongerna 1900/01 och 1902/03 vid Opera Italiana i Sankt Petersburg. Där tog han intryck av Nikolaj Rimskij-Korsakovs orkesterbehandling och tog även lektioner i komposition för denne. 1902 var han en kort tid hos Max Bruch i Berlin. Han återgick till arbetet som orkestermusiker i Bologna 1903–1908 och började även komponera. 1908/09 var han åter i Berlin som pianoackompanjatör vid en sångskola.
1913 tillträdde han en professur i komposition vid Liceo musicale di Santa Cecilia i Rom. Han gifte sig 1919 med komponisten och sångerskan Elsa Olivieri Sangiacomo som varit hans elev.

Respighis genombrott som tonsättare kom med uruppförandet 1916 av Fontane di Roma (Roms fontäner). Senare skrev han Pini di Roma (Roms pinjer) 1924 och Feste Romane (Romerska fester) 1928.

1923 blev han direktor för Conservatorio di Santa Cecilia (det tidigare Liceo) men lämnade chefsrollen 1926 för att mer kunna ägna sig åt komposition. Han fortsatte att undervisa till 1935.

Ottorino Respighi turnerade i Europa som dirigent, solopianist och som ackompanjatör till hustrun Elsa Respighi.
Ottorino Respighi avled 1936. Elsa Respighi (1894–1996) överlevde honom med 60 år och verkade för att hans musik skulle framföras, publicerade böcker, arrangerade konferenser, utgav hans verk med mera. Hon grundade i Venedig Fondo Respighi till stöd för musikutbildning i Italien.

Romtrilogin 
Respighi är bl.a. berömd för sina symfoniska dikter om staden Rom.
 Le fontane di Roma – Roms fontäner (1916) 
 "La fontana di Valle Giulia all'Alba"
 "La fontana del Tritone al mattino"
 "La fontana di Trevi al meriggio"
 "La fontana di Villa Medici al tramonto"
 I pini di Roma – Roms pinjer (1924)
 "I pini di Villa Borghese"
 "Pini presso una catacomba"
 "I pini del Gianicolo"
 "I pini della Via Appia"
 Feste romane – Romerska fester (1928)
 "Circenses"
 "Giubileo"
 "L'Ottobrata"
 "La Befana"

Andra kända verk 
 La Boutique fantastique, balettsvit efter musik av Gioacchino Rossini (1918)
 La bella dormente nel bosco, opera (1922)
 Belfagor, opera (1923)
 Rossiniana, orkestersvit efter pianostycken av Gioacchino Rossini (1925)
 Trittico Botticelliano (Botticelli-triptyk) för liten orkester (1927)
 Gli Uccelli (Fåglarna), svit av stycken av gamla tonsättare för liten orkester (1927)
 La campana sommersa, opera (1927)
 Maria egiziaca, opera 1932
 La fiamma, opera (1934)
 Lucrezia, opera (1937)

Externa länkar 
 

Italienska kompositörer
Födda 1879
Avlidna 1936
Män
Anker Eli Petersen

Anker Eli Petersen, född 7 juni 1959 i Tvøroyri, är en färöisk konstnär. Han är känd som frimärkskonstnär vid Postverk Føroya.

Petersen föddes och växte upp i staden Tvøroyri i södra Färöarna. Han flyttade senare till Tórshavn och bor idag på Själland i Danmark. Som konstnär är han autodidakt och är specialiserad inom kollage och datorgrafik. Hans förebilder är William Heinesen som även han var papersklippskonstnär samt Elinborg Lützen.

Redan under skoltiden lärde han sig i hemlighet fornnordiska och har gjort flera motiv av den nordiska mytologin. Han översätter även många texter från färöiska till danska och engelska och skriver ofta artiklar om Färöarna.

Vid sidan av sin konstnärstalang skriver han även sångtexter. De två mest berömda och kända låtarna är Á ferð til dreymalands (På resa till drömlandet) och Ljóðsmynd (Ljudsbild). Den sistnämnda låten blev vald till Färöarnas låt under 2000-talet. Musiken skrevs av Terji Rasmussen.

Externa länkar

Färöiska konstnärer
Filateli
Födda 1959
Män
Levande personer
Rämmens socken

Rämmens socken i Värmland, med en del i Dalarna, ingick i Färnebo härad, ingår sedan 1971 i Filipstads kommun och motsvarar från 2016 Rämmens distrikt.

Socknens areal är 312,05 kvadratkilometer varav 289,91 land. År 2000 fanns här 1 483 invånare. Rämmens bruk, tätorten Lesjöfors samt kyrkbyn Rämsnäs med sockenkyrkan Rämmens kyrka ligger i socknen.

Administrativ historik
Socknen bildades 1777 genom en utbrytning ur Gåsborns socken. I steg mellan 18 juli 1805 till 20 december 1878 överfördes hit områden norr om Liljendal från Äppelbo socken i Dalarna.

Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till Rämmens församling och för de borgerliga frågorna bildades Rämmens landskommun. Landskommunen uppgick 1971 i Filipstads kommun. Församlingen uppgick 2010 i Filipstads församling.

1 januari 2016 inrättades distriktet Rämmen, med samma omfattning som församlingen hade 1999/2000.

Socknen har tillhört län, fögderier, tingslag och domsagor enligt vad som beskrivs i artikeln Färnebo härad.

Geografi
Rämmens socken ligger i nordöstra Värmland med norra delen i Dalarna kring Svartälven och sjöar som Näsrämmen, Djuprämmen och Fjällrämmen. Socknen är en starkt kuperad sjörik skogsbygd.

Kommunikationer

I Rämmen öppnades den 1 november 1889 järnvägsstationen Värmlands Rämen på sträckan Kristinehamn–Mora. Den 1 oktober 1904 bytte den namn till Rämmen. Den lades ned den 1 september 1969.

Fornlämningar
Lösfynd från stenåldern har påträffats.

Namnet
Sockennamnet skrevs 1808 Rämmen och har fått sitt namn från sjön Näsrämmen, skrivet Nääsrämmen 1703 och från bruket Rämmen (Rämshyttan) anlagd 1648 och äldst skrivet Näsrämshyttan. Namndelen Rämmen kan komma från ett vattendragsnamn bestående av tre sammanhörande sjöar, Rämma från ravn, 'korp'.

Nuvarande stavning fastställdes 24 mars 1950 efter att 23 oktober 1891 fastställts till Rämens socken.

Befolkningsutveckling

Se även
 Rämmens församling

Referenser

Vidare läsning
Sveriges bebyggelse: statistisk-topografisk beskrivning över Sveriges städer och landsbygd. Landsbygden. Värmlands län, del 1 Hermes 1962 libris

Externa länkar

Indelningar i Filipstads kommun
Socknar i Färnebo härad
Socknar i Dalarna
Saguenay

Saguenay är en stad i den kanadensiska provinsen Québec omkring 150 km norr om provinshuvudstaden Québec. Staden är regionen Saguenay–Lac-Saint-Jeans administrativa centrum. Saguenay har 143 692 invånare (2006) och med sin yta på 1 165,997 km² en befolkningstäthet på 128,6 invånare/km². I Saguenay talas nästan uteslutande franska (98 %).

Historia 
Saguenay bildades genom en sammanslagning av städerna Chicoutimi, Jonquière och La Baie samt kommunerna Laterrière, Lac-Kénogami, Shipshaw och omkring hälften av kantonen Tremblay. Genom en folkomröstning valde man med knapp majoritet "Saguenay" som nytt namn istället för "Chicoutimi".

Administrativ indelning 
Saguenay är indelat i tre arrondissement: Chicoutimi, Jonquière och La Baie.

Ekonomi 
Saguenays ekonomi kretsar helt kring de omgivande naturresuerserna och framställningen av papper (AbitibiBowater) och aluminium (Rio Tinto Alcan). De senaste åren har man dock fått lägga ned en aluminiumfabrik och ett pappersbruk.

Utbildning 
Invånarna har tillgång till högre utbildning genom Université du Québecs campus i Saguenay, Université du Québec à Chicoutimi (UQAC). I staden finns också ett forskningscentrum som specialiserat sig på aluminium.

Se även 
 Saguenayfloden
 Kungariket Saguenay
 Bagotville

Externa länkar 

 Ville de Saguenay – officiell webbplats

Orter i Québec
Kommuner i Québec
William Heinesen

Andreas William Heinesen, född 15 januari 1900 i Torshamn, död 12 mars 1991 i Torshamn, var en färöisk författare, kompositör och konstnär.

Heinesen föddes i den färöiska huvudstaden och växte upp innan det färöiska språket var helt officiellt i landet. Han skrev det mesta på danska och hans verk har sedan översatts till färöiska av bland andra Christian Matras, Heðin Brú och Áshild Olsen. Han påbörjade studier vid Köpmannaskolan i Köpenhamn 1916 som han senare avbröt. Han arbetade och ledde familjens handelshus i Torshamn till dess det lades ned 1952.

För sin roman Det gode håb (Det goda hoppet) fick han Nordiska rådets litteraturpris år 1965. Han fick även Färöarnas litteraturpris år 1975 för bästa skönlitterära bok.

William Heinesen blev invald i Danska akademien 1961.

Bibliografi

Diktsamlingar
1921 – Arktiske Elegier og andre Digte	
1924 – Høbjergningen ved Havet 	
1927 – Sange mod Vaardybet 	
1930 – Stjernerne vaagner 	
1936 – Den dunkle Sol 	
1955 – Digte i udvalg 	
1961 – Hymne og harmsang 	
1972 – Panorama med regnbue 	
1983 – Vinterdrøm: digte i udvalg 1920–30 	
1984 – Samlede digte 	
1990 – Digte
1987 – Hemma på jorden (dikter i urval och översättning av Inge Knutsson, Rabén & Sjögren)

Novellsamlingar	
1957 – Det fortryllede lys 	
1960 – Gamaliels besættelse 	
1967 – Kur mod onde ånder 	
1970 – Don Juan fra Tranhuset 	
1973 – Fortællinger fra Thorshavn (Berättelser från Thorshavn, översättning Harriet Alfons, Forum, 1977)
1975 – Grylen og andre noveller 	
1980 – Her skal danses 	
1985 – Laterna magica (Laterna magica: nya minnesnoveller, översättning Sonja Carlberg, Forum, 1986)
2003 – Gäster från månen och andra berättelser (översättning, urval och efterskrift av Inge Knutsson, Atlantis)

Romaner	
1934 – Blæsende Gry (Gryningsvindar: nutidsroman från Färöarna, översättning Elsa Thulin, Geber, 1935)
1938 – Noatun 	
1949 – Den sorte gryde (Den svarta grytan, översättning Pelle Fritz-Crone, Forum, 1950)
1950 – De fortabte spillemænd (De förlorade musikanterna, översättning Jan Gehlin, Forum, 1966)	
1952 – Moder Syvstjerne (Moder Sjustjärna: en berättelse från tidernas morgon, översättning Jadwiga P. Westrup, Forum, 1978)
1964 – Det gode håb (Det goda hoppet, översättning Gunnar Barklund, Forum, 1965)
1976 – Tårnet ved verdens ende (Tornet vid världens ände: en poetisk mosaik-roman om den yngstes ungdom, översättning Jadwiga P. Westrup, Forum, 1976)

Övrigt 
1983 – Färöisk konst (översättning Bothild Hagström, Tórshavn: Thomsen)

Priser och utmärkelser 
1952 – Holger Drachmann-legatet
1960 – Holbergmedaljen
1965 – Nordiska rådets litteraturpris för Det gode Håb
1975 – Färöarnas litteraturpris
1980 – Kritikerpriset för Her skal danses
1985 – Sonningpriset
1985 – Karen Blixen-medaljen
1987 – Svenska Akademiens nordiska pris

Källor
William Heinesen i Nationalencyklopedins nätupplaga

Vidare läsning

Externa länkar

 
Dansk Litteraturhistorisk Bibliografi 

Färöiska kompositörer
Färöiska konstnärer
Danskspråkiga författare
Färöiska poeter
Färöiska romanförfattare
Födda 1900
Avlidna 1991
Män
Ledamöter av Det Danske Akademi
Vinnare av Nordiska rådets litteraturpris
Personer från Torshamn
Rói Patursson

Rói Reynagarð Patursson, född 21 september 1947 i Tórshavn, är en färöisk författare.

Paturson är utbildad magister i filosofi från Köpenhamns universitet. Han bodde i Köpenhamn mellan åren 1970 och 1985 men flyttade senare tillbaka till Tórshavn. Han undervisade mellan åren 1987 och 1988 på Skrivekunstakademiet i Bergen, Norge. Efter detta har han varit verksam vid den färöiska högskolan i Tórshavn.

År 1988 fick han Färöarnas litteraturpris för bästa skönlitterära bok, två år tidigare 1986 fick han priset Nordiska rådets litteraturpris för diktsamlingen Líkasum.

Bibliografi 
1969 Yrkingar, diktsamling
1976 Á alfaravegi, diktsamling
1985 Líkasum, diktsamling (på svenska, Som 1987)

Priser och utmärkelser 
 Färöarnas litteraturpris 1969
 Nordiska rådets litteraturpris 1986 för Likasum
 Färöarnas litteraturpris 1988

Färöiskspråkiga författare
Färöiska författare
Färöiska poeter
Vinnare av Nordiska rådets litteraturpris
Personer från Torshamn
Födda 1947
Levande personer
Män
Petur Alberg

Petur Alberg, född 1885, död 1940, var en färöisk fiolspelare och låtskrivare från Tórshavn. Han komponerade den färöiska nationalsången Tú alfagra land mítt til text av Símun av Skarði.

Källor

Färöiska musiker
Färöiska kompositörer
Födda 1885
Avlidna 1940
Män
Personer från Torshamn
Súsanna Helena Patursson

Súsanna Helena Patursson, född 27 augusti 1864 i Kirkjubøur, död 15 december 1916 i Kirkjubøur, var en färöisk skådespelerska och författare samt den första färöiska politiska feministen i landet. Hon skrev den första teaterpjäsen på färöiska, "Veðurføst" (Reseupphåll på grund av dåligt väder), 1889.

Patursson var dotter till kungsbonden Poul Peder Pedersen (Páll Patursson) och Ellen Cathrine Djonesen (Elin Dalsgarð). Hon hade även två bröder, som även de är kända: Sverre Patursson och Jóannes Patursson. Hon växte upp på familjens gård i Kirkjubøargarður, där hon tog privatlektioner tillsammans med sina bröder. Hon reste senare till Köpenhamn där hon lärde sig bland annat att spela piano. Hon arbetade där till år 1904 och återvände sedan till Färöarna, där hon bosatte sig i sin hembygd.

Súsanna Helena Patursson var kvinnopolitiskt aktiv. Hon grundade den första färöiska kvinnotidskriften Oyggjarnar (Öarna), som hon ensam gav ut och redigerade 1905–1908. Hon skrev även majoriteten av tidningens artiklar själv. Tidningens kokrecept sammanställdes och gavs ut som kokboken "Matreglur fyri hvørt hús" (Mat till alla hem) 1909. Även artiklarna om bostadens inredning sammanställdes och gavs ut som boken "Fríðka um búgvið" (Till hemmets försköning) 1912.

Hon var aktiv i den nationella rörelsen och skrev för de färöiska tidskrifterna Føringatíðindi och Fuglaframi, som redigerades av hennes bröder.

Patursson skrev även två noveller på danska: "Han duede ikke" (Han dög inte) och "Helga og Oluf Weller". Hon skrev även dikter.

Källor

Noter

Färöiskspråkiga författare
Färöiska författare
Födda 1864
Avlidna 1916
Kvinnor
Färöiska feminister
Personer i Färöarnas historia
Fiorenzo di Lorenzo

Fiorenzo di Lorenzo, född cirka 1440 i Perugia, död 1522 i Perugia, var en italiensk målare, tillhörande den umbriska skolan. 

Fiorenzo di Lorenzo tog intryck av Andrea del Verrocchio och införde den florentinska renässansen i Perugia. Perugias piakotek bevarar flera målningar av Fiorenzo di Lorenzo, bland annat en triptyk med madonnan och helgon.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1932.

Externa länkar 
 
 

Umbriska målare
Avlidna 1522
Män
Födda 1400-talet
Umbriska skolan

Umbriska skolan var en italiensk målarskola under 1400- och 1500-talen med sitt centrum i Perugia.

Känslan för den stilla, stundom svårmodiga existensen och för det stämningsfullt monumentala är utmärkande drag i det umbriska måleriet. Det påverkade tidvis också starkt konsten i andra landskap, t. o. m. den dominerande florentinska skolan. 

Till de stora umbriska mästarna hör bl.a. Luca di Signorelli, Pieor della Francesca, Perugino, Pinturicchio, Rafael och Fiorenzo di Lorenzo.

Källor

Italiensk konst
Konst under 1400-talet
Konst under 1500-talet