kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Innocentius XII

Innocentius XII, född Antonio Pignatelli del Rastrello 13 mars 1615 i Neapel, död 27 september 1700 i Rom, var påve från 12 juli 1691 till sin död.

Biografi 
Antonio Pignatelli del Rastrello var son till markisen och patriciern Francesco Pignatelli di Spinazzola e Napoletano och Donna Porzia Carafa di Minervino. Släkten Pignatelli är uradlig.

Pignatelli var nuntius i Florens (1652), Polen (1660) och Wien (1668), samt var inkvisitor på Malta. Han utsågs av Innocentius XI till kardinalpräst med San Pancrazio som titelkyrka 1681 samt valdes efter en lång konklav 12 juli 1691 till påve.

Som påve skrev han 1692 Romanum decet Pontificem, en bulla mot nepotism. Han visade ett varmt engagemang för de fattiga; iordningställde sjukhus för behövande, lät bygga Curia Innocenziana (idag hyser byggnaden Italiens deputeradekammare). Hans inblandning i det utrikespolitiska skeendet gällde främst successionsordningen i Spanien och kampen mot islam och nepotism.

Den varaktigaste frukten av hans pontifikat är biläggandet av den från företrädarna nedärvda striden om de gallikanska friheterna: de fyra artiklarna av 1682 återkallades och de franska prelater som undertecknat dem bad om tillgift (1693). I striden mellan Jacques-Benigne Bossuet och Fénelon tog Innocentius den förres parti. Liksom Innocentius XI gjorde Innocentius till sin uppgift att reformera de inre förhållandena inom Kyrkostaten. 

Innocentius avled år 1700 och begravdes i Peterskyrkan. Hans gravmonument är skapat av Ferdinando Fuga och Filippo della Valle.

Bilder

Referenser 
 9:e upplaga (1880) av Encyclopædia Britannica

Externa länkar 

Påvar
Heliga stolens diplomater
Födda 1615
Avlidna 1700
Män
Personer i Kyrkostaten under 1600-talet
Personer i Kyrkostaten under 1700-talet
Ugglan
Personer från Neapel
Tur Abdin

Tur Abdin (syriska: ܛܘܪ ܥܒܕܝܢ, "Gudstjänarnas berg") är ett område i sydöstra Turkiet omfattande provinserna Mardin och Sanur väster om Tigris, vid gränsen till Syrien. Det är en sammanhängande hög bergsplatå vars centralort är Midyat. 

Tur Abdin är av stor betydelse för syrisk-ortodoxa kristna, för vilka regionen tidigare var ett kloster- och kulturland. Assyrier från Tur Abdin kallar sig suroye och suryoye, en benämning som enligt professor Robert Rollinger kommer från asuroye.

Gruppen talar en nyarameisk dialekt som kallas turoyo.

Se även 
 Assyrier/syrianer

Referenser 

Turkiets geografi
Hugh d'Avranches, earl av Chester

Hugh Lupus, earl av Chester, död 27 juli 1101, var en av Vilhelm Erövrarens mest frejdade normandiska följeslagare.

Källor 
 

Engelsk adel
Födda 1000-talet
Avlidna 1101
Män
Ugglan
Irlands regeringschef

Irlands regeringschef benämns på svenska premiärminister eller Taoiseach. Taoiseach (plural Taoisigh), ett iriskt ord med betydelsen "hövding", är den officiella benämningen på både iriska och engelska.

Regeringschefen tillsätts formellt av Irlands president (landets statschef) efter att parlamentets andra kammare nominerat en av sina egna ledamöter, dvs ledaren för det största partiet eller koalitionen av partier. Presidenten har inget val utan måste tillsätta parlamentets kandidat varför man kan säga att regeringschefen väljs av parlamentet.

Leo Varadkar, partiledare för kristdemokratiskt Fine Gael, är Irlands regeringschef sedan den 17 december 2022.

Innehavare av ämbetet (1937-idag)

Se även 
 Lista över Irlands regenter
 Tanisteri

Referenser

Noter

Externa länkar
 www.taoiseach.ie

Politiska titlar
Irlands styrelse
Regeringschefsämbeten efter land
Syrianska

Syrianska kan syfta på:
 Arameiska (syrianska) – ett semitiskt språk som mellan åren 800 f.Kr. och 600 e.Kr. spred sig i Syrien och Mesopotamien
 Syriska – en dialekt av arameiska
  Nyarameiska eller Nysyriska – nyarameiska språk som främst talas av assyrier/syrianer (bägge leder till samma artikel)
 Nyöstsyriska – det svenska skolverkets benämning på hemspråk av nestorianska kristna (urmiska)
 Kaldeisk nyarameiska – en nysyrisk dialekt som talas av kaldeiska kristna
 Syrianska (arameiska) –  ett nyarameiskt språk turoyo som talas av assyrier/syrianer
 Syrianska – en kvinna ur den syrianska folkgruppen, se assyrier/syrianer
 Syrianska riksförbundet –  en fristående och demokratisk intresseorganisation för syrianer i Sverige
 Syrianska-Arameiska ungdomsförbundet – en ungdomsorganisation som representerar syrianska (arameiska) ungdomsföreningar i Sverige
 Örebro Syrianska – en fotbollsklubb

Se även
 Akkadiska – ett östsemitiskt språk
 Assyrien – ett forntida rike och ett imperium med centrum vid floden Tigris i Mesopotamien
 Nyassyriska riket – ett assyriska imperiet under Järnåldern 934-609 f.Kr.
 Assyriska – flera
Tánaiste

Tánaiste (plural: Tánaistí) är beteckningen på den vice (ställföreträdande) regeringschefen i republiken Irland. Ämbetet infördes 1937, i samband med införandet av landets nya författning.

Den förste tánaiste blev Seán T. O'Kelly. Han tillträdda ämbetet efter de allmänna valen 1938 och höll posten under Éamon de Valeras tid som taoiseach (regeringschef) åren 1938–1943. 

Tánaiste sedan 17 december 2022 är Micheál Martin.

Referenser 

Politiska titlar
Irlands styrelse
Regeringsämbeten
Vice regeringschefer
Hugh Grosvenor, 1:e hertig av Westminster

Hugh Lupus Grosvenor, 1:e hertig av Westminster, född 13 oktober 1825 på Eaton Hall i Cheshire, död 22 december 1899 i Dorset, var son till Richard Grosvenor, 2:e markis av Westminster och sonson till Robert Grosvenor, 1:e markis av Westminster.

Som earl Grosvenor var Hugh Lupus 1847-1869 medlem av underhuset och tillhörde det liberala partiet, men bidrog dock vid förhandlingarna om rösträttsreformen 1866 till kabinettet Russells fall.

Vid faderns död, 1869, inträdde han i överhuset som markis av Westminster, upphöjdes till hertig 1874 och blev 1880 medlem av Privy Council. Han uttalade sig 1886 emot Home rule.

Eftersom han var stor jordägare inom och utom London , uppträdde Grosvenor som donator till kyrkliga och välgörande ändamål och var därjämte livligt intresserad för kapplöpningar; fem Derbypris erövrades av hans hästar.

Gift 1:o 1852 med sin kusin, lady Constance Sutherland-Leveson-Gower (1834-1880) , dotter till George Granville, 2:e hertig av Sutherland , gift 2:o 1882 med Hon Katherine Cavendish (1857-1941) .

Barn
 Victor, earl Grosvenor (1853-1884); gift 1874 med Lady Sibell Mary Lumley (1855-1929) 
 Lady Elizabeth Grosvenor (1856-1928); gift 1876 med James Butler, markis av Ormonde (1844-1919) 
 Lady Beatrice Grosvenor (1858-1911); gift 1:o 1877 med Charles Compton William Cavendish , Lord Chesham (1850-1907) 
 Lord Arthur Grosvenor (1860-1929); gift 1893 med Helen Sheffield (1872-1950) 
 Lord Henry Grosvenor (1861-1914); gift 1:o 1887 med Dora Erskine-Wemyss (1856-1894); gift 2:o 1911 med Rosamund Angharad Lloyd (d. 1941) 
 Lord Robert Grosvenor (1869- d. i Konstantinopel 1888) 
 Lady Margaret Grosvenor (1873-1929); gift 1894 med Adolphus Cambridge, 1:e markis av Cambridge (1868-1927) 
 Lord Gerald Grosvenor (1874-1940) 
 Lady Mary Cavendish (1883-1959); gift 1:o 1903 med Henry William Crichton, Viscount Crichton (1872-1914); gift 2:o 1918 med Hon Algernon Francis Stanley (1874-1962) 
 Lord Hugh Grosvenor (1884-1914); gift 1906 med Lady Mabel Crichton (1882-1944)

Referenser

Noter

Externa länkar

Brittiska politiker under 1800-talet
Brittiska hertigar
Riddare av Strumpebandsorden
Födda 1825
Avlidna 1899
Män
Brittiska hästägare och uppfödare
Brittiska godsägare
Godsägare under 1800-talet
Alumner från Oxfords universitet
Innocentius XIII

Innocentius XIII, född Michelangelo dei Conti 13 maj 1655 i Poli nära Rom, död 7 mars 1724 i Rom, var påve från den 8 maj 1721 till sin död.

Biografi 
Liksom ett antal andra påvar var Michelangelo dei Conti född i Poli i närheten av Rom. Han tillhörde släkten Conti di Segni, och släktvapnet ingick senare i hans påvliga vapen. Hans far Carlo II var hertig av Poli.

Efter studier vid La Sapienza introducerades han vid kurian av Alexander VIII, som 1690 lät honom bära baretten och svärdet hos doge Francesco Morosini i Venedig. År 1695 blev han titulärbiskop av Tarsus, blev samma år nuntius i Luzern (1695) och senare i Lissabon (1697–1710). Han blev den 17 maj 1706, under Clemens XI, kardinal och mottog 1711 Santi Quirico e Giulitta som titelkyrka. Han fick förordnande över församlingen i Osimo och senare Viterbo, men han avgick av hälsoskäl. När Clemens dog efterträdde han denne som påve den 8 maj 1721 efter en stormig konklav. Conti var då en högt aktad man, för sin lärdom och vänlighet. Sitt påvenamn tog han till minne av Innocentius III, som också han var född i Poli.

Innocentius XIII förbjöd Jesuitorden att fullfölja sin mission i Kina, och bestämde att inga nya medlemmar skulle upptas i orden. Oviljan mot jesuiterna brukar antas ha grundlagts under tiden som diplomat i Portugal. Hans ställningstagande i detta ledde till att några franska biskopar vände sig till honom med en förfrågan att han skulle upphäva bullan Unigenitus i vilken jansenismen och Pasquier Quesnels läror förbjöds, men detta gjorde de förgäves. Han var dock svag nog att upphöja premiärministern Guillaume Dubois till kardinal.

I likhet med sina företrädare tog Innocentius parti för pretendenten till den brittiska tronen, Jacob III. Han stödde också Venedig och Malta mot turkarna. Farhågorna att han skulle hemfalla åt nepotism var grundlösa så när som på att han utsåg sin bror Bernardo Maria Conti till kardinal.

Referenser

Webbkällor

Tryckta källor

Externa länkar 

Påvar
Alumner från Universitetet La Sapienza
Heliga stolens diplomater
Födda 1655
Avlidna 1724
Män
Personer i Kyrkostaten under 1700-talet
Påvar från Rom
Santa Cruz, Kalifornien

Santa Cruz är en stad i mellersta Kalifornien belägen i Santa Cruz County, vid norra delen av Monterey-bukten. Santa Cruz är administrativ huvudort (county seat) i Santa Cruz County. I Santa Cruz finns en avdelning av University of California – UCSC. Santa Cruz är vänort med staden Jinotepe i centrala Nicaragua.

Källor

Externa länkar 

 
Orter i Kalifornien
Scrope mot Grosvenor

Scrope mot Grosvenor är en inom engelsk genealogi mycket omtalad process, som 1385–1390 fördes mellan Robert Grosvenor och Richard Scrope (uttalad som Skrup) om rätten till ett heraldiskt vapen. Vapnet var Azure a bend or (engelska: en sköld av blå med en guld balk). Geoffrey Chaucer var närvarande på processen. Vapnet var belönade till Scrope, och Grosvenor var gav ett olikt vapen.

Källor

Rättsfall
Heraldik
Benedictus XIII

Benedictus XIII, född Pietro Francesco Orsini 2 februari 1649 i Gravina in Puglia, Italien, död 21 februari 1730 i Rom, var påve från den 29 maj 1724.

Biografi 
Pietro Francesco Orsini, som tillhörde den gamla adelssläkten Orsini, inträdde 1667 i benediktinorden, utnämndes redan 1672 till kardinalpräst med San Sisto Vecchio som titelkyrka, 1686 till ärkebiskop av Benevento och valdes 1724 till påve. Han antog först namnet Benedictus XIV, sedan Benedictus XIII, då hans namne aldrig varit erkänd av hela Kyrkan. 

Benedictus sökte reformera kurian och prästerskapet, fastän de reformdekret som antogs vid Laterankonciliet 1725 vann föga gehör. Lika liten framgång hade han i sina strider med tysk-romerske kejsaren Karl VI, Frankrike, Sardinien och Portugal. Även Benedictus inre styrelse var olycklig; särskilt nådde kurians finansnöd genom kardinal Niccolò Coscias egennyttiga förvaltning en förfärande nivå. Benedictus var en ganska produktiv teologisk skriftställare; en upplaga av hans samlade arbeten, Opere di Benedetto XIII, utgavs i Ravenna 1728.

Benedictus lät uppföra en rad nya byggnader i Rom och anlitade vid flera tillfällen arkitekten Filippo Raguzzini.

Benedictus XIII har fått sitt sista vilorum i kyrkan Santa Maria sopra Minerva i centrala Rom. Gravmonumentet utformades av Carlo Marchionni; påvens staty är utförd av Pietro Bracci.

Referenser

Externa länkar 

Män
Födda 1649
Avlidna 1730
Påvar
Benediktiner
Ugglan
Personer i Kyrkostaten under 1700-talet
Personer från Apulien
Gravsatta i Santa Maria sopra Minerva
Robert Grosvenor, 1:e markis av Westminster

Robert Grosvenor, 1:e markis av Westminster (från 1831), 2:e earl Grosvenor (till 1802 känd som viscount Belgrave), född 22 mars 1767 i London, död 17 februari 1845 på Eaton Hall i Cheshire, var en engelsk adelsman och godsägare. Han var son till Richard Grosvenor, 1:e earl Grosvenor.

Westminster utstyckade tomter till den förnäma stadsdelen Belgravia i London (från 1826). Liksom flera andra av släktens medlemmar var han en framstående uppfödare av ras- och kapplöpningshästar. Han grundlade också dyrbara konstsamlingar i släktens Londonpalats, Grosvenor House.

Gift 1794 med Eleanor Egerton (1770-1846), dotter till Thomas Egerton, 1:e earl Wilton.

Barn

 Richard Grosvenor, 2:e markis av Westminster (1795-1869)
 Thomas Grosvenor Egerton, 2:e earl Wilton (1799-1882)
 Robert Grosvenor, 1:e baron Ebury (1801-1893)

Källor

Noter

Engelsk adel
Födda 1767
Avlidna 1845
Män
Brittiska markiser
Personer i Storbritannien under 1800-talet
Ledamöter av Royal Society
Alumner från Trinity College, Cambridge
Hugh Grosvenor, 2:e hertig av Westminster

Hugh Richard Arthur Grosvenor, 2:e hertig av Westminster, kallad "Bendor", född 19 mars 1879 i Cheshire, död 19 juli 1953, var son till Victor Grosvenor, earl Grosvenor och sonson till Hugh Grosvenor, 1:e hertig av Westminster. 

Han var 1899−1900 i Sydafrika som löjtnant vid Royal Horse Guards. Han tjänstgjorde där som adjutant åt lord Roberts under andra boerkriget.

I egenskap av hertig av Westminster var han ledamot av brittiska parlamentets överhus, från 1899 till 1953. Mellan 1905 och 1920 var han även Cheshires lordlöjtnant.

Familj
Han gifte sig 1:o i London 1901 med Constance Edwina Cornwallis-West (1876-1970) (skilda 1919), 2:o 1920 med Violet Mary Nelson (1891-1983) (skilda 1926), 3:e gången 1930 med Loelia Mary Ponsonby (1902-1993) (skilda 1947), 4:e gången 1947 med Anne Winifred Sullivan (1915-2003).

 Lady Ursula Grosvenor (1902-1978); gift 1:o 1924 William Filmer-Sankey (skilda 1940) ; gift 2:o med Stephen Vernon 
 Edward George Hugh. Earl Grosvenor (1904-1909) 
 Lady Mary Grosvenor(1910-2000)

Referenser 
 
Daisy, prinsessa av Pless, "Daisy, prinsessa av Pless" , Stockholm 1932

Noter

Externa länkar

Brittiska hertigar
Grosvenor, Hugh
Födda 1879
Avlidna 1953
Män
Benedictus XIV

För motpåven, se Benedictus XIV (motpåve).

Benedictus XIV, född Prospero Lorenzo Lambertini 31 mars 1675 i Bologna, död 3 maj 1758 i Rom, var påve från den 17 augusti 1740.

Biografi 
Prospero Lambertini började sin bana som jurist, blev 1727 ärkebiskop av Ancona, 1728 kardinal och 1731 ärkebiskop av Bologna, där han genom sin personlighet vann allmän tillgivenhet. Den duglighet han visat på dessa ställen och den medlande ställning han intog inom kardinalkollegiet ledde till att han 1740 valdes till påve. 

Benedictus svek inte de förhoppningar som vid hans bestigning av påvestolen ställdes på honom. Han sökte upphjälpa kurians förstörda finanser genom omsorg om Kyrkostatens åkerbruk, handel och industri, liksom också genom sparsamhet i förvaltningen. Han sökte höja prästerskapets sjunkna anseende genom strängare kontroll över deras bildning och vandel; så ökade han i båda dessa avseenden fordringarna för prästers anställningar, inskärpte biskoparnas plikt att hålla stiftssynoder och visitationer samt tillsatte en kommission av sex kardinaler, till vilken biskoparna vart annat år skulle insända berättelse om sitt prästerskaps fromhet, sedlighet och bildning. 

Benedictus utrikespolitik var fredlig, ibland nästan till eftergivenhet, varigenom han till en tid åtminstone lyckades utjämna de stridigheter han från sin företrädare ärvt med de italienska makterna, Portugal, Spanien och kejsaren. 

Till sin allmänna kyrkliga åskådning var Benedictus storhjärtad och tolerant. Han råkade också redan i början av sin regeringstid i strid med jesuiterna med anledning av den något långt drivna anpassningsförmåga de ådagalagt i sitt missionsarbete i Indien och Kina; han gav kort före sin död Joao Carlos Saldanha Oliyeira i uppdrag att verkställa en länge planerad reformation av de portugisiske jesuiterna. 

För vetenskapliga frågor hyste Benedictus ett livligt intresse; själv författade han värdefulla arbeten, särskilt i kanonisk rätt; en första upplaga av hans samlade verk utkom i Rom 1747-51 i 12 band, en ny och fullständigare i Venedig 1767 i 15 band. Benedictus stiftade flera lärda samfund för studiet av kyrkohistoria samt den romerska och fornkristna arkeologin och lät genom Giuseppe Simon Assemani upprätta en katalog över Vatikanens bibliotek. Få moderna påvar torde så mycket som Benedictus ha bidragit att höja påvestolens anseende.

Referenser

Externa länkar 

Påvar
Alumner från Universitetet La Sapienza
Italienska kanonister
Födda 1675
Avlidna 1758
Män
Personer i Kyrkostaten under 1700-talet
Personer från Bologna
Grosvenor House

Grosvenor House var ett palats för hertigen av Westminster i London, nära östra sidan av Hyde Park. Det uppfördes av Robert Grosvenor, 1:e markis av Westminster (1767-1845) 1805, med stora utbyggnader 1821 och 1842. Han försåg det också med en värdefull tavelsamling där Rubens, van Dyck, Rembrandt, Hobbema, Hogarth, Velasquez, Murillo, Paolo Veronese, Domenichino med flera fanns representerade.  

Efter att ha använts av brittiska staten under första världskriget såldes det av familjen och på platsen byggdes ett hotell, som går under samma namn. Större delen av konsten finns kvar i familjens ägo, på lantgodset Eaton Hall i Cheshire.

Källor 

 

Ej längre existerande slott i London
Hertig av Westminster

Hertig av Westminster () är en brittisk pärsvärdighet som ärvs i primogenitur inom släkten Grosvenor. De erhöll titeln från den brittiska monarken 1874 och det är den senaste förläningen av en hertigtitel i Storbritannien till någon som inte tillhör kungafamiljen. 

Innan dess var familjens högsta titel från 1831 markis av Westminster. Familjens ansenliga förmögenhet kommer från fastighetsinnehav i centrala London genom Grosvenor Group.

Bakgrund
Släkten Grosvenor kan spåras till 1100-talet, men den vida spridda tradition, som härleder dess ursprung från en Gilbert Grosvenor, vilken skulle ha varit nära släkt med Hugh Lupus, earl av Chester, en av Vilhelm Erövrarens mest frejdade normandiska följeslagare, har befunnits obevisad och osannolik.

Mycket omtalad inom engelsk genealogi är sir Robert Grosvenor. Släkten har århundraden igenom haft gods och stort lokalt inflytande i Cheshire, som ofta av yngre släktmedlemmar representerats i underhuset. Genom en rad giftermålsförbindelser har släkten Grosvenor samlat stor förmögenhet, vilken ytterligare ökats genom det stora värde dess jordområden vid Westminster fått genom Londons utvidgning dit. Släktens Londonpalats hette Grosvenor House.

Pärer

Lista över markiser av Westminster 
 Robert Grosvenor, 1:e markis av Westminster
 Richard Grosvenor, 2:e markis av Westminster

Lista över hertigar av Westminster 
 Hugh Lupus Grosvenor, 1:e hertig av Westminster 
 Hugh Grosvenor, 2:e hertig av Westminster
 William Grosvenor, 3:e hertig av Westminster 
 Gerald Grosvenor, 4:e hertig av Westminster 
 Robert Grosvenor, 5:e hertig av Westminster
 Gerald Cavendish Grosvenor, 6:e hertig av Westminster
 Hugh Richard Louis Grosvenor, 7:e hertig av Westminster

Se även
 Grosvenor House
 Scrope mot Grosvenor

Referenser

Noter

Externa länkar
 

Westminster
Ugglan
William Henry Lambton

William Henry Lambton, född 1764, död 1797, var en brittisk politiker, far till John Lambton, 1:e earl av Durham.

Lambton valdes 1787 efter sin far, general John Lambton (född 1710, död 1794), till staden Durhams representant i underhuset, där han slöt sig till Fox och whigpartiet.

Han var en bland stiftarna av den radikala föreningen Friends of the people (1792) och deltog med iver i agitationen för en genomgripande parlamentsreform.

Källor

Noter

Brittiska parlamentsledamöter
Personer i Storbritannien under 1700-talet
Personer från Durham
Födda 1764
Avlidna 1797
Män
Alumner från Trinity College, Cambridge
Hedworth Meux

Sir Hedworth Meux, före 1911 sir Hedworth Lambton, född 5 juli 1856, död 20 september 1929, var en brittisk militär, sonson till John George Lambton, 1:e earl av Durham. 

Han inträdde i brittiska flottans tjänst 1870, deltog i Alexandrias bombardemang och egyptiska fälttåget 1882, blev kapten 1889 och anförde den marinbrigad, som 1899 omedelbart innan Ladysmith inneslöts av boerna lyckades framtränga dit. Hans skeppskanoner, som i hast hade apterats för landtjänst, blev av ovärderlig nytta under den långa belägringen. Lambton blev 1902 konteramiral, 1907 viceamiral, 1911 amiral, 1915 admiral of the Fleet samt erhöll 1906 knightvärdighet. Valerie Meux, som imponerats av hans insatser vid Ladysmith, testamenterade sin egendom till Lambton på villkor att han bytte efternamn, vilket han gjorde 1911 efter att hon avlidit 1910. Meux fyllnadsvaldes till underhuset som konservativ när han lämnade flottan 1916, men avböjde omval 1918.

Källor 

 

Brittiska amiraler
Brittiska parlamentsledamöter
Brittiska militärer under 1900-talet
Brittiska politiker under 1900-talet
Födda 1856
Avlidna 1929
Män
Ugglan
Leo XII

Leo XII, född Annibale Sermattei della Genga 22 augusti 1760, död 10 februari 1829, var påve från 28 september 1823.

Biografi 
Annibale della Genga prästvigdes 1783, blev 10 år senare (titulär) ärkebiskop av Tyrus, 1794 nuntie i Köln med säte i Augsburg och 1805 i Regensburg, 1807 och 1814 i Paris, 1816 kardinalbiskop av Sinigaglia och valdes efter fem veckors konklav 28 september 1823 till påve som de ultramontanas kandidat. 

Omedelbart efter sin tronbestigning inaugurerade han en politik i ultramontansk anda: Ercole Consalvi ersattes som kardinalstatssekreterare av den 80-årige Giulio Maria della Somaglia, Collegium Romanum överlämnades åt jesuiterna, förvaltningen omorganiserades i klerikal riktning, judarna trakasserades, och i Romagna anordnades ett sannskyldigt utrotningskrig mot de radikala partierna. Dock saknar hans inrikespolitik inte förtjänster helt: överflödiga tjänster indrogs, kontrollen skärptes, och åt näringslivets uppblomstring ägnades omsorg. 

Även Leos allmänna kyrkliga politik präglades av nämnda ultramontana drag: hans första encyklika (5 maj 1824) fördömde tros- och religionsfriheten samt bibelsällskapen. 1825 firades i Rom som jubelår, men anslutningen från den katolska kristenhetens sida blev inte den man väntat. Leos utrikespolitik var i det hela framgångsrik.

Referenser

Externa länkar 

Påvar
Heliga stolens diplomater
Alumner från Påvliga diplomatiska akademin
Födda 1760
Avlidna 1829
Män
Ugglan
Gravsatta i Peterskyrkan
Kajsa Anka

Kajsa Anka (Daisy Duck) är en av Disneys seriefigurer. Hon fungerar som Kalle Ankas flickvän.

Historia 
En prototyp till Kajsa dök upp i den tecknade kortfilmen Don Donald som hade premiär i USA 9 januari 1937. Då var hon dock mexikanska och kallades för Donna Duck. Första framträdandet som Daisy Duck skedde i kortfilmen Mr. Duck Steps Out från 1940 (skriven av Carl Barks). Kajsa ses oftast som Kalle Ankas mer eller mindre officiella flickvän.

Kajsas röst har spelats av bland andra Clarence Nash, som också gjorde Kalle Ankas och Knattarnas engelska röster. I den dubbade versionen av serien Quack Pack spelar Marie Kühler Kajsas röst.

Personlighet och liv 
Kajsa kan bli lika hetlevrad som Kalle – i de första filmerna har de till och med precis likadana raseriutbrott – men kontrollerar sig bättre.

Kajsa har tre systerdöttrar: Kicki, Pippi och Titti. De är i samma ålder som Knattarna.

Ibland dejtar Kajsa också Kalles kusin Alexander Lukas. I Quack Pack arbetar hon som reporter i ett TV-program med Kalle som medarbetare.

Se även 
 Donna Anka

Referense r

Figurer i Kalle Ankas universum
Fiktiva journalister
Fiktiva ankor
Fiktiva figurer introducerade 1940

de:Liste der Bewohner Entenhausens#Daisy Duck