Alexandra av Hessen

Alexandra Fjodorovna Romanova (ryska: Императрица Александра Фёдоровна Романова Imperatritsa Aleksandra Fyodorovna Romanova), född 6 juni 1872 i Darmstadt som Alix Viktoria Helene Luise Beatrix av Hessen-Darmstadt, död 17 juli 1918 i Jekaterinburg, var en rysk kejsarinna (tsaritsa) 1894–1917 och maka till Nikolaj II. 

Alexandra (Alix) var prinsessa av Hessen, dotter till Ludvig IV av Hessen-Darmstadt och Alice av Storbritannien, och dotterdotter till drottning Viktoria I av Storbritannien. Inför sitt giftermål med Nikolaj II konverterade hon till den rysk-ortodoxa tron och döptes till Alexandra Fjodorovna. Hon är ihågkommen som Rysslands sista tsaritsa, och är även känd som en av de mest berömda bärarna av blödarsjuka inom de europeiska dynastierna. 

Alexandra Fjodorovna var under sin samtid känd för sitt stöd för det absoluta enväldet och Rysslands autokratiska styre och sin impopulära relation till staretsen Rasputin. Hon tjänstgjorde som Rysslands ställföreträdande regent vid makens frånvaro under första världskriget. Alexandra blev avrättad under ryska revolutionen och liksom sin familj och den hovpersonal som dödades med dem saligförklarade som martyrer av den rysk-ortodoxa kyrkan i exil.

Biografi

Tidigt liv
Alexandra föddes som Alix Viktoria Helena Luise Beatrice, men kallades av sin familj för "Alicky" och "Sunny". Hennes mor och flera av hennes syskon avled år 1878 i difteri, som hon själv lyckades överleva. 

Sedan hennes mor avlidit när hon var sex år gammal, förklarade hennes mormor, drottning Viktoria, att hon skulle vara henne i mors ställe, och hon gjorde därför mycket täta besök hos mormodern i Storbritannien under hela sin uppväxt och fram till sin giftermål, särskilt i Viktorias lanthus Osbourne House på Isle of Wight. 

Hon uppfostrades av en brittisk guvernant i Hessen, som var ett mycket litet hov, och där hon och hennes syskon levde ett relativt normalt vardagsliv i en flygel av furstepalatset. Efter sin konfirmation fick hon utföra en del officiella uppgifter. Hon ägnade sig då åt en del välgörenhetsarbete, något som då ansågs vara en obligatorisk del av en kvinnlig kunglighets representativa uppdrag. Hon ska dock inte ha engagerat sig mycket i sina officiella uppgifter, uppfattades utåt som stel och reserverad, och beskrivs inte som särskilt populär i Hessen.  

Alexandra var påtänkt av sin mormor, drottning Victoria, för ett arrangerat äktenskap med sin kusin, Storbritanniens blivande tronföljare Prins Albert Victor, hertig av Clarence och Avondale. Alix vägrade dock att ingå det påtänkta äktenskapet, något som imponerade på Victoria. Orsaken till hennes vägran var att hon vid denna tidpunkt var förälskad i Rysslands tronföljare Nikolaj.

Äktenskap

Alix och Nikolaj var släkt på långt håll och hade träffats första gången 1884; Alix hade sedan gjort ett besök i Ryssland 1889 för att hälsa på sin syster Elisabet, som var gift med en rysk storfurste, och de hade då båda blivit ömsesidigt förälskade i varandra. 
Äktenskapet motsattes dock av båda parternas familjer, och även delvis av Alexandra själv. Trots att hon var förälskad i Nikolaj, skulle ett äktenskap med honom innebära att hon skulle tvingas övergå till den rysk-ortodoxa tron, något som var ett mycket svårt beslut för henne att ta. Hennes familj ogillade också tanken på ett äktenskap; hennes mormor drottning Viktoria, som var den tongivande i familjen, uppges ha varit orolig för hennes säkerhet, då Tsarryssland hade fått ett dåligt rykte för att vara instabilt sedan attentatet mot tsaren 1881. 

Tsar Alexander III och kejsarinnan Maria var emot ett äktenskap mellan Alix och Nikolaj på grund av sina antityska sympatier, och hade också sett fram emot andra specifika potentiella äktenskapspartner. Maria föredrog Hélène av Orléans, dotter till Ludvig Filip, greve av Paris som svärdotter, medan Alexander av politiska skäl föreslog Margareta av Preussen, en syster till kejsare Wilhelm II av Tyskland. Både Helene och Margareta tackade dock nej, officiellt för att ingen av dem var villig att konvertera till den rysk-ortodoxa tron, något som var nödvändigt för en blivande rysk tsaritsa.

Alexander III gav tillstånd till äktenskapet först när hans hälsa började försämras och han blev orolig för tronföljden. Nikolaj friade då till Alexandra. Hon tackade dock nej av religiösa skäl. När hennes syster Elisabet, som själv var gift med en rysk storfurste, slutligen konverterade till den rysk-ortodoxa tron (vilket hon inte hade behövt göra tidigare eftersom hennes make stod så långt från tronföljden), gick Alexandra slutligen med på att konvertera själv. Elisabet uppmanade då Nikolaj att fria en gång till, och när han gjorde det en andra gång, fick han ja.

Alix konverterade till den rysk-ortodoxa tron och fick namnet Alexandra Fjodorovna, och paret trolovades officiellt i Coburg i Tyskland i april 1894. Den 1 november avled Alexander III, och Alexandra kom till Ryssland i samband med begravningen av tsaren. Sorgetåget var den första officiella händelse hon deltog i, något som tolkades som ett dåligt omen, och det sades: "Hon kom till oss bakom en kista."

Kejsarinna
Alexandra och tsar Nikolaj II vigdes den 26 november 1894 i kyrkan i Vinterpalatset i Sankt Petersburg. Relationen mellan dem blev till det yttre behärskad, men privat lycklig och passionerad. Paret kröntes 14 maj 1896 i Kreml i Moskva. Vid kröningsfestligheterna hölls en offentlig taffel för allmänheten på fältet Khodynka, men alltför många personer släpptes dit och panik utbröt då ett rykte spreds att det inte skulle finnas nog med mat åt alla. Polisen var alltför få för att kunna lugna folkmassan och tusentals människor dog och skadades i trängseln. Detta uppfattades som ett dåligt omen. Tsarparet övertalades att trots detta delta i en bal hos den franske ambassadören för att inte stöta relationerna till Frankrike, något som togs illa upp av allmänheten. 

Alexandra blev impopulär både bland allmänheten och vid hovet, främst på grund av sitt ogillande av den ryska kulturen och sitt sätt att isolera sig med familjen. Fram till sonens födelse 1904 ogillades hon också för att hon inte hade fött en son. Hon tyckte illa om all representation och visade sig vid officiella tillfällen och på hovets fester endast då hon var tvungen, vilket gjorde att hon uppfattades som högfärdig och arrogant. Enligt personer som kände henne var hon i själva verket inte arrogant utan blyg och illa till mods i stora sällskap. Hon föredrog ett intimt familjeliv och isolerade sig med sin man, sina barn och en krets nära vänner i Alexanderpalatset utanför Sankt Petersburg, som familjen valde till sitt hem. 

Alexandra kom inte särskilt väl överens med makens släkt, och ska ha haft ett särskilt spänt förhållande till sin svärmor, änkekejsarinnan Maria. I Ryssland hade änkekejsarinnan enligt hovetiketten företräde framför kejsarinnan, och Maria, som ogillade Alexandra på grund av hennes oförmåga att göra sig omtyckt, var noga med att utnyttja denna regel till fullo: det innebar sådana saker som att tsaren vid baler inträdde i balsalen med sin mor vid armen, medan hans hustru fick följa efter bakom dem. Detta förödmjukade Alexandra, som dock officiellt inte vågade kritisera Maria utan kallade henne "Kära Mamma". 
Under sina första år försökte hon spela den societetsroll som förväntades av henne, men utan framgång. Alexandra ogillade adelns fria sexualmoral, och visade sig därför ofta avvisande mot de ryska adelsdamerna: allt fler personer fråntogs rätten att visa sig vid hovet med hänvisning till omoraliskt uppträdande, och så småningom var en stor del av adeln portförbjuden vid hovet. Efter den berömda maskeradbalen i Vinterpalatset 1903 gav hon upp och avslutade i princip sitt deltagande i sällskapslivet, där hennes svärmor fortsatte att spela en stark roll. 

Alexandra umgicks främst med sin familj och hade en djup relation till sina barn. Hennes äldsta dotter Olga beskrivs som allvarlig och skygg men beskyddande mot sin mor, medan den andra dottern Tatjana uppges ha tillbringat mest tid med henne och ägnat sig mycket åt hennes bekvämlighet. Den tredje dottern Maria beskrivs som drömmande och intresserad av romantik, medan den yngsta dottern Anastasia beskrivs som en busunge. 

Tsarparets goda relation gjorde att Alexandra fick stort inflytande över Nikolaj även i politiska angelägenheter, men hon var en stark anhängare av den absoluta monarkin, och hennes råd var därför ofta dåliga och gjorde inget för att underlätta den politiska spänningen i Ryssland.

Rasputin
Då sonen och tronarvingen Aleksej föddes 1904 ansågs Alexandra slutligen ha fullföljt sin plikt genom att ha fött en tronarvinge. Snart upptäcktes det dock att sonen led av blödarsjuka, som förts vidare från Alexandras släkt. Alexandra blev efter detta mycket beskyddande mot sonen, skämde bort honom och befann sig i en tillstånd av närmast konstant oro för hans hälsa. Sedan läkarvetenskapen inte hade lyckats bota sonen, konsulterade hon i stället en rad mystiker av olika slag. 

En av dem var Rasputin, som presenterades för henne år 1907. Rasputin uppgav sig kunna bota Aleksej genom bön på grund av sin personliga förbindelse med Gud. Efter ett antal händelser, där Aleksej verkligen tillfrisknade efter att Rasputin bett för honom, fattade Alexandra ett starkt förtroende för honom. Hon blev övertygad om att Aleksejs liv och hälsa var beroende av Rasputin och att denne hade denna förmåga på grund av sin helighet. Även tsaren var imponerad av Rasputin: dock inte i lika hög grad som Alexandra, men han rättade sig efter hennes önskningar. Sedan det år 1912 blev känt att Aleksej led av blödarsjuka, som han av allt att döma fått från moderns släkt, ökade hennes impopularitet. Alexandra skadades också mycket av sitt beroende av Rasputin, som blev impopulär genom sitt drickande och sina sexuella utsvävningar, men hon vägrade att lyssna på uppgifterna att han offentligt påstod att de hade ett sexuellt förhållande, och avfärdade allt som förtal mot ett helgon, som hatades endast för att tsarparet älskade honom.

Första världskriget
Under första världskriget utnämndes Alexandra till ställföreträdande regent i Petrograd sedan Nikolaj år 1915 rest till fronten. Hennes regering präglades av ständiga byten av ministrar, vilket gjorde den instabil och ineffektiv. På grundval av Rasputins åsikt bad hon tsaren att avskeda och tillsätta ministrar, och han följde oftast hennes råd. 

Som före detta tyska och kusin till Tysklands kejsare utpekades Alexandra som förrädare och tysk agent. Hennes ställning underminerades ytterligare på grund av hennes beroende av Rasputin, som gav henne politiska råd. Samtidigt gjorde tsarens deltagande i kriget vid fronten att de militära förlusterna skylldes på honom. Inom den kejserliga familjen uppfattade man den impopularitet som tsaren utsattes för på grund av Alexandras politiska aktivism och beroende av Rasputin som ett hot mot monarkin i Ryssland, och fruktade en revolution. 
Alexandras syster Elisabeth av Hessen (1864–1918) och Victoria Melita av Sachsen-Coburg-Gotha ombads att tala med Alexandra för att få henne att göra sig av med Rasputin, samtidigt som två storfurstar försökte tala med tsaren för att få honom att sluta lyssna på Alexandras råd, men utan framgång. 

När dessa försök misslyckades, planerades två komplotter för av tsarens släkt för att avsätta honom: den ena av hans mor tillsammans med Pavel Aleksandrovitj av Ryssland, som planerade att avsätta honom till förmån för hans omyndige son, vars förmyndarregering skulle ledas av dem; och den andra av Marie av Mecklenburg-Schwerin, som även den syftade till att avsätta honom till förmån för hans son, men med hennes son Kirill i makten för förmyndarregeringen. Den första kuppen avvärjdes genom att tsaren på Alexandras uppmaning beordrade sin mor att lämna huvudstaden, och den andra hann aldrig verkställas innan revolutionen utbröt.     

Rasputin mördades i en sammansvärjning av ett antal adelsmän i december 1916, och den påföljande stränga vintern och ansträngda krigsekonomin gjorde att hungersnöd utbröt.

Ryska revolutionen
Den 7 mars 1917 gick stålarbetarna i strejk, och 8 mars utbröt upplopp och kravaller på Petrograds gator. Den 11 mars gav tsaren order till militären att skjuta på allmänheten. Då parlamentet, duman, bad honom att ta itu med problemen som orsakade upploppen, upplöste han duman och gav militären order om att skjuta igen. 12 mars vägrade dock militären att skjuta och förenade sig i stället med allmänheten, 13 mars utbröt den ryska revolutionen. Duman bildade en provisorisk regering i Petrograd och meddelade tsaren att han borde abdikera.

Alexandra avstod från att fly från Alexanderpalatset eftersom barnen just då var sjuka. Det förekom försök från revolutionärer att bryta sig in i palatset, men det försvarades framgångsrikt av palatsets vakter. Så småningom upptäckte Alexandra att vakterna hade tagit på sig bindlar som visade att de stödde den nya regeringen, och därmed var hon och hennes hushåll fångar. De blev dock lämnade ifred och fick fortsätta med sitt vardagsliv som vanligt, även om palatset plågades av strömavbrott.   

Nikolaj gav sig av från fronten i Mogiljev mot Petrograd med tåg, men stoppades i Pskov, där han övertalades av skriva under abdikationshandlingarna för både sig själv och sin son. Han fick sedan fortsätta och återförenades med familjen i Tsarskoje Selo, där familjen hölls i husarrest i sin bostad i Alexanderpalatset. Georg V av Storbritannien avslog deras önskan att emigrera till Storbritannien. I augusti flyttades familjen till Tobolsk, officiellt av säkerhetsskäl, där de blev kvar fram till bolsjevikernas revolution. Bolsjevikerna förde dem till Jekaterinburg.

Död
Under inbördeskriget mördades Nikolaj, hustrun och de fem barnen i juli 1918 i Jekaterinburg på Lenins order av retirerande bolsjeviktrupper. Tillsammans med tsarfamiljen avrättades också deras läkare, en hovdam och två tjänare. Kommendanten för huset, där tsarfamiljen hölls fångna, var en tjekist vid namn Jakov Jurovskij. I hans nyligen upptäckta hågkomster kan man läsa om händelseförloppet, då de elva personerna mördades i husets källare i Jekaterinburg.

Nikolaj sköts av Jakov Jurovskij själv. Den unge Aleksej, som låg på golvet i en blodpöl men fortfarande andades, avrättades av Jurovskij med två skott i huvudet. Enligt ihågkomster av flera av de unga tjekister som medverkade vid avrättningen av tsarfamiljen var händelsen en komplicerad och bökig historia. Vakterna var uppenbart berusade och hade svårigheter att hantera sina vapen. Detta resulterade i att flertalet av medlemmarna i tsarfamiljen endast blev sårade av skotten. Jurovskij hade befallt sina underordnade att ta sikte på varje enskild fånges hjärta, för att undvika alltför mycket blod. Detta uppfylldes emellertid inte. Under första avfyrningen blev enbart tsaren skjuten i hjärtat.

Förutom det faktum att vakterna var oförmögna att fullfölja uppgiften korrekt, spelade en annan faktor en stor roll i händelseförloppet. Tsarens döttrar hade i sina korsetter sytt in ädelstenar och diamanter, som fungerade som en slags rustning som kulorna inte lyckades tränga igenom. Det finns även uppgifter om att tronföljaren också hade en korsett på sig som skyddade honom från kulorna. Därav Jurovskijs beslut att skjuta tsarevitjen i huvudet. Slutligen måste vakterna ta till sina revolverkolvar och bajonetter för att slutföra avrättningen. Då var majoriteten av fångarna vid liv. Flickorna satt i hörnen och höll om varandra. Åtminstone en av tsardöttrarna fick motta bajonettstick i ansiktet tills hon blev tyst.

Efter avrättningen lastades kropparna på en lastbil som kördes ut ur staden till en tidigare utvald plats. Man hällde svavelsyra och fotogen över kropparna och brände dem sedan. Kvarlevorna begravdes i en grund grav, som inte upptäcktes förrän 1989. 1998 begravdes tsarfamiljen i Peter-Paulkatedralen i S:t Petersburg.

Barn 

 Olga (1895–1918)
 Tatjana (1897–1918)
 Maria (1899–1918)
 Anastasia (1901–1918)
 Aleksej (1904–1918)

Anfäder

Referenser

Noter

Övriga källor 
 Lyons, Marvin, Nicholas II, The Last Tsar, London, Routledge & Kegan Paul, 1974 
 Massie, Robert, Nicholas och Alexandra, London 1967 
 King, Greg, Den sista kejsarinnan , Citadel Press Book, 1994. . 
 Radzinskij, Eduard, "Herre, fräls och försona Ryssland..." Nikolaj II – hans liv och död, 1993.

Externa länkar
 Durland, Kellogg:  Royal romances of to-day, New York, Duffield, 1911

Födda 1872
Avlidna 1918
Rysslands kejsarinnor
Ryska helgon
Huset Hessen-Darmstadt
Romanov
Kvinnor
Mottagare av Sankt Andreas orden
Personer från Darmstadt
Kungligheter som blivit mördade
Personer under ryska revolutionen