kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Biplan

Biplan, även tvådäckare, dubbeldäckare och dubbeldäckarflygplan (av ), är flygplan med två vingar, den ena ovanför den andra. 

Biplan var vanliga i flygets barndom.

Några biplan genom historien
Bröderna Wrights första flygplan Flyer från 1903 (ibland benämnd Wright Flyer eller mera sällan Kitty Hawk) var ett biplan. Under första världskriget dominerade biplanen, till exempel Sopwith Camel, och de var vanliga fram till andra världskriget. Världens kanske mest kända och spridda biplan är Tiger Moth från 1931. Efter andra världskriget upphörde i huvudsak tillverkning av biplan, men många tidigare militära skolplan har använts civilt under 1950- och 1960-talen, till exempel de Havilland Tiger Moth, Boeing Stearman och Focke-Wulf Fw 44J Stieglitz. Många flyger fortfarande.

Ett fåtal biplanmodeller har konstruerats under efterkrigstiden, bland andra Antonov An-2, PZL-Mielec Belphegor och Transavia PL-12 Airtruk och det franska Aviasud Mistral. Dessa har använts främst till flygbesprutning, vilket biplankonstruktionen är mycket lämpad för på grund av den låga stallfarten. Grumman Ag-Cat är ett ensitsigt dubbeldäckat besprutningsplan som har tillverkats från 1959 och under hela resten av 1900-talet. Här bör också nämnas ensitsiga Pitts S1 från 1945, som i senare versioner blivit ett av världens mest använda flygplan för avancerad flygning.

Dock fanns tidigt även monoplan. Louis Blériot gjorde 1909 den första flygningen över engelska kanalen i sitt eget Blériot XI monoplan. Hugo Junkers tillverkade 1915 sitt första monoplan helt i metall. Junkers F 13 från 1919 blev ett vanligt monoplan för passagerarbefordran. I Sverige startade AB Aerotransport sin verksamhet med just detta plan.

För- och nackdelar med biplan

Biplanen har sedan flygets barndom förlorat mark till monoplanen. Även om biplanen har vissa fördelar överväger nackdelarna. Nackdelarna ökar med ökande fart.

Några av biplanens fördelar gentemot monoplan:

Lägre stallfart, gör att man kan flyga lågt och sakta vid till exempel flygbesprutning och geologiska undersökningar med magnetometer.
Vingarna är enklare att konstruera
Vingarna kan göras lättare (hela vingkonstruktionen med stöttor och staglinor ger hög styvhet utan kraftiga vingbalkar)
Mindre total spännvidd (vingbredd) för samma totala vingyta kräver bland annat mindre hangaryta
Mindre tröghetsmoment i rollplanet är bland annat bra vid avancerad flygning, se till exempel Pitts Special

Några väsentliga nackdelar:

Mindre effektiv aerodynamisk utformning (motstånd från stöttor och staglinor; vingarna stör varandra aerodynamiskt) ger högre luftmotstånd och sämre fart- och stigprestanda
Sämre sikt från förar- och passagerarplatser ger lägre flygsäkerhet (ökad kollisionsrisk) och stridseffektivitet samt (utom för vissa nostalgiker) en begränsning i flygupplevelsen

Se även 
Monoplan (endäckare – ett vingpar)
Triplan (tredäckare – tre vingpar)

Referenser

Noter 

Flygplan
Flygplanskonstruktioner
Flygteknik
Stora Drammen

Stora Drammen är ett skär i Strömstads kommun i nordvästra Bohuslän. Skäret är den västligaste punkten i Sverige och en av Sveriges ytterpunkter.

Geografi
Det obebodda skäret Stora Drammen ligger cirka 10 km väster om Strömstad och cirka 2 km nordväst om ön Nordkoster bland Kosteröarna inom Kosterhavets nationalpark i Skagerrak.

Förvaltningsmässigt är Stora Drammen en del av Tjärnö distrikt i Strömstads kommun i Västra Götalands län. Gränsen mot Norge (Østfold fylke) löper i vattnet endast några 100-tals meter norr om skäret.

Sveriges västligaste punkt på fastlandet Ledsund ligger cirka 15 km nordöst om Stora Drammen.

Historia
Havsområdet Grisbådarna strax sydväst om Stora Drammen utgjorde länge en tvist mellan Sverige och Norge tills Permanenta skiljedomstolen i Haag fastställde gränsen den 23 oktober 1909 och Grisbådarna tillföll Sverige.

Det finns en gränskummel på skäret.

Referenser

Externa länkar
 Äldre bild över området (1901, Svenska turistföreningens årsskrift)
 Karta över området (s 201, Naturvårdsverket)

Sveriges geografiska ytterpunkter
Öar i Strömstads kommun
Bohusläns geografi
Kosterhavets nationalpark
Wednesday Morning, 3 AM

Wednesday Morning, 3 AM är Simon & Garfunkels första studioalbum, utgivet 19 oktober 1964. Albumet är producerat av Tom Wilson och det är inspelat 10 mars, 17 mars och 31 mars samma år.

Första gången albumet gavs ut i USA floppade det rejält. Enligt uppgift såldes bara 3 000 exemplar. Det var först efter att producenten Tom Wilson spelat in elgitarr, basgitarr och trummor på låten "The Sound of Silence" och den klättrat upp överst på Billboard-listan i december 1965 som albumet började sälja på allvar. 

Albumet nådde Billboard-listans 30:e plats i januari 1966, efter att "The Sound of Silence" hade blivit en hit. 

På UK Albums Chart nådde albumet 24:e platsen i november 1968.

Låtlista 
Sida 1
 "You Can Tell the World" (Bob Camp/Bob Gibson) – 2:45 
 "Last Night I Had the Strangest Dream" (Ed McCurdy) – 2:11 
 "Bleecker Street" (Paul Simon) – 2:46 
 "Sparrow" (Paul Simon) – 2:49 
 "Benedictus" (traditional) – 2:41 
 "The Sound of Silence" (Paul Simon) – 3:06 

Sida 2
 "He Was My Brother" (Paul Kane) – 2:49 
 "Peggy-O" (traditional) – 2:25 
 "Go Tell It on the Mountain" (traditional) – 2:06 
 "The Sun Is Burning" (Ian Campbell) – 2:49 
 "The Times They Are a-Changin'" (Bob Dylan) – 2:53 
 "Wednesday Morning, 3 A.M." (Paul Simon) – 2:13 

Bonusspår på den remastrade CD-utgåvan från 2001
 "Bleecker Street" (demo) – 2:46
 "He Was My Brother" (alternativtagning 1) – 2:52
 "The Sun Is Burning" (alternativtagning 12) – 2:47

Medverkande
Musiker
Paul Simon – akustisk gitarr, banjo, sång
Art Garfunkel – sång
Barry Kornfeld – akustisk gitarr
Bill Lee – akustisk bas

Produktion
Tom Wilson – producent
Roy Halee – ljudtekniker

Referenser

Musikalbum 1964
Album av Simon and Garfunkel
Album producerade av Tom Wilson
Album utgivna på Columbia Records
Engelskspråkiga musikalbum
Koreas tre kungariken

De tre kungarikena i Korea syftar på de tre stora:
 Koguryo
 Paekche 
 Silla 

Dessa regerade på Koreahalvön och i Manchuriet mellan det första århundradet f.Kr. och 600-talet samtidigt med flera mindre kungariken och stammar som Gaya, Dongye, Okjeo, Buyeo, Usan och Tamna.
Under denna period blev det kulturella inflödet av konst, buddhism och skriftsystem med mera från Kina till Koguryo i norr omfattande och vidarefört i assimilerad form genom Paekche i söder till Japan.

År 668 besegrade Silla sin granne Koguryo efter att redan ha besegrat Paekche. Det enade Silla gjorde därmed slut på "de tre kungarikenas period".

Namnet "Samguk" (koreanska: 삼국, 三國), "tre kungariken", förekommer i titlarna till de klassiska texterna Samguk Sagi och Samguk Yusa liksom i den japanska krönikan Nihonshoki.

Historiska länder i Korea
WP:Projekt Korea
Tretal
Närhet

Närhet, som ett begrepp i kristendomen, syftar ofta på Guds närhet till människor. När Paulus talade inför atenarna sade han bland annat: "...han är ju inte långt borta från någon enda av oss. Ty i honom är det vi lever, rör oss och är till". Apg 17:27-28

Guds närhet till oss målas med ännu klarare linjer i Jesu löfte om Den Helige Ande: 

Johannes 7:37-39 På högtidens sista och största dag ställde sig Jesus och ropade: ”Är någon törstig, så kom till mig och drick. Den som tror på mig, ur hans inre skall flyta strömmar av levande vatten, som skriften säger.” Detta sade han om Anden, som de som trodde på honom skulle få. Ty ännu hade Anden inte kommit, eftersom Jesus ännu inte hade blivit förhärligad.

Teologi
Kristendom
Älandsbro

Älandsbro är en tätort i Härnösands kommun. Älandsbro genomkorsas av Europaväg 4 (E4).

Befolkningsutveckling

Se även
Säbrå socken

Noter

Externa länkar 
 Bilder av byar i Älandsbro

Orter i Härnösands kommun
Tätorter i Sverige
Ramvik

Ramvik är en  småort och tidigare tätort i Ångermanland, belägen i Härnösands kommun. Ramvik ligger vid Ångermanälven nära Högakustenbron. Riksväg 90 och Ådalsbanan passerar orten.

Den förre svenske statsministern Thorbjörn Fälldin kom från trakten av Ramvik och bodde där till sin död.

Från tätortsavgränsningen 1970 till och med 2010 ingick en del av tätorten (Gustavsvik) i Kramfors kommun. 2015 delades tätorten och den norra delen omkring Ramvik bildade en småort, medan den södra omkring Hälledal bildade en separat tätort som övertog tätortskoden från tätorten Ramvik

Befolkningsutveckling

Se även
Första Maj (musikalbum)

Referenser 

Orter i Härnösands kommun
Tidigare tätorter i Sverige
Småorter i Sverige
Utansjö

Utansjö är ett samhälle i Högsjö distrikt (Högsjö socken) i Härnösands kommun, Västernorrlands län (Ångermanland). Orten ligger vid sidan av Europaväg 4, inte långt ifrån Högakustenbron och räknades fram till 2015 som en tätort. Vid avgräsningen 2015 klassades bebyggelsen till småorten på varsin sida om Utansjöån. Sedan 2020 räknas orten som en enda småort som omfattar den bebyggelse som tidigare varit delad mellan de två småorterna.

Området öster om E4, som tidigare räknades som en del av tätorten, har sedan 2015 inte ingått i någon av småorterna.

Historia
Den 11 februari 1738 erhöll Daniel Halenius rättigheter till en stångjärnshammare och två härdar. Den utsedda platsen var belägen 450 alnar ovanför Utansjöåns utlopp vid ett fall och en säker grund såväl för de tilltänkta byggnaderna som för den stora damm om 16 famnars längd, vilken man ämnade bygga tvärs över ån. I Utansjös privilegier bestämdes det att bruket skulle hämta sitt tackjärn från Nisshyttans masugn i Österbergslagen. 1850 nedlades stångjärnstillverkningen och även manufakturverket. Endast tackjärnsblåsningen vid masugnen var kvar och blev med tiden bara mindre. 1894 köpte Sandvikens Sågverks AB såväl bruket som skogarna. Dessa fanns bland annat i Högsjö, Hemsö och Nora socknar. Samma år sålde Sandviken bruket till Utansjö Cellulosa AB, som ämnade bygga en fabrik på området. Skogarna ingick emellertid inte i köpet. 

Utansjö Bruk, som sedermera ägdes av Rottneros AB, lades ned 2008. Bruket med tillhörande arbetarbostäder var beläget strax utanför byn, på andra sidan av E4:an invid Ångermanälven. Brukets historia omfattar även jordbruk, vilket upphörde i mitten av 1940-talet. Mellan 1878 och 1898 bedrevs endast jordbruk.

Här finns ett vattenfall i Utansjöån vid dess utlopp i Ångermanälvska skärgården, med en flodområdesareal av 170 km², en medelvattenföring av 0,9 kbm/s och en fallhöjd av 33,5–37 m.

Fallet började byggas ut 1898. Maskininstallationen möjliggjorde inledningsvis uttagandet av omkring 660 turbinhästkrafter för direkt drift (mekanisk överföring) och omkring 250 kilowatt för elektrisk drift. Kraftverket tillhörde Utansjö cellulosa AB, Veda, och kraften användes redan från början för cellulosafabriken.

Befolkningsutveckling

Noter

Externa länkar 
Härnösands kommun, om Utansjö
Lokalhistoria Utansjö med omnejd

Svenska järnbruk
Orter i Härnösands kommun
Småorter i Sverige
Tidigare tätorter i Sverige
Solberg, Härnösands kommun

Solberg är en by och småort i Härnösands kommun. Den omfattade tidigare också bebyggelsen i samhället Brunne varvid den fick beteckningen Brunne och Solberg. Från 2015 räknas dock Brunne som en egen småort.

Referenser 

Orter i Härnösands kommun
Småorter i Sverige
Byåker

Byåker är en by i Säbrå distrikt (Säbrå socken) i Härnösands kommun, Västernorrlands län. För bebyggelsen i byn och norra delen av grannbyn Helgum har SCB avgränsat och namnsatt småorten Byåker och del av Helgum.

Referenser 

Orter i Härnösands kommun
Småorter i Sverige
Fröland

Fröland är en by i Säbrå socken i Härnösands kommun. Orten klassades 1990 till 1995, och åter 2020 som en småort

Fröland ligger strax söder om E4 nära Gådaån och strax väster om grannbyn Ytterfälle. Genom byn går gamla landsvägen mellan Häggdånger socken och Säbrå kyrka. 

Byn har troligen medeltida anor eller äldre med tanke på den sammansatta planen, alla hus på samma ställe generellt. Förr ägde Frölandsborna Frölandsanden och Fälleberget. Fällön ägdes av Ytterfälle. Gården Bredsand vid kusten nära Häggdånger är troligen en Frölands-gård. Alldeles granne med Ytterfälle och dess villaområden ligger en del torp såsom Skansen och Enstenstorpet. 

Namnet Fröland har två möjliga ursprung. Den första är att Frö kommer från guden Frö. Gösta Bucht hävdar dock att detta är obefintligt. Det är mer troligt att Frö betyder frodig. Land brukar betyda brukad jord eller mark nära vatten.

Se även
Säbrå socken
 Ytterfälle

Noter

Orter i Härnösands kommun
Småorter i Sverige
Latikbergs kyrka

Latikbergs kyrka är en kyrkobyggnad i byn Latikberg. Den tillhör Vilhelmina församling i Luleå stift.

Kyrkobyggnaden 

Redan på 1830-talet framfördes önskemål om en kyrka i Latikberg. Flera platser var på förslag, men när en tomt donerats i Latikberg, upptogs en rikskollekt och kyrkan kunde invigas 1934. Kostnaden blev 28 478 kr. Kyrkan är byggd i trä efter ritningar av Martin Westerberg. Dess långhus är enskeppigt och rektangulärt. Vid östra sidan finns ett korparti med samma höjd och bredd som övriga långhuset. Intill korets norra vägg finns en vidbyggd sakristia. Sedan 1994 fungerar sakristian som samlingssal. Vid västra sidan finns kyrktornet vars bottenplan numera fungerar som sakristia.

Inventarier 
 Dopfunten är formgiven av Dan Dahlgren, dåvarande komminister i Saxnäs.

Orgel
Orgeln är byggd 1960 byggd av Åkerman & Lunds Nya Orgelfabriks AB, Knivsta och är en mekanisk orgel. .

Källor

Externa länkar 
 Vilhelmina församling

Kyrkobyggnader i Luleå stift
Kyrkobyggnader i Vilhelmina kommun
Kyrkobyggnader invigda 1934
1934 i Sverige
Gådeå

Gådeå är en tidigare småort i Säbrå socken i Härnösands kommun. Byn har fått sitt namn av vattendraget Gådaån. Gådeå möter Gådeåberget i norr, Härnösand i öst och Nässjön i väst. I Gådeån finns en gård från 1798, och vid ån finns ruiner av varierande slag och ålder. Den gamla kvarnen, som revs sent 1900-tal, gamla husruiner och gårdar, och ruinerna efter, troligen, Europas första elverk. Längs med ån finns en promenadslinga med bro och trappor. Vid 2015 års småortsavgränsning angav SCB att Gådeå inte uppfyller de nya krav SCB har på en småort.

Se även
Gådaån
Fröland

Noter

Orter i Härnösands kommun
Tidigare småorter i Sverige
Norrstig och Saltvik

Norrstig och Saltvik är en av SCB avgränsad och namnsatt småort i Härnösands kommun. Den omfattar bebyggelse i byarna Norrstig och Saltvik i Säbrå socken belägna utmed E4an mellan Härnösand och Älandsbro. Kriminalvårdsanstalten Saltvik (ett av totalt två ångermanländska fängelser) ligger dock inom tätorten Härnösand och inte inom småortsavgränsningen.

Befolkningsutveckling

Referenser 

Orter i Härnösands kommun
Småorter i Sverige
Ramsås

Ramsås är en småort i Säbrå socken i Härnösands kommun.

Ramsås hette tidigare Korpås och ligger ungefär fem kilometer väster om Älandsbro.

Konstnären Bengt Lindström flyttade till Ramsås 1935.

Ramsås kallas i folkmun för Brunbyn

Referenser

Orter i Härnösands kommun
Småorter i Sverige
Nässland och Kragom

Nässland och Kragom var en av SCB avgränsad och namnsatt tidigare småort i Härnösands kommun. Den omfattar bebyggelse i byarna Nässland och Kragom i Säbrå socken belägna utmed E4an och norr om Älandsbro. Vid tätortsavgränsningen 2015 hamnade området inom Älandsbro tätort och småorten upplöstes.

Referenser 

Ej längre existerande SCB-definierade orter i Härnösands kommun
Tidigare småorter i Sverige
Solumshamn

Solumshamn är en småort i Härnö socken i Härnösands kommun.

Solumshamn (Innerhamna) är ett fiskeläge med traditioner. Minst hälften av Härnöns 64 yrkesfiskare fanns i Solumshamn 1764. Fiskarsocieteten som bildades 1765 existerar fortfarande genom ättlingar som för fiskartraditionen vidare. ”Solens hem” har sett många duktiga och originella människor. ”Lång-Fanny” Boström är en av de mest kända. Hennes robusta framtoning gick alltid hem när hon stod på Fiskartorget och sålde strömming.

Vid småortsavgränsningen 1995 utgjorde andelen obebodda fritidshusfastigheter i småorten mer än 50 % av samtliga fastigheter. Vid småortsavgränsningen 2010 utgjorde andelen obebodda fritidshusfastigheter i småorten mer än 30 % av samtliga fastigheter.

Befolkningsutveckling

Noter

Orter i Härnösands kommun
Småorter i Sverige
Fiskelägen
Sörgården och Byn

Sörgården och Byn var en av SCB avgränsad och namnsatt småort i Härnösands kommun, Västernorrlands län. Den omfattade bebyggelse i byarna Sörgården och Byn i Stigsjö socken. Klassningen som småort upphörde 2005 och sedan dess existerar ingen bebyggelseenhet med detta namn

Ej längre existerande SCB-definierade orter i Härnösands kommun
Tidigare småorter i Sverige
Veda, Härnösands kommun

Veda är en småort i Högsjö socken i Härnösands kommun, som består av två byar halvvägs mellan Kramfors och Härnösand. Mörtsal ligger strax intill Högakustenbrons södra landfäste, och Veda ett 100-tal meter norrut. Innan bron byggdes fanns färjeförbindelse till Veda från Hornö på andra sidan Ångermanälven. Orten ligger mindre än 1 km från Utansjö.

Befolkningsutveckling

Källor

Orter i Härnösands kommun
Tidigare tätorter i Västernorrlands län
Småorter i Sverige
Viksjö, Härnösands kommun

Viksjö är kyrkbyn i Viksjö socken och en småort i Härnösands kommun i Ångermanland.

I Viksjö finns Viksjö kyrka. Här finns också en liten badstrand, en liten affär samt en fotbollsplan. Själva byn ligger på en höjd mellan Viksjöån i öster och Mjällån i väster. Cirka 500 meter söder om kyrkan ligger sammanflödet mellan de två åarna.

Länsväg 331 (mellan Stavreviken och Graninge) går genom Viksjö.

Noter

Externa länkar
 Viksjö hembygdsförening
 Brukswikin: Västanå bruk, Viksjö

Orter i Härnösands kommun
Småorter i Sverige
Ytterfälle

Ytterfälle är en småort i Säbrå socken i Härnösands kommun belägen strax söder om E4:n, cirka en kilometer öster om grannbyn Fröland, nära Gådaån.

Ytterfälle utgör ett större område med själva huvudbyn, flera vikar, villaområden och en halvö. Urbyn ligger vid Gådeån, medan villaområdena ligger vid Fällön, alltså halvön. Ofta sägs felaktigt själva byn Ytterfälle nämnt som en del av Frölands by och Ytterskatans villaområde nämnt som själva Ytterfälle.

Historik 
Det lär ha funnits bebyggelse här redan på medeltiden, eftersom närbelägna Fröland har en samlad bebyggelse precis som en medeltida by. Bredvid träskmarken vid Fällön ligger ett soldattorp, eller båtsmanstorp, som har funnits där sedan 1600-talet. Enligt gamla dokument så ligger den vid "Fälle myr" vilket stämmer, då en större myrmark med bäverfördämning finns. Fördämningen har svämmat över de gamla åkrarna. Gravrösen från bronsåldern finns utspridda på bergen.

De äldsta byggnaderna kan med säkerhet dateras till 1800-talet. Många är relativt förfallna. En gård har ett lågt hus med två skorstenar, vilket därmed kan dateras till 1700-tal.

Lilla Svartvik blev på 1800-talet ett litet industrisamhälle. 1886 byggdes ett båtvarv där man gjorde ett antal fartyg fram till 1870-talet.
1885 byggdes Svartviks ångsåg ute vid Svartvik av densamme som ägt båtvarvet, Samuel Bergfors. Eftersom hela Sundsvall brann samma år så fick ångsågen mycket att göra och växte snabbt. Ett litet slutet samhälle byggdes. Det fanns en handelsbod och en skola. Man hade också ett eget myntsystem som arbetarna fick till lön. Med dessa mynt kunde de köpa från handelsboden. Vid 1900-talets början revs sågen och idag finns bara ruiner kvar.

Befolkningsutveckling

På grund av förändrat dataunderlag hos Statistiska centralbyrån så är småortsavgränsningarna 1990 och 1995 inte jämförbara. Befolkningen den 31 december 1990 var 99 invånare inom det område som småorten omfattade 1995.

Natur 
På Fällön och dess närområden finns en del myrar med en typisk flora. Bland annat finns sileshår, en insektsätande växt, tuvull samt fridlysta orkidéer som Sankt Pers nycklar. På Tjärnmyran på södra Fällön finns de flesta av dessa örter. De högre belägna delarna av Fällön är beklädda med sandmark och tallskog, medan de övriga områdena domineras av myrar och granskog. Mellan Fälleberget och Fällön finns träskmarken som på 1600-talet nämndes som "Fälle myr" och där finns idag bävrar som byggt en del fördämningar. Dammarna lockar även till sig grodor och paddor.

Referenser

Externa länkar 
 Säbrå-Stigsjö-Häggdångers hembygdsförening

Orter i Härnösands kommun
Småorter i Sverige
College

College ( eller ; engelska, av latin collegium, ’samfund av kolleger’, av collega, ’kollega’) är ursprungligen ett organiserat samfund av personer med gemensamma åligganden och rättigheter. I dag syftar termen i anglosaxiska länder på olika högre läroanstalter. I USA är det ett stadium av högre utbildning och i Storbritannien är det ett internat för lärare och studerande.

Historia 

College var ursprungligen stiftade till förmån för fattiga studenter och var samfund av studenter och lägre akademiska lärare. Dessa levde inom collegets byggnadskomplex där de åt, sov, undervisade och ägnade sig åt idrotter. Fria diskussionsövningar uppfostrade eleverna till deltagande i det offentliga livet. 

Ett sådant college bestod av en rektor (head master, principal, warden eller dylikt), ett antal fellows (avlönade docenter, vilka dels deltog i förvaltningen, dels såsom "tutors" och "college lecturers" meddelar undervisning) och studenter av olika kategorier, främst scholars (ursprungligen obemedlade stipendiater), vartill i senare tider även rika mäns söner kom, som fick betala dryga avgifter för förmånen att vara inackorderade i colleget (pensioners, commoners, utgörande flertalet av ograduerade studenter eller undergraduates). Skillnaden mellan till exempel ovannämnda studentkategorier blev dock alltmera av huvudsakligen historisk art. I praktiken lades efter hand allt större vikt vid studenternas särskiljande i förstaårsmän (freshmen), andra-, tredje- och fjärde-årsmän, vartill även tillkom en särskild grupp av sådana, som med utmärkelse tagit sin grad och stannat kvar i colleget för "postgraduate"-studier. 

Levnadsordningen inom colleges hade från början en klosterlik prägel, som dock blev allt mindre utpräglad.  Ursprungligen fick fellows inte gifta sig. De flesta gamla colleges har arkitektoniskt intressanta profanbyggnader och kapell, bibliotek, museer och parker. Oxford ägde i början av 1900-talet 21 colleges (varav 3 från 1200-talet), Cambridge 17.

Se även
Högskola
Utbildning i USA

Källor

Noter

Externa länkar

Högre utbildning
Utbildning i Storbritannien
Utbildning i USA
E87

E87 eller Europaväg 87 är 2 030 km lång och börjar i Odessa i Ukraina, passerar Moldavien, Rumänien och Bulgarien och slutar i Antalya i Turkiet.

Sträckning 
Odessa - Izmajil - (gräns Ukraina-Moldavien) - (gräns Moldavien-Ukraina) - Reni - (gräns Ukraina-Rumänien) - Galați - Tulcea - Constanța - (gräns Rumänien-Bulgarien) - Varna - Burgas - Tcarevo - Malko Tarnovo - (gräns Bulgarien-Turkiet) - Kirkareli - Babaeski - Havza - Gelibolu - Ecebat - (färja) - Çanakkale - Ayvalik - İzmir - Selcuk - Aydın - Denizli - Acipayam - Kortuteli - Antalya

Izmail och Tulcea ligger 20 km från varandra fågelvägen men 190 km från varandra bilvägen. De ligger på var sin sida av Donaus delta, och i framtiden kommer troligen E87 att gå direkt här, men idag finns varken bro eller färja över gränsen här (Ukraina-Rumänien).

Standard 
E87 är mest landsväg, men cirka 100 km är motorväg kring İzmir.

Anslutningar

Källor

Europavägar
Brudens far 2

Brudens far 2 är en amerikansk film från 1995 i regi av Charles Shyer. Filmen är en uppföljare till Brudens far från 1991.

Handling
George Banks befinner sig i en medelålderskris och får reda på att hans fru väntar ett sladdbarn.

Rollista
 Steve Martin - George Banks
 Diane Keaton - Nina Banks
 Martin Short - Franck Eggelhoffer
 Kimberly Williams - Annie Banks-MacKenzie
 George Newbern - Bryan MacKenzie
 Kieran Culkin - Matty Banks

Externa länkar
 

Filmer 1995
Filmer från Touchstone Pictures
Amerikanska komedifilmer
Filmer i regi av Charles Shyer
Filmmusik av Alan Silvestri
Engelskspråkiga filmer
Filmer om familjer
Amerikanska uppföljarfilmer