kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Gunnel Fred

Gunnel Elisabet Fred, född 29 augusti 1955 i Årsta i Stockholm, är en svensk skådespelare, känd bland annat som medlem i Lorrygänget.

Biografi
Hon är uppväxt i en musikalisk familj i Fruängen och efter gymnasiestudierna på Södra Latin började hon vid Teaterstudion. Där såg hon och svarade på en annons där man sökte en flicka till provfilming och det kom att resultera i huvudrollen i Lars Lennart Forsbergs tv-film På palmblad och rosor (1976). Hon blev mycket uppmärksammad för detta rollporträtt och fick direkt flera filmanbud: Hemåt i natten (1977)  och Jack (1977). Hon upplevde dock sina insatser i dessa filmer som otillräckliga och blev trött på att bara spela vacker flicka. Därför började hon arbeta en period inom sjukvården innan skådespeleriet åter lockade och hon utbildade sig vid Scenskolan i Stockholm 1979-1982. Efter examen kom hon till Stockholms stadsteater och hörde under några år på 1980-talet till tv-teaterensemblen, med större roller i t.ex. Fläskfarmen (1986), Prästkappan (1986) och Kråsnålen (1988), samt senare Riksteatern.

Från 1990 är hon engagerad vid Dramaten. Efter den första fasen i karriären har rollerna blivit mer varierande från tragik och tungt drama på nationalscenen och i tv som kärnkrafttekniker i dramat Med en helvetes kraft (1991) och medicinsk forskare i OP7 (1999) som till mer komiska saker i samma medium som t.ex. Lorry (1992) och senast som bimbo i serien På gränsen (2000).

Hon är dotter till Missionsförbunds-pastorn och skolledaren Stig Fred och Mabel Bergh (1927-2015). Hon har fyra syskon, däribland dirigenten Stefan Fred. Hon har varit gift med skådespelaren Stefan Ekman med vilken hon har dottern Hanna (född 1978) och senare sambo med skådespelaren och regissören Peter Dalle. Hon har dottern Eira (född 1995) med Dalle.

Filmografi (i urval) 

 (röst)

 (röst)

 (röst)

 (röst)

 (röst)

 (röst)

 (röst)

 (röst)

Teater

Roller (ej komplett)

Radioteater

Roller

Inläsning av ljudböcker 
2006 – Svindlande höjder

Källor
Zenzaftionella människor et facto 7 januari 2017, "Skådespelerskan Gunnel Fred med i Stjärnorna på slottet"

Noter

Externa länkar
 Bild på Gunnel Fred.
 
 

Svenska skådespelare
Födda 1955
Kvinnor
Levande personer
Skådespelare från Stockholm
Gunnel
Deltagare i Stjärnorna på slottet
Alexandra Rapaport

Alexandra Susanna Rapaport Eliasson, född Rapaport den 26 december 1971 i Bromma, Stockholm, är en svensk skådespelare.

Biografi
Alexandra Rapaport är dotter till statistikern Edmund (1923–2020) och arkitekten Ewa Rapaport (1938–1981). Hon filmdebuterade 1996 i Henry Meyers Ellinors bröllop. Rapaport utexaminerades från Teaterhögskolan 1997 och har efter studierna varit engagerad vid Uppsala Stadsteater och Dramaten. Alexandra Rapaport hör till Dramatens fasta ensemble och har där medverkat i bland annat Herr Arnes penningar, Kung Lear, Den inbillade sjuke och Pygmalion.

Rapaport spelar en biroll i Thomas Vinterbergs thriller Jakten, som nominerades till Guldpalmen vid Filmfestivalen i Cannes 2012 och som vann pris för bästa manliga huvudroll (Mads Mikkelsen). Filmen fick av European Film Academy även pris för bästa manus vid European Film Awards på Malta 2012.

Alexandra var 2017 med i podden Nemo möter en vän. Hon vann Kristallen 2017 för årets kvinnliga skådespelare i en tv-produktion för sin roll i Gåsmamman.

År 2006 var hon sommarpratare i Sveriges Radio P1.

Familj
Alexandra Rapaports far kom från Polen som flykting i samband med andra världskriget. Efternamnet härstammar från ashkenaziska judar och tillkom i Italien av två kohenfamiljer omkring 1565. Rapaport har med maken Joakim Eliasson en son född 2007 och en dotter född 2010. Hon är vidare faster till alpina skidåkarna Matilda och Helena Rapaport.

Filmografi (i urval) 

 (röst)

 (röst)

 (röst) 

 (röst)

Teater

Roller (ej komplett)

Ljudboksuppläsningar (urval)
 2005-2006 - Kalle Blomkvist av Astrid Lindgren
 2007 – Guldkalven av Helene Tursten
 2007 –Tatuerad torso av Helene Tursten
 2013 – Det stora huset'' av Nicole Krauss

Källor

Externa länkar

Alexandra Rapaport, Dramaten

Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska skådespelare under 2000-talet
Födda 1971
Kvinnor
Levande personer
Sommarvärdar 2006
Alumner från Teaterhögskolan i Stockholm
Kristallenvinnare 2017
Skådespelare från Stockholm
Brommabor
Icke-angreppspakt

Icke-angreppspakt, även kallad nonaggressionspakt (från engelskans non-aggression), är en sorts fördrag mellan stater som förbjuder våldsamma lösningar på dispyter sinsemellan och istället påtvingar parterna rent diplomatisk konfliktlösning. De förekom huvudsakligen under mellankrigstiden då man försökte hitta sätt att förhindra nya krig i Europa men har idag helt ersatts av andra typer av säkerhetsarrangemang. Icke-angreppspakter ska ej blandas ihop med militärallianser som inbegriper helt andra åtaganden för de ingående staterna.

Ingen internationellt erkänd definition eller standard för icke-angreppspakter finns och alla som skrevs berodde helt på parternas goda vilja. I regel var de bilaterala men försök till multilaterala icke-angreppspakter förekom också, t.ex. genom Nationernas förbund. Den historiskt mest kända icke-angreppspakten undertecknades 23 augusti 1939 av Nazityskland och Sovjetunionen och är känd under namnet Molotov–Ribbentroppakten. Redan i maj 1939 hade en icke-angreppspakten mellan Danmark och Nazityskland undertecknats efter intensiva förhandlingar.  Finland, Norge och Sverige fick samma erbjudande men avböjde och förklarade sig neutrala. Ett år senare hade Nazityskland ockuperat både Danmark och Norge, och de hade ett koordineringssamarbete med Finland som senare övergick i en allians under Fortsättningskriget mot Sovjetunionen.

Historiska exempel
Estland ingick en liknande pakt med Tyskland och Sovjetunionen före andra världskriget.
Frankrike ingick en liknande pakt med Sovjetunionen före andra världskriget
Finland ingick en liknande pakt med Sovjetunionen före andra världskriget.
Polen ingick en liknande pakt med Tyskland före andra världskriget.
Storbritannien ingick en liknande pakt med Tyskland före andra världskriget.

Källor

Diplomati
Säkerhetspolitik
Internationell rätt
Ola Rapace

Sonny Ola Rapace Jawo, ogift Rapace, ursprungligen Pär Ola Norell, född 3 december 1971 i Tyresö, Stockholms län, är en svensk skådespelare och musiker.

Biografi 
Ola Rapace föddes i Tyresö men växte upp i Vallentuna. Han är son till Jan-Olof Norell. Teatern fick honom intresserad av skådespeleri och då speciellt föreställningen Roberto Zucco på Teater Galeasen 1993. Tidigare hade han mest ägnat sig åt musik. Han gick Teaterhögskolan i Göteborg 1995–1998 och under utbildningen arbetade han på Backateatern och Uppsala Stadsteater.

Karriär

Film, TV och teater 
Ola Rapace, som då hette Ola Norell, fick sin första större roll i TV-serien Sjätte dagen från 1999–2001. Sitt genombrott fick han med rollen som Jan "Hoffa" Lenhoff i TV-serien Tusenbröder 2002. Dessförinnan hade han väckt uppmärksamhet för sin insats i Lukas Moodyssons film Tillsammans 2000. Han har medverkat i flera svenska filmer och medverkat i Dramatens uppsättningar. Rapace var en av deltagarna i SVT:s realityserie Maestro som sändes sensommaren och hösten 2011.

Ola Rapace hade 2012 en roll i den 23:e James Bond-filmen Skyfall.

Ola Rapace driver Le Mec, ett eget filmproduktionsbolag.

Musik 
Tidigare var Rapace gitarrist i bandet Sissy Prozac. Numera sjunger han i bandet La nana.

Privatliv 
Rapace gifte sig med skådespelerskan Noomi Rapace år 2001 och skilde sig 2011; de har en son tillsammans som föddes 2003. Rapace har även en dotter född 1999, tillsammans med skådespelerskan Malin Morgan. 

I maj 2019 gifte han sig med Sonja Jawo, i Paris. De skilde sig i september 2021.

År 2020 utkom självbiografin Romeo: Min flykt i fem akter, och boken har kommit ut även i finsk översättning.

Filmografi i urval

Teaterroller i urval

Referenser

Externa länkar
 
 

Svenska skådespelare
Personer från Tyresö kommun
Svenskar i Frankrike
Födda 1971
Levande personer
Män
Deltagare i Stjärnorna på slottet
Rutil

Rutil (lat. rutilus, "rödaktig") är ett mineral huvudsakligen bestående av titandioxid, TiO2.
Rutil är vanligen svart, rödbrunt eller rött till färgen och har diamantglans. Det har ljusbrunt eller gulaktigt streck.

Förekomst 
Rutil förekommer som spårmineral i de flesta urberg. Mineralet bildar titanmalm. Rutil utvinns även ur strandsand i Australien och Sydafrika. I Sverige finns rutil bland annat i Hålsjöberget i Värmland.

Användning 
Titandioxid används bland annat som vitt färgpigment, titanvitt. Rutil används också i keramisk framställning, inte minst i så kallade kristallglasyrer och "effektglasyrer". Anledningen är att titanet främjar kristallbildningen i glasyrerna. Kristallbildningen kan ge upphov till en rad dekorativa effekter. Pigmentet klarar dessutom mycket höga temperaturer.

Rutil används också som keramiskt antioxidationshölje på svetselektroder. Dessa svetselektroder heter därför rutila svetselektroder och är kända för att vara speciellt lättsvetsade. Ett elektrodhölje av rutil möjliggör svetsning på väldigt tunt material utan genombränning exempelvis plåt med en tjocklek av ca 1,5 mm och uppåt. Det finns även basiska svetselektroder, vilka är belagda med en annan typ av keramiskt material.

Rutil används vanligen inte i smycken eftersom det har ett karaktäristiskt transparent "oäkta" utseende på grund av sin höga dispersion och reflexion, vilket ger det många färger.

Rutilstruktur 

Kristallstrukturen hos rutil hör till det tetragonala systemet. Mer specifikt har det en struktur som fått dess namn, rutilstruktur, och mineraler med liknande kristallstruktur kan sägas tillhöra rutilgruppen.

Ämnena i rutilgruppen har den generella formeln AX2, där X är antingen syre- eller fluor-atomer och finns i dubbelt antal i förhållande till A, som vanligen är metallatomer med en radie som är i storleksordning med titanatomerna i TiO2.

Rutilpigment 

Färgpigment med rutilstruktur, framställda genom kalcinering vid hög temperatur, hör till gruppen komplexa oorganiska pigment. De har utmärkt ljusäkthet, hög tålighet för kemikalier och både sura och basiska miljöer; de klarar även temperaturer på över 1000°C, vilket gör dem särskilt lämpliga vid infärgning av plaster och för keramik. Rutilstrukturen gör dessutom att metaller som annars skulle varit giftiga har så låg biotillgänglighet att dessa pigment inte anses skadliga.

Vid framställning av rutilpigment utgår man från titandioxid, TiO2, och låter metaller av lämplig mängd och typ, för önskad färg och egenskap, ersätta en del av titanet.

Referenser

Titanmineral
Apiol

Apiol är en fenylpropen, även känd som persiljeapiol eller persiljekamfer. Dess kemiska namn är 1-allyl-2,5-dimetoxi-3,4-metylendioxibensen. Den finns i de eteriska oljorna av selleriblad och alla delar av persilja. Heinrich Christoph Link, apotekare i Leipzig, upptäckte ämnet 1715 som grönaktiga kristaller reducerade av ånga från olja av persilja. 

År 1855 upptäckte Joret och Homolle att apiol var en effektiv behandling av amenorré eller brist på menstruation. Det användes förr även i olika kärleksdrycker. Hippokrates skrev om persilja som en ört för att orsaka abort.  Växter som innehåller apiol användes av kvinnor under medeltiden för att avsluta graviditeter. Nu när säkrare abortmetoder finns tillgängliga är apiol nästan bortglömd.

Risker
Apiol är irriterande och i höga doser kan det orsaka lever- och njurskador. Fall av dödsfall på grund av abortförsök med apiol har rapporterats.

Användning av apiol var utbredd i USA, ofta som ergoapiol eller apergol, tills en mycket giftig förfalskad produkt innehållande apiol och tri-orto-cresylfosfat introducerades på den amerikanska marknaden. 1'-sulfoxy metabolitbildning för apiol (3,4-OMe-safrol) är ungefär 1/3 så aktiv som safrol. Ingen karcinogenicitet har upptäckts med persiljeapiol eller dillapiol hos möss.

Andra föreningar med liknande namn
Namnet apiol används också för en närbesläktad förening som finns i dill och i fänkålsrötter, positionsisomeren dillapiol, (1-allyl-2,3-dimetoxi-4,5-metylendioxibensen). Exalatacin (1-allyl-2,6-dimetoxi-3,4-metylendioxibensen) är en annan positionell isomer av apiol, som finns i de australiensiska växterna Crowea exalata och Crowea angustifolia.

Se även
 Myristicin

Referenser

Noter

Externa länkar

 Apiol chemical information from chemindustry.com

Alkener
Bensodioxoler
Naturmedicin
Abortframkallande medel
Petidin

Petidin, även kallat meperidin, summaformel C15H21NO2, är ett kraftigt smärtstillande medel som tillhör gruppen opioider. Det används i samband med svåra till mycket svåra smärttillstånd. Varunamn i Sverige för ämnet är Petidin. I vissa delar av världen marknadsförs petidin som Demerol, och tillhandahålls då även i form av tabletter. 
I Sverige tillhandahålls peditin endast som injektionsvätska, ej som till exempel tabletter eller stolpiller.

Injektioner med petidin ges bara av kvalificerad personal på sjukhus där det bland annat används postoperativt efter omfattande kirurgiska ingrepp. Användningen av petidin som smärtstillande medel har minskat betydligt till förmån för andra säkrare läkemedel, såsom morfin eller ketobemidon. Efter kirurgiska ingrepp under generell anestesi uppstår ibland en kraftig huttringsreaktion ("shivering"), sannolikt på grund av nedkylning under operationen. Detta är mycket obehagligt för den som drabbas. Petidin i låg dos har ofta god effekt mot detta, troligen på grund av vidgning av perifera blodkärl. 

Petidin syntetiserades av tyska kemister på 1930-talet på jakt efter substitut till atropin. Under djurförsök upptäcktes den smärtstillande effekten. Det är en av få opioider som inte drar samman pupillerna. Petidin har mindre tendens att orsaka förstoppning än morfin.

Petidin bör inte användas under längre perioder, då det ackumuleras skadliga mängder av en av metaboliterna, norpetidin.

Substansen är narkotikaklassad och ingår i förteckningen N I i 1961 års allmänna narkotikakonvention, samt i förteckning II i Sverige.

Källor 

Opioider
Piperidiner
Karboxylestrar
Narkotikaklassade läkemedel
Phoenix House

Phoenix House, privat amerikansk vårdorganisation som driver behandlingshem av typen terapeutiska samhällen och öppenvårdsmottagningar, där före detta missbrukare spelar en viktig roll i arbetet.  Namnet syftar till att ge hopp, missbrukarna skall likt Fågel Fenix resa sig ur askan (misären).

Se även
Synanon

Behandlingshem
Piminodin

Piminodin, summaformel C23H30N2O2, är ett smärtstillande preparat som tillhör gruppen opioider. Ämnet användes medicinskt under en kort period under 1960- och 1970-talet men används inte längre. Piminodins molmassa är 366,497 g/mol

Piminodin är narkotikaklassad och ingår i förteckningen N I i 1961 års allmänna narkotikakonvention, samt i förteckning II i Sverige.

Källor 

Opioider
Narkotikaklassade läkemedel
Pimozid

Pimozid är ett neuroleptikum. 

Pimozid är i Sverige avregistrerat och finns således ej längre med i FASS. Det säljs i andra länder än Sverige under namnet Orap®. Pimozid var det första och länge det enda neuroleptikum som i Sverige var inregistrerat för behandling av Tourettes syndrom - även om också haloperidol (Haldol) anses ha effekt mot detta syndrom.

Difenylbutylpiperidiner
Fluororganiska föreningar
Bensimidazoler
Karbamider
Pinazepam

Pinazepam, summaformel C18H13ClN2O, är ett ångestdämpande och lugnande preparat som tillhör gruppen bensodiazepiner. Preparatet säljs under varunamnen Domar och Duna.

Substansen är narkotikaklassad och ingår i förteckning P IV i 1971 års psykotropkonvention, samt i förteckning IV i Sverige.

Se även
Bensodiazepin

Källor

Externa länkar
 Inchem - Pinazepam

Bensodiazepiner
Laktamer
Klororganiska föreningar
Narkotikaklassade läkemedel
Pipradol

Pipradol eller pipradrol, summaformel C18H21NO, systematiskt namn α,α-difenyl-2-piperidinmetanol, är ett milt centralstimulerande medel som patenterades 1953. På grund av farhågor om missbruksrisk används det inte längre särskilt mycket som läkemedel.

Substansen är narkotikaklassad och ingår i förteckning P IV i 1971 års psykotropkonvention, samt i förteckning II i Sverige.

Källor

Psykostimulantia
Piperidiner
Narkotikaklassade läkemedel
Piritramid

Piritramid, summaformel C27H34N4O, är ett smärtstillande preparat som tillhör gruppen opioider, patenterat 1961 av läkemedelsföretaget Janssen-Cilag. Varunamn i Sverige för ämnet är Piridolan.

Substansen är narkotikaklassad och ingår i förteckningen N I i 1961 års allmänna narkotikakonvention, samt i förteckning II i Sverige.

Källor 

Narkotikaklassade läkemedel
Opioider
Placeboeffekt

Placeboeffekt är en gynnsam effekt vid behandlingen av en persons åkomma eller sjukdom som uppnås med en egentligen, för personen ovetande, fysiologiskt verkningslös behandling eller medicin. Hos de individer som blir utsatta för en sådan behandling finns det en tydlig andel som upplever en märkbar skillnad, vilket kan göra att ingen eller färre ”riktiga” mediciner behöver användas eller att resultatet blir bättre än utan. Det är just denna positiva effekt som kallas placeboeffekten. Den motsatta negativa effekten kallas noceboeffekt.

Ensam är placeboeffekten ganska svag; kroppen märker ganska fort om läkemedlet inte hjälper, och när man börjar tvivla så försvinner effekten. Därför ska man utnyttja placeboeffekten tillsammans med annan verksam medicin, det är då som effekten blir som starkast och långvarigast.

Placebotabletterna kallas även sockerpiller, vilket reflekterar vad de är tillverkade av.

Det är inte bara genom kapslar och tabletter som placebo kan utnyttjas. Även låtsaskirurgi och avsiktlig felinformation kan resultera i ett större välmående. 

Placebo har påvisad effekt för flera skilda fysiologiska processer. Förväntan är den faktor som främst styr hur kraftfullt behandlingsresultatet av en placebobehandling är. Men även betingning har påvisad effekt. Förväntan i sin tur kan stärkas av en rad faktorer, om patienten tror sig få ett dyrt läkemedel så blir i regel placeboeffekten starkare än om de tror sig få ett billigt. Även placebomedicinens färg och form kan påverka hur effektivt den upplevs.

Exempel 
Vid en vårdcentral delade man upp 100 patienter med halsfluss i två grupper. Den ena gruppen fick ett vänligt och personligt bemötande av en läkare som tog god tid på sig att undersöka och informera om sjukdomen, hur den skulle behandlas och vad som skulle komma att ske. Den andra gruppen fick ett mindre artigt och ett korthugget bemötande. Alla patienterna fick penicillin mot de streptokocker som ansågs vara orsaken till halsflussen. När man några dagar senare sökte upp patienterna för att höra hur de mådde, visade det sig att de personer som fått ett bättre bemötande hade signifikant mindre halsbesvär än de som blivit bemötta på ett sämre sätt. Likaså upplevde den förra gruppen att de var hjälpta av behandlingen och att de var nöjda och tyckte att de fått god information, något som den senare gruppen inte alls upplevde.

Studier med magnetkamera har visat att effekten av smärtstillande medel ökar om patienten tror på behandlingen; även helt verkningslösa sockerpiller kan ge en viss smärtstillande effekt. Patientens tro på behandlingen kan frigöra kroppens egna opioidpeptider.

Påverkan
Ett vanligt exempel på vad som kemiskt händer i kroppen då placebo uppstår, är att produktionen av dopamin ökar till följd av personens förväntning. Dopamin är en av de viktigaste signalsubstanserna i det centrala nervsystemet, och det påverkar också humöret. Dopamin gör individen mer njutningsbenägen och positiv.

Se även 
 Nollhypotes
 Slump

Referenser

Sjukvårdsbehandlingar
Farmakologi
Psykologi
Forskningsmetoder
Medicinsk filosofi

en:Placebo#Mechanism of the effect
Pompidougruppen

Pompidougruppen (formellt The Co-operation Group to Combat Drug Abuse and Illicit Trafficking in Drugs) är en samarbetsgrupp för narkotikafrågor inom Europarådet. Gruppen bildades 1971. Den har fått sitt namn efter den franske presidenten Georges Pompidou.

Referenser

Externa länkar 
 Webbplats

Droger
Prazepam

Prazepam, summaformel C19H17ClN2O, är ett ångestdämpande och lugnande preparat som tillhör gruppen bensodiazepiner.

Substansen är narkotikaklassad och ingår i förteckning P IV i 1971 års psykotropkonvention, samt i förteckning IV i Sverige.

Källor

Bensodiazepiner
Laktamer
Klororganiska föreningar
Narkotikaklassade läkemedel
Proheptazin

Proheptazin (summaformel C17H25NO2) är ett smärtstillande medel som tillhör gruppen opioider. Den uppfanns på 1960-talet.  

Proheptazin har liknande effekt som andra opioider, den är lugnande, ångestdämpande men kan även ge yrsel och illamående.

Substansen är narkotikaklassad och ingår i förteckningen N I i 1961 års allmänna narkotikakonvention, samt i förteckning II i Sverige.

Referenser

Opioider
Azepaner
Propanoater
Narkotikaklassade läkemedel
Prokain

Prokain är ett lokalbedövningsmedel som är kemiskt härlett ur kokain, men som inte ger eufori och är mindre giftigt än detta. Det syntetiserades första gången 1905 strax efter amylokain av den tyska kemisten Alfred Einhorn.

Egenskaper
Ämnet utgörs av färglösa och luktfria kristaller som är lösliga i vatten. Dess anestetiska verkan sker främst genom natriumkanalblockering.

Framställning
Prokain kan syntetiseras på två sätt. Det första sättet består i den direkta reaktionen av 4-aminobensoesyra-etylester med 2-dietylaminoetanol i närvaro av natriumetoxid.

Det andra sättet är genom oxidering av 4-nitrotoluen till 4-nitrobensoesyra, som vidare bringas att reagera med tionylklorid, där den resulterande syrakloriden förestras med 2-dietylaminoetanol. Slutligen reduceras nitrogruppen genom hydrogenering över Raney-nickel-katalysator.

Användning
Prokain är det äldsta medlet för lokalbedövning som fortfarande är i klinisk användning. Det blockerar transporten av impulser i nervtrådarna.

Prokain har också ansetts ha effekt på åldrandet och har (utan vetenskaplig grund) använts i föryngringkurer.  Idag används det terapeutiskt i vissa länder på grund av dess sympatolytiska, antiinflammatoriska , perfusionshöjande, och humörhöjande effekter.

Det allmänt förekommande varumärket Novocain har gjort att lokalbedövningsmedlet även kallas novokain.

Källor
Meyers varulexikon, Forum, 1952

Lokalanestetika
Bensoater
Aromatiska aminer
Proklorperazin

Proklorperazin (Stemetil), neuroleptikum, som användes mest mot illamående och kräkningar.
Medlet avregistrerades 2011-12-31 och finns numera tillgängligt i apotekstillverkad beredning.

Externa länkar
Information från FASS

Typiska antipsykotika
Antiemetika
Fentiaziner
Piperaziner
Klororganiska föreningar
Prometazin

Prometazin (varunamn: Lergigan) är ett neuroleptikabesläktat starkt antihistamin ur gruppen fentiazinderivat.

Prometazin används bland annat för att dämpa ångest, oro, illamående, yrsel, sömnstörningar, allergiska reaktioner och klåda. För dess yrsel- och illamåendedämpande effekt används den bland annat vid Ménières sjukdom och graviditet. Prometazin används inom psykiatrin som ett alternativ till bensodiazepiner, eftersom prometazin till skillnad från bensodiazepiner inte är beroendeframkallande. Ett annat användningsområde är premedicinering inför operationer som vållar stark oro.

Substansen framställdes (syntetiserades) första gången år 1946 i Frankrike. Läkemedlet godkändes i USA av FDA den 29 mars 1951.

Vanliga biverkningar är muntorrhet och dåsighet.

Medicinen är receptbelagd i Sverige.

Beredningsformer 
Prometazin kan administreras oralt, rektalt (med stolpiller), intravenöst eller intramuskulärt. I Sverige finns prometazin dock endast i tablettform samt som oral lösning.

Farmakodynamik 

Prometazin verkar genom att blockera histaminreceptor H1, adrenerga och kolinerga receptorer samt mesolimbiska dopaminreceptorer.

Referenser

Externa länkar 

Antiemetika
H1-receptorantagonister
Hypnotika
Fentiaziner
Properidin

Properidin, summaformel C16H23NO2, är ett smärtstillande preparat som tillhör gruppen opioider. Det är isopropylanalogen till petidin (meperidin).

Substansen är narkotikaklassad och ingår i förteckningen N I i 1961 års allmänna narkotikakonvention, samt i förteckning II i Sverige.

Källor 

My-opioidagonister
Piperidiner
Karboxylestrar
Narkotikaklassade läkemedel