kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Runebergsdagen

Runebergsdagen firas i Finland den 5 februari till minne av nationalskalden Johan Ludvig Runeberg, som föddes denna dag 1804. Dagen är flaggdag sedan 1952.

J.L. Runeberg (1804–1877) hyllades redan under sin livstid som Finlands nationalskald. Han firades offentligt första gången i Jakobstad på sin femtioårsdasg 1854. År 1858 framförde Borgås gymnasister för första gången en sångarhyllning utanför hans bostad i Borgå. År 1866 inleddes en tradition i Borgå  genom en kvällsfest den 5 februari som hade sina rötter i finska Konstnärsgillets årsfest. Den utvecklades till en större fest, först i societetshuset och från och med 1930-talet på Kulturhuset Grand. En tradition med tablåer i samband med festerna fortsatte in på 1980-talet.

År 1874 började frivilliga brandkåren i Borgå uppvakta Runeberg på födelsedagen. Efter dennes död inleddes en tradition med fackeltåg, där också manskören Borgå sångarbröder deltog. Man började hålla högtidligheter vid de statyer som restes till hans minne i bl.a. Helsingfors och Borgå. I Helsingfors anordnade Konstnärsgillet särskilda Runebergsfester, och det var i samband med dessa benämningen Runebergsdagen etablerades. Svenska litteratursällskapet i Finland som grundades 1885 valde Runebergsdagen som sin årsdag. Då etablerades traditionen med fackeltåg samt sång och kransnedläggning vid hans staty. Runebergsfester ordnades också i skolor, i ungdomsföreningar och andra föreningar. Programmet bestod typiskt av festtal, tablåer och uppläsning av Runebergs verk. Under 1900-talet fick Runebergsdagen ett nytt uppsving under krigsåren 1939-1944, då synen på Runeberg som samlande nationalskald åter aktualiserades.

Olika slag av programaftnar ordnas fortfarande på Runebergsdagen. Betoningen ligger ofta på litteratur och kultur, snarare än personen Runeberg. De pris som utdelas till författare och forskare på Svenska litteratursällskapets i Finland årshögtid, liksom det litterära Runebergspriset och Runeberg juniorpriset får stor uppmärksamhet.

Ofta firas denna dag med bakelsen runebergstårta. Det finns flera olika moderna varianter av runebergstårtan, men ursprunget är sannolikt ett cylinderformat bakverk som sockerbagaren Lars Henrik Astenius i Borgå tillverkade redan på 1840-talet enligt ett recept från S:t Petersburg.Tårtan kom att förknippas med Johan Ludvig Runeberg, och spreds redan på 1800-talet via konditorier och bagerier. Under 1900-talet började den allt tydligare höra ihop med just Runebergsdagen.

Utmärkelser
På Runebergsdagen utdelas flera litterära priser.
Runebergspriset (sedan 1896)
Tollanderska priset (sedan 1913) 
Runeberg Junior-priset (sedan 2017)

Källor 

Temadagar i Finland
Temadagar i februari
Johan Ludvig Runeberg
Furstendömet Benares

Furstendömet Benares (eller Banaras) var en furstestat i Indien, med staden med samma namn som huvudstad. Staten grundades av Balwant Singh 1740. Den härskande dynastin Gautam, som ansågs härstamma från guden Shiva, regerade över ett hinduiskt rike på 2 266 km².

Ett uråldrigt kungarike vid namn Kashi eller Banaras grundades här av Khsetravridha av dynastin Somavansa, och kom att plundras av muslimerna 1194. Kungarikets territorium införlivades sedermera i Oudh, ett lydrike under stormogulen. Det område där furstendömet Benares instiftades 1911 avträddes till Brittiska Ostindiska Kompaniet redan 1775.

Härskare över furstendömet Benares eller motsvarande
Raja
1740 - 1770 : Balwant Singh 
1770 - 1781 : Chait Singh (avsatt av britterna)
1781 - 1794 : Mahip Narayan Singh
1794 - 1835 : Udit Narayan Singh
1835 - 1889 : Ishvari Prasad Narayan Singh
1889 - 1918 : Prabhu Narayan Singh
Maharaja Bahadur
1918 - 1931 : Prabhu Narayan Singh
1931 - 1939 : Aditya Narayan Singh
1939 - 1947 : Vibhuti Narayan Singh

Externa länkar
 Worldstatesmen - Benares

Benares
Benares
Runebergstårta

En runebergstårta är en bakelse som äts på Runebergsdagen den 5 februari i Finland. Den har fått sitt namn efter Finlands nationalskald Johan Ludvig Runeberg, som påstås dagligen ha ätit en sådan bakelse. Det sägs också att det var hans fru Fredrika Runeberg som skapade bakelsen på 1850-talet, men sanningshalten bakom detta har ifrågasatts. Sockerbagaren Lars Astenius bakade redan på 1840-talet en variant av "Runebergs bakelser". I Fredrika Runebergs handskrivna receptbok från början av 1850-talet finns receptet till ett bakverk kallat Runebergs bakelse.  Ekbergs Café lanserade som första konditori Runebergstårtan på 1860-talet.

Idag finns många varianter av bakelsen, och exakt hur den ursprungligen såg ut är inte känt, men den vanligaste varianten idag är en grov, cylindrisk bakelse gjord på mandel eller hasselnötter och ströbröd som är indränkt i rom eller punsch och garnerad med kristyr och hallonsylt.

Fredrika Runebergs originalrecept

Se även 
Bakverk vid högtider

Referenser

Kommentarer

Noter

Externa länkar 

Recept på runebergstårta på Marthaförbundets webbplats

 

Bakelser
Johan Ludvig Runeberg
Finska desserter
Vätterleden

Vätterleden kallas motorvägen (väg E4) mellan Jönköping och Ödeshög. Vägen invigdes etappvis 1960, 1964 och 1972. Den stryker längs sjön Vättern och räknas som en av Sveriges vackraste motorvägar. Vid Gränna går den högt över Vättern med vidsträckt utsikt. Här är den en av Sveriges högst belägna motorvägar, cirka 280 m över havet och 190 m över Vättern.

Vid Vätterleden ligger rastplatserna Gyllene Uttern och Brahehus.

Byggnationen dokumenterad
På dagen 60 år efter invigningen av första etappen, den 13 december 2020, premiärvisades en timslång nygjord dokumentärfilm, Filmen om Vätterleden, om vägbygget. Dokumentären är till stora delar baserad på ett smalfilmsmateral som vägingenjör Gösta Mellström filmade av privat intresse, samt intervjuer med chefskontrollant Jöran von Platen och projektör Åke Pettersson. Alla tre var verksamma vid Vätterledens byggnation.
Filmen finns att se på Youtube:

Referenser

Se även
Grännavägen
Lista över trafikplatser längs E4
Filmen om Vätterleden

Motorvägar i Sverige
Transport i Jönköpings kommun
Vättern
Jan Milld

Jan Olov Milld, född 24 oktober 1943 i Sankt Görans församling, Stockholm, är en svensk redaktör för Blågula Frågor, författare och debattör.

Milld var tidigare organiserad i Socialdemokraterna med kortare utflykter till Vänsterpartiet och Miljöpartiet. Han var kandidat för Sverigedemokraterna till riksdagen 2002 och sedermera partisekreterare i partiet 2004–2005 men lämnade Sverigedemokraterna i juni 2005 och uppgav som skäl sitt arbete med partipolitiskt obundna gratistidningen Sverige i centrum. Från hösten 2007 och ett år framåt drev han webbradiokanalen Sveriges Fria Radio tillsammans med Carl Lundström. Milld har också skrivit i Salt. Han hade en egen kolumn i Nationaldemokraternas tidning Nationell Idag vid namn "Millt sagt", tidigare skrev Milld i SD-Kuriren under samma vinjett, men har nu uppgivit att "Min syn på SD har nu blivit alltmer kritisk – i takt med partiledningens dels utfrysnings- och uteslutningsraseri, dels politiska utslätning och pk-isering." på sin blogg.

Inför riksdagsvalet 2014 deklarerade Milld på sin hemsida att han ämnade rösta på Svenskarnas parti: "För min egen del kommer dock riksdagsrösten att gå till Svenskarnas Parti – också där som en signalröst." Sedan dess har SvP lagts ner, och inför valet 2018 deklarerade han i en video att han ämnade rösta på Alternativ för Sverige i stället.

Bibliografi
 100 år i rörelse. Kommunaltrean (1985)
 Bicikle eblas! Spertoj kaj sciindaĵoj de translandlima biciklado (1991)
 Ordbygge. Vortkonstruado (1991)
 Lagom är bäst! En kritisk granskning av Sveriges flyktingpolitik (1994)
 Frågor om rasism och andra begrepp. Ett diskussionsmaterial (1995)
 Med facit i hand. Massinvandringen till Sverige – bra för vem? (1995)
 Försvara demokratin! (1997)
 Dialog om invandringen? Dokumentation av ett försök (2002)
 20 röster om 20 år (2008)
 Vitbok.se : mångkulturellt facit : ett sammandrag (2010)

Källor

Externa länkar 
 Jan Millds blogg

Män
Födda 1943
Svenska redaktörer
Svenska författare
Svenskspråkiga författare
Tidigare sverigedemokrater
Levande personer
Sverigedemokraternas partisekreterare
Personer från Stockholm
Gmelin

Gmelin är en vittutgrenad tysk släkt från Württemberg.

Ett urval personer i släkten
 Johann Georg Gmelin d.ä. (1674–1728)
 Johann Georg Gmelin d.y. (1709–1755)
 Philipp Friedrich Gmelin (1721–1768)
 Samuel Gottlieb Gmelin (1743–1774)
 Johann Friedrich Gmelin (1748–1804)
 Wilhelm Friedrich Gmelin (1760–1820)
 Karl Christian Gmelin (1762–1837)
 Ferdinand Gottlieb von Gmelin (1782–1848)
 Leopold Gmelin (1788–1853)
 Christian Gottlob Gmelin (1792–1860)

Källor

Externa länkar
 Allgemeine Deutsche Biographie – släktartikel 

Tyska släkter
Ugglan
Dogo argentino

Dogo argentino är en hundras från Argentina. Den avlades fram på 1920-talet av Antonio Nores Martínez i provinsen Córdoba. Redan år 1928 skrev han en rasstandard. Avsikten var först att få fram en kamphund, men inriktningen ändrades till jakt på puma, jaguar och vildsvin (som är inplanterade i Argentina). Senare har rasen framförallt varit vakthund och sällskapshund.

Aveln började med en lokal kamphund från Cordoba som korsades med nio andra raser: mastin español, grand danois, engelsk bulldogg, bullterrier, boxer, pyrenéerhund, pointer, irländsk varghund och dogue de bordeaux. År 1947 beskrev Martínez, som då blivit doktor, den nya rasen i en artikel i en argentinsk tidskrift.

År 1964 erkändes rasen av den argentinska kennelklubben och år 1973 av den internationella hundorganisationen FCI.

Hundrasen är förbjuden i Storbritannien.

Referenser

Noter

Källor 
 Renée Willes: All världens hundraser, Bromma 2003, 
 Desmond Morris: Dogs, North Pomfret, Vermont 2008, 
 Dogo Argentino, Meet the Breeds, American Kennel Club (AKC) (läst 2012-07-13)

Externa länkar 

 Rasspecifik Avelsstrategi (RAS), Svenska Dogo Argentino-klubben 
 Club del Dogo, Argentina

Schnauzer och pinscher, molosser och bergshundar samt sennenhundar
Hundraser från Sydamerika
Husdjursraser från Argentina
Axel Gadolin

Axel Gadolin, född 24 juni 1828 i Somero socken i Åbo och Björneborgs län, död 27 december 1892 i S:t Petersburg, var en finländsk mineralog; sonson till Jakob Gadolin, brorson till Gustaf och Johan Gadolin samt far till Alexander Gadolin.

Efter genomgången kurs i Finska kadettkåren blev han 1847 fänrik vid ryska gardesartilleriet, 1856 direktor för den tekniska artilleriskolan i S:t Petersburg samt 1867 professor vid Michailoffska artilleriakademien. Sistnämnda år utnämndes han även till inspektör för arsenalerna. Under 1871 adlades han och fem år senare befordrades han till generallöjtnant. Från sitt professorsämbete erhöll Gadolin 1878 avsked såsom emeritus.

Vid sidan av sin militära karriär utövade Gadolin ett mycket framstående vetenskapligt skriftställande inom mineralogin och artillerivetenskapen. Bland hans mineralogiska undersökningar märks, förutom flera i ryska mineralogiska sällskapets skrifter publicerade mindre avhandlingar, ett i Finska Vetenskaps-Societetens "Acta", intaget större arbete: Mémoire sur la déduction d'un seul principe de tous les systèmes cristallographiques (1867). Detta arbete översattes senare till tyska och ingick då i Wilhelm Ostwalds Klassiker der exakten Wissenschaften, utgiven 1896.

Källor

 

Finländska mineraloger
Finländska generaler
Födda 1828
Avlidna 1892
Män
Ugglan
Personer från Somero
Gadolinit

Gadolinit, Y2FeBe2Si2O10, ett yttriumjärnberylliumsilikat som också innehåller relativt höga halter av sällsynta jordartsmetaller, samt spår av torium och uran. Mineralet upptäcktes av Carl Axel Arrhenius 1788 vid Ytterby gruva, ett fältspatsbrott, och är uppkallat efter den finländske mineralogen Johan Gadolin. Gadolinit kan också på grund av fyndorten gå under namnen ytterbit eller ytterit. 

Gadoliniten förekommer antingen därb, i form av svarta, större eller mindre rundade körtlar, eller i otydliga kristaller, inväxta i fältspat och kvarts, dock sällan i kristalldruser. 

En del gadoliniter är anisotropa, men de flesta är dock isotropa. Genom upphettning överföres under förglimning den isotropa modifikationen i en anisotrop, samtidigt ökas den egna vikten från 4,26 till 4,42. Gadolinitens kristallstruktur är monoklin och mineralet är isomorft med mineralerna euklas, datolit och homilit.

Källor 
 

Silikatmineral
Järnföreningar
Berylliumföreningar
Ugglan
949

949 (CMXLIX) var ett normalår som började en måndag i den julianska kalendern.

Händelser

Okänt datum 
De japanska krigarmunkarna Sohei (Yamabushi) omnämns första gången.

Födda 
Ranna, indisk poet.

Avlidna 
Imad Al-Daulah, en av grundarna av Bujiddynastin i Persien.

Externa länkar
Insulin lispro

Insulin lispro eller lisproinsulin är en snabbverkande insulinanalog, en läkemedelssubstans som utgörs av en modifierad form  medicinskt insulin som används för att behandla typ 1- och typ 2-diabetes. Det används som injektion under huden eller i en insulinpump vanligen före eller efter måltid. Effekter kommer vanligtvis inom 30 minuter och varar cirka 5 timmar. Ofta behövs också ett längre verkande insulin som insulin NPH.

Historik
Insulin lispro godkändes första gågnen för användning i USA 1996.Det är en tillverkad form av humant insulin där en aminosyra har bytts ut. År 2020 var det den 71:e vanligaste förskrivna medicinen i USA, med mer än 10 miljoner recept.

Insulin lispro (varumärke Liprolog) beviljades godkännande för försäljning i Europeiska unionen i maj 1997 och återigen i augusti 2001. 

Insulin lispro säljs under varunamnet Humalog av tillverkaren Eli Lilly and Company samt under namnet Insulin Lispro Sanofi av tillverkaren Sanofi Aventis Insulin lispro injiceras subkutant vanligen före eller efter måltid.

I januari 2020 rekommenderade kommittén för humanläkemedel (CHMP) i Europeiska unionen att ett godkännande för försäljning av insulin lisprosyra (varumärket Lyumjev) för behandling av diabetes mellitus beviljas hos vuxna. Insulin lispro (Lyumjev) godkändes för användning i Europeiska unionen i mars 2020 och i USA den 18 juni 2020 enligt Medscape.

Medicinsk användning
Insulin lispro används för att behandla personer med typ 1-diabetes eller typ 2-diabetes. Personer som mår bra på vanligt insulin bör i allmänhet inte ändras till insulin lispro. Användning under graviditet och amning är i allmänhet säker. Det fungerar på samma sätt som humant insulin genom att öka mängden glukos som vävnader tar in och minska mängden glukos som tillverkas av levern.

Biverkningar 
Vanliga biverkningar är hudirritation vid injektionsstället, hypoglykemi, hypokalemi och lipodystrofi. Andra allvarliga biverkningar inkluderar anafylaxi, och överkänslighetsreaktioner. Andra allvarliga biverkningar kan vara låg kaliumhalt i blodet.

Verkningsmekanism
Genom rekombinant DNA-teknik vänds de slutliga lysin- och prolinresterna på den C-terminala änden av B-kedjan. Denna modifiering förändrar inte receptorbindningen, men blockerar bildandet av insulindimerer och hexamerer. Detta gör att större mängder aktivt monomerinsulin kan vara omedelbart tillgängligt för postprandiala injektioner.

Det är en tillverkad form av humant insulin där aminosyrorna lysin och prolin har bytts i slutet av B-kedjan i insulinmolekylen.  Denna omkopplare av aminosyror efterliknar insulinliknande tillväxtfaktor 1 som också har lysin (K) och prolin (P) i den ordningen vid positionerna 27 och 28.

Referenser

Noter

Externa länkar

Diabetesmedel
Peptidhormoner
Carlo Armellini

Carlo Armellini, född 1777 i Rom, död 1863, var en italiensk politiker. Han bildade 1849 ett kortlivat triumvirat tillsammans med Giuseppe Mazzini och Aurelio Saffi.

Italienska politiker under 1800-talet
Födda 1777
Avlidna 1863
Män
Politiker från Rom
Aurelio Saffi

Aurelio Saffi, född 13 oktober 1819 i Forlì, Italien, död 10 april 1890 i Forlì, var en italiensk politiker. Han bildade 1849 ett kortlivat triumvirat tillsammans med Giuseppe Mazzini och Carlo Armellini.

I Forlì har Saffi fått ett torg (piazza) uppkallad efter sig. En gata i södra Trastevere i Rom bär också hans namn.

Födda 1819
Avlidna 1890
Italienska politiker
Män
Personer i Italien under 1800-talet
Forlì

Forlì är en italiensk stad i regionen Emilia-Romagna. Staden är huvudort i provinsen Forlì-Cesena. Kommunen hade  invånare (2018) och gränsar till kommunerna Bertinoro, Brisighella, Castrocaro Terme e Terra del Sole, Faenza, Forlimpopoli, Meldola, Predappio, Ravenna och Russi.

Forlì har sin grund i det romerska Forum Livii som grundades 190 f. Kr. Under medeltiden var Forlì ett betydande säte för ghibellinerna i deras kamp mot påven, men erövrades senare av Cesare Borgia och ingick från 1504 i Kyrkostaten. Forlì blev en del av Italien 1860.

Kända personer från staden 

Melozzo da Forlì
Ansuino da Forlì
Marco Palmezzano
Francesco Menzocchi
Livio Agresti
Alessandro Cortini
Benito Mussolini
Ercole Baldini
Ilario Bandini
Flavio Biondo
Giovanni Battista Cirri
Alexander De Franciscis, biskop (1594–1597).
Geronimo Mercuriali
Giovanni Battista Morgagni
Aurelio Saffi
Giulietta Simionato
Alice (sångare)

Referenser

Externa länkar 

 Officiell webbplats

Kommuner i provinsen Forlì-Cesena
Orter i Emilia-Romagna
Karpatorusinska

Karpatorutenska (русин; kallat łemkowski, "lemkiska", i Polen) är ett östslaviskt språk som talas av rusiner i Karpaterna (i Slovakien, södra Polen och västra Ukraina), i motsats till den rusinska som talas främst i Vojvodina i norra Serbien. Antalet talare är osäkert; åtminstone finns det i Slovakien omkring 14 000 som kallar sig rusiner. Det finns tre varianter av karpatorusinskt skriftspråk; den viktigaste, som används i Slovakien, använder en form av det kyrilliska alfabetet.

Slaviska språk
Språk i Europa
Kasjubiska

Kasjubiska, pomeranska, är ett språk inom den lechitiska grenen av de västslaviska språken. Det talas av cirka 100 000 personer i norra Polen väster om Gdańsk-Gdynia, framförallt i regionen Kassubien.

Historia
Sedan 1850-talet har man sökt höja kasjubiskan till ett litteraturspråk. I synnerhet har Florian Ceynowa (d. 1880) varit mycket verksam i detta syfte. Han har för kasjubiskan uppgjort ett eget alfabet, skrivit en kasjubisk grammatik (1879), utgivit en samling etnografisk-historiska skildringar ur kasjubernas liv (Skorb kaszébsko-slovjnskjé mòvé-, 13 häften, 1866-68) och, under namnet "Wójkasin", åtskilliga mindre folkskrifter. En annan författare är Hieronim Derdowski (Jarosz Dyrda).

Det äldsta prov på språket föreligger i en översättning av Martin Luthers katekes från 1643 (nya upplagor 1752 och 1828). Det var först Christoph Mrongovius (1823 och 1828), som gjorde kassuberna med deras språk till föremål för en allmännare uppmärksamhet.

Särdrag
Kasjubiska språket är liksom sorbiskan (i Brandenburg och Sachsen) och den på 1700-talet utdöda polabiskan i Hannover en rest av de baltiska slavernas (vendernas) språk. Man har velat anse det som en polsk dialekt, men det skiljer sig väsentligen från polska genom -ar- för äldre -or- mellan två konsonanter (kasjubiskans karwo: polskans krowa, ko), genom att göra skillnad på långa och korta vokaler (polskan hade långa och korta vokaler fram till 1500-talet, men har nu blott korta vokaler) och genom rörlig accent eller (i de sydliga dialekterna) accenten på första stavelsen (som i tjeckiskan), i böjningen bland annat genom instrumentalis singular maskulinum och neutrum på nasalt -e istället för -em och dualformer hos verbet. Den västra dialekten (i Pommern) kallas slovinziska; en mellanform mellan den egentliga kasjubiskan och slovinziskan är kabatkiskan.

Fonologi

Vokaler 

Vokaler [a], [o], [u] och [ɛ] kan också realiseras som nasala.

Källa:

Konsonanter 

Källa:

Alfabet 

Kasjubiska alfabetet skrivs med det latinska alfabetet som anpassats till det kasjubiska ljudsystemet med hjälp av diakritiska tecken och kombinationer av bokstäver.
 
Aa Ąą Ãã Bb Cc Dd Ee Éé Ëë Ff Gg Hh Ii Jj Kk Ll Łł 
 
Mm Nn Ńń Oo Òò Óó Ôô Pp Rr Ss Tt Uu Ùù Ww Yy Zz Żż

Textexempel (Herrens bön) 

”Fader vår” på kasjubiska.

Òjcze nasz, jaczi jes w niebie,
niech sã swiãcy Twòje miono,
niech przińdze Twòje królestwò,
niech mdze Twòja wòlô
jakno w niebie tak téż na zemi.
Chleba najégò pòwszednégò dôj nóm dzysô
i òdpùscë nóm naje winë,
jak i më òdpùszcziwómë naszim winowajcóm.
A nie dopùscë na nas pòkùszeniô,
ale nas zbawi òde złégò. Amen

Referenser

Noter

Källor
 (avsnitten "historia" och "särdrag" ovan)

Externa länkar 

 Cassubia Slavica
 Radio Kaszëbë - första radiostationen på kasjubiska
 COE, Kashub language

Slaviska språk
Språk i Polen
Polabiska

Polabiska var ett västslaviskt språk inom den lechitiska gruppen. Det talades i områden kring Elbe (på tjeckiska Labe, därav namnet på språket), bland annat i trakten av Lüneburg, och dog ut under 1700-talet. Bland de systerspråk till polabiskan som lever kvar än idag återfinns polska, sorbiska och kasjubiska.

Se även 
 Vender
 Polabiska slaver

Källor 

Slaviska språk
Utdöda språk
Språk i Tyskland
Mirage

Mirage är franska för hägring och kan också avse:

 Mirage (stridsflygplan) – en fransk serie av stridsflygplan från Dassault Aviation
 The Mirage – ett berömt hotell i Las Vegas, Nevada, USA
 Mirage Studios – ett serieföretag från USA, berömt för serierna om Teenage Mutant Ninja Turtles
 Mirage (musikalbum) – ett musikalbum med Camel
 Mirage (musikalbum av Fleetwood Mac) – ett musikalbum av Fleetwood Mac, lanserat 1982
 Mirage (låt av Santana) – en låt av Santana från albumet Borboletta
 Mirage (Molly Sandén-låt) – en låtsingel av Molly Sandén
 Mirage (Chris Brown-låt) – en låt av Chris Brown och Nas
 Mirage – en EP-skiva av T-ara, se Day by Day (EP)
 Mirage (sång av Kent) – en sång från albumet Tigerdrottningen av rockbandet Kent
 Mirage – en karta i datorspelet Counter-Strike: Global Offensive (CS:GO)
Krokskärs skans

Krokskärs skans var en befästning vid Södertörns sydligaste spets utanför Herrhamra i Torö socken. Den fanns redan under Karl X Gustavs första danska krig, men omtalas inte senare. Däremot är det lilla fiskeläget Krokskär omnämnt med sin typiska bebyggelse där tätt liggande boningshus trängs med båthus, bryggor och sjöbodar. Några av stugorna är knuttimrade, flertalet är från 1900-talet.

Källor

 Kulturmiljöprogram för Nynäshamns kommun, Länsstyrelsen i Stockholms län 1983

Befästningar i Sverige
Skansar i Sverige
Stockholms skärgård
Byggnader och anläggningar i Nynäshamns kommun
Ugglan
Aktion Erntefest

Aktion Erntefest (tyska ”Aktion Skördefest”), även kallad Blodiga onsdagen, var kodnamnet för slutfasen av Operation Reinhard, Nazitysklands förintelse av Generalguvernementets judiska befolkning.

Historik 
Hösten 1943 ämnade SS mörda samtliga kvarvarande judar i Lublin-distriktet i Generalguvernementet, den del av Polen som inte hade inkorporerats i Tredje riket.

Aktion Erntefest inleddes i gryningen den 3 november 1943. SS och polisstyrkor omringade arbetslägren Trawniki och Poniatowa samt koncentrationslägret Majdanek. Under denna dag mördades i Trawniki drygt 10 000 judar genom arkebusering. I Majdanek sköts cirka 18 000 judar. Morden i Poniatowa tog två dagar i anspråk; cirka 14 000 judar mördades. Så många som 42 000 personer kan ha avrättats under Aktion Erntefest, det vill säga fler än massakern i Babij Jar i september 1941.

Massmorden hade beordrats av Heinrich Himmler och de planerades och genomfördes under ledning av SS-officerarna Odilo Globocnik, Christian Wirth, Hermann Höfle, Friedrich Wilhelm Krüger och Jakob Sporrenberg.

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar 

Operation Reinhard
Brott mot mänskligheten
Krigsåret 1943
Generalguvernementet