Nosferatu (film)

Nosferatu, eine Symphonie des Grauens (ty. "Nosferatu, en symfoni i skräck") är en tysk expressionistisk stum skräckfilm från år 1922 av F.W. Murnau. Han ville filmatisera Bram Stokers Dracula, men rättigheterna kostade mer än man var beredda att betala, så man bestämde sig för att filma ändå och gjorde smärre ändringar i handlingen. Resultatet har många likheter med Stokers berättelse. Filmen var ursprungligen totalförbjuden i Sverige men visades 1970 på TV2.

Handling 
Med inflytande från producenten och scenografen Albin Grau etablerade filmen en av två huvudriktningar vad gäller skildrande av vampyrer på film. "Nosferatu-typen" är ett levande lik med gnagar-liknande drag (särskilt långa fingernaglar och framtänder), som associeras med råttor och smittor, och varken charmerande eller erotisk men istället motbjudande. Dess offer dör vanligtvis och förvandlas inte till vampyrer själva. Den andra, mer vanligt förekommande, typen är "Dracula-typen" (etablerad i och med Bela Lugosis version av Dracula och förevigad av Lugosi och Christopher Lee), en charmig aristokrat som är skicklig på att förföra sina offer och omvandla dem till nya vampyrer.

Rollista 
 Max Schreck – greve Orlok
 Gustav von Wangenheim – Thomas Hutter
 Greta Schröder – Ellen Hutter
 Alexander Granach – Knock, mäklare
 Georg H. Schnell – redare Harding
 Ruth Landshoff – Ruth Harding, Hardins syster
 John Gottowt – professor Bulwer, Paracelsusanhängare
 Gustav Botz – professor Sievers, stadsläkaren
 Max Nemetz – kaptenen på Empusa
 Wolfgang Heinz – förstestyrman
 Guido Herzfeld – gästgivare
 Karl Etlinger – studerande hos Bulwer
 Fanny Schreck – sjuksköterska	(okrediterad)

Produktion och distribution 
"Dracula" blev "Nosferatu" och namnen på karaktärerna ändrades, greve Dracula ändrades till greve Orlok. Rollen som vampyr spelades av Max Schreck. Andra huvudaktörer i filmen var Gustav von Wangenheim, Greta Schröder och Alexander Granach.

Detta blev den första filmen från produktionsbolaget Prana-Film, men också den sista eftersom de förklarade sig bankrutt efter att Bram Stokers änka, Florence Stoker, stämde dem för upphovsrättsbrott och vann. Rätten beordrade att samtliga existerande exemplar av Nosferatu skulle förstöras, men då filmen hunnit distribueras världen över undgick några kopior förstörelsen. Dessa kopierades sedan i sin tur, och Nosferatu kom så småningom att anses vara en av de främsta filmatiseringarna av Stokers vampyrberättelse. Murnau hade tidigare gjort likadant när han 1920 filmade R.L. Stevensons Dr. Jekyll och Mr. Hyde som Der Januskopf (1920), med Conrad Veidt i huvudrollen och Bela Lugosi som hans butler; Stevensons efterlevande stämde och alla kopior förstördes och den räknas som en förlorad film.

Delar av filmen som föregavs visa Transsylvanien var filmade i Slovakien (Tatrabergen, Waag). Nosferatus slott exempelvis är Orava-slottet i norra Slovakien.

Till skillnad mot vad många tycks tro betyder "nosferatu" varken "vampyr", "odöd" eller liknande. Termen kom ursprungligen från det kyrkslaviska ordet nosufur-atu, som kommer från grekiska "nosophoros". "Nosophoros" betyder "smittspridare". Dess ursprung är förståeligt med tanke på att i många europeiska nationer ansågs vampyrer vara spridare av smittor.

Versioner 
År 1979 gjordes i Västtyskland en nyinspelning av Werner Herzog vid namn Nosferatu, Phantom der Nacht med Klaus Kinski som vampyren och år 2000 spelades filmen Shadow of the Vampire in, som är en metafilm, en påhittad historia runt inspelningen av Nosferatu.

Referenser 

Tyska filmer 1922
Tyska skräckfilmer
Tyska stumfilmer
Tyska vampyrfilmer
Rumänien på film
Filmer i regi av Friedrich Wilhelm Murnau
Filmatiseringar av Dracula