kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Sven E. Svensson

Sven Erik Emanuel Svensson, född 3 november 1899 i Västerås domkyrkoförsamling, Västmanlands län, död 22 april 1960 i Uppsala församling, Uppsala län, var en svensk musikforskare, musikteoretiker och klarinettist. Han var director musices vid Uppsala universitet 1940–1960.

Biografi
Svensson studerade violinspel och komposition i Uppsala för Wilhelm Lundgren, senare för Wilhelm Stenhammar i Stockholm, och under 1920-talet musikhistoria i Uppsala för Carl-Allan Moberg.
Han var privatlärare i violin och harmonilära i Uppsala 1920–1930, lärare vid Uppsala Musikskola 1930–1945, samt var även musikrecensent i Upsala Nya Tidning 1933–1940.

Svensson utgick i sin harmonilära från Hugo Riemanns teori att varje ton har både en övertonserie och en undertonserie. Som teoretisk konstruktion är teorin intressant, men idén om undertoner är omdiskuterad och inte på något sätt bevisad.

År 1938 lät Svensson publicera sin biografi över den fiktive gustavianske tonsättaren Gustaf Fredrici (1770–1801), ett alter ego i vars namn Svensson även komponerat flera wienklassicismimiterande verk, bland annat ett rekviem och en klarinettkvintett.

Med arbeten som Musikens instrumentala former (tillsammans med Carl-Allan Moberg och Per Lindfors, 1943) och Bonniers illustrerade musiklexikon (tillsammans med Erik Noreen, 1946) fick han stor betydelse också som musikalisk folkbildare.

Sven E. Svensson är begravd på Uppsala gamla kyrkogård.

Utmärkelser
1945 – Hedersdoktor vid Uppsala universitet
1949 – Riddare av Vasaorden
1951 – Ledamot nr 660 av Kungliga Musikaliska Akademien
1959 – Medaljen för tonkonstens främjande

Bibliografi (urval)
 Harmonilära (med Carl-Allan Moberg) (1933)
 Drottning Kristina och hennes italienske hovkapellmästare Vincenzo Albrici (med Carl-Allan Moberg) (1938)
 Orkestern och dess instrument (1942)
 Hugo Alfvén som människa och konstnär (1946)
 Joseph Haydns stråkkvartetter (1948)
 Några blad ur körsångens historia (1949)
 Musik i teori och praxis (1952)
 Studier i eskimåmusikens intervallförråd och tonalitet (1957)

Övrigt
Sven E. Svensson är förebilden till katten Laban från Observatorieparken i Gösta Knutssons böcker om Pelle Svanslös. 
Musicum i Uppsala, där han bodde och verkade som director musices, ligger i Observatorieparken.

Källor

Noter

Vidare läsning
 Sven E. Svensson på Levande musikarv

Externa länkar
 
 Bilder på Upplandsmuseet

Svenska klarinettister
Svenska dirigenter
Svenska klassiska kompositörer under 1900-talet
Svenska musikteoretiker
Director musices
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Hedersdoktorer vid Uppsala universitet
Musiker från Västerås
Gravsatta på Uppsala gamla kyrkogård
Födda 1899
Avlidna 1960
Män
Valse triste

Valse triste, sorglig vals, Op. 44, No. 1. Det mest kända stycket med detta namn är komponerat av den finske kompositören Jean Sibelius år 1904 och skrivet för orkester, men finns även i arrangemang för piano. Valsen är hämtad ur Sibelius musik till teaterpjäsen Döden (Kuolema) av svågern Arvid Järnefelt.

En föregångare till Valse triste framfördes första gången den 2 december 1903 under namnet, Tempo di valse lento - Poco risoluto och blev klar just före premiären av skådespelet Döden. Stycket reviderades året efter och framfördes i Helsingfors den 25 april 1904 som Valse triste.

Verket sägs ha kommit till då Sibelius hade drabbats av influensa och försökte kurera denna med stora mängder kinin, den tidens medel mot förkylning. Några månader senare tvingades han på grund av penningknipa att sälja Valse triste till sin förläggare för 100 Mark. Han anade då inte att valsen redan efter några år skulle komma att bli världskänd (och göra förläggaren till en förmögen man) och i olika arrangemang spelas även av restaurangorkestrar. Stycket har senare även kommit att benämnas som Op. 44, No. 1.

Källor 
 Erik Tawaststjerna, Jean Sibelius - åren 1904-1914, Atlantis 1991.
 http://www.sibelius.fi/svenska/elamankaari/sib_kuolemanvalssi.htm

Verk av Jean Sibelius
Klassisk musik
Enköpings stad

Denna artikel handlar om den tidigare kommunen Enköpings stad. För orten se Enköping, för dagens kommun, se Enköpings kommun

Enköpings stad var en stad och kommun i Uppsala län.

Administrativ historik
Det äldsta bevarade brevet med stadsprivilegier för Enköping utfärdades först den 14 april 1413 av kung Erik av Pommern men möjligen kan privilegier ha tilldelats staden tidigare då ärkebiskop Jarler i ett brev skrivet i början av 1250-talet nämner borgare i Enköping. En stadsbildning fanns på platsen redan på 1100-talet.
 
Staden blev en egen kommun, enligt Förordning om kommunalstyrelse i stad (SFS 1862:14) från och med den 1 januari 1863, då Sveriges kommunsystem infördes. Den 1 januari 1952 (enligt beslut den 31 mars 1950) överfördes till Enköpings stad och församling från Vårfrukyrka landskommun och församling vissa områden med 655 invånare (enligt folkräkningen den 31 december 1950) och omfattande en areal av 26,61 km², varav 26,54 km² land.

Den 1 januari 1953 överfördes till staden från Åsunda landskommun och Svinnegarns församling hela området öster om Svinnegarnsviken med 14 invånare och omfattande en areal av 1,91 km², varav allt land. 1 januari 1954 överfördes obebodda öar i Svinnegarnsviken omfattande en areal av 0,09 km² land till staden från Åsunda landskommun och Svinnegarns församling.

I samband med kommunreformen den 1 januari 1971 ombildades Enköpings stad till Enköpings kommun.

1 januari 2016 inrättades distriktet Enköping, med samma omfattning som Enköpings församling fick 1972, och vari detta område ingår.

Judiciell tillhörighet
Enköpings stad hade egen jurisdiktion med rådhusrätt som upphörde från och med år 1963 då staden lades under Uppsala läns södra domsaga och Trögds tingslag.

Kyrklig tillhörighet
Staden hörde i kyrkligt hänseende till Enköpings församling.

Sockenkod
För registrerade fornfynd med mera så återfinns staden inom ett område definierat av sockenkod 0219 som motsvarar den omfattning staden med dess landskommun hade kring 1950.

Stadsvapnet
Blasonering: En blå sköld med fyra korsformigt ställda liljor av guld.

I det äldsta sigillet från 1300-talet finns liljorna med. Det har att göra med att liljan är en symbol för jungfru Maria, som gett namn åt Vårfrukyrkan. Som vapen fastställdes det av Kungl. Maj:t år 1928. Det registrerades för den nya kommunen i PRV år 1974.

Geografi
Enköpings stad omfattade den 1 januari 1952 en areal av 38,45 km², varav 38,33 km² land. Efter nymätningar och arealberäkningar färdiga den 1 januari 1956 omfattade staden den 1 januari 1961 en areal av 41,15 km², varav 41,02 km² land.

Tätorter i staden 1960
I Enköpings stad fanns tätorten Enköping, som hade 12 615 invånare den 1 november 1960. Tätortsgraden i staden var då 95,9 procent.

Politik

Mandatfördelning i valen 1919–1966

Se även
Lista över borgmästare i Enköping

Referenser

Indelningar i Enköpings kommun
 
Städer i Sverige
Sveriges kommuner 1863-1951
Sveriges kommuner 1952-1970
Tidigare kommuner i Uppsala län
Lodbrok (marin lyftkran)

Lodbrok är en marin lyftkran på ponton, byggd 1956 vid Finnboda Varv. Fartyget ägs av Marine Group. Namnet härrör från Ragnar Lodbrok som enligt den danske hävdatecknaren Saxo Grammaticus var jarl hos den danske kungen Hårik. Enligt fornisländsk mytologi var han emellertid son till en sveakung vid namn Sigurd Ring. Namnet Lodbrok hade han enligt sagorna då han till skydd mot en lindorm burit en särskild sorts vargskinnsbyxor bestrukna med beck ("lodbrokor") för att ettret (giftet) inte skall skada honom.

Fakta

Lyftkraft: 260 ton 10 m ut och 34 m upp. 100 ton 20 m ut och 25 m upp
Största höjd: 51 meter
Minsta höjd: 24 meter
Längd: 41,6 meter
Bredd: 16,5 meter
Djupgående: 2 m tom, 3,4 m med maxlast
Deplacement: 815 ton
Fart: 4 knop, kan bogseras för högre fart
Byggd vid Finnboda varv 1956 
Hemmahamn: Piteå

Händelser med Lodbrok
Var med och bärgade regalskeppet Vasa
Var med och byggde Essingeledens broar 1963, bland annat Essingebron som Lodbrok krockade med år 2005.
Krockade med Essingebron den 14 oktober 2005, se kollisionen mellan Lodbrok och Essingebron.
Medverkade med tunga lyft vid bygget av Lidingöbron, 1968-1970.
Medverkan med tunga lyft i renoveringen av Stadshusbron i Stockholm, den 6–8 april 2012.
Medverkan med tunga lyft i bygget av bron Dubbelkrum över Sundsvallsfjärden 2012.
Medverkade vid tunga lyft vid bygget av Lilla Lidingöbron, 2019-2021.

Lodbrok i olika uppdrag

Krandetaljer

Referenser

Externa länkar

Tugboat Lars: Diverse pontonkranar m.m.
Kran krockade med Essingebron

Kranfartyg
Specialfartyg
Fartyg sjösatta 1956
Fartyg byggda i Stockholm
Lyftkranar
Kieran Culkin

Kieran Kyle Culkin, född 30 september 1982 i New York, är en amerikansk skådespelare. Han är son till Broadwayskådespelaren Kit Culkin och Patricia Brentrup och har fem syskon: Shane (född 1976), Macaulay (född 26 augusti 1980), Quinn (född 1984), Christian (född 1987) och Rory (född 21 juli 1989). Kieran hade även en till syster som hette Dakota (född 1979) som avled den 10 december 2008, 29 år gammal.

Culkin medverkade bland annat i Ciderhusreglerna och i Ensam hemma-filmerna där han spelade brodern Macaulays rollfigurs kusin.

Culkin gifte sig med Jazz Charton år 2013. De har två barn, en dotter och en son.

Filmografi (i urval)

Referenser

Externa länkar 
 
Internet Broadway Database

Födda 1982
Amerikanska skådespelare
Amerikanska scenskådespelare
Män
Levande personer
Amerikanska barnskådespelare
Skådespelare från New York
Setra

Setra kan också avse Setra Group, en trävaruindustri.

Setra, busstillverkare som från början var ett varumärke under Kässbohrer. Namnet Setra är en förkortning av Selbsttragend och betyder alltså självbärande.

Före 1995 var Setra ett märke som ägdes av Kässbohrer. Daimler-Benz köpte då busstillverkningen och bildade ett gemensamt bolag, EvoBus, som i dag står för tillverkningen av bussar under namnen Mercedes-Benz och Setra.

Externa länkar 

Setra

Tyska busstillverkare
Daimler AG
Fordonsmärken tillhörande Daimler AG
Förhållning

Förhållning, term från harmoniläran. Det är en av de betonade dissonanserna. 

Tonen ifråga 
 1) förbereds först i ett konsonant sammanhang
 2) ligger därefter kvar på (relativt) betonad taktdel, trots att det harmoniska sammanhanget ändras så att en dissonans uppstår mellan förhållningstonen och annan ton i ackordet
 3) faller (nedåt, oftast en halvton, men kan i undantagsfall gå uppåt, beroende på sammanhanget) så att konsonans igen uppstår

I sträng harmonilära ska alla betonade dissonanser vara av denna typ. I friare sats förekommer också förslag (ordet förslag har i denna betydelse betoningar på bägge stavelserna).

Harmonik
Kontrapunkt
Bågø

Bågø, är en 6,23 km² stor ö med 29 invånare (1/1 2020) i Lilla Bält.

Ön är en utpräglad lantbruksö, cirka hälften av ytan är odlad. Den är också känd för sin fina badstrand nära hamnen och för de fina möjligheterna till strandfiske, framförallt på den västra delen.

Öns högsta punkt är 8 meter över havet, men utsikten över Lilla Bält är ändå fin. Ön har stora ängsarealer och två stora insjöar. Fågellivet är rikt och består bland annat av grågås, gråhäger och ormvråk. Det finns även stora bestånd av hare och fasan, som jagas årligen.

Källor

Öar i Region Syddanmark
Assens kommun
Autentisk tonart

En autentisk tonart är någon av de fyra tonarter som används inom gregoriansk sång vars grundton (tonika) är den lägsta tonen på skalan, frånsett möjligheten att lägga till ytterligare en ton nedanför. Med det naturliga diatoniska tonarten C-dur som jämförelse är dessa tonarter uppkallade efter den ton med vilken de börjar: D (dorisk), E (frygisk), F (lydisk) och G (mixolydisk skala). De andra fyra gregorianska tonarterna är plagala och skiljer sig därför från de autentiska tonarterna i omfång och recitativa toner.

Den västerländska monofoniska musiken tog form mellan 500-talet och det tidiga 800-talet, men det finns inga faktiska källor eller noter från denna tid. Under det sena 700-talet kom ett system av åtta modala tonarter att förknippas med den gregorianska sången. Systemet kom förmodligen från det medeltida bysantinska systemet oktōēchos, vilket var ett sätt att strukturera och beskriva tonarter, vilket antyds av de icke-hellenistiska grekiska beteckningarna i de tidigaste västerländska källorna från ca 800.  Oberoende av detta skapade Hucbald (840-930) ett system av åtta indelade tonarter med två huvudtyper: autentisk och plagal. De autentiska tonarterna var de udda; 1, 3, 5, och 7. Tenoren, eller dominanten (motsvarande recitativtonen i psalmer), ligger fem steg över grundtonen med undantag för den tredje skala (den frygiska), där den ligger sex steg över. Detta beror på att den femte tonen över tonikan i den frygiska skalan är den instabila B/B♭.

Referenser

Noter

Översättning

Tonarter, skalor och modi
Kyrkomusik
Musik under medeltiden

en:Gregorian mode#Authentic mode
Plagal tonart

Plagala tonarter (av grekiskans pla'gios, sned, åt sidan) kallas de fyra nya kyrkotonarterna, som på Gregorius I:s tid tillades såsom under- eller sidoordnade de fyra äldre "autentiska" tonarterna. De hade samma intervaller och sluttoner som dessa, men oktavomfånget var förskjutet en kvart lägre. Då en autentisk dorisk melodi därmed rörde sig inom omfånget d-d1, rörde sig en motsvarande plagala ("hypodorisk") i omfånget A-a, dock fortfarande med d som finalton (finalis). När på 1500-talet två nya autentiska tonarter tillades (på c och a), fick även dessa sina plagala motstycken (på g och e). Hela antalet kyrkotonarter blev därmed 12.

Se även
Gregoriansk sång

Tonarter, skalor och modi
Nio serenader

Nio serenader, titel: Nio tre-stämmiga serenader för tenor, baryton och bas, utgavs av Gunnar Wennerberg år 1852. 

Serenaderna är komponerade under åren 1845–1850, och ytterligare fem serenader av samma typ utgavs av honom år 1875.
De är grovt ordnade enligt serenadtraditionen för manskör, med en väcksång i början och en god natt-sång som avslutning.

Bakgrund
Från våren 1846 skrev Gunnar Wennerberg trestämmiga serenader som han själv, Otto Beronius och Daniel Hwasser sjöng för Hedda Cronstedt, hans blivande hustru.

Innehåll

Ack säg mig, var är du? 
Vakna opp! 
Darrande ton 
Tindrande stjärna 
Minns du den gången? 
Far då väl 
O, se ej så 
Klagande sång 
God natt, god natt! min levnads klara stjärna

Fem serenader
Den serenadsamling som utgavs av Wennerberg år 1875, Fem tre-stämmiga serenader, är en direkt fortsättning på Nio serenader i form och stil. Samlingen innehåller följande serenader:
 Dig jag sjunger
 Fordom i nattliga stunder
 O, hur kvällens stjärnor skrida 
 God natt, god natt! må goda änglar fara
 Slutgodnatt

Källor
 Gunnar Wennerberg i Nordisk familjebok, sidorna 1160–1161, 1921

Noter

Se även
Serenad
De Tre

Externa länkar
Sångtexterna på Open Library - Smärre dikter, sid 43–69, 1885
"Nio serenader" på Musik- och teaterbiblioteket
"Fem serenader" på Musik- och teaterbiblioteket

Svenska sånger
Serenader
Sånger skrivna av Gunnar Wennerberg
Förslag (musik)

Förslag (med betoning på båda stavelserna) - term från satsläran. En av de betonade dissonanserna.

Tonen ifråga:
behöver inte alls förberedas - till skillnad från förhållningen
skapar en dissonans mot någon annan ton i det harmoniska eller kontrapunktiska sammanhanget
faller (oftast en halvton nedåt - men kan i undantagsfall gå uppåt, beroende på sammanhanget) så att konsonans kan uppstå

I sträng sats ska alla betonade dissonanser vara av den förberedda typen, kallad förhållning. Förslaget förekommer dock i fri sats.

Harmonik
Kontrapunkt
Harmonilära

Harmonilära kan syfta på.

 Harmonilära (musik) – ett delområde inom musikteori som behandlar ackord
 Harmonilära – en harmoni som man länge trodde uppstod mellan planeterna, se sfärernas harmoni
Iannis Xenakis

Iannis Xenakis (Ιάννης Ξενάκης), född 29 maj 1922 i Brăila, Rumänien, död 4 februari 2001 i Paris, Frankrike, var en grekisk-fransk tonsättare och arkitekt, verksam i Paris.

Biografi
Xenakis var medarbetare till Le Corbusier 1947-60. Som tonsättare har han blivit känd för sin s.k. stokastiska eller globala form. I många av sina musikaliska kompositioner använde Xenakis matematiska modeller för att strukturera det musikaliska materialet. Han använde därför mycket tidigt datorer som ett verktyg i komponerandet.

Xenakis mottog 1999 Polarpriset.

Källor

Grekiska kompositörer
Polarprismottagare
Födda 1922
Avlidna 2001
Män
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Personer från Brăila
Kyotopristagare
Harold Hilton

Harold Horsfall Hilton, född 12 januari 1869 i West Kirby, Merseyside, död 1942 i Westcote, Gloucestershire, var en brittisk golfspelare. Han var en av golfhistoriens största amatörspelare.

1892 vann han The Open Championship på Muirfield och blev därmed den andra amatören som vann tävlingen. Det var första året som tävlingen spelades över 72 hål. Han vann igen 1897 på sin hemmaklubb Hoylake. De andra amatörerna som har vunnit The Open Championship är John Ball och Bobby Jones. 

Hilton vann även British Amateur Championship fyra gånger, bland annat 1911 då han blev den ende brittiske spelaren som vunnit de brittiska och amerikanska amatörmästerskapen samma år.

Han var liten till växten men han var teknisk och hade väldigt kraftfulla slag. Han klarade att slå bollen med backspin trots att inte wedgar fanns på den tiden.

Hilton var under en period redaktör för Golf Illustrated och han var den förste chefredaktören för Golf Monthly. Han skrev även golfböcker.

Meriter

Majorsegrar
1892 The Open Championship
1897 The Open Championship

Övriga segrar
1900 British Amateur Championship
1901 British Amateur Championship
1911 British Amateur Championship, US Amateur
1913 British Amateur Championship

Bibliografi
My Golfing Reminiscences (1907)



Engelska golfspelare
Födda 1869
Avlidna 1942
Män
Carl Woese

Carl Richard Woese, född 15 juli 1928 i Syracuse, New York, död 30 december 2012 i Urbana, Illinois, var en amerikansk professor i mikrobiologi vid University of Illinois at Urbana-Champaign. Woeses största insats anses vara att han visade att arkéer (Archaea) bildar en egen domän jämte bakterier och eukaryoter. Han är också känd för att redan 1967 föreslå att den första livsformen var baserad på RNA istället för, som idag, DNA.

Utmärkelser
Woese har fått ett flertal utmärkelser för sitt arbete. Han blev en MacArthur Fellow 1984, invaldes till National Academy of Science i USA 1988, fick Leeuwenhoekmedaljen 1992 och National Medal of Science 2000. Woese besökte Sverige 2003 för att motta Crafoordpriset av Kungliga Vetenskapsakademien. Han var även utländsk ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien.

Amerikanska biologer under 1900-talet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Personer från Syracuse, New York
Män
Födda 1928
Avlidna 2012
Mottagare av Crafoordpriset
Forskare från delstaten New York
Genomgångston

Genomgångston är en av de obetonade dissonanserna.

Händelseförlopp
 På en relativt betonad taktdel föreligger en konsonans mellan en viss stämma och en annan.
 På en relativt obetonad taktdel rör sig stämman stegvis uppåt (eller nedåt). Dissonans uppstår mot någon annan ton.
 På en relativt betonad taktdel rör sig stämman ytterligare åt samma håll som tidigare. Konsonans uppstår.

Harmonik
Satstyper och satstekniker
Autokton

Autokton (av grekiskans autos, "själv", "egen" och chthon, "jord"), en term för det eller de som härstammar från ett specifikt område. Termen används bland annat inom geologi, lingvistik, biologi och zoologi. Man brukar exempelvis beteckna ett lands ursprungsbefolkning som autoktona. En autokton bergart ligger orubbad där den en gång avsattes medan en allokton bergart har transporterats från den plats var den bildades.

Se även
Ursprungsbefolkning (till exempel samer, assyrier och aboriginer)

Biogeografi
Historisk lingvistik
USA:s Grand Prix 1991

USA:s Grand Prix 1991 var det första av 16 lopp ingående i formel 1-VM 1991.

Resultat
 Ayrton Senna, McLaren-Honda, 10 poäng
 Alain Prost, Ferrari, 6
 Nelson Piquet, Benetton-Ford, 4
 Stefano Modena, Tyrrell-Honda, 3
 Satoru Nakajima, Tyrrell-Honda, 2
 Aguri Suzuki, Larrousse (Lola-Ford), 1
 Nicola Larini, Lambo-Lamborghini
 Gabriele Tarquini, AGS-Ford 
 Pierluigi Martini, Minardi-Ferrari (varv 75, motor) 
 Bertrand Gachot, Jordan-Ford (75, motor)
 Martin Brundle, Brabham-Yamaha
 Jean Alesi, Ferrari (72, växellåda)

Förare som bröt loppet
 Mika Häkkinen, Lotus-Judd (varv 59, motor)
 Riccardo Patrese, Williams-Renault (49, växellåda) 
 Roberto Moreno, Benetton-Ford (49, kollision) 
 Michele Alboreto, Footwork-Porsche (41, motor) 
 Ivan Capelli, Leyton House-Ilmor (40, växellåda) 
 Thierry Boutsen, Ligier-Lamborghini (40, motor) 
 Gerhard Berger, McLaren-Honda (36, bränslepump)
 Nigel Mansell, Williams-Renault (35, växellåda) 
 Mauricio Gugelmin, Leyton House-Ilmor (34, växellåda) 
 Mark Blundell, Brabham-Yamaha (32, snurrade av) 
 Emanuele Pirro, BMS Scuderia Italia (Dallara-Judd) (16, växellåda) 
 Gianni Morbidelli, Minardi-Ferrari (15, växellåda) 
 JJ Lehto, BMS Scuderia Italia (Dallara-Judd) (12, växellåda) 
 Éric Bernard, Larrousse (Lola-Ford) (4, motor)

Förare som ej kvalificerade sig 
 Alex Caffi, Footwork-Porsche
 Stefan "Lill-Lövis" Johansson, AGS-Ford
 Érik Comas, Ligier-Lamborghini 
 Julian Bailey, Lotus-Judd

Förare som ej förkvalificerade sig 
 Andrea de Cesaris, Jordan-Ford 
 Pedro Matos Chaves, Coloni-Ford
 Olivier Grouillard, Fondmetal-Ford 
 Eric van de Poele, Lambo-Lamborghini

Noteringar
 Fondmetal, Footwork, Jordan, Lambo och motortillverkaren Ilmor gjorde F1-debut.
 Mark Blundell, Pedro Matos Chaves, Érik Comas, Mika Häkkinen och Eric van de Poele gjorde F1-debut. 
 Jean Alesis första snabbaste varv.
 Loppet stoppades efter två timmar.

VM-ställning

1991 i USA
USA:s Grand Prix
Henry Picard

Henry Picard, (1907-1997) var en amerikansk professionell golfspelare.

Picard segrade i The Masters Tournament 1938 och PGA Championship 1939 där han vann med ett slag före Byron Nelson. Utöver dessa majorsegrar vann han 26 tävlingar på den amerikanska PGA-touren.

Han arbetade som klubbprofessional på Canterbury Golf Club i Cleveland där han bland annat tränade ungdomar med funktionsnedsättning.

Amerikanska golfspelare
Män
Födda 1907
Avlidna 1997
Framåt fredag

Framåt fredag är ett radioprogram i Sveriges Radio P4 som sänds i SR Väst. Programledare är Benny Andersson, Jimmie Schewenius, Peter Sundblad, Lars Gunnar Övermyr och Elin Fredriksson. I programmet diskuteras nyheter från veckan som gått. Ett stående inslag är att programledarna skriver nya sångtexter till kända melodier. Ett urval av sångerna har släppts på CD. 

Ett utdrag ur Framåt fredag ingick tidigare som ett block i P4-programmet Kalas.

Diskografi

Externa länkar
Framåt fredag på SR.se

Underhållningsprogram i Sveriges Radio
Paris (musikgrupp)

Paris är en svensk indiepopgrupp, bildad i Stockholm i juni 2001.

Paris första spelning var på Hultsfredsfestivalens demoscen den 16 juni 2001. Gruppen utgav demoskivorna Greatest Hits 1 och 2 2001 och 2002 och fick därefter skivkontrakt med Look Left Recordings. 2003 utkom bandets debut-EP Les Amis De Paris och senare samma år släpptes debutalbumet Yellow Eden. Debuten följdes av Secrets on Tape (2005) och The Landlord Is Kind Enough to Let Us Have Our Little Sessions (2007). Inför den sistnämnda hade Oskar Kvant ersatt Johan Efraimsson på trummor.

Medlemmar 
 Senaste
Oskar Kvant – trummor
Annika Mellin – sång, gitarr, keyboard
Emma Nylén – sång, keyboard, gitarr
Mattias Svensson – bas

 Tidigare
Johan Efraimsson – trummor

Diskografi

Album 
 2003 – Yellow Eden
 2005 – Secrets on Tape
 2007 – The Landlord Is Kind Enough to Let Us Have Our Little Sessions

EP
 2003 – Les Amis De Paris
2012 – From Paris to Pluto

Singlar
 2003 – Disco Fever
 2003 – Rainy Day in London
 2003 – Streetlights
 2004 – Hey Sailor!
 2005 – Captain Morgan
 2005 – 60 Minutes
 2007 – When I Laid My Eyes on You

Referenser 

Svenska indiepopgrupper
Musikgrupper bildade 2001
Musikgrupper från Stockholm