kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Tekla

Tekla eller Thekla är ett kvinnonamn av grekiskt ursprung, ursprungligen Theokleia. Det är femininformen av Theokles, bildat av Theos 'gud' och kleos 'rykte', vilket kan uttydas som 'Guds lovprisare' eller alternativt 'den genom Gud berömda'. Namnet finns i almanackan den 23 september till minne av en kvinna som aposteln Paulus omvände till kristendomen och som är helgon i den katolska och de ortodoxa kyrkorna. Hennes gärningar tillsammans med Paulus berättas det om i apokryfa apostlagärningsskrifter.

Det äldsta belägget i Sverige är från år 1725..  

Namnet har varit ovanligt under hela 1900-talet, men fick ett uppsving under den senare delen av 1990-talet. Namnet var dock vanligt förekommande fram till 1880-talet. Den 31 december 2012 fanns det totalt 1 030 personer i Sverige med namnet Tekla/Thekla, varav 344 med det som förstanamn/tilltalsnamn. År 2003 fick 28 flickor namnet, varav 12 fick det som tilltalsnamn.

Namnsdag: 23 september, delas med Tea

Personer med namnet Tekla
Tekla Autio 
 Tekla, sångerska
 Tekla Bądarzewska-Baranowska, polsk kompositör och musiker
 Thekla Borgh, skådespelare
 Tekla Hultin, finländsk politiker
 Thekla Knös, psalmförfattare
 Tekla Nordström, xylograf
 Tekla Sjöblom, skådespelare
 Tekla Åberg, skolledare
 Thecla Åhlander, skådespelare

Referenser

Kvinnonamn

en:Thecla (disambiguation)
Tea

För andra betydelser, se TEA.

Tea eller Thea är ett kvinnonamn och en kortform av Dorotea, Teodora eller Teresia. Det kan också betraktas som en form av gudinnenamnet Theia.
Namnet har använts som dopnamn i Sverige sedan mitten av 1800-talet.

Under slutet av 90-talet blev Tea ett av de 100 vanligaste tilltalsnamnen bland de yngsta. Så populärt har namnet troligen aldrig varit tidigare.
Den 31 december 2012 fanns det totalt 7 192 personer i Sverige med namnet Tea eller Thea, varav 5 588 med det som förstanamn/tilltalsnamn.
År 2003 fick 531 flickor något av namnen, varav 432 fick det som tilltalsnamn.

Namnsdag: 23 september  (sedan 1993, dessförinnan 9 november)

Personer med namnet Tea/Thea
 Thea von Harbou, tysk författare och skådespelerska
 Téa Leoni, amerikansk skådespelerska
 Thea Nyberg
 Thea Oljelund, svensk författare och journalist
 Tea Tsulukiani, georgisk politiker och justitieminister
 Thea Vidale, amerikansk komiker och skådespelerska

Referenser

Kvinnonamn
Strategispel

Strategispel är ett spel där deltagarna använder sitt strategiska tänkande. I dag avses ofta strategidatorspel, men även brädspel och kortspel kan räknas dit.

Olika typer av strategispel på dator är realtidsstrategi och turordningsbaserade strategispel.

Vissa strategispel har fullständig information vilket betyder att spelarna känner till hela spelets tillstånd.

Se även
Spelteori
Krigsspel

Externa länkar

Hoplites
Ancient Empires
Grognard
Gert

Gert eller Gerdt (ovanlig stavning) är ett huvudsakligen ett mansnamn men också ett kvinnonamn i Sverige med något hundratal kvinnliga namnbärare. Namnet är en kortform av Gerhard som är bildad av forntyska ger - spjut och harti - hård. Gert uttalas antingen med hårt g-ljud eller med j-ljud. Uttalet "järt" är vanligast. Observera att namnet inte har något att göra med det flamländska Geert eller tyskans Gerd som uttalas med hårt g i början. Gerd är i Sverige enbart ett kvinnonamn. Gert anses betyda "Den bistre spjutkämpen". Gert är tidigast belagt i Sverige år 1831, då stavat Gerdt.

Gert hade sin stora popularitetsperiod under 40- och 50-talen och ingen i Sverige har döpts till Gert som tilltalsnamn sedan 1993 enligt Statistiska Centralbyrån. Endast ett fåtal per år har fått namnet men ingen som tilltalsnamn. Namnet är extremt ovanligt bland personer yngre än cirka 50 år men har aldrig varit ett modenamn, inte ens under 40- och 50-talen.

Den 31 december 2012 fanns det totalt 10 566 personer i Sverige med namnet Gert/Gerdt, varav 6 368 med det som förstanamn/tilltalsnamn. År 2003 fick 17 pojkar namnet, men ingen fick det som tilltalsnamn.

Namnsdag: 24 september  (sedan 1986)

Personer med förnamnet Gert 
Gert Aspelin – svensk konstnär
Gert Blomé – svensk ishockeyspelare
Gert Bonnier – svensk professor i genetik
Gert Borgenstierna – svensk biskop
Gert Crafoord – svensk violinist
Gert Fredriksson – svensk kanotist, bragdmedaljör
Gert Fröbe – tysk skådespelare
Gert Fylking – svensk skådespelare
Gert-Dietmar Klause – östtysk längdskidåkare
Gert Lengstrand – svensk sångare och kompositör
Gert Möller – svensk friidrottare
Gert Svendsén – svensk pionjär inom kickbike-(sparkcykel)-scenen.
Gert Wingårdh – svensk arkitekt
Gert Mårland - svensk fotbollsspelare

Fiktiva personer med förnamnet Gert
 Gert Bokpräntare, person i August Strindbergs drama Mäster Olof från 1872 och 1878

Platser
Gert, Nagu – en ö i Åboland

Referenser 

Mansnamn
Auto-fire

Auto-fire (alternativt Autofire eller Auto Fire) är en funktion som finns på många spelkontroller och innebär i korthet att spelaren inte behöver göra upprepade tryckningar på fire-knappen för att åstadkomma flera tryck i en snabb följd. Auto-fire tillkom under senare delen av 1980-talet sedan problemet med fire-tumme vuxit avsevärt.

Det finns normalt sett två olika varianter: turbo, då man måste hålla vald knapp nedtryckt för att önskad effekt ska uppnås, samt autofire, då man inte ens behöver röra knappen utan kontrollen utför kommandot ändå.

Auto-fire förekom i olika varianter: Antingen som en teknisk lösning på själva styrspaken eller som ett val i spelets inställningsmeny. Det förekom dessutom fuskadaptrar, till exempel The Final Cartridge III (C64), som kunde styra styrspakens funktion även om det aktuella spelet inte hade funktionen inbyggd.

Datorspelstermer
Jansenism

Jansenism var en riktning inom Romersk-katolska kyrkan under 1600- och 1700-talen. Den utgick från biskopen i Ieper, Cornelius Jansen (1585–1638).

Medan renässansen och upplysningen framhävde människans värdighet och förnuft, betonade jansenisterna Guds allmakt. De upptog Augustinus lära om den gudomliga nåden som endast tillkommer de utvalda (jämför predestination) och vände sig särskilt mot jesuiternas själavård. En som starkt sympatiserade med rörelsen var Blaise Pascal.

Sitt centrum fick jansenisterna i klostret Port-Royal, senare flyttat till Paris. Då påve Alexander VII vände sig mot rörelsen 1664, allierade sig jansenisterna med de gallikanska strävandena. Ett slutligt påvligt fördömande av jansenismen skedde 1713 genom bullan Unigenitus, promulgerad av Clemens XI. I Nederländerna gav detta upphov till bildandet av den gammalkatolska kyrkan.

Se även 
 Michael Bajus

Källor

Externa länkar
Alexander VIII

Alexander VIII, född Pietro Vito Ottoboni den 22 april 1610 i Venedig, republiken Venedig, död 1 februari 1691 i Rom, var påve från den 6 oktober 1689 till sin död sexton månader senare, den 1 februari 1691.

Biografi 
Pietro Ottoboni var son till Marco Ottoboni, kansler i republiken Venedig och av adlig släkt. Han studerade vid universitetet i Padua, där han 1627 doktorerade i kanonisk och civil rätt. Under Urban VIII:s pontifikat hamnade han i Rom, där han utnämndes av påven till guvernör av Terni, Rieti och Spoleto. Han verkade vid Sacra Romana Rota i fjorton år. 

Innocentius X upphöjde honom, på republiken Venedigs begäran, till kardinalpräst av San Salvatore in Lauro den 19 februari 1652, och drygt två år senare blev han biskop av Brescia. 1660 blev han istället kardinalpräst av San Marco, och lämnade biskopssätet i Brescia 1664. Åren innan han blev påve hann han utnämnas till kardinalpräst av Santa Maria in Trastevere och Santa Prassede samt kardinalbiskop av Sabina, Frascati och Porto-Santa Rufina.

Kardinal Ottoboni var nära 80 år gammal då han genom kardinalkollegiets nästan enstämmiga val utsågs till påve den 6 oktober 1689. Han antog då namnet Alexander VIII, och blev installerad i ämbetet den 16 oktober. Under sin korta regering hann Alexander göra sig känd för välgörenhet, men också för en hänsynslös nepotism när det var fråga om att tillsätta kyrkliga ämbeten och äreställen. Fastän han var vänskapligt stämd mot Ludvig XIV av Frankrike, förnyade han sin företrädares ogiltigförklaring av de så kallade Quattuor propositiones cleri gallicani av år 1682, i vilka den franska kyrkans nationella fri- och rättigheter (gallikanism) förfäktades. Ludvig XIV återlämnade Avignon till Kyrkostaten.

För övrigt gjorde han sitt namn berömt genom att inköpa den svenska drottningen Kristinas dyrbara bibliotek, varigenom bland annat inte mindre än 1 900 manuskript under namn av "det ottoboniska biblioteket" införlivades med den vatikanska boksamlingen. Han försökte mildra fattigdomen i Italien genom att skära ner skatterna.

Referenser 
 Catholic Encyclopedia, Volume I (1907)
 Catholic-Hierarchy

Noter

Externa länkar 

 

Påvar
Italienska kanonister
Födda 1610
Avlidna 1691
Män
Personer i Kyrkostaten under 1600-talet
Personer från Venedig
Kardinalbiskopar av Porto-Santa Rufina
Kardinalbiskopar av Frascati
Alumner från Paduas universitet
Kardinalpräster av Santa Maria in Trastevere
Syntaxfel

Syntaxfel () är inom datavetenskap ett felmeddelande som uppstår när ett program inte är skrivet enligt syntaxreglerna för programspråket i fråga. Dessa fel beror ofta på stav- eller skrivfel och är sällan resultatet av ett logiskt tankefel. Om ett syntax error-meddelande uppkommer under kompileringen av programmet, behöver källkoden rättas innan kompileringen kan slutföras korrekt.

Populärkulturella referenser till Syntax error 
Uttrycket användes som felmeddelande i programmeringsspråket BASIC. Eftersom BASIC var det inkluderade högnivåspråket hos Commodore 64 fick miljontals icke-programmerare bekanta sig med frasen under 1980-talet. På detta sätt kom det att bli ett ironiskt slanguttryck för "felkoppling i hjärnan". Det senare spritt av komikergruppen Killinggänget.

Programfel
Clemens XI

Clemens XI (latin den milde), egentligen Giovanni Francesco Albani, född 23 juli 1649 i Urbino, Kyrkostaten, död 19 mars 1721 i Rom, var påve från den 23 november 1700 till sin död, 19 mars 1721. Han härstammade från den albanska emigrantsläkten Albani.

Tidig karriär och kardinalskap 
Giovanni Francesco Albani föddes som son till adelsmannen Carlo II Albani och adelsdamen Elena Mosca. Albani fick sin akademiska utbildning vid Collegio Romano i Rom. 1670 blev han kanik vid basilikan San Lorenzo in Damaso i närheten av Campo dei Fiori. Under de följande åren hade han ett flertal diplomatiska uppdrag. Han var även domare i en kyrklig domstol. Påven Alexander VIII utsåg 1690 Albani till kardinaldiakon av Santa Maria in Aquiro; kort därefter fick han istället Sant'Adriano vid Forum Romanum som titelkyrka. Kardinal Albani hade stor del i bullan Romanum decet Pontificem som promulgerades av Innocentius XII 1692. Bullan förbjud nepotism. Albani upphöjdes 1700 till kardinalpräst av San Silvestro in Capite.

Pontifikat 
Kardinal Albani prästvigdes inte förrän 1700 och celebrerade sin prima missa i basilikan Santa Maria degli Angeli den 6 oktober. I slutet av påföljande månad valdes han till påve och tog namnet Clemens XI.

Clemens XI:s pontifikat kännetecknades av ett närmande till Frankrike, och under det spanska tronföljdskriget stod han på Bourbonernas sida, tills han 1709 tvingades erkänna deras motståndare ärkehertig Karl som kung av Spanien. I Rom främjade Clemens XI vetenskap och konst och förvärvade bland annat åt Vatikanbiblioteket en rik samling orientaliska handskrifter. 

Han utgav 1713 bullan Unigenitus som fördömde jansenismen.

Referenser

Externa länkar

Påvar
Personer i Kyrkostaten under 1700-talet
Personer från Urbino
Födda 1649
Avlidna 1721
Män
Albani
Kardinaldiakoner av Sant'Adriano al Foro
Aryan Nations

Aryan Nations (AN), antisemitisk och antistatlig organisation inom amerikansk vit nationalism 1973-1998. Grundad av Richard Butler (1918-2004) för att utgöra den politiska grenen av den identitetskristna rörelsen Church of Jesus Christ-Christian. 

AN upphörde på grund av konkurs, sedan en domstol i delstaten Idaho utdömt ett skadestånd mot Butler, sedan hans livvakter prejat en bil och hotat dess passagerare. Skadeståndet uppgick till 6,3 miljoner dollar.

Gruppen anklagas för entrism då man systematisk har tagit makten i små kristna församlingar.

Källor

Nazism
Kristen terrorism
Vit nationalism

Vit nationalism är en politisk ideologi som förespråkar en rasmässig definition av nationell identitet för vita människor, samt en egen helt vit nation/stat. Ideologiskt bygger vit nationalism på en rasistisk, etnocentrisk ideologi som sträcker sig från preferensen för den vita etniska gruppen till övertygelser om vit överhöghet och organiserad vit makt. Enligt statsvetaren Rick Valelly är vit nationalism en produkt av den moderna centraliserade statens framväxt i västvärlden, liksom all nationalism. Internet har givit föreställningarna om vit nationalism en möjlighet att nå ut till fler.

Vita nationalister hävdar att varje individ känner en naturlig tillgivenhet för sin egen sort. De förespråkar raslig självbevarelse (motstånd till så kallad "rasblandning") och hävdar att kultur är en produkt av vad de kallar rastillhörighet. Enligt den vita nationalisten Samuel T. Francis är det en rörelse som avvisar jämlikhet som ett ideal och som menar att varje människa har en inre bestående kärna som hereditärt genom genetiskt eller essentiellt (jmf "nedärvd essens") överförs mellan generationerna. Jared Taylor, som är en framträdande profil inom den amerikanska vit makt-rörelsen, hävdar att liknande rasliga perspektiv delades av många amerikanska ledare tiden innan 1950-talet.

Enligt Samuel P. Huntington hävdar vita nationalister att den demografiska förändringen i USA med fler icke-vita innebär en ny kultur som är intellektuellt och moraliskt underlägsen. De hävdar att med denna förändring kommer positiv särbehandling, invandrargetton och en sjunkande utbildningsnivå. De flesta amerikaner som bejakar vit nationalism anser att invandringen ska begränsas till människor av europeisk härkomst.

När det gäller religion så omfattar de vita nationalisterna en rad olika religiösa och icke-religiösa övertygelser, olika samfund inom kristendomen (vanligen protestantiska), där vissa övertygelser överlappar mer eller mindre med vit nationalistisk ideologi, såsom Identitetskristna (vilka en kategori av vit makt-samfund) Modern asatro och ateism

Se även
Vit makt
Etnonationalism
Etnopluralism

Källor 

Nationalism
Rasism
Högerextremism
Barntrean

Barntrean var TV 3:s barnprogramblock och sändes från 1989 och fram till 2 januari 2005. Under TV3:s första år 1988 sändes istället barnprogrammen utifrån TV-tablån, utan något studioprogram. 

Under de första åren i kanalens historia leddes programmet av den grodliknande tygdockan Skurt och Ingamay Hörnberg. På den tiden sändes Barntrean under en timme på tidiga vardagskvällar. På lördagar och söndagar gick sändningarna på morgnarna. Skurt och Ingamay visade tecknade filmer, bland annat Smurfarna. Barntrean började sedan visas på vardagsmorgnar i stället, men upplägget var fortfarande ungefär det samma.

Efter över 17 år på TV 3 lämnade Skurt och Ingamay Hörnberg TV-kanalen i januari 2005, och sedan dess sänds inga barnprogram alls i kanalen. På vardagsmorgnar började TV3 istället sända komediserier som till exempel Nanny och Alla älskar Raymond. På helgmorgnar visas det ofta familjefilmer.

Serier som ingått i Barntrean (i urval) 
 Krambjörnarna
 Adventures of Sonic the Hedgehog
 Huckleberry Hound
 Piff och Puff - Räddningspatrullen
 Bumbibjörnarna
 De gåtfulla guldstäderna
 Duck Tales
 Familjen Flinta
 Fantastiske Max 
 Greve Duckula
 James Bond Junior
 The Transformers
 Mighty Morphin Power Rangers 
 Scooby Doo
 Smurfarna
 Stoppa duvan!
 Masken
 Superhjältarna
 The Real Ghostbusters
 Teenage Mutant Ninja Turtles 
 Widget 
 Yogi Björn
 Flipper
 Familjen Munster
 Follyfoot
 Clownen Bozo
 Mr Magoo
 Montana Jones
 Sonic the Hedgehog
 Willy världsvan
 Biker Mice from Mars
 Tillbaka till framtiden
 Transformers Generation 2
 Bob i Flaskan
 Swat Kats
 Katten Nisse
 Katten Eek
 Familjen Vavaddå
 Jim Guldknapp
 Prinsessan Mononoke
 Dennis
 Oliver Twist
 Barkey
 Peter Pan och piraterna
 Ed, Edd & Eddy
 Digimon
 Långbens galna gäng
 Quack Pack
 UBOS
 Bobbys Värld
 Dundermusen

Källor

Svenska barnprogram på TV
TV-program i TV3
Söderledskyrkan, Stockholm

Söderledskyrkan är församlingskyrka i Farsta församling i Stockholms stift. Kyrkan ligger vid korsningen Lingvägen–Örbyleden i Gubbängen i Stockholm. Kyrkan är byggd i rött tegel och ritades av arkitekterna Hans Borgström och Bengt Lindroos, den invigdes 1960 och är sedan 1990 ett lagskyddat byggnadsminne.

Kyrkobyggnaden
Kyrkans stomme är av tegel och betong. Huvudskeppet är 14 meter högt, vid altaret 18 meter. I kyrkan finns både administrationslokaler samt tre samlingslokaler som används för den egna verksamheten och lokalt föreningsliv.

På nordsidan finns en liten trädgård och Birgittakapellet för enskild bön och därtill ett bönekapell, Ansgarskapellet och Mariakapellet för enskild andakt och mindre dop och vigslar.

Inventarier
Det fristående altaret är av öländsk kalksten.
Altargruppen i trä med de tre vise männen, Maria, Josef och Jesusbarnet har skapats av Ivar Lindekrantz.
Dopfunten i gotländsk kalksten är utförd av Gunnar Jonsson.
Glasmosaikvägg och rundfönster av Uno Lindberg.
Ankarslut med betongreliefer av Per Olov Ultvedt.
Fasaden har tre klockor, som hänger synliga i tvärbalken.
I Mariakapellet finns ett altarkrucifix och två mosaiker över och på var sin sida om dörren, utförda av Bengt Olof Kälde: "Bebådelsen", 1967 och "Den heliga Treenigheten" 1977.

Orgel
Kyrkans första orgel byggdes 1960 av Olof Hammarberg, Göteborg och hade följande disposition:

Den nuvarande tidlösa orgeln invigdes 2021 och är byggd av Paschen Kiel Orgelbau, Tyskland.

Orgeln är försedd med tusentals fria kombinationer samt registersvällare.

Manualomfång: C-g3. Pedalomfång: C-f1.

Orgel i Ansgarskapellet
Orgeln är byggd 1957 av Werner Bosch, Kassel, Tyskland och är mekanisk.

Bilder

Andra betydelser 
 Söderledskyrkan, Norrköping

Referenser

Externa länkar

Gubbängen
Kyrkobyggnader i Söderort
Kyrkobyggnader i Stockholms stift
Kyrkobyggnader invigda 1960
Blåmärkta byggnader i Stockholm
1960 i Sverige
Biblia Pauperum

Biblia Pauperum, lat. "de fattigas Bibel" är ett 1700-talsnamn på en sorts kortfattad bibelsammanställning skapad av en benediktinmunk i Bayern i slutet på 1200-talet. Målgruppen var lekmän, de "andligen fattiga".

Biblia Pauperum kom vanligen att spridas med ett 40-tal illustrationsavdelningar. Till en serie nytestamentliga bilder fogades två parallellbilder ur Gamla Testamentet. Av Biblia Pauperum finns i Europas bibliotek ett 80-tal handskrifter, de flesta illustrerade. Från 1460-talet började den utges i träsnittstryck. Tillsammans med Speculum Humanae Salvationis utövade Biblia Pauperum ett stort inflytande på bildkonsten, både bokmåleri, monumentalmåleri och skulpturverk, bland annat användes illustrationer som förlagor för senmedeltida muralmålningar, bland annat av Albertus Pictor.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 

Bibelöversättningar
Pistoia

Pistoia är en stad, kommun  och huvudort i provinsen Pistoia i regionen Toscana cirka 35 km norr om Florens i Italien. Under antiken var staden känd som Pistoria. Pistoia gränsar till kommunerna Agliana, Cantagallo, Granaglione, Porretta Terme, Lizzano in Belvedere, Marliana, Montale, Piteglio, Quarrata, Sambuca Pistoiese, San Marcello Pistoiese och Serravalle Pistoiese.

Pistoia är under antiken känd för slaget vid Pistoria. Under medeltiden blev Pistoia efter växlande öden fri stad 1115. Den upplevde en tids blomstring som centrum för penninghandeln men kom under florentinskt inflytande och besegrades 1306 av en allians mellan Florens och Lucca. Pistoia har sedan gammalt varit känt för sin tillverkning av pistoler. Man hade även större maskin- och sidenindustri.

Bland stadens byggnader märks främst dess kyrkor, dels katedralen från 1200-talet, bland vars skatter finns ett silveraltare med vackra reliefer. Det åttkantiga baptisteriet är en gotisk byggnad av Andrea Pisano från mitten av 1300-talet. Bland övriga kyrkor märks Sant' Andrea som har en predikstol av Giovanni Pisano. I Pistoia arbetade flera personer ur konstnärsfamiljerna Pisano samt familjen della Robbia. En fris i färgstark terrakotta av Giovanni della Robbia pryder Ospedala del Ceppo. Bland andra gotiska byggnader märks Palazzo del Podestà och Palazzo del Comune.

Staden är berömd för det där hållna kyrkomötet, Pistoiasynoden.

Källor

Externa länkar 
 Pistoias officiella webbplats 

Kommuner i provinsen Pistoia
Orter i Toscana
Carlo Maratta

Carlo Maratta (Carlo Maratti), född 13 maj 1625 i Camerino, Italien, död 15 december 1713 i Rom, var en italiensk barockmålare.

Carlo Maratta kom till Rom vid elva års ålder och bodde där under resten av sitt liv. 1637 började han sin lära hos Andrea Sacchi, med vilken han samarbetade under nitton år, vilket hans vän konsthistorikern Giovanni Pietro Bellori förtäljer.

Maratta följde målartraditionen från familjen Carracci och anses vara den viktigaste representanten för den klassicistiska strömningen inom det romerska måleriet. Som högt uppskattad målare utförde han vid sidan av porträtt och målningar med religiösa och mytologiska motiv även talrika altartavlor för Roms många kyrkor. I hans produktiva verkstad utbildades många elever.

Det romerska sakralmåleriet präglades under 1700-talets första hälft starkt av Marattas verkstad och av hans skola.

Den obefläckade avelsen
I målningen Den obefläckade avlelsen (Immaculata conceptio) märks en stark livlighet i dräkterna och i figurernas gester. Kompositionens uppåtriktade rörelse är typisk för det romerska barockmåleriet. Medan Jungfru Maria, omgiven av änglar, uppenbarar sig i himmelszonen framställs tre kyrkofäder i bildens nedre del. De disputerar över bildens tema med den unge evangelisten Johannes, kännetecknad genom örnen som syns bakom honom.

Verk i urval
 Clemens IX (1669) (se Clemens IX)
 Den helige Frans Xaviers död (1679), Il Gesù, Rom
 Apollo och Daphne (1681), Musées Royaux des Beaux-Arts, Bryssel
 Tronande Madonna med helgonen Carlo Borromeo och Ignatius av Loyola (1685), Santa Maria in Vallicella, Rom
 De heliga Ambrosius och Carlo Borromeo (1685-1690), Santi Ambrogio e Carlo al Corso, Rom
 Den obefläckade avlelsen (1689), Santa Maria del Popolo, Rom

Födda 1625
Avlidna 1713
Italienska barockmålare
Män
Carracci

Carracci kan syfta på:

 Carracciakademin – en akademi för undervisning i måleri
 Annibale Carracci (1560–1609), en italiensk målare och grafiker
 Agostino Carracci (1557–1602), en italiensk målare
 Ludovico Carracci (1555–1619), en italiensk målare
 Antonio Carracci (1583–1618), en italiensk målare