kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Marmalade

Marmalade, brittisk popgrupp bildad i Glasgow i Skottland 1961 som The Gaylords och uppträdde senare som Dean Ford and The Gaylords, men tog namnet Marmalade 1966 och fick en stor hit i England med singelettan "Ob-La-Di, Ob-La-Da" 1968.

Medlemmar
Originalbesättning
 Dean Ford (född 5 september 1946, död 31 december 2018) – sång, gitarr, munspel (1966–1975)
 Junior Campbell (född 31 maj 1947) – gitarr, sång, keyboard (1966–1971)
 Pat Fairley (född 14 april 1946) – gitarr, basgitarr, sång (1966–1972)
 Graham Knight (född 8 december 1946) – basgitarr, sång (1966–1973, 1975–2010)
 Raymond Duffy – trummor (1966)

Nuvarande medlemmar
Sandy Newman – sång, gitarr, keyboard (1975–)
Alan Holmes – sång, gitarr, keyboard (1980–)
Mike Steed – sång, basgitarr, flöjt (2010–)
Damon Sawyer – trummor, slagverk (2010–)
John James Newman – sång, gitarr (2011–)

Övriga medlemmar
 Alan Whitehead (född 24 juli 1947) – trummor (1966–1971, 1975–1978)
 Dougie Henderson – trummor (1971–1975)
 Hugh Nicholson – sång, gitarr (1971–1973)
 Joe Breen – sång, basgitarr (1973–1975)
 Mike Japp (född 15 november 1952, död 31 januari 2012) – sång, gitarr (1973–1975)
 Charlie Smith – sång, gitarr (1975–1977), trummor (1980–1982, 1989–1998)
 Ian Withington – sång, gitarr (1978–1980)
 Stu Williamson – trummor (1978–1980)
 Garth Watt-Roy – sång, keyboard (1977–1978)
 Glenn Taylor – trummor (1982–1989, 1998–2010)
 Dave Dee (född 17 december 1943, död 9 januari 2009) – sång (1987–2009)

Diskografi
Studioalbum

Heartbreaker (1982)
Penultimate (2013)

Samlingsalbum
Best of Marmalade (1969)
 

Singlar (topp 40 på UK Singles Chart)
"Lovin' Things" (1968) (#6)
"Wait For Me Mary-Anne" (1968) (#30)
"Ob-La-Di, Ob-La-Da" (1968) (#1)
"Baby Make It Soon" (1969) (#9)
"Reflections of My Life" (1969) (#3)
"Rainbow" (1970) (#3)
"My Little One" (1971) (#15)
"Cousin Norman" (1971) (#6)
"Back on the Road" (1971) (#35)
"Radancer" (1972) (#6)
"Falling Apart at The Seams" (1976) (#9)

Externa länkar

 Officiell webbplats
Marmalade på allmusic.com
Diskigrafi på Discogs
First Foot: Marmalade

Marmalade
Ninon de l'Enclos

Anne "Ninon" de l'Enclos även stavat Ninon de Lenclos och Ninon de Lanclos, född 10 november 1620 i Paris, död 17 oktober 1705, var en fransk författare, historiskt ryktbar hetär och gynnare av konsten.

Biografi 
Född Anne de Lenclos i Paris, kallades hon "Ninon" av sin far vid tidig ålder. År 1632 blev hennes far landsförvisad från Frankrike efter en duell, och när hennes mor dog tio år senare gick den ogifta Ninon in i ett nunnekloster, men lämnade det redan nästa år.

Valet av ett nunnekloster kan verka överraskande, med avseende på hennes senare liv, men var egentligen bara en sida av den klara idé som födde hennes handlingar: hon hade bestämt sig för att fortsätta sitt liv som ogift och självständig. Influerad av epikurism, generellt sett, och Michel de Montaigne i synnerhet, hängav hon sig åt ett liv i välbehag, såväl psykiskt, som fysiskt.

Lenclos knöt en rad kortvariga kärleksförbindelser med flera av sin tids mest lysande och framstående män (Gaston de Coligny, markis d'Estrées, Louis II Condé, La Rochefoucauld och Saint-Évremond med flera), som tjusades av hennes livliga temperament och talanger. En god bild av henne lämnar, enligt Sainte-Beuve, madamoiselle de Scudéry i sin nyckelroman Clélie, där l'Enclos är porträtterad som Clarisse. Ninon de l'Enclos hus vid Rue des Tournolles var samlingsplats för den finaste societet.

Under sitt besök i Frankrike avlade drottning Kristina visit hos den spirituella kurtisanen, och den franska drottning Annas alla ansträngningar att motarbeta l'Enclos blev vanmäktiga. L'Enclos förstod att binda även damer av rang och hög intelligens (madame de la Sabliére, madame de La Fayette och madame de Maintenon) vid sig med vänskapsband. Vid unga år presenterades för henne Voltaire som levande poet, och hon testamenterade åt honom 2 000 franc till inköp av böcker. Av stort intresse är l'Enclos som äkta erkända brev till Saint-Évremond. L'Enclos Correspondance authentique utgavs av Émile Colombey 1886.

Referenser

Externa länkar
Ninon de l'Enclos

Franska författare under 1600-talet
Franska kurtisaner
Franska salongsvärdar
Kvinnor
Födda 1620
Avlidna 1705
Claes Dieden

Claes Ove Dieden, född 4 juni 1942 i Hedvig Eleonora församling i Stockholm, död 11 mars 2021 i Adolf Fredriks församling, Stockholm, var en svensk sångare, låtskrivare och radioman.

Dieden var 1965 till 1967 medlem i Science Poption, innan han solodebuterade. Han låg på Tio i topp med låten Da Doo Ron Ron 1969 och på Svensktoppen med Hit kommer jag nog inte mer 1970. 

I början av 1970-talet lämnade han dock musikerbanan och satsade i stället helt på den karriär som radiopratare han inlett redan 1964 på Sveriges Radio. Här var han en av de första att lansera ett mindre formellt sätt att påannonsera program och musik, inspirerat av amerikanska discjockeyn. Under 1990-talet var Dieden speaker för radiostationen NRJ där han hördes under många år. När NRJ sedan bytte röst tog den lokala Stockholmskonkurrenten Power Hit Radio över honom. Hans röst hördes även på Vinyl 107. Hans karaktäristiska röst har också hörts i många reklamfilmer. Claes Dieden är gravsatt på S:t Eskils kyrkogård.

Filmmusik

Referenser

Externa länkar 
Claes Dieden - webbplats
Artikel i sydsvenskan.se

Dieden, Claes
Sångare från Stockholm
Födda 1942
Avlidna 2021
Män
I'm Your Man

I'm Your Man släpptes 1988 och är Leonard Cohens åttonde studioalbum. Det blev en stor framgång i Europa, men listnoterades inte överhuvudtaget i USA. Albumet inleds med den välkända "First We Take Manhattan" som senare blivit en populär coverlåt.

Sången "Everybody Knows" var den första som Cohen skrev tillsammans med Sharon Robinson. Han har senare samarbetat med henne flera gånger, bland annat på Ten New Songs 2001.

Låtlista 
"First We Take Manhattan" – 6:01
"Ain't No Cure for Love" – 4:50
"Everybody Knows" (Cohen/Sharon Robinson) – 5:36
"I'm Your Man" – 4:28
"Take This Waltz" (Cohen/Federico García Lorca) – 5:59
"Jazz Police" (Cohen/Jeff Fisher) – 3:53
"I Can't Forget" – 4:31
"Tower of Song" – 5:37

Samtliga låtar skrivna av Leonard Cohen, om inte annat anges.

Medverkande
Musiker
Leonard Cohen – sång, keyboard
Jude Johnstone – sång
Anjani Thomas – sång
Jennifer Warnes – sång
Mayel Assouly – bakgrundssång
Evelyine Hebey – bakgrundssång
Elisabeth Valletti – bakgrundssång
Jeff Fisher – keyboard
Bob Stanley – gitarr
Sneaky Pete Kleinow – pedal steel guitar
Peter Kisilenko – basgitarr
Tom Brechtlein – trummor
Vinnie Colaiuta – trummor
Lenny Castro – percussion
Michel Robidoux – trummor, keyboard
John Bilezikjian – oud
Richard Beaudet – saxofon
Raffi Hakopian – violin

Produktion
Leonard Cohen – musikproducent
Roscoe Beck – musikproducent
Michel Robidoux – musikproducent
Gean-Michel Reusser – musikproducent
Roger Guérin – ljudtekniker
Fred Deschamps – ljudtekniker
François Deschamps – ljudtekniker
Kevin Beauchamp – ljudtekniker
Jean-Jacques Peruchon – ljudtekniker
Frank Wolfe – ljudmix
Orchestra Paris – omslagsdesign
Sharon Weisz – foto

Listplaceringar

Källor
I'm Your Man på Allmusic
Fotnoter

Externa länkar
I'm Your Man på Discogs

Musikalbum 1988
Album av Leonard Cohen
Album utgivna på Columbia Records
Riksväg 99

Riksväg 99 är en 360 kilometer lång svensk riksväg som går mellan Haparanda och Karesuando via Vojakkala, Kukkola, Karungi, Päkkilä, Hedenäset, Övertorneå, Kuivakangas, Korva, Niskanpää, Juoksengi, Svanstein, Pello, Jarhois, Kengis, Pajala, Kitkiöjärvi och Muodoslompolo. Vägen följer svensk–finska gränsen i stort sett hela vägen, förutom vid Pajala där vägen viker av inåt landet; förbi Sahavaara och Kaunisvaara. Vid Juoksengi 22 kilometer norr om Övertorneå korsar vägen norra polcirkeln.

Vägutformning 
Vägen är en tvåfilig landsväg som är sex–nio meter bred. Hastighetsbegränsningen är till största delen satt till 80, 90 eller 100 kilometer per timme.

Historik 
Leden längs Torne älv är en av de äldsta färdvägarna i Övre Norrland. Redan i mitten av 1700-talet fanns en farbar körväg. På 1880-talet slutade den dock i Svanstein på svenska sidan. På hela sträckan Svanstein–Karesuando var det då väglöst, fast vägen Överkalix–Pajala och Pajala–Vittangi fanns dock.

Vägen Haparanda–Övertorneå–Karesuando blev 1951 skyltad som Länshuvudväg 400. Vid vägnummeromläggningen 1962 blev sträckan Haparanda–Övertorneå-gränsen Riksväg 99 och sträckan Övertorneå–Karesuando blev Länsväg 400, samtidigt som Länsväg 400 förlängdes söderut till Sangis vid Europaväg 4 med gemensam sträcka Övertorneå–Hedenäset. År 1986 återtog Länsväg 400 sin ursprungliga sträckning, och delen Sangis–Hedenäset blev Länsväg 398. År 2000 ändrades benämningen för hela Länsväg 400 till Riksväg 99.

Vägen följer i stort sett samma sträckning som på 1940-talet. Nybygge har dock gjorts i ungefär samma sträckning Haparanda–Övertorneå inklusive ny väg genom Övertorneå (cirka 1950-talet). I övrigt har ny väg bara byggts förbi vissa tätorter som Juoksengi och Svanstein (cirka 1950-talet) och Pajala (cirka 1980-talet). Torne älv korsades på 1940-talet vid Autio väster om Pajala, något väster om dagens bro, medan man på 1960-talet använde en ny bro i Pajala. På 1970-talet hade en ny bro byggts vid Autio som fortfarande används. Vägen Autio–Karesuando följer helt och hållet 1940-talets sträckning och är 178 slingrande kilometer lång (fågelvägen är 137 kilometer).

Trafikplatser och korsningar 
Det finns inga trafikplatser längs vägen, inte ens vid Europaväg 4 som annars har trafikplats vid de flesta anslutande riks- och europavägar.

|}

Källor

Externa länkar 
Kulturväg genom Övertorneå kommun

99
Kyrkö mosse

Kyrkö mosse är en plats utanför Ryd i Tingsryds kommun, Småland som är känd för "Åkes bilskrot". Platsen är även känd som "Bilkyrkogården".

Kyrkö mosse ligger strax utanför Ryd längs länsväg 119 mot Hässleholm. Bilkyrkogården, eller bilskroten, på mossen har en lång historia. Åke Danielsson, som kallades för "Åke på myren", föddes 1914 och dog 27 november 2000, och ägnade sig åt torvbrytning på mossen innan han 1940 drog igång bilskroten som en bisyssla. Verksamheten lades ner i slutet av 1980-talet, och när Danielsson 1991 lämnade mossen blev bilarna kvar.

Journalisterna och författarna Staffan Bengtsson och Göran Willis, som även producerade TV-serien K-Märkt, uppmärksammade Åkes bilskrot. Vissa anser att bilvraken bör bevaras som en del av den svenska 1900-talshistorien, medan andra pekar på att bilarna gradvis läcker ut gifter i mossen och därigenom skapar ett miljöproblem. Länsstyrelsen i Kronobergs län gjorde 2003 en undersökning av skroten för att utröna hur allvarliga miljöproblemen var och gjorde bedömningen att det förutom metallskrot i marken också förekommer en måttlig föroreningsnivå av läckande petroleumprodukter.

Skroten är skyddad under ett 49-årigt bygglov som veterankrossanläggning, utfärdat i slutet av 1990-talet.

Referenser

Noter

Externa länkar 

Om Kyrkö mosse på Samlaren.org
Bilder från Kyrkö mosse

Historiska industriområden i Sverige
Torvmossar i Sverige
Bilar
Skrotning
Tingsryds kommuns historia
NES Max

NES Max är en handkontroll till Nintendos Nintendo Entertainment System och släpptes 1988. Liksom flera senare kontroller (såsom de till Playstation och Nintendo 64) hade den handtag. Kontrollens officiella modellnummer hos Nintendo är NES-027.

Kontrollen är smalare på bredden och lite tunnare än standardkontrollen till NES. Till skillnad från standardkontrollen har NES Max en liten knappformad kontroll kallad cycloid. Runtom denna sitter en åttavägs kontrollring som påminner mer om de traditionella styrkorsen. Det finns också två A- och B-knappar med Auto-fire utöver standardknapparna. Det finns ingen inställning för hastigheten på kontrollens Auto-fire som på NES Advantage, men NES Max översteg maxhastigheten för en Advantage.

Externa länkar 
General information on the Max

Produkter lanserade 1988
Tillbehör till Nintendo Entertainment System
Bildemontering

En bildemontering eller bilskrot är en plats där bilar och andra motorfordon dräneras från miljöfarliga vätskor och sedan plockas isär i sina beståndsdelar. Många av dessa begagnade delar säljs direkt till kunder över disk, men även över Internet. Det som inte går att sälja (till exempel ram och liknande) pressas ihop till små kuber eller platta paket. Dessa skickas sedan vidare till en fragmentering där de tuggas sönder till metallflis. Bilskrotar kallas ofta för bildemonteringar, skrotar eller demonteringar. Verksamma demonteringar måste i Sverige vara auktoriserade av länsstyrelsen i det län där bilskrotningen skall ske. Det finns cirka 150 stycken auktoriserade bildemonteringar i landet.

I Sverige finns företag som varit aktiva i branschen sedan 1920-talet.

Se även 
 Kyrkö mosse

Källor

Externa länkar 

Demontering
Skrotning
Science Poption

Science Poption var ett svenskt popband som bildades 1965 i Stockholm. Bandet bestod av:

 Claes Dieden (1942–2021), sång och gitarr
 Anders Gellner (född 1941), sång och saxofon, numera kommunalpolitiker i Solna kommun
 Roger Wallis (1941-2022), orgel, sedermera professor på KTH
 Björn Stolt (född 1944), bas
 Ola Brunkert (1946–2008), trummor

Externa länkar
Socialdemokraterna i Solna, där det bland annat står om Anders Gellner
Roger Wallis
Ola Brunkert

Svenska pop- och rockgrupper
Skunk Anansie

Skunk Anansie är ett brittiskt rockband med medlemmarna Skin (Deborah Dyer), Cass (Richard Lewis), Ace (Martin Kent) och Mark Richardson. 

Gruppen bildades år 1994 och upplöstes 2001, för att senare återförenas igen. Gruppens namn är hämtat från de västafrikanska folksagorna om spindelmannen Anansie, med tillägget "Skunk" för att "göra namnet mera grymt". Under sin första era blev Skunk Anansie ofta klassade som Britrock, men gruppens musik måste betecknas som "vassare" och mera energisk med arga punk-, funk-, och hårdrocksinfluenser. 

Bandet fick lika mycket uppmärksamhet för sin musik och sina politiska texter som för frontkvinnan Skins uppenbarelse: svart och lesbisk, med rakat huvud och en karaktäristisk röst var hon gruppens självklara centrum. Skunk Anansie var som mest i hetluften 1995 då albumet Paranoid & Sunburnt släpptes, och Skunk Anansie utsågs till bästa brittiska band av musiktidningen Kerrang. De följande sex åren turnerade gruppen hårt och släppte två album till, tills de tröttnade år 2001 och bandet lades ner. 

Efter gruppens splittring har sångerskan Skin gjort solokarriär, i vilken hon fortfarande använder sitt artistnamn.
År 2009 är de återigen verksamma, och spelade bland annat på festivalen Rock For People i Tjeckien.

Medlemmar 
Nuvarande medlemmar
Skin (Deborah Ann Dyer) – sång, gitarr, theremin (1994–2001, 2009–)
Cass (Richard Keith Lewis) – basgitarr, gitarr, bakgrundssång (1994–2001, 2009–)
Ace (Martin Ivor Kent) – gitarr, bakgrundssång (1994–2001, 2009–)
Mark Richardson – trummor, percussion, bakgrundssång (1995–2001, 2009–)

Tidigare medlemmar
Robbie France – trummor, percussion (1994–1995; död 2012)

Diskografi 
Studioalbum
Paranoid & Sunburnt (1995)
Stoosh (1996)
Post Orgasmic Chill (1999)
Wonderlustre (2010)
Black Traffic (2012)
Anarchytecture (2016)

Livealbum
An Acoustic Skunk Anansie - (Live in London) (2013)

Samlingsalbum
Smashes and Trashes (2009)

Singlar (topp 50 på UK Singles Chart)
"Selling Jesus" (1995) (#46)
"I Can Dream" (1995) (#41)
"Charity" (1995) (#40)
"Weak" (1996) (#20)
"All I Want" (1996) (#14)
"Twisted (Everyday Hurts)" (1997) (#26)
"Hedonism (Just Beacause You Feel Good)" (1997) (#13)
"Brazen (Weep)" (1997) (#11)
"Charlie Big Potato" (1999) (#17)
"Secretly" (1999) (#33)

Externa länkar 

Skunk Anansies officiella webbplats
Skins officiella webbplats

Brittiska rockgrupper
Musikgrupper bildade 1994
Brittiska musikgrupper
Carnal Grief

Carnal Grief är ett svenskt metal-band som spelar melodisk death metal, eller som de själva beskriver det: en korsbefruktning av heavy metal och dödsmetall. Bandet grundades 1997 och har under åren producerat 3 demos och släppte 2004 sin debutskiva Out of Crippled Seeds på skivbolaget Trinity Records Hong Kong. De släppte den 25 september 2006 sitt andra fullängdsalbum på svenska bolaget GMR Music Group. Bandet härstammar ifrån staden Arboga, men två av fem är numera bosatta i Örebro.

Medlemmar
Nuvarande medlemmar
Johan Olsen – basgitarr (1997– )
Henrik Brander – trummor (1997– )
Johan Lindgren – gitarr (1997– )
Per Jonas Carlsson – sång (2004– )
André Alvinzi – gitarr (2004– )

Tidigare nedlemmar
Johan Larsson – gitarr (1997–1999)
Magnus Andersson – gitarr (1999–2003)
Pär Fransson – gitarr (2003–2004)

Diskografi
Demo
Embraced by the Light (1997)
Cradlesongs (1998)
Wastelands (1999)

Studioalbum
Out of Crippled Seeds (Trinity Records Hong Kong, 2004)
Nine Shades of Pain (GMRMusic, 25 september 2006)

Externa länkar
Carnal Grief på Encyclopaedia Metallum

Svenska melodisk death metal-grupper
Musikgrupper bildade 1997
Halvardsborg

Halvardsborg i Arboga socken och kommun i Västmanland är en fornborg som byggdes 400-550 e.Kr. Den ligger längs gamla E18/E20, nuvarande väg 572, på väg mot Örebro/Götlunda vid ett berg vid sjön Tjurlångens nordliga sida. Av borgen är idag inte mycket kvar, men den har bestått av en 520 meter lång och upp till 3 meter hög mur.

Se även
Arboga socken

Externa länkar 
, Riksantikvarieämbetet.

Arboga kommun
Fornborgar i Västmanland
Amiina

Amiina är en isländsk musikgrupp.

Gruppen bildades 1996 som "Classical String Quartet Anima", men bytte senare namn till Amiina, eftersom de slutade vara enbart en klassisk stråkkvartett. Numera kan man höra dem spela på allt från de vanliga stråkinstrumenten till glas, såg, med mera.

Fram till 1999 spelade Amiina med olika popband både live och i studio. Då kontaktades de av Sigur Rós och de har sedan dess varit något av deras kompgrupp. På Sigur Rós-skivan ( ) från 2002 har Amiina skrivit alla stråkarrangemang, som de också spelar. 

2004 släppte Amiina debut-EP:n AnimaminA.

Under 2005 har de turnerat med Sigur Rós, som förband och kompgrupp. 

En uppföljare till debut-EP:n kom 2006 när singeln Seoul gavs ut, innehållande låtar som framförts under ett flertal konserter.

Medlemmar 
 María Huld Markan – violin 
 Hildur Arsûlsdóttir – violin 
 Edda Rún Olafsdóttir – viola 
 Sólrún Sumarliðadóttir – cello
 Magnús Trygvason Eliassen – trummor
 Kippi Kaninus (Guðmundur Vignir Karlsson) – elektroniska instrument

Diskografi 
Studioalbum

EP
 2005 – AnimaminA
 2009 – Re Minore
 2013 – The Lighthouse Project

Singlar
 2006 – "Seoul"
 2008 – "Hilli "At The Top Of The World" / Leather and Lace" (med Lee Hazlewood)
 2010 – "Over & Again"
 2010 – "What Are We Waiting For?"

Externa länkar 

 Officiell webbplats
 Diskografi på Discogs

Isländska musikgrupper
Musikgrupper bildade 1996
Medborgarförslag

Medborgarförslag är i många kommuner i Sverige ett medel för medborgare i kommunerna att väcka talan i kommunfullmäktige.

Sedan kommunallagen ändrades 2002 har det varit möjligt för kommuner att låta personer som är folkbokförda i kommunen lämna medborgarförslag. Syftet med den demokratiska innovationen medborgarförslag är att öka medborgarnas politiska deltagande mellan valen och låta invånare utan rösträtt i dessa val vara med och påverka. Barn, unga och utländska medborgare bosatta i kommunen kan också lämna medborgarförslag.

En undersökning 2018 visade att 188 kommuner informerar på sin hemsida om möjligheten att lägga ett medborgarförslag, men att alla inte är tydliga med att även personer utan kommunal rösträtt kan lägga dessa förslag. Forskarna hittade inga kommuner som informerade om medborgarförslag på lättläst svenska.

I Sverige har 194 av 290 kommuner samt nio av Sveriges 20 landsting och regioner infört medborgarförslag. I december 2006 genomfördes en undersökning av dessa kommuner och landsting med syftet att få en bild av vilken syn kommuner och landsting har på medborgarförslag. Resultaten visar att kommunerna i genomsnitt fått 26 förslag och landstingen 17 stycken under de senaste två åren. En mindre andel av kommunerna (16 procent) har fått fler än 51 förslag. Nämnas kan Melleruds kommun, som under 2007 fick mottaga hela 100 medborgarförslag av skiftande karaktär från en och samma person, vilket ledde till att medborgarförslagsystemet avskaffades av en enig fullmäktige i juni 2007. 2012 återupptogs dock medborgarförslag i Mellerud igen med ett tak på tre förslag per person och år

Det finns inget landsting som fått fler än 20 förslag. Möjligheten att lämna medborgarförslag utnyttjas således i högre grad i kommunerna än i landstingen. 30 procent av förslagen i kommunerna leder till positivt beslut i fullmäktige. Motsvarande siffra för medborgarförslagen i landstingen är 25 %.

Se även
 Deltagardemokrati
 Medborgarinitiativ
 Folkmotion

Källor

Demokrati
Politik i Sverige
Brian Leetch

Brian Joseph Leetch, född 3 mars 1968 i Corpus Christi i Texas, är en amerikansk före detta professionell ishockeyspelare.

Karriär
Brian Leetch valdes som nionde spelare totalt av New York Rangers i 1986 års NHL-draft . Åren 1997–2000 var Leetch lagkapten för New York Rangers. Han innehar flera av lagets rekord, bland annat flest assists på en säsong med 80 från säsongen 1991–92. Detta år var det bästa poängmässigt för Leetch. Förutom 80 assists gjorde han också 22 mål, vilket resulterade i sammanlagt 102 poäng. Leetch var känd som en offensiv back som ofta gjorde många poäng varje säsong.

Leetch gjorde sig snabbt känd i NHL som en av de bästa offensiva backarna ligan skådat. Han blev hösten 2005 den sjunde backen i NHL:s historia som gjort minst 1000 poäng. Han blev den förste icke-kanadensaren som tilldelades Conn Smythe Trophy som Stanley Cup-slutspelets mest värdefulle spelare. Han vann poängligan i slutspelet detta år, 1994, när New York Rangers tog sin första Stanley Cup-titel sedan 1940.

1998 samlade tidningen The Hockey News ihop en kommitté av 50 hockeyexperter bestående av före detta NHL-spelare, journalister, TV-bolag, tränare och styrelsemedlemmar för att göra en lista över de 100 bästa spelarna i NHL:s historia. Experterna röstade fram Brian Leetch på plats 71.

Den 24 januari 2008 pensionerades Leetch tröja #2 av New York Rangers som tack för hans insatser i klubben. Den 23 juni 2009 valdes han också in i NHL Hockey Hall of Fame.

Statistik

Utmärkelser
Calder Memorial Trophy – 1988–89
James Norris Memorial Trophy – 1991–92 och 1996–97
Conn Smythe Trophy – 1993–94
Stanley Cup 1993–94
NHL First All-Star Team 1991–92, 1996–97
NHL Second All-Star Team 1993–94, 1995–96
World Cup-guld 1996
Lester Patrick Trophy 2007
Hockey Hall of Fame 2009

Externa länkar
Brian Leetch nhl.com
Brian Leetch Hockey-Reference.com
Brian Leetch hhof.com

Spelare valda i NHL Entry Draft 1986
Amerikanska ishockeyspelare
Spelare i New York Rangers
Spelare i Toronto Maple Leafs
Spelare i Boston Bruins
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2002 från USA
Tävlande i ishockey vid olympiska vinterspelen 2002
Amerikanska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 2002
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1998 från USA
Tävlande i ishockey vid olympiska vinterspelen 1998
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1988 från USA
Tävlande i ishockey vid olympiska vinterspelen 1988
Medlemmar i Hockey Hall of Fame
Spelare som har spelat minst 1000 matcher i National Hockey League
Spelare som har gjort minst 1000 poäng i National Hockey League
Amerikanska idrottare under 1900-talet
Amerikanska idrottare under 2000-talet
Idrottare från Corpus Christi
Födda 1968
Levande personer
Män
Stanley Cup-mästare 1994
Ishockeyspelare i Boston College Eagles (herrar)
Alumner från Boston College
Vinnare av Calder Memorial Trophy
Vinnare av James Norris Memorial Trophy
Vinnare av Lester Patrick Trophy
Vinnare av Conn Smythe Trophy
Lagkaptener i New York Rangers
Spelare valda av New York Rangers i NHL Entry Draft