kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Marcus Atilius Regulus (konsul 267 f.Kr.)

Marcus Atilius Regulus, död 250 f.Kr., var en romersk konsul och fältherre under det första puniska kriget.

Han stred som konsul 267 f.Kr. med framgång mot salentinerna öster om Tarentum. Han blev för andra gången konsul 256 f.Kr., och sändes tillsammans med sin ämbetsbroder Lucius Manlius Vulso Longus med en flotta och en här till Afrika. Efter en avgörande seger över Karthagos flotta vid Ecnomus på södra kusten av Sicilien landsteg romarna vid Clupea och härjade det afrikanska landet. Efter en tid återsändes en del av hären under Vulso, medan Regulus stannade med huvudstyrkan. Han hade till en början framgång; fienden besegrades, städer intogs, och Karthago bad om fred. Men då alltför hårda villkor uppställdes beslöt sig karthagerna för att anstränga sig till det yttersta. En del av hären på Sicilien återkom, numidiskt rytteri samlades, och grekiska legosoldater under spartanen Xanthippos värvades. Regulus här besegrades under slaget om Bagrada (nuvarande Medjerda), och han blev själv tillfångatagen.

Enligt en senare tradition, som var gängse redan på Ciceros tid, skulle Regulus omkring 251 efter karthagernas nederlag vid Panormus ha blivit skickad till Rom för att ombesörja utväxling av krigsfångar (enligt Livius för att medla fred), sedan han fått avlägga ed på att återvända om han misslyckades. Regulus skulle emellertid i Rom ha avstyrkt Karthagos anbud och vid återkomsten blivit under grymma kval avlivad. Denna berättelse, som utgjorde ett omtyckt ämne för prosaiska och poetiska skildringar (jämför till exempel Horatius Oden 111:5), är troligen konstruerad. Bättre bestyrkt genom tidigare vittnesbörd är framställningen att Regulus maka efter underrättelsen om att Regulus dött i fångenskap låtit två förnäma karthagiska fångar undergå en grym behandling. Denna berättelse har troligen gett upphov till den förra versionen.

Källor 

Avlidna 250 f.Kr.
Romerska politiker
Män
Födda okänt år
Personer i Romerska riket under 200-talet f.Kr.
Ugglan
John Shore, 1:e baron Teignmouth

John Shore, 1:e baron Teignmouth, född 8 oktober 1751, död 14 februari 1834, var en anglo-indisk generalguvernör, far till Charles Shore, 2:e baron Teignmouth.

Shore inträdde 1769 som skrivare i Ostindiska kompaniets tjänst, var 1775–1780 som medlem av skatterådet i Calcutta en bland Warren Hastings dugligaste medhjälpare och stod 1787–1789 som medlem av högsta rådet vid lord Cornwallis sida vid genomförandet av dennes finansreformer. 

Shore blev 1792 baronet (sir John Shore) och var 1793–1798 generalguvernör över Indien. Som sådan förde han en rätt eftergivande non-interventionspolitik. Shore blev 1798 upphöjd till irländsk peer som baron Teignmouth. Han tillhörde efter sin hemkomst till England kontrollrådet för Indien 1807–1828 samt var Brittiska och utländska bibelsällskapets förste president. En levnadsteckning över lord Teignmouth utgavs 1843 av hans son.

Källor 
 

Indiens generalguvernörer
Irländsk adel
Brittiska politiker under 1700-talet
Födda 1751
Avlidna 1834
Män
Ugglan
Baronetvärdiga personer
Style

Style var en svensk popgrupp som bildades 1983. Style bestod av Tommy Ekman, Christer Sandelin och Gigi Hamilton, som tidigare ingått i gruppen  Freestyle. 1985 hamnade Style överraskande på den amerikanska danslistan med singeln Telephone / Chain reaction, vilken som bäst nådde sextonde plats. Style fick sitt genombrott då de deltog i den svenska Melodifestivalen 1986 med Dover–Calais som kom på tredje plats. De deltog även 1987 med Hand i hand och 2003 med Stay the Night. 

Gruppen upplöstes 1989 men har varit på en nostalgiturné 1998 och var även återförenad i Melodifestivalen 2003. 2010 återförenades Sandelin och Ekman som Style och släppte albumet Vill ha dig igen - alla hits och singeln Love Killer.

Diskografi

Album
So Chic - 1983
Visioner - 1985
Heaven No 7 - 1986
Style (samling på kassett) - 1987
Daylight Robbery - 1987
12 bästa - 1987
Question of Time - 1988
Samlade hits - 2003
Det ni vill ha - Best of Style - 2008
Vill ha dig igen - 2009
Vill ha dig, igen - alla hits - 2010
Polyphonic - 2010

Singlar
Love is Knocking On My Door/Längtar tillbaks till dig - 1983
Telefon - 1984
Du och jag - 1984
Vision av kärlek - 1985
Telephone - 1985
Give Me A Night To Remember/På Jakt (Efter guld som glimmar) - 1985
Dover–Calais - 1986
Följ mig - 1986
Shine On - 1986
I Believe (promo) - 1986
Heaven No 7 - 1986
Hand i hand - 1987
Run For Your Life - 1987
Daylight Robbery - 1987
Empty Bed - 1988
It's a Secret - 1988
Question of Time - 1988
Sentimental - 1988
Empty Bed (Internationell release) - 1989
Stay the Night - 2003
När jag ser dej - 2008
Vill Ha Dig Igen - 2009
Långsamt - 2010
Love Killer - 2010

Externa länkar 
 Style - Officiell webbplats
 

Svenska popgrupper
Svenska triogrupper
Deltagare i Melodifestivalen 1986
Deltagare i Melodifestivalen 1987
Deltagare i Melodifestivalen 2003
Musikgrupper bildade 1983
Musikgrupper upplösta 2010
Musikgrupper från Stockholm
Upplösta svenska popgrupper
Nils Karlsson Pyssling

Nils Karlsson Pyssling är en litterär figur som förekommer i  Astrid Lindgrens novell med samma namn samt i bilderboken Nils Karlsson Pyssling flyttar in.

Han ser ut som en vanlig pojke, men är ungefär lika stor som en tumme och bor under golvet under pojken Bertils säng. Där bodde tidigare Nisses hyresvärdinna, en råtta som flyttat till sin syster i Södertälje.

Genom att ta på en spik och säga killevippen! kan Bertil bli lika liten som sin vän och leka med honom under golvplankorna.

Böcker
1949 - Nils Karlsson Pyssling (sagosamling)
1956 - Nils Karlsson Pyssling flyttar in (bilderbok)

Film
1990 - Nils Karlsson Pyssling

Se även
Småfolk

Referenser 

Litterära figurer av Astrid Lindgren
Fiktiva figurer introducerade 1949
Jan Westerlund

Jan Westerlund, född den 31 augusti 1954 i Umeå, är en svensk fotbollstränare.

Westerlund tränade Umeå FC 1995, då laget tog steget upp i Allsvenskan.

Klubbar
Umeå FC (1990-1997)(2007-?) Tränare
FF Jaro (1998) Tränare
Östersunds FK (1999-2001) Tränare
Friska Viljor FC (2002-) Tränare

Födda 1954
Svenska fotbollstränare
Fotbollstränare i Umeå FC
Fotbollstränare i Östersunds FK
Män
Levande personer
Idrottare från Umeå
Tränare i FF Jaro
Shrirangapattana

Shrirangapattana (alternativt Seringapatam eller Srirangapatna) är en stad i den indiska delstaten Karnataka, och tillhör distriktet Mandya. Folkmängden uppgick till 25 061 invånare vid folkräkningen 2011. Staden ligger på en ö i floden Kaveri, 13 km norr om Mysuru. Tippo Sahib hade sin huvudstad här när han på 1700-talet regerade furstendömet Mysore.

I staden stod ett av slagen mellan Tippo Sahib och Brittiska Ostindiska Kompaniet, och Tippo Sahib dödades också här 1799 under fjärde Mysorekriget.

Källor

Orter i Karnataka
William Cavendish-Bentinck, 3:e hertig av Portland

William Henry Cavendish-Bentinck, 3:e hertig av Portland, född den 14 april 1738, död den 30 oktober 1809, son till  William Bentinck, 2:e hertig av Portland (1708–1762), brittisk statsman, stärkte ytterligare släktens förbindelser med de stora whigfamiljerna genom sitt giftermål med lady Dorothy Cavendish (1750–1794), dotter till William Cavendish, 4:e hertig av Devonshire, och lade till sitt eget även namnet Cavendish. (De av familjens medlemmar, som bar detta i dopnamn, skrev sig dock endast Bentinck. På svärdssidan dog denna linje ut 1990).

Barn:

 William Henry Cavendish-Scott-Bentinck, 4:e hertig av Portland (1768–1854); gift med Henrietta Scott (d. 1844) 
 Lord William Bentinck, generalguvernör av Indien (1774–1839); gift med Lady Mary Acheson (d. 1843) 
 Lady Charlotte Cavendish-Bentinck (1775–1862); gift med Charles Greville 
 Lady Mary Cavendish-Bentinck (1779–1843) 
 Lord William Charles Augustus Cavendish-Bentinck (1780–1826); gift 1:o med Georgiana Augusta Seymour (d. 1813); gift 2:o med Anne Wellesley (1788–1875) 
 Lord Frederick Guy Cavendish-Bentinck (1781–1828); gift med Lady Mary Lowther (1785–1862) 
  
Bentinck innehade en underordnad plats i Rockinghams ministär 1765, förde sedan en häftig opposition mot hertigen av Grafton och lord North samt blev 1782 i Rockinghams andra ministär lordlöjtnant på Irland. Den berömda kombinationen mellan Charles James Fox och lord North gjorde honom till premiärminister (april-december 1783). Till följd av rädsla för franska revolutionen närmade han sig alltmera Pitt d.y., var 1794–1801 inrikesminister och visade sig som sådan synnerligen verksam, bland annat vid kuvandet av det irländska upproret 1798 och unionsaktens genomförande.

Bentinck kvarstannade även i Henry Addingtons kabinett (som lordpresident) och förmåddes 1807, mycket emot sin vilja, att ånyo överta befattningen som premiärminister. Den gamle hertigen var nu ganska skröplig och förmådde föga uträtta; den egentliga makten låg hos hans unge kolleger Castlereagh och Canning; deras beryktade duell skakade kabinettets ställning och påskyndade hertigens död.

Källor

Tryckta källor

Noter

Externa länkar 

Brittiska lordlöjtnanter
Storbritanniens premiärministrar
Brittiska hertigar
Brittiska politiker under 1700-talet
Personer i Storbritannien under 1800-talet
Alumner från Christ Church, Oxford
Födda 1738
Avlidna 1809
Män
Ledamöter av Royal Society
William Cavendish

Sir William Cavendish, född 1505, död 25 oktober 1557 var en engelsk hovman som blev en av Thomas Cromwells "klosterbesökare" då kung Henrik VIII lade beslag på den katolska kyrkans egendomar i slutet av 1530-talet i samband med Klosterupplösningen. Cavendish blev ganska rik genom sin del av detta.

Biografi

Hans första två hustrur avled och efterlämnade honom två döttrar. 1547 gifte han sig med Bess av Hardwick. Han sålde sina ägor i Suffolk och flyttade till Bess' hemcounty Derbyshire. Han köpte godset Chatsworth 1549 och paret började bygga Chatsworth House 1553. Under deras tioåriga äktenskap hann de få åtta barn, varav sex överlevde spädbarnsåren. En av dessa, Elizabeth, ingick ett kontroversiellt äktenskap med earlen av Lennox.  Några av William och Bess' ättlingar blev hertigar av Devonshire och andra hertigar av Newcastle. Deras barnbarn Arabella Stuart gjorde anspråk på Englands tron 1603.

Under regeringstid av Maria I av England publicerades en välvillig biografi över kardinal Thomas Wolsey ur en av hans närmastes perspektiv, den som tagit emot kung Henriks meddelande om Wolseys död. I århundraden ansågs Sir William ha varit dess författare, men numera anser historiker att det ska ha varit hans äldre bror George Cavendish (1500 - omkring 1562) som skrivit den.

Referenser 

Födda 1505
Avlidna 1557

Män
Personer under Tudoreran
Henrik VIII:s hov
Reformationen i England
Basileios II (bysantinsk kejsare)

Basileios II (grekiska: Βασίλειος Β, Βουλγαροκτόνος), född 958, död 5 december 1025, var bysantinsk kejsare från 10 januari 976 till sin död. 

Basileios var son till kejsar Romanos II och Theofano, och blev vid faderns död 963 nominell regent, och tillträdde 976 regeringsmakten. Fram till 988 var brodern Konstantinus hans medkejsare. Han genomförde en betydande reduktion av de bysantinska stormännens domäner i Mindre Asien, varigenom den bysantinska adelns makt väsentligt minskades. Han inledde 990 ett krig mot Bulgarien, som efter flera decennier av växlande krigslycka blev underkuvat 1018. Han vände sig därefter mot Armenien, och tvingade redan 1021 det armeniska riket Vaspurahan till underkastelse, liksom ett antal mindre muslimska emirat. Bagratiderriket tvingades att träda i vasallförhållande till Bysans.

Han slöt bland annat fördrag med den ryske furst Vladimir I av Kiev. Basileios lär ha varit mycket grym och sägs ha stuckit ut ögonen på 14 000 bulgariska fångar efter slaget vid Kleidion den 29 juli 1014. Tillnamnet Bulgaroktonos betyder "bulgardödare".

Referenser
 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Bysantinska kejsare
Födda 958
Avlidna 1025
Män
Gosskören

Gosskören kan även syfta till en manlig sånggrupp som lyder under Handelshögskolans i Göteborg Studentkår.

Gosskören är en fransk film från 2004 i regi av Christophe Barratier. Filmen hade svensk biopremiär 15 oktober 2004.

Handling 
En musiklärare vid namn Clément Mathieu börjar ett arbete på en ungdomsanstalt som tillsynslärare. De flesta av barnen är olydiga och rent av hopplösa rackarungar, och rektorn själv bryr sig enbart om pengar och yrkesfördelar (utmärkelser och dylikt), inte det minsta om barnen. Musikläraren, Clément Mathieu, bestämmer sig för att lära barnen att sjunga och på det sättet upptäcka den underbara, sköna musiken och må lite bättre. Ett av barnen vid namn Pierre Morhange (djävulen med änglaansiktet som den förra tillsynsläraren kallar honom) är begåvad och har en mirakulöst vacker röst. Lille Pépinot blir nedtryckt av de andra barnen och Clément Mathieu tar honom under sina beskyddande vingar. Sakta men säkert tränar Mathieu upp barnen till en riktig gosskör...

Rollista (i urval) 
Gérard Jugnot – Clément Mathieu
François Berléand – direktör Rachin
Jean-Baptiste Maunier – Pierre Morhange som barn
Jacques Perrin – Pierre Morhange som vuxen
Kad Merad – Chabert
Marie Bunel – Violette Morhange
Philippe Du Janeran – Langlois
Jean-Paul Bonnaire – Maxence
Maxence Perrin – Pépinot som barn
Didier Flamand – Pépinot som vuxen
Grégory Gatignol – Mondain
Cyril Bernicot – Le Querrec
Carole Weiss – grevinnan

Externa länkar 
 

Franska musikaldramafilmer
Tyska musikaldramafilmer
Schweiziska dramafilmer
Schweiziska musikalfilmer
Filmer 2004
Barnens rätt i samhället

Barnens rätt i samhället, förkortat Bris, är en partipolitiskt och religiöst obunden svensk ideell förening som verkar för barns rättigheter i Sverige. Bris bildades 1971 av Gunnel Linde och Berit Hedeby efter det att en treårig flicka hade blivit misshandlad till döds av sin styvfar tidigare under året.

Verksamhet 
Bris är en barnrättsorganisation och verksamheten utgår från FN:s konvention om barnets rättigheter. Bris är en medlemsorganisation. 

Organisationen är uppbyggd av ett förbundskansli och fem regionkontor: Göteborg, Malmö, Linköping, Stockholm och Umeå. År 2008 gick Riksförbundet och de fem regionsföreningarna ihop till en juridisk enhet. 

Bris gör studier och rapporter utifrån verksamheten och sammanfattar hur barn och ungdomar beskriver sin vardag, sina problem och sin psykiska och fysiska hälsa.

Stöd till ungdomar 
Bris har en öppen stödlinje för individer under 18 år med olika typer av kontaktmöjligheter, såsom chatt, mejl och telefon. Den som kontaktar Bris genom 116 111 är anonym, syns inte heller på telefonräkningen och bestämmer över samtalet. På Bris hemsida finns det informativa texter och berättelser från ungdomar, vilket fungerar som ett stöd för besökarna. Hemsidan tillhandahåller också information om hur vuxna kan stödja Bris' arbete.
Bris producerar regelbundet forskningsrapporter baserade på informationen de samlar in genom sin verksamhet. Rapporterna undersöker ungdomars upplevelser av sin vardag, deras utmaningar samt deras mentala och fysiska hälsa. Organisationen publicerar även en årlig rapport, Bris-rapporten, som belyser en rad ämnen. På Bris hemsida finns också ett forum där ungdomar kan dela med sig av sina erfarenheter med sina jämnåriga. Inlägg på forumet granskas av en Bris-kurator innan publicering för att säkerställa en trygg och respektfull miljö.

Stöd till vuxna 
När Bris jourtelefon startade kunde både barn och vuxna ringa. Detta ledde till att det blev så många samtal att många barn inte kom fram. 1980 startades därför Barnens hjälptelefon, och jourtelefonen blev de vuxnas. 1994 bytte jourtelefonen namn till Bris Vuxentelefon – om barn. Dit kan vuxna anonymt vända sig med frågor kring barn. Samtalen besvaras av kuratorer som ger stöd och eventuellt hjälper en med var man kan vända sig för ytterligare hjälp.

Finansiering
Bris finansiering kommer främst från donationer och samarbeten med allmänhet, företag och stiftelser. Från och med 2023 kommer också en årlig statlig finansiering på 20 miljoner kronor att tillföras, enligt ett beslut av regeringen 2022.  Denna finansiering är en del av budgetpropositionen för 2023.

Förbundsordförande
 1976–1980 Gunnel Linde
 1983–1984 Birgitta Strandvik
 1987–1989 Gunnel Linde
 ?–2005 Kerstin Thuresson
 2005–2009 Ingela Thalén
 2009–2013 Lars-Johan Jarnheimer
 2013–2017 Ulf Spendrup
 2017– Annabella Kraft

Generalsekreterare
 1999–2011 Göran Harnesk
 2012–2015 Kattis Ahlström
 2015– Magnus Jägerskog

Se även 
Barnmisshandel i Sverige (utställning)
Knas Hemma

Referenser

Noter

Externa länkar
 Officiell webbplats

Svenska barnrättsorganisationer
Organisationer bildade 1971
Organisationer i Stockholm
Samhällsinsatser för barn
Vejbystrand

Vejbystrand är en kommungränsöverskridande tidigare tätort, huvudsakligen belägen i Ängelholms kommun i Skåne län men även innefattande en del av Båstads kommun. Området sammanväxte 2015 med tätorten Ängelholm.

I tätorten ingick Magnarp, som är ihopbyggt med Vejbystrand.

Historia 
Första gången namnet på fiskeläget Vejbystrand förekommer är på en karta från 1865[källa behövs]. Ett ännu äldre namn är Vejbysjö. Båda namnen är bildade till Vejby, ett namn som är betydligt äldre. Vejby förekommer i skrift första gången 1390 som "Væghby", och namnet härstammar antagligen från den tid då vägen genom Vejby var huvudväg från Barkåkra by till Grevie, Västra Karup och Torekov.

Vejbystrand (Vejbysjö) kallades tidigt för "Turkiet", då invånarna skämtsamt och/eller elakt kallades turkarna av bondebefolkningen, som sjöfolket i Vejbystrand förr ofta var i slagsmål med.

Vejbystrand var på 1800-talet en liten fiskeby i nordvästra delen av Vejby. Järnvägen med station i Vejbyslätt blev ett lyft för orten. En ny hamn byggdes 1933-1934, som ersatte den tidigare alltför lilla hamnen. I början av 1900-talet byggdes Kronprinsessan Victorias kustsanatorium (KVS). Satsningen på vård medförde andra verksamheter, såsom Tallhaga och Sommarsol. På 1950- och 1960-talen hade Vejbyparken sin storhetstid, en riktig folkets park.

Vejbystrand är i dag inte bara långsträckta badstränder. Här finns även ett par unika miljöer, såsom Trollskogen och Magnarpsheden. I dag har Vejbystrand vuxit till en ganska ordinär ort med omfattade villabebyggelse av det mest skiftande slag på åkrarna öster om bykärnan närmast hamnen. I Vejbystrand finner man även åretruntservice i form av mataffär, bibliotek, frisörer, pizzeria, pub, hotell och vandrarhem. Vejbystrand har fått en mera stadslik karaktär genom de fem femvåningshus som 2010-2011 byggdes i parken alldeles invid Kronprinsessan Victorias kustsanatorium, samtidigt som köksbyggnaden (ursprunget till KVS, byggd 1903) och den så kallade "Tvätten" (byggd 1925) revs. Därmed utgår sanatoriet ur Skånes kulturmiljöprogram.

Kronprinsessan Victorias kustsanatorium 
Kronprinsessan Victorias kustsanatorium (KVS), namngivet efter dåvarande kronprinsessan Victoria av Baden, som doktor Ernst Lindahl lät uppföra på strandmarken söder om fiskehamnen, har haft stor betydelse för samhället. Det blev byns största arbetsplats under många decennier. Historien om sanatoriet och bygden finns dokumenterad på KVS-museet, som finns inrymt i en av de byggnader som en gång tillhörde sanatoriet.

Befolkningsutveckling

Kända personer 
 Fylgia Zadig
 Pär Hansson
 Ernst Wigforss

Bildgalleri

Se även 
 Barkåkra socken
 Förslövs socken

Referenser

Noter

Externa länkar 
 Vejbystrand.se
KVS-museet
 Vejbystrands hamn
 Vejby Strand Hotel
Vejbystrands bibliotek

Orter i Ängelholms kommun
Orter i Båstads kommun
Tidigare tätorter i Sverige
Bjärehalvön
Jag saknar dig, jag saknar dig!

Jag saknar dig, jag saknar dig! är en ungdomsroman från 1992 av Peter Pohl och Kinna Gieth.

Handling
Boken handlar om Tina och Cilla som är enäggstvillingar. De bor i ett stort hus, som kallas för Rosengården tillsammans med sin pappa, styvmamma och styvbror. En dag när de springer över vägen för att hinna med bussen till skolan blir Cilla påkörd och omkommer.
Tina gör sitt bästa för att orka med livet, i början är vännerna imponerade över hur stark hon är men i själva verket orkar Tina knappt med sig själv och börjar så småningom tvivla på sin egen identitet. När hon dessutom träffar Stefan på ett sommarläger blir hennes liv ännu mer komplicerat. Efter lägret sviker Stefan henne, och hon blir övergiven för andra gången. Men hennes bästa kompis finns alltid där. Den förlorade systerns gamla kompis kommer också in i bilden så småningom, och de stöttar varandra genom det stora hål som Cilla lämnar efter sig.

Om boken
Boken är verklighetsbaserad. Då Gieth var tretton år förlorade hon sin tvillingsyster, Jenny. Hon kontaktade då författaren Peter Pohl, och bad honom att skriva en bok om systrarna. Systrarna hade tidigare läst hans bok Alltid den där Anette, och reflekterat över hur hemskt det skulle vara att förlora sin syster.

Boken belönades med Augustpriset för barn- och ungdomslitteratur 1992, det första i den klassen.

Filmatiseringen av boken i regi av Anders Grönros, med titeln förkortad till Jag saknar dig, hade premiär 19 augusti 2011.

Källor

Externa länkar 
 Peter Pohl - Jag saknar dig, jag saknar dig!

Skönlitteratur 1992
Svensk ungdomslitteratur
Böcker tilldelade Augustpriset
Böcker som blivit film
Sandlåda

Sandlåda kan avse:

 Leksandlåda, ett avskilt område med sand där barn kan leka
 Sandlåda – en stationär behållare för vägsand.
 Sandlåda (dator) – en sätt att exekvera datorprogram utan att påverka andra program, se virtuell maskin, Java (programmeringsspråk) och chroot
 Kattlåda – en låda som gör det möjligt för en katt att uträtta sina toalettbehov inomhus.

Se även 
 Sandlådan – en teaterpjäs av Kent Andersson och Bengt Bratt
Siv Widerberg

Siv Widerberg, född Palmgren 12 juni 1931 i Bromma, död 24 december 2020 i Högalids distrikt i Stockholm, var en svensk författare och journalist.

Biografi
Widerberg var dotter till Nils Palmgren och Gertrud Meyer samt dotterdotter till Adolf Meyer samt vidare syster till Lisbet Palmgren. Hon arbetade som småskollärarinna 1951–1955 och var journalist i Arbetaren 1955–1956 samt i tidningen Vi 1956–1965. Därefter verkade hon som frilansjournalist, debattör och författare.

Widerberg belönades 1978 med Nils Holgersson-plaketten för sin samlade produktion. Hon har medverkat i ett flertal antologier som till exempel versantologin I denna vida värld, 1993, tillsammans med Gunilla Lundgren, Barnens första bok och diktantologin Kärlek och uppror, 1989, tillsammans med Anna Artén. Widerberg erhöll Gulliverpriset 2001 och promoverades 2002 till hedersdoktor vid fakulteten för lärarutbildning vid Umeå universitet. Hon satt även i Svenska barnboksakademien.

Bibliografi 

 "De gömda barnen" (dikt), sidan 179–180 i Flykten valde oss: Dikter om att fly från sitt land. En antologi (redaktörer: Siv Widerberg och Viveka Heyman). En bok för alla, 1999.

Priser och utmärkelser 
1968 – Litteraturfrämjandets stipendiat
1978 – Nils Holgersson-plaketten för "sin samlade produktion"
1983 – Astrid Lindgren-priset
2001 – Gulliver-priset
2001 – Sigtunastiftelsens författarstipendium
2005 – Astrid Lindgrens Värld-stipendiet 
2007 – Rebells Fredspris för "sitt arbete med gömda barns rättigheter"
2011 – Eldsjälspriset

Källor

Uppslagsverk
 Vem är vem i svensk litteratur.

Noter

Externa länkar
 
 rabensjogren.se

Födda 1931
Avlidna 2020 
Kvinnor
Svenska författare under 1900-talet
Svenska författare under 2000-talet
Svenskspråkiga författare
Svenska författare av barn- och ungdomslitteratur
Svenska journalister under 1900-talet
Hedersdoktorer vid Umeå universitet
Gulliverpristagare
Författare från Stockholm
Journalister från Stockholm
Brommabor
Ledamöter av Svenska barnboksakademin
Mottagare av Eldsjälspriset
Aed av Skottland

Aed av Skottland (gaeliska: Áed mac Cináeda), född cirka 840, död 878, namnet stavas ibland Aedh eller Aodh, blev kung av Skottland 877 när han efterträdde sin bror Konstantin I.

Man känner inte till mycket om Aed. Han gifte sig, men det är okänt när och var och vad bruden hette. Han fick minst två söner. En av dem, Konstantin II blev senare kung av Skottland och en annan, Donald, blev kung av Strathclyde 908.

Efter endast ett par år på tronen, mördades Aed omkring 878 av Giric, även känd som Gregory den store. Aed efterföljdes av en släkting, Eochaid, som regerade tillsammans med Giric.

Referenser 

Skottlands regenter
Huset Alpin
Födda 840
Avlidna 878
Män
Personer i Skottlands historia