kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Borgerliga partier i Sverige

Borgerliga partier är i Sverige ett begrepp som används om vissa politiska partier, idag framförallt Centerpartiet, Liberalerna, Kristdemokraterna och Moderata samlingspartiet. Begreppet har ingen exakt definition men syftar vanligen på de partier som är icke-socialistiska och förordar liberal demokrati och marknadsekonomi, med ursprung i antingen en konservativ eller liberal idégrund.

Termen har framförallt använts i denna bemärkelse under 1900-talet, men exakt vilka partier som åsyftats har varierat något. Begreppet borgerlig kan också i vidare bemärkelse användas om personer och grupperingar som sympatiserar med en politik av detta slag. Exempelvis beskriver Linköpingstidningen Östgöta-Correspondentens ledarsida sig som "oberoende borgerlig".

2004–2019 hade de fyra borgerliga riksdagspartierna ett koalitionssamarbete på nationell nivå kallat Alliansen.

Efter valet 2022 har Tidö-samarbetet mellan Moderaterna, Liberalerna, Kristdemokraterna och Sverigedemokraterna ibland benämnts som det borgerliga blocket trots att Sverigedemokraterna inte brukar betecknas som ett borgerligt parti.

Skiftande betydelser 
Historiskt sett har termen borgerlig haft många olika betydelser och bland annat syftat på borgarståndet. Den användes i partisammanhang tidigare främst som en nedsättande term från vänsterhåll. Det användes först som partibeteckning för Lantmanna- och borgarpartiet, men då i betydelsen "stadsbo", inte som uttryck för en politisk ideologi. 

I mångt och mycket var det Socialdemokraternas starka ställning och sedermera den svenska blockpolitiken som ledde till att begreppet befästs i svensk politik, i egenskap av "ett politiskt användbart begrepp som det var lätt att tillgripa när man kvickt behövde en term som täckte in allt till höger om socialdemokratin."

Begreppet anammades först i positiv bemärkelse inom Allmänna valmansförbundet, Moderaternas föregångare, där det började användas av partiets underavdelningar i betydelsen "icke-socialistiskt parti". Först senare fick begreppet fäste även hos Centerpartiet och Liberalerna. Inom Centerpartiet fanns länge en motvilja mot begreppet "borgerlig". Exempelvis använde Thorbjörn Fälldin, Centerpartiets partiledare 1971–1985, konsekvent istället beteckningen icke-socialistisk om sitt parti och de regeringar han bildade. 

Sverigedemokraterna, som är invalt i riksdagen sedan 2010, brukar normalt inte beskrivas som en del av borgerligheten, trots att partiet sedan slutet av 2010-talet samarbetar med vissa borgerliga partier.

Ett uttryck som också förekommit i den politiska debatten är så kallad borgerlig vänster. I Sverige har främst Liberalerna och tidvis Centerpartiet beskrivits så, på grund av den socialliberala profilen. I Folkpartiets valhandbok från 1934 slår partiet fast att Folkpartiet är en borgerlig vänster för demokratins värn. Begreppet återaktualliserades i modern tid i synnerhet av Centerpartiet under Maud Olofssons första år som partiledare, innan Alliansen-samarbetet.

Se även 
 Borgerlig
 Politisk höger

Referenser 

Politiska partier
Politisk höger
Gothic metal

Gothic metal är en melodisk och atmosfärisk undergenre till metal utvecklad ur bland annat death/doom och gothic rock. Vanlig sättning är trummor, elgitarr, elbas, keyboard och både kvinnlig och manlig sång. Andra typiska instrument är synth och fiol. Låttexterna är ofta mörka, ibland med inspiration från gotisk fiktion.

Pionjärer inom genren är de engelska banden Paradise Lost (som har tillskrivits skapandet av genren med skivan Gothic från 1991), Anathema, och My Dying Bride. Andra pionjärer är svenska Tiamat, Type O Negative från USA och nederländska The Gathering. Den kvinnliga sångaren har ofta en ljus sopranstämma, medan den manliga antingen kan growla eller sjunga klarsång. Blandningen av sopranstämma och growls är känt som beauty and the beast vocals (engelska för "skönheten och odjuret-sång"). Norska Theatre of Tragedy utvecklade tekniken på sitt debutalbum från 1995, men Paradise Lost och The Gathering hade redan använt sig av den. Tekniken har sedan dess använts flitigt inom genren. Andra pionjärer som använt eller använder den är nederländska Within Temptation, norska Tristania och norska The Sins of thy Beloved. The Sins of thy Beloved är också känt för flitig användning av fiol.

Gothic metal är en skiftande genre. Band som Moonspell, Theatres des Vampires och Cradle of Filth har korsat genren med black metal. Band som Tristania och Within Temptation har utvecklat en mer symfonisk variant. I dag är genren också stor i Finland där den blivit mer mainstream. De finska banden utmärks bland annat av manlig klarsång. Exempel på sådana band är To/Die/For, For My Pain... och Poisonblack.

Symphonic gothic metal 
Mot slutet av 90-talet började Tristania och Within Temptation att använda sig av mer symfoniska inslag. Within Temptations andra album Mother Earth visade en ljusare sida som förlitade sig helt på sångerskans röst istället för på användningen av beauty and the beast vocals. Sedan Within Temptations stora framgångar har en uppsjö av kvinnofrontade gothic metal-band bildats i Europa men även i andra delar av världen. Vissa av dessa band har starka influenser av symphonic metal och har ibland också beskrivits som symphonic power metal, sannolikt influerade av det finska symphonic power metal-bandet Nightwish. Exempel på sådana band är After Forever och Epica. Det finns en osäkerhet kring hur sådana band bör kategoriseras.

Band som helt eller delvis spelat gothic metal 
 Catherines Cathedral
 Crematory
 My Dying Bride
 Paradise Lost 
 The Gathering
 Lake of Tears
 Lacuna Coil
 Scandelion
 Evanescence (emellertid omstritt)
 Moonspell
 Draconian
 Sariola
 Diabulus in Musica
 Theatre of Tragedy
 Tiamat
 Deathstars (med industrial metal)
 Trail of Tears
 Tristania
 For My Pain...
 Within Temptation
 Sirenia
 Haggard
 The Preachers of Neverland
 Type O Negative
 Therion
 Nemesea
 Octavia Sperati

Se även 
 Symphonic metal
 Death/doom

Referenser
The 51st State

The 51st State (även känd under titeln Formula 51) är en brittisk-kanadensisk actionfilm från 2001.

Handling
Den kiltklädde kemisten Elmo McElroy (Samuel L. Jackson) planerar en stor narkotikaaffär. Allting går dock inte enligt planerna. Han åker till England för att sälja sitt nya mycket bra recept. Väl i England träffar han den inte alltför positiva Felix DeSouza (Robert Carlyle) som bara vill gå på en fotbollsmatch.

Om filmen
The 51st State regisserades av Ronny Yu. Filmens manus skrevs av Stel Pavlou.

Rollista (urval)

Externa länkar

Brittiska actionfilmer
Brittiska komedifilmer
Brittiska kriminalfilmer
Kanadensiska actionfilmer
Kanadensiska komedifilmer
Kanadensiska kriminalfilmer
Filmer 2001
Filmer i regi av Ronny Yu
Liverpool på film
Amerikanska kompisfilmer
The Fan (film, 1996)

För andra betydelser, se The Fan

The Fan är en amerikansk film från 1996 i regi av Tony Scott. The Fan är baserad på en roman med samma namn, skriven av Peter Abrahams.

Handling
Bobby Rayburn (Wesley Snipes) är en berömd basebollspelare. Hans allra största fan heter Gil Renard (Robert De Niro). Gil lever för sin idol, så när det en dag börjar gå dåligt för Bobby så vill Gil personligen hjälpa till. Gil vill göra Bobby mer motiverad att spela.

Rollista (i urval)
Robert De Niro - Gil Renard 
Wesley Snipes - Bobby Rayburn 
Ellen Barkin - Jewel Stern 
John Leguizamo - Manny 
Benicio Del Toro - Juan Primo 
Patti D'Arbanville - Ellen Renard (as Patti D'Arbanville-Quinn) 
Chris Mulkey - Tim

Externa länkar
 

Filmer 1996
Amerikanska thrillerfilmer
Filmer i regi av Tony Scott
Filmmusik av Hans Zimmer
Filmer från TriStar Pictures

ja:ザ・ファン#映画
The Fast and the Furious

The Fast and the Furious är en amerikansk film från 2001 regisserad av Rob Cohen. Den svenska titeln i Finland är Våghalsarna.

Handling 
Polisen Brian O'Conner (Paul Walker) infiltrerar Los Angeles streetracing-gäng för att avslöja en brottshärva där en rad lastbilar kapats. För att komma åt gänget måste Brian gå undercover. Han börjar med att bevaka ett café som drivs av gängledaren, Doms, syster. På nattens streetrace tar Brian en chans och tävlar för att förlora sin bil. Brian lyckas ändå komma in i gänget då han räddar Dom från polisen. Inifrån streetracegänget försöker Brian hitta bevis som kan binda gänget till de många stölderna men blir mer och mer involverad och klarar snart inte av att hålla isär uppdraget från sina privata intressen.

Om filmen 
Filmen vann en MTV Movie Award för bästa filmteam, den var även nominerad för bästa film, bästa actionscen, bästa skådespelare (Vin Diesel) och bästa nykomling (Paul Walker). Filmen vann även hela fem pris i World Stunt Awards, bland annat både för bästa stuntkvinna och bästa stuntman. 

Enligt IMDb hade varken Michelle Rodriguez eller Jordana Brewster körkort under inspelningen av filmen, ingen av dem hade ens övningskörningstillstånd.

Rollista (i urval) 
Paul Walker - Brian O'Conner
Vin Diesel - Dominic Toretto
Michelle Rodríguez - Letty
Jordana Brewster - Mia Toretto
Rick Yune - Johnny Tran
Chad Lindberg - Jesse
Johnny Strong - Leon
Matt Schulze - Vince
Ted Levine - Sgt. Tanner
Ja Rule - Edwin

Uppföljare 

2003 gjordes en uppföljare på filmen 2 Fast 2 Furious, där Paul Walker spelar huvudrollen i den omskakande action filmen. Sedan dess har det gjorts flera uppföljare och spin-offs vilka bildar en filmserie.

Källor

Externa länkar

The Fast and the Furious
Filmer 2001
Tyska actionfilmer
Los Angeles på film
Filmer från Universal Studios
Rastergrafik

Rastergrafik är ett sätt att skapa digitala bilder. 
I rastergrafik är bilder uppbyggda av rader med bildpunkter; varje bildpunkt ges en färg från en ändlig palett av tillgängliga färger.

Denna teknik används i alla moderna datorbildskärmar och digitalkameror.

Bildfiler i formaten jpeg, png, gif, med flera är rastergrafik. Formaten svg, postscript och pdf är däremot vektorgrafikformat. Programvaror för bildbehandling, bland andra Adobe Photoshop, GIMP,  Microsoft Paint och Paint.NET, bygger helt på rastergrafik, även om det också finns särskilda vektorgrafikprogram, som Adobe Illustrator och Inkscape.

Se även
Vektorgrafik
Datorgrafik

Referenser

Noter

Externa länkar 

Datorgrafik
Razzel

Razzel var en helkvällsunderhållning som sändes i Sveriges Television i flera omgångar under 1980-talet. Det första avsnittet sändes den 22 oktober 1983. Programledare var Lennart Swahn, Tommy Engstrand, Pelle Berglund, och från andra omgången även Gun Hägglund.

Egentligen skulle det ha hetat Jackpot eftersom Lotto-dragningen direktsändes under sändningen, men under oktober började Tipstjänst att använda sig av uttrycket "Måltipset med Jackpot" i sin marknadsföring. Någon hade fått se det på en reklampelare utanför TV-huset i Stockholm och upplyste kanalchefen Ingemar Leijonborg om detta. Leijonborg krävde då namnändring men redaktionen tyckte att namnet var så inarbetat (trots att serien inte hade haft premiär än) och vägrade. Leijonborg gav dem då ett ultimatum – om det inte blir en namnändring läggs hela projektet ned. Redaktionen gav sig då och namnet byttes till Razzel några dagar innan premiären. Namnet Razzel hade ändå att göra med Lotto-dragningen, eftersom den maskin som användes för Lotto-dragningen rasslade och därav namnet på underhållningsprogrammet.

Ungefär samtidigt som första omgången av Razzel visades 1983 gjordes också en parodi som hette Trazzel med Svante Grundberg och Pelle Berglund.

Mellan de tre olika Razzel-sessionerna visades i första omgången TV-serier som Uppdrag i Singapore och Gäster med gester. I den andra omgången hösten 1984 sändes Gäster med gester, Pang i bygget och den amerikanska deckarserierna Mike Hammer och Philip Marlowe – privatdeckare. I den sista omgången våren 1986 sändes 'Allå, 'allå, 'emliga armén, Snobbar som jobbar och Svarte Orm.

Den 22 mars 1986 användes programmet som värd för Melodifestivalen 1986 med Lennart Swahn och Tommy Engstrand som programledare.

Razzel var ett av de program som ställdes in dagen efter det att Olof Palme mördades.

Sammanlagt 27 avsnitt. Inga gäster första säsongen.

Som signaturmelodi användes ett instrumentalt parti ur Flash and the Pans Hey, St. Peter.

Avsnitt första omgången

Avsnitt andra omgången

Avsnitt tredje omgången

Referenser

Underhållningsprogram i Sveriges Television
Action

Action, engelska för handling, är en genre i fiktion, framförallt i film (actionfilm), datorspel (actionspel), leksaksmarknad (actionfigurer) och tecknade serier.

Action omfattar snabba, riskfyllda och ibland våldsamma aktiviteter, som slagsmål, strid, kampsport, biljakter och extremsport.

Actiongenren är en av de mer livaktiga och framgångsrika. Av de 250 mest framgångsrika filmerna är majoriteten i huvudsak actionberättelser. Många av de bäst säljande böckerna är också actionberättelser. De flesta av de bäst säljande videospelen är actionbaserade. Bland de mest säljande tecknade serierna är de flesta actionbaserade. Under perioder har western-genren, som ibland räknas som en undergenre till actiongenren, varit totalt dominerande inom TV-serieproduktion.

Källor

Fiktion
Genrer
Filmtermer
Actionfilm

Actionfilm, även enbart kallat action, är en filmgenre som i allmänhet handlar om en eller flera hjältar som ska rädda några utsatta från fara eller förhindra att en fara sker, vilket kan variera i skala allt från den närmaste familjen till hela universum. Ondskefulla skurkar skall stoppas, och naturkatastrofer skall undvikas är ofta förekommande. Handlingen är ofta våldsam, och ofta ingår slagsmål, biljakter, explosioner eller annat som kräver specialeffekter och stuntmän. Hjältarna har ibland även problem i sitt privatliv, ofta alkoholism eller drogmissbruk, som ofta övervinns med lätthet när stunden så kräver.

Det är inte så ovanligt att actionfilmer blandas med andra filmgenrer. Särskilt vanligt är det att blanda action med thrillers (actionthriller), drama, komedier och äventyr. Det finns också filmer som blandar action och science fiction. Se även science fiction-film och katastroffilm. En TV-serie som innehåller liknande moment som en action film kallas för actionserie.

Några av de skådespelare som ofta förekommer i actionfilm är Clint Eastwood, Sean Connery, Steven Seagal,
Jason Statham, Mel Gibson, Vin Diesel, 
Pierce Brosnan, Samuel L. Jackson, Chuck Norris, Jet Li, Jackie Chan, Hugh Jackman, Daniel Craig, Tom Cruise, Nicolas Cage, Timothy Dalton, Arnold Schwarzenegger, Sylvester Stallone, Bruce Willis, Dwayne Johnson, Roger Moore och Jean-Claude Van Damme.

Historia 
Element ur actionfilmen syns redan under stumfilmstiden, exempelvis hos Buster Keaton.
Några klassiska tidiga actionljudfilmer:
 Robin Hoods äventyr (Michael Curtiz, 1938)
 Fruktans lön (Henri-Georges Clouzot, 1953)
 I sista minuten (Alfred Hitchcock, 1959)

Under 1960-talet blev actionfilmen en viktig filmgenre med bland annat James Bond-filmerna. New Hollywood-generationens filmer har en mer realistisk och vardagsnära tendens, exempelvis Bonnie och Clyde, Bullitt och French Connection - Lagens våldsamma män.

Bland subgenrer som bygger på actionfilm återfinns katastroffilm, karatefilm/kampsportfilm och superhjältefilm.

Lista över typiska actionfilmer 
{| border="0" cellpadding="0" cellspacing="0" style="width:100%;"
|-----
| style="width:33%;vertical-align:top;" |
 Air Force One
 Batman Begins
 Cliffhanger Cobra Con Air Demolition Man Walking Tall (Serie)
 The Expendables| style="width:33%;vertical-align:top;" |
 Die Hard (Serie)
 Dirty Harry (Serie)
 I drakens tecken Dödligt Vapen (Serie)
 Jurassic Park (Serie)
 James Bond (Serie)
 Léon| style="width:33%;vertical-align:top;" |
 Rambo (Serie)
 Speed The Dark Knight The Rock The Terminator (Serie)
 True Lies|}

 Kända actionserier 
 MacGyver På heder och samvete Stargate SG-1''

Kända actionskådespelare

Kända actionregissörer

Referenser

Se även 
 Actionkomedi
 Filmgenre
Georg Schallermair

Georg Schallermair, född 29 december 1894 i Hebertshausen, död 7 juni 1951 i Landsberg am Lech, var en tysk SS-Hauptscharführer och dömd krigsförbrytare.

Biografi 
Schallermair var under andra världskriget Rapportführer i Mühldorf, ett av Dachaus satellitläger. Enligt ögonvittnen slog Schallermair egenhändigt ihjäl interner. Efter kriget ställdes Schallermair inför rätta för brott mot mänskligheten, befanns skyldig, dömdes till döden och hängdes. 

Schallermair tillhörde de sju sista tyska krigsförbrytarna som avrättades av de allierade efter andra världskriget. Tillsammans med Paul Blobel, Werner Braune, Erich Naumann, Otto Ohlendorf, Oswald Pohl och Hans Schmidt hängdes han den 7 juni 1951.

Referenser

Webbkällor

Tryckta källor 
 

Födda 1894
Avlidna 1951
Män
Bayrare
SS-officerare som blivit avrättade för brott mot mänskligheten
Personer som blivit avrättade genom hängning
SS-Hauptscharführer
Candelaria, Nevada

Candelaria, Nevada, amerikansk gruvstad, grundad 1865. Under sin storhetstid hade staden postkontor, två hotel, elva barer (saloons), en skola, två tidningar och flera andra verksamheter, men ingen kyrka. Stadens gruva producerade under åren silver till ett värde av 33 miljoner dollar. 1885 drogs järnvägen fram till Candelaria.

Ett stort problem för staden var att den låg mitt ute i öknen, närmaste vattendrag fanns ca 15 km bort, och vattnet måste hämtas med hjälp av åsnor. Under de första sjutton åren av stadens existens kostade en gallon vatten 1 dollar, mer än whiskey.

Numera är Candelaria en spökstad.

I staden föddes 1888 affärsmannen James E. Casey, grundare av transportföretaget United Parcel Service.

Externa länkar
Bilder från Candelaria idag

Orter i Nevada
Spökstäder i USA
Mineral County, Nevada
Hans Schmidt

Hans Hermann Theodor Schmidt, född 25 december 1899 i Höxter, död 7 juni 1951 i Landsberg am Lech, var en tysk SS-Hauptsturmführer och dömd krigsförbrytare.

Biografi 
Schmidt var under andra världskriget adjutant åt Hermann Pister, kommendant för koncentrationslägret Buchenwald. Han ansvarade för samtliga avrättningar i lägret; bland offren fanns över etthundra krigsfångar. Offren fördes till en lokal som var kamouflerad till lägersjukhus. Under förevändning att man skulle mäta fångarnas längd, ställde man dem mot väggen, i vilken ett litet hål var uppborrat. På andra sidan väggen stod en bödel och dödade fången med ett nackskott. Enligt ögonvittnen brukade Schmidt även hänga fångar från låg höjd, så att dessa långsamt ströps ihjäl.

Efter kriget ställdes Schmidt inför rätta, förklarades skyldig och dömdes till döden genom hängning. Han avrättades tillsammans med Paul Blobel, Werner Braune, Erich Naumann, Otto Ohlendorf, Oswald Pohl och Georg Schallermair den 7 juni 1951. Dessa sju krigsförbrytare var de sista att bli avrättade av de allierade.

Referenser

Noter

Webbkällor

Tryckta källor 
 

Födda 1899
Avlidna 1951
Män
Personer från Höxter
Personer i Nazityskland som blivit avrättade för brott mot mänskligheten
Personer som blivit avrättade genom hängning
SS-Hauptsturmführer
Dagens Eko (tidning)

Dagens Eko var en tidning med koppling till den svenska nazismen som utkom i Stockholm från augusti 1940 till hösten 1941. Det bolag som ägde Dagens Eko ägdes i sin tur av personer verksamma inom Samfundet Manhem, och tidningen delfinansierades av Nazityskland via dess legation i Stockholm. Redaktör var Axel O:son Molund.

Källor 

Tidskrifter startade 1940
Nazism i Sverige
Nedlagda svenska tidskrifter
Tidskrifter nedlagda 1941
Lars Hultén

Lars Anders Gustaf Hultén, född 23 december 1943 i Lund, död 11 augusti 2017 i Stockholm, var en svensk kriminalvårdare och engagerad i Karl XII-firandet i Lund mellan 1965 och till slutet av 1990-talet.

Lars Hultén studerade i Lund i slutet av 1960-talet och blev filosofie kandidat. År 1965 blev han ordförande i den då inaktiva 30 novemberföreningen i Lund, namngiven efter Karl XII:s dödsdag, och han återupptog då en sedan 1948 insomnad tradition att lägga ned kransar vid Tegnérstatyn i Lundagård det datumet. Karl XII har sedan 1930-talet hyllats av högerextrema, och det var tidningar som uttalade sig om att kransnedläggningen var tecken på nynazism, men fackeltåget uppmärksammades inte nämnvärt de första åren. År 1971 ställde han upp i kårvalet, med paroller som  "Mer studiemedel till svenskar - mindre till utlänningar" och "Skicka hem alla utlandsstudenter efter avslutade studier". Detta anmäldes för hets mot folkgrupp, vilket lades ned av åklagaren, men uppmärksamheten gjorde Lars Hultén till en lokal kändis och kopplade honom 30 novemberföreningen.

På 1980-talet började skinnskallar medverka vid kransnedläggningen. De bemöttes då av antirasistiska demonstranter, vilket ledde till att även Hultén åter uppmärksammades, i synnerhet när kransnedläggningen ledde till regelrätta kravaller. Han ansåg sig inte vara skyldig till utvecklingen runt firandet.

Efter studierna arbetade han som kriminalvårdare vid Kronobergshäktet i Stockholm. I samband med Karl XII-firandet 1988 gjorde han en serie uttalanden om folkgrupper och svensk flyktingpolitik. Han berättade också att han varit medlem i Bevara Sverige Svenskt, och det ledde till att han omplacerades i sin tjänst på häktet. Han omplacerades som "promenadvakt", det vill säga att övervaka de intagna när de var ute på rast i utrymmen på häktets tak. Kriminalvården motiverade det med att de ville minimera hans kontakter med utländska intagna men Hultén menade att det bröt mot hans åsikts- och yttrandefrihet. Han förlorade i tingsrätten men överklagade och vann i arbetsdomstolen, och återfick sin gamla tjänst hösten 1991. Hultén var också under en kortare period vice ordförande i Sveriges Nationella Förbund.

Hultén var son till läkaren Hjalte Hultén och Eva, ogift Malmgren, samt äldre bror till Carin Stenström och dotterson till Robert Malmgren. 

Lars Hultén är begravd på Norra kyrkogården i Lund.

Referenser

Noter

Externa länkar 

Svenska kriminalvårdare
Personer inom svensk nationalism
Personer från Lund
Gravsatta på Norra kyrkogården i Lund
Födda 1943
Avlidna 2017
Män
Willem Dafoe

Willem Dafoe, eg. William J. (James) Dafoe, född 22 juli 1955 i Appleton, Wisconsin, är en amerikansk skådespelare. Dafoe är känd som en karaktärsskådespelare, med många framträdande biroller men färre huvudroller. Han har två gånger nominerats till en Oscar för bästa manliga huvudroll för gestaltningen av skådespelaren Max Schreck i Shadow of the Vampire (2000) och för gestaltningen av Vincent van Gogh i Vincent van Gogh – Vid evighetens port (2018). Han Oscarnominerades två gånger för Bästa manliga biroll för genombrottsrollen som Sgt. Elias Grodin i Plutonen (1986) och för rollen som Bobby Hicks i The Florida Project (2017).

I Martin Scorseses film Kristi sista frestelse (1988) spelade Willem Dafoe huvudrollen som Jesus, och i danske Lars von Triers kontroversiella film Antichrist (2009) spelade han huvudrollen som psykologen, som mot reglerna har sin fru som patient.

Filmografi i urval 

 (röst)

 

 (röst)

 (röst)

Externa länkar 

 

Amerikanska skådespelare
Amerikanska röstskådespelare
Amerikanska fotomodeller
Personer från Appleton, Wisconsin
Födda 1955
Levande personer
Män
Skådespelare från Wisconsin
National-Demokraten

National-Demokraten var en svensk tidskrift, som under det tidiga 1930-talet började få nazistisk tendens. Tidskriften var pressorgan för Fosterländska Förbundet.

Svenska tidskrifter
Nazism i Sverige