kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Underklänning

Underklänning är ett tunt ärmlöst damunderplagg med kjol som tillverkas av till exempel nylon, bomull eller siden och ibland har spetsapplikationer. Underklänningen används under vanlig klänning för att denna skall få ett följsamt fall. De flesta underklänningar räcker till strax nedanför knäna. Normalt ska underklänningen, liksom underkjolen, inte synas, men undantag förekommer.

Historia
Den första underklänningen med smala axelband och bröstkupor kom år 1805. Den började räknas som ett separat plagg omkring år 1925. Åren 1947–1963 anses vara underklänningens guldålder, då Van Raalte, Vanity Fair, Warner’s, Maidenform, Kayser, Vassarette, Renée of Hollywood och Lucie Ann producerade särskilt eleganta och vackra underklänningar. Vid denna tid började bystpartiet att betonas och dekorerades med spets, plisseringar, broderier, applikationer eller rosetter.

Från 1990-talet har plagget delvis fallit ur bruk i Sverige till förmån för underkjolen. Damplagget slipklänning påminner om underklänningen.

Filmer
I Katt på hett plåttak från 1958 försöker Elizabeth Taylor iförd en krämfärgad underklänning förföra sin motvillige make, spelad av Paul Newman.

Bildgalleri

Se även 
 Lingerie
 Slip (klädesplagg)
 Underkjol

Referenser

Noter

Webbkällor

Tryckta källor

Externa länkar

Damunderkläder

ar:سليب
br:Lostenn
ca:Combinació (indumentària)
da:Kombination (undertøj)
de:Unterkleid
en:Slip (clothing)
es:Enagua
eu:Azpiko gona
fr:Combinaison (lingerie)
nl:Onderrok
ja:スリップ (衣類)
ru:Комбинация (одежда)
tl:Kamison
uk:Комбінація (одяг)
Nylonstrumpor

Nylonstrumpor är tunna strumpor tillverkade av nylon. De finns i olika längd: midjehöga, lårhöga, knästrumpor och ankelstrumpor. Det finns även modeller som endast bärs runt en del av foten och döljs i skon, så kallade steps. 

Nylonstrumpor började att tillverkas 1939, och året därpå inleddes försäljningen i Europa. Ordet finns noterat i svensk skrift sedan 1941. I Sverige påbörjades tillverkningen 1945 av Malmö Strumpfabrik.

Nylonstrumporna ersatte nästan helt silkesstrumporna som man använt tidigare. Till cirka 1960 hade dessa strumpor söm. I och med att strumpbyxor introducerades under 1960-talet har dock bruket av nylonstrumpor till vardags minskat. 

Nylonstrumpor bärs tillsammans med strumpebandshållare, höfthållare, gördel eller korsett med strumpeband. En typ av nylonstrumpor, så kallade stay-ups, hålls uppe runt låret med hjälp av en kombination av spetsresår och silikonband.

Fotogalleri

Se även 
 Damstrumpor
 Denier
 Nätstrumpor
 Silkesstrumpor
 Strumpbyxor

Referenser

Noter

Källor

Externa länkar
Glossary of Hosiery Terms

Kläder
Fotbeklädnader
Damstrumpor
Silkesstrumpor

Silkesstrumpor (av engelska silk stockings) är ett underklädesplagg för kvinnor. De är lårhöga och tillverkade av silke. Strumpor av silke blev populära strax efter 1545, och de bars då av både män och kvinnor. 1589 uppfann engelsmannen William Lee den första stickningsmaskinen för silkesstrumpor. Olyckligtvis blev denna ett fiasko, och patentet gick till Frankrike. Under 1800-talet blev bomullsstrumpor tillgängliga för de flesta kvinnor. Efter första världskriget kom korta kjolar i ropet, och långa silkesstrumpor blev åter populära. I början av 1940-talet kom de första nylonstrumporna, som nästan helt ersatte silkesstrumporna. Till cirka 1960 hade dessa söm.

Silkesstrumpor saluförs även idag, men de äkta med 100 % silke är mycket dyra. Tillverkare av äkta silkesstrumpor är bland andra Aristoc, Cervin och Gerbe.

Se även
Damstrumpor
Nylonstrumpor
Nätstrumpor
Denier

Källor

Damstrumpor
Negligé

Negligé (franska 'inte bry sig om’ eller 'negligera') är ett löst fallande nattplagg för kvinnor, men det används företrädesvis på morgonen direkt efter uppstigandet. Negligén är oftast fotsid och ibland genomskinlig med vid öppen kjoldel. 

Negligén "gömmer" nattlinnet, eller för den delen den bara kroppen. Materialet är till exempel siden, tunn chiffong eller nylon. Negligén har ofta spetsar och volanger. Idag avser termen ofta en transparent morgonrock.

Förr kunde negligé avse en enkel vardagsdräkt för både män och kvinnor, till skillnad mot högtids- och sällskapsdräkt.

Källor

Noter

Externa länkar

Damkläder
Nattkläder
Peignoir

Peignoir eller penjoar (franska peignoir, av peigner, kamma) är en löst fallande morgonklänning för kvinnor. Ursprungligen användes den när en kvinna skulle kamma och vårda sitt hår, därav benämningen kamkofta. Peignoiren kan variera i längd, men den brukar vanligtvis vara fotsid. Den bärs vanligen över ett nattlinne.

Källor

Externa länkar

Damkläder
Nattkläder
Djibouti (stad)

Djibouti (arabiska: مدينة جيبوتي, franska: Ville de Djibouti, somaliska: Magaalada Jabuuti, afar: Magaala Gabuuti) är huvudstad och största stad i staten med samma namn, Djibouti. Invånarantalet var 475 322 år 2009. Staden ligger på en udde på södra sidan av Tadjouraviken, mellan denna och Adenviken, och nära inloppet till Röda havet.

Historia 
Djibouti grundades som en hamn av fransmännen 1888, och blev huvudstad i Franska Somaliland 1892. Den utvecklades snabbt, tack vare det fördelaktiga läget på vägen mellan Frankrike och dess kolonier i Ostasien och Madagaskar samt närheten till det rika Östafrika, och 1907 hade den redan 15 000 invånare. Sedan 1977 är staden huvudstad i staten Djibouti.

Ekonomi 
Djibouti är en viktig hamnstad och har stora anläggningar för bunkring och förnödenheter. Staden är en frihamn sedan 1981. Stadens ekonomi är beroende av transithandeln till och från Etiopien, via järnvägen till Addis Abeba.

Transport 
Nordväst om centrum ligger hamnen, som används för internationell handel, fiske, och färjor till Obock och Tadjoura. Från Djibouti går tåg till Addis Abebas centralstation. Staden har även en internationell flygplats, Ambouli.

Referenser

Noter

Externa länkar 

Afrikas huvudstäder
Orter i Djibouti
Orter grundade 1888
Juggernaut

Juggernaut är en brittisk-amerikansk film från 1974 i regi av Richard Lester.

Handling
Filmen handlar om hur en man hotar att spränga ett kryssningsfartyg i luften om han inte får £500 000 (engelska pund). Handlingen kretsar kring försöken att desarmera sprängladdningarna.

Rollista (i urval)
Richard Harris - Commander Anthony Fallon 
Omar Sharif - Captain Alex Brunel 
David Hemmings - Charlie Braddock 
Anthony Hopkins - Supt. John McCleod 
Shirley Knight - Barbara Banister 
Ian Holm - Nicholas Porter 
Clifton James - Corrigan 
Michael Hordern - Mr. Baker

Se även
Juggernaut (mytologi)
Juggernaut (X-Men)

Externa länkar
 

Amerikanska actionfilmer
Amerikanska thrillerfilmer
Filmer från United Artists
Katastroflarm

Katastroflarm () är en amerikansk långfilm som hade biopremiär i USA den 18 oktober 1974. Svensk premiär den 13 januari 1975. Filmen är uppföljare till Airport – flygplatsen från 1970.

Handling 
Sedan en Boeing 747 under flygning kolliderat med en Beech Baron har ett hål rivits upp i förarkabinen och piloterna omkommit. En flygvärdinna tar över spakarna.

Rollista (i urval) 
Charlton Heston – Alan Murdock 
Karen Black – Nancy Pryor 
George Kennedy – Joe Patroni 
Gloria Swanson – Gloria Swanson 
Efrem Zimbalist, Jr. – Captain Stacy 
Susan Clark – Helen Patroni 
Helen Reddy – Sister Ruth 
Sid Caesar – Barney
Linda Blair – Janice Abbott 
Dana Andrews – Scott Freeman
Roy Thinnes – Urias
Nancy Olson – Mrs Abbott 
Ed Nelson – Major John Alexander
Myrna Loy – Mrs Devaney
Augusta Summerland – Winnie

Källor

Fotnoter 

Filmer 1974
Filmer 1975
Amerikanska actionfilmer
Amerikanska katastroffilmer
Amerikanska dramafilmer
Amerikanska thrillerfilmer
Flygplan på film
Engelskspråkiga filmer
Amerikanska uppföljarfilmer
Filmer från Universal Studios
Nä, dra åt skogen!

Nä, dra åt skogen! (originaltitel: For Pete's Sake) är en amerikansk komedifilm från 1974, regisserad av Peter Yates. Rollerna spelas av bland andra Barbra Streisand, Michael Sarrazin och Estelle Parsons.

Handling 
Henrietta och Pete Robbins är ett ungt par som försöker klara sig på Petes lön som taxichaufför. Petes svägerska påminner honom ofta och gärna om hur bra hon och hennes make har det ekonomiskt. När Henrietta får ett insidertips om hur lönsamt det kommer att bli med fläsk satsar hon på detta genom att låna 3.000 dollar från en lånehaj. Men fläskbranschen går inte så bra så hon tvingas sälja kontraktet vidare till Mrs Cherry som driver en prostitutionsring. Henrietta tvingas ge sig in i fler och fler verksamheter som bomber och boskapsstöld, och försöker hålla allt hemligt för sin älskade Pete.

Externa länkar
 

Filmer 1974
Amerikanska komedifilmer
Sluys

Sluys, eller Sluis, som den också kallas, är en kuststad i kommunen med samma namn i Zeeland i Nederländerna.

I hundraårskriget besegrade en engelsk flotta på cirka 250 skepp en fransk flotta där den 24 juni 1340 (se slaget vid Sluys). England fick då kontroll över Engelska kanalen.

Externa länkar 

Orter i Zeeland
Sluis
Pelham 1-2-3 kapat

Pelham 1-2-3 kapat (originaltitel: The Taking of Pelham One Two Three) är en amerikansk film från 1974 i regi av Joseph Sargent och med bland andra Walter Matthau, Robert Shaw, Martin Balsam och Héctor Elizondo i rollerna.

Handling 
Efter noggrann planering kapas ett tunnelbanetåg i New York av fyra män i övre medelåldern, vilka begär 1 miljon US-dollar för att inte döda sin gisslan. Bra kritik för spännande genomförande av filmen.

Rollista (urval)

Externa länkar 

 

Filmer 1974
Amerikanska dramafilmer
Amerikanska kriminalfilmer
Amerikanska thrillerfilmer
Amerikanska kuppfilmer
Filmer från United Artists
S.P.Y.S

S.P.Y.S, brittisk film från 1974. Två amerikanska agenter ställer till det för både CIA och KGB. Regisserad av Irvin Kershner. Med bland andra Elliott Gould, Donald Sutherland och Zouzou.

Filmer 1974
Brittiska komedifilmer
Filmmusik av Jerry Goldsmith
Stoppa pressarna!

Stoppa pressarna! (originaltitel: The Front Page) är en amerikansk dramakomedifilm från 1974, i regi av Billy Wilder och med bland andra Jack Lemmon, Walter Matthau och Carol Burnett i ledande roller. En kritikerrosad komedi om 1920-talets Chicago och dess journalister, inramad av spelet kring en avrättning.

Filmen bygger på pjäsen The Front Page från 1928 av Ben Hecht och Charles MacArthur, och har filmatiserats flera gånger, bland annat 1931 i regi av Lewis Milestone och 1940 i regi av Howard Hawks.

Medverkande 

 Jack Lemmon - Hildebrand "Hildy" Johnson
 Walter Matthau - Walter Burns
 Susan Sarandon - Peggy Grant
 Vincent Gardenia - Sheriff "Honest Pete" Hartman
 David Wayne - Roy Bensinger
 Allen Garfield - Kruger
 Charles Durning - Murphy
 Herbert Edelman - Schwartz
 Austin Pendleton - Earl Williams
 Carol Burnett - Mollie Malloy
 Martin Gabel - Dr. Max J. Eggelhofer
 Harold Gould - The Mayor / Herbie / Green Hornet
 John Furlong - Duffy
 Jon Korkes - Rudy Keppler
 Cliff Osmond - Officer Jacobi
 Lou Frizzell - Endicott
 Dick O'Neill - McHugh
 Biff Elliot - Police Dispatcher

Referenser

Externa länkar 
 

Filmer 1974
Amerikanska dramakomedifilmer
Chicago på film
Engelskspråkiga filmer
Filmer i regi av Billy Wilder
Amerikanska filmer baserade på pjäser
Filmer om journalister
Filmer från Universal Studios
Täcknamn Odessa (film)

Täcknamn Odessa (originaltitel: The Odessa File) är en brittisk-västtysk film från 1974, regisserad av Ronald Neame, med bland andra Jon Voight, Maximilian Schell och Mary Tamm i rollerna. Filmen bygger på romanen med samma namn av Frederick Forsyth. Ledmotivet till filmen är låten Cristmas Dream med Perry Como.

Handling
Året är 1963. Peter Miller (Jon Voight) är en ung västtysk journalist som kommer över en dagbok skriven av Solomon Tauber, en gammal judisk man som begått självmord. I dagboken beskrivs minnen från Rigas getto och den hänsynslöse SS-mannen, Eduard Roschmann (Maximilian Schell), som var dess kommendant. Peter Miller, som är faderlös sedan början av 1940-talet, anar att Eduard Roschmann är hans fars mördare efter att ha läst dagboken.

Roschmann är på fri fot sedan kriget och genom en vän till Tauber får Miller reda på att Tauber sett Roschmann i Hamburg ett par veckor innan han begick självmord. Miller bestämmer sig för att leta reda på Roschmann. Han träffar Simon Wiesenthal som berättar för honom om den hemliga organisationen ODESSA och tar hjälp av en judisk organisation för att infiltrera ODESSA för att finna Roschmann.

Skådespelare i urval 
Jon Voight - Peter Miller
Maximilian Schell - Eduard Roschmann
Maria Schell - Frau Miller
Mary Tamm - Sigi
Derek Jacobi - Klaus Wenzer
Peter Jeffrey - David Porath
Klaus Löwitsch - Gustav Mackensen
Kurt Meisel - Alfred Oster
Hannes Messemer - Richard Glücks
Garfield Morgan - israelisk general
Shmuel Rodensky - Simon Wiesenthal
Ernst Schröder - Werner Deilman
Günter Strack - Kunik
Noel Willman - Franz Bayer
Martin Brandt - Marx

Externa länkar 
 

Filmer 1974
Brittiska thrillerfilmer
Västtyska thrillerfilmer
Brittiska filmer baserade på böcker
Tyska filmer baserade på böcker
Engelskspråkiga filmer
Filmer om nazism
Delikatessen

Delikatessen (originaltitel: Delicatessen) är en fransk svart komedifilm från 1991 i regi av Marc Caro och Jean-Pierre Jeunet.

Handling 
Delicatessen är en svart komedi om en fattig framtid med stor matbrist. Filmen handlar om slaktaren Clapet och hyreshuset där slakteriaffären Delicatessen finns. Clapet anställer slakteribiträden som försvinner efter en tid. I det hyreshuset råder aldrig någon brist på kött...

Externa länkar 
 

Filmer 1991
Franska komedifilmer
Franska science fiction-filmer
Dystopisk film
Filmer i regi av Jean-Pierre Jeunet
Filmer i regi av Marc Caro
Franskspråkiga filmer
Brakfesten

Brakfesten (originaltitel: La Grande Bouffe) är en fransk-italiensk svart dramakomedifilm från 1973 i regi av Marco Ferreri.

Handling 
Fyra framgångsrika vänner stänger in sig i en villa i Paris, där de ska begå kollektivt självmord genom att hämningslöst äta ihjäl sig. Några prostituerade har de med sig också.

Medverkande (i urval)

Externa länkar 
 

Filmer 1973
Franskspråkiga filmer
Franska dramakomedifilmer
Italienska dramakomedifilmer
Filmer om självmord
Filmer i regi av Marco Ferreri
Flens kommun

Flens kommun är en kommun i Södermanlands län. Centralort är Flen.

Administrativ historik
Kommunens område motsvarar socknarna: Bettna, Blacksta, Dunker, Flen, Forssa, Helgesta, Hyltinge, Lilla Malma, Mellösa, Vadsbro  och  Årdala. I dessa socknar bildades vid kommunreformen 1862 landskommuner med motsvarande namn. Inom området fanns även från 1863 Malmköpings köping.  

I området fanns mellan 31 december 1901 och 31 december 1948 Flens municipalsamhälle samt mellan 23  mars 1918 och 31 december 1952 Sparreholms municipalsamhälle. 

Flens stad bildades 1949 genom en ombildning av Flens landskommun.

Vid kommunreformen 1952  bildades storkommunerna Bettna (av de tidigare kommunerna Bettna,  Blacksta, Forssa, Husby-Oppunda, Vadsbro och Vrena) och Sparreholm (av Helgesta, Hyltinge och Årdala) samtidigt som landskommunerna Dunker och Lilla Malma uppgick i Malmköpings köping medan Mellösa landskommun samt Flens stad förblev opåverkade.

1965 inkorporerades Sparreholms landskommun i Flens stad.

Flens kommun bildades vid kommunreformen 1971 av Flens stad, Malmköpings köping, Mellösa landskommun samt delar ur Bettna landskommun (Bettna, Blacksta, Forssa och Vadsbro församlingar). 

Kommunen ingår sedan bildandet i Katrineholms domsaga.

Kommunvapnet
Blasonering: I grönt fält ett andreaskors av guld och däröver en ginstam av guld belagd med tre upprättstående gröna ekblad bredvid varandra.

Vapnet, som symboliserar järnvägsknuten och sörmländska ekbackar, fastställdes för Flens stad 1948. Malmköpings vapen, vars giltighet upphörde 1971, är betydligt äldre och fastställdes av Kungl. Maj:t 1938. Även Bettna och Mellösa hade fastställda vapen. Trots detta registrerades stadsvapnet oförändrat för den nya kommunen i PRV 1974.

Befolkningsutveckling

Indelningar
Fram till 2016 var kommunen för befolkningsrapportering indelad i
Bettna församling
Dunker-Lilla Malma församling
Flen, Helgesta-Hyltinge församling
Mellösa församling

Från 2016 indelas kommunen i följande distrikt (socknar):

Bettna
Blacksta
Dunker
Flen
Forsa
Helgesta-Hyltinge
Lilla Malma
Mellösa
Vadsbro
Årdala

Tätorter
Vid tätortsavgränsningen av Statistiska centralbyrån den 31 december 2015 fanns det åtta tätorter i Flens kommun.

Centralorten är i fet stil.

Politik

Politiska styren

Lista över kommunstyrelsens ordförande

Kommunfullmäktige, Kommunstyrelse, nämnder och andra organ.

Mandatfördelning i Flens kommun, valen 1970–2022

Kommunala bolag 
Flens kommun har sex kommunala bolag och det är Flens Bostads AB, Flen Vatten och Avfall AB, Unikabruket AB, Flens kommunfastigheter AB (FKAB), Gårdsjöstrand AB och Framtidsbruket AB.

Sevärdheter
Stenhammars slott
Harpsund
Vibyholms slott
Rockelstad slott
Yxtaholm
Blaxsta vingård
Sparreholms slott

Se även
Lista över insjöar i Flens kommun
Naturreservat i Flens kommun
Lista över fornlämningar i Flens kommun
Personer med anknytning till Flens kommun

Referenser

Externa länkar

 
Sveriges kommuner
Erika Wendt

Erika Wendt, född Schwarze den 20 september 1917 i Stralsund, död 9 april 2003 i Stockholm, var en tysk sekreterare vid underrättelsetjänsten Abwehr på Tyska legationen i Stockholm under andra världskriget. Hon rekryterades 1942 av den svenska underrättelsetjänsten som spion mot Nazityskland.

Erika Schwarze föddes i Stralsund och växte upp i Schlawe, där fadern var redaktör för ortens tidning tills den stängdes av nazisterna. Hon studerade bland annat svenska och konsthistoria i Greifswald och kom på grund av sina kunskaper i svenska att anställas av Abwehr 1940 och stationeras i Oslo] 1941. Wendt arbetade från januari 1942 i Sverige som sekreterare åt Hans Georg Wagner, som var chef för den tyska underrättelsetjänsten Abwehr i Stockholm.

Hon rekryterades av Helmuth Ternberg vid den svenska C-byrån och började förmedla information om Gestapos agenter i Sverige. Sin största bedrift utförde hon då hon, efter att tyskarna bytt utrustning och nycklar till Enigma-krypteringsmaskinerna [[vid tyska legationen den 1 mars 1943, memorerade och överlämnade flera meddelanden i klartext. Om dessa klartextsmeddelanden kom dem tillhanda på Försvarets radioanstalt (FRA) som konkret sysslade med forceringen är oklart. När Wendt av Abwehr 1944 blev uppmanad att återvända till Tyskland, ovetandes om att hon hade blivit avslöjad, grep den svenska underrättelsetjänsten in och gav henne ny identitet. Hon bytte namn till Ellen Bergh och gömdes till en början på pensionat Fjällsjögården i Ångermanland. Den som avslöjat Wendt var byråinspektör Robert Paulson på Statens utlänningskommission , som angav flyktingar för tysk räkning. Han dömdes efter kriget mot sitt nekande till ett villkorligt fängelsestraff.

I sina memoarer, Kodnamn Onkel, skildrar Wendt sitt arbete som spion. Efter kriget arbetade hon som översättare.

Wendt uppmärksammades och belönades för sina insatser under andra världskriget först 1998, då hon slutligen fick ett erkännande för sina insatser under kriget i form av en medalj. Detta skedde efter att Tore Forsberg, före detta chef för kontraspionaget, på uppdrag av Säkerhetspolisen började gå igenom organisationens historia. Under sitt arbete fann han uppgifter om en agent med kodnamnet "Onkel", och efter vidare efterforskningar hittade han Erika Wendt.

Källor

Fotnoter

Tryckta källor
 Bergman, Jan: Sekreterarklubben, Norstedts, Stockholm 2014. (fr intervjuer med Erika Schwarze 1983-85) 
 
 Schwarze, Erika: Kodnamn Onkel. Stockholm 2018, Lind o Co. Omfattande nytt för och efterord av Jan Bergman.

Vidare läsning
 

Svenska spioner
Spioner under andra världskriget
Personer inom militär underrättelseverksamhet
Personer i Sverige under andra världskriget
Tyska sekreterare
Kategori:Svenska översättare]]
Personer från Stralsund
Kvinnor
Födda 1917
Avlidna 2003
Chard

Chard är en stad i distriktet South Somerset i grevskapet Somerset, England. Den ligger 24 km söder om staden Yeovil. Staden hade 13 074 invånare vid den senaste befolkningsräkningen år 2011.

Chard är berömd för sin tillverkning av spets.

Historia 
Namnet på staden var år 1065 Cerden och den nämndes i Domesday Book 1086 som Cerdre. Efter normandernas erövring av England hölls staden av biskopen av Wells. År 1234 fick staden sitt första privilegiebrev av Johan av England. Det mesta av staden brann ner år 1577 och staden förstördes även under det Engelska inbördeskriget.

Referenser

Noter

Externa länkar 

Orter i Somerset
Robert Oppenheimer

Julius Robert Oppenheimer, född 22 april 1904 i New York, död 18 februari 1967 i Princeton, New Jersey, var en amerikansk teoretisk fysiker och professor i fysik vid University of California, Berkeley.

Asteroiden 67085 Oppenheimer är uppkallad efter honom.

Biografi
Oppenheimer kom från en förmögen judisk familj som bland annat ägde en imponerande konstsamling med tavlor av Pablo Picasso, Édouard Vuillard och Vincent van Gogh. Hans far Julius Seligmann Oppenheimer var en framgångsrik textilimportör, och hans mor Ella Friedman var målare. Han har kommit att kallas "atombombens fader" då han var administrativ/vetenskaplig ledare för Manhattanprojektet, vilket var kodnamnet för det hemliga forskningsprojekt som stod bakom USA:s framtagande av den första atombomben under andra världskriget. Projektets första provsprängning, Trinitytestet, ägde rum i öknen vid Holloman Air Force Base och provsprängningsområdet White Sands Proving Ground i New Mexico den 16 juli 1945. Oppenheimer, som bevittnade sprängningen, tänkte för sig själv på en rad ur det hinduiska diktverket Bhagavadgita, ”Jag har blivit Döden, världarnas förintare”.

Efter kriget blev Oppenheimer huvudrådgivare till det nybildade Atomic Energy Commission och använde bland annat denna befattning till att utöva påtryckningar för en internationell kontroll över kärnvapen och kärnkraft. Detta för att motverka kärnvapenspridning samt kapprustning med Sovjetunionen. Efter att hamnat i onåd hos många politiker efter att frispråkigt uttalat sina åsikter under McCarthyeran, fick han 1954 sitt intyg om verkställd säkerhetskontroll återkallat i en mycket uppmärksammad prövning. Även om detta fråntog honom hans direkta politiska inflytande fortsatte han hålla föreläsningar, skriva och arbeta inom fysiken. Oppenheimer blev 1963, som en gest om politisk återupprättelse, tilldelad Enrico Fermi-priset av John F. Kennedy. På grund av mordet på John F. Kennedy blev priset istället överräckt av hans efterträdare Lyndon B. Johnson.  

Oppenheimers främsta insatser inom fysiken är Born–Oppenheimer-approximationen, arbetet med teorin om elektroner och positroner samt de första förutsägelserna om tunneleffekten. Tillsammans med sina studenter gjorde han även betydelsefulla insatser inom den moderna teorin om neutronstjärnor och svarta hål, såväl som inom kvantmekanik, kvantfältteori och växelverkan mellan kosmiska partiklar. Som lärare och befrämjare av vetenskap är han ihågkommen som en av grundarna av den amerikanska skolan inom teoretisk fysik som under 1930-talet blev en av de världsledande. Efter andra världskriget blev han rektor över Institute for Advanced Study vid Princeton University.

Se även 

 Jean Tatlock

Kommentarer

Referenser

Noter

Källor 

Det sista vapnet: Hur atombomben kom till - Richard Rhodes, Hammarström & Åberg, 1990,

Externa länkar 



Amerikanska fysiker under 1900-talet
Officerare av Hederslegionen
Alumner från Universitetet i Cambridge
Alumner från Göttingens universitet
Alumner från Harvard College
Personer med anknytning till Manhattanprojektet
Forskare från New York
Födda 1904
Avlidna 1967
Män
Personer verksamma vid Institute for Advanced Study