kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Hans Karlgren

Hans Karlgren, född 11 juli 1933 i Stockholm, död 31 december 1996 i Saltsjö-Boo, var en svensk lingvist.

Biografi 
Karlgren var riksdagsstenograf 1951–1964, redaktör för tidskriften SMIL 1960–1972 och ordförande för forskningsstiftelsen KVAL Institute for Information Science 1960–1996. Han  grundade Skriptor AB 1961, var ledamot i Matematikmaskinnämnden, blev auktoriserad translator från finska till svenska 1965 var grundande medlem till International Committee on Computational Linguistics, vilken ordnar konferensen Coling samt medlem i FID/LD (the committee on Linguistics in Documentation of the International Federation for Information and Documentation) 1969–1996.

Karlgren disputerade och blev docent i allmän språkvetenskap 1974, medlem i Expertkommittén för översättning av finskspråkig facklitteratur till svenska samt tilldelades SL K/FLO K 1983. Hans språkförlag, Skriptor, hade en betydande verksamhet. Bland annat utgavs boken Svensk, svenska i stora upplagor då den användes allmänt i undervisningen i svenska för immigranter. Han bildade på sextiotalet Stockholm forskningsgruppen KVAL för kvantitativ lingvistik tillsammans med andra yngre forskare som Benny Brodda, Ferenc Kiefer, Hans Riesel och flera andra som intresserade sig för algoritmiska metoder och datoriserade modeller för bearbetning av språkliga data. KVAL gav ut en stor mängd skrifter, ordnade internationella symposier och bjöd in gästforskare från Östeuropa, USA och flera andra länder. 

Hans definition för textlagring med hypertext (TED, 1963 under MNA-perioden) hade klara HTML-liknande drag. Karlgren föreslog 1994 i sin i Svenska Dagbladet återkommande spalt Politiska ord det könsneutrala personliga pronominet "hen" i svenskan.

Karlgren deltog mellan åren 1956 och 1965 i fonetiska seminariet under handledning av Göran Hammarström vid Uppsala universitet, där han avlade licentiatexamen.

Familj 
Hans Karlgren var son till justitierådet Hjalmar Karlgren och Karin Karlgren samt far till språkvetaren Jussi Karlgren.

Bibliografi i urval
 121 Vardagsfraser / 121 Jokapäiväista sanontaa. 1966. Stockholm: Skriptor.
 Konsten att undertrycka information. 1971. Språkvård. 
 Latskrift. 1973. Idensalmi: Skriptor. 290 pp.
 Categorial Grammatical Calculus. 1974. Skriptor: Stockholm.
 Grammatical Calculus. 1974. Skriptor: Stockholm. (doktorsavhandling - handledare: Bengt Sigurd)
 Homeosemi (redaktör). 1974. Skriptor.
 Controlled Languages and Language Control. 1988. Proceedings of COLING 1988. 
 Faran med goda vanor. 1989. I Datorer och Juridik, Norstedts. 
 Sill, strömming och strategiska skribenter. 1989.  I Kääntämisen teoria ja käytäntö. Reeta Jokisaari (red.). Kouvolan kääntäjäkoulutuslaitoksen julkaisuja A:6:37-51

Utmärkelser
  Kommendör av Finlands Lejons orden 1983.

Källor

Externa länkar
 

Svenska lingvister
Stenografer
Mottagare av Finlands Lejons orden
Födda 1933
Avlidna 1996
Män
Personer från Stockholm
Waylon Smithers

Waylon J. Smithers Jr. (spelad av Harry Shearer) är en rollfigur i den animerade tv-serien Simpsons. I första avsnittet var Smithers afroamerikan och hade blått hår, i samma avsnitt hade han grått hår i slutet av avsnittet.

Biografi 
Waylon Smithers är assistent till sin bästa vän, Mr. Burns. Hans far, Waylon Smithers Sr, arbetade för Mr. Burns tills att han dog av radioaktivitet efter att han räddat Springfields kärnkraftverk från en härdsmälta. Mr. Burns började då uppfostra Smithers som då var en baby. Han är allergisk mot bin och han bor ensam i en lägenhet med en hund som heter Hercules. Smithers umgås ofta med homosexuella, och har varit gift med en kvinna.

Han är förälskad i sin chef och har flera gånger haft sexuella tankar om honom, kysst honom och flera gånger sagt att han älskar honom. Författarna kallar honom för "Burns-sexual". Waylon har en gång ställt upp som kandidat till stadens nya borgmästare men blev inte vald.

Mr. Burns förstår ofta inte kärleken som Smithers har för honom och ignorerar ibland det han säger. De gånger som Burns letat efter kärleken hos kvinnor har det inte uppskattats av honom. Då Mr. Burns dör kommer han att bli levande begravd i samma kista som honom. Han känner väl till Homer och valde honom som ersättare då han var på semester, då han kom tillbaka blev han avskedad men fick sen Mr. Burns att förstå att han är beroende av honom. 

Waylon Smithers uppskattar inte alltid planerna som Mr. Burns har, och blev en gång avskedad och blev ett vrak efter att han motsa sig planerna som Mr. Burns hade för Springfield. Han anser sig vara hans bästa vän och har flera gånger blivit månadens anställd. 

En önskning som Smithers har är att bli vice vd och bli arvtagare till Mr. Burns. Han har en gång blivit tillförordnad VD på Springfields kärnkraftverk trots att han inte ville det och förändrade då rutinerna på kraftverket men blev elakare än Mr. Burns efter att han förstod hur Mr. Burns kände sig. Smithers har den största samlingen av Malibu Stacy dockor och är ordförande i Malibu Stacy fan club. Han har även skrivit en musikal där han även medverkade om Malibu Stacy som framförts på Albuqerque Theater.

I en serie kom man fram att Smithers är den enda arvingen till Sveriges konung, men efter att han avsatt sig titeln och kungen avlidit blev det uppror i hela Sverige.

Källor

Rollfigurer i Simpsons
Fiktiva figurer från USA
Fiktiva figurer introducerade 1990
De Havilland Comet

de Havilland DH 106 Comet var världens första jetdrivna passagerarflygplan. Det flögs första gången 1949 och var i reguljär passagerartrafik fram till 1980.

Historik 
Framtagningen av planet initierades av de utvecklingsplaner som Brabazon Committee, formerad 1943, formulerade för att möta förväntade behov av olika flygplanstyper efter andra världskrigets slut.

Planet utvecklades av de Havilland vid deras anläggning i Hertfordshire. Modellen hade en aerodynamisk ren design med fyra turbojet-motorer inbyggda i vingarna, tryckkabin som vid högre flyghöjder upprätthåller nära nog atmosfärstryck för besättning och passagerare, samt stora fyrkantiga fönster.

För tiden var flygplanet komfortabelt och tystlåtet, och utmärkte sig bland annat genom förhållandevis måttliga krav på banlängd vid start och landning. Planet flögs första gången 1949 och sattes i trafik 2 maj 1952 av brittiska flygbolaget British Overseas Airways Corporation (BOAC) på linjen London-Johannesburg. Under sin tid byggdes flyget i fyra huvudsakliga varianter, Comet 1, Comet 2, Comet 3 och Comet 4.

Efter två haverier, BOAC Flight 781 samt South African Airways Flight 201, togs jetplanet Comet 1 ur bruk 1954. Haveriorsaken visade sig vara utmattningsbrott i konstruktionen, som då var ett tämligen outforskat fenomen. Med anledning av haverierna fick man upp ögonen för problemet, och det blev senare grundligt belyst bland annat genom fullskaletester där planet trycksattes med vatten, vilket efterliknade belastningarna på planet från tryckkabinens tryckvariationer.

Efter modifikationer framför allt genom ändring av de stora fyrkantiga fönstren sattes den större Comet 4 i trafik 1958 och blev det första jettrafikplanet på Nordatlantrutten. De olika Cometmodellerna tillverkades i 112 exemplar fram till 1967, och var i reguljär passagerartrafik fram till 1980.

Planet anpassades även för militära uppgifter som VIP-transport, sjuktransport och spaningsflyg. Den sista flygningen med Comet-4 gjordes 1997.

Flygplansdata

Data för version 4B
Spännvidd 32,25 m
Längd 35,97 m
Höjd (till fenans topp) 8,99 m
Startvikt 71 670 kg
Nyttolast 10 770 kg
Marschhöjd 6 097 – 10 670 m
Marschhastighet 853 km/h vid höjden 7 160 m 
Antal passagerare 86
Besättning: 7, varav kabinpersonal 4
Räckvidd 3 805 km
Motorer 4 ×  Rolls Royce Avon 525B turbo-jet

Flygbolag som flög de Havilland Comet 
 Aerolineas Argentinas
 Air France
 British European Airways (BEA)
 British Overseas Airways (BOAC)
 Channel Airways
 Dan-Air
 East African Airways
 Egyptair (Misrair, United Arab Airlines)
 Kuwait Airways
 Malaysian Airlines (Malaysia-Singapore Airlines)
 Middle East Airlines MEA
 Mexicana
 Olympic Airways
 Sudan Airways
 Union Aéromaritime de Transport, UAT

Externa länkar

Källor 

Passagerarflygplan
Brittiska militärflygplan under kalla kriget
Flygplan tillverkade av De Havilland
Lois Maxwell

Lois Maxwell, född 14 februari 1927 i Kitchener, Ontario, död 29 september 2007 i Fremantle, Western Australia, var en kanadensisk-brittisk skådespelerska.

Redan i tonåren begav hon sig till England, där hon studerade vid Royal Academy of Dramatic Art. Åren 1946–1948 hade hon en kort Hollywoodkarriär. Hon medverkade sedan i några italienska filmer innan hon bosatte sig i England. 

Maxwell är mest känd för sin roll som Miss Moneypenny i de 14 första James Bond-filmerna. Hennes sista Bondfilm var Levande måltavla (1985), som också var Roger Moores sista. De ersattes i nästa film, Iskallt uppdrag, av Caroline Bliss respektive Timothy Dalton. 

Förutom i Bondfilmerna medverkade hon bland annat i Stanley Kubricks Lolita (1962) och Robert Wises Shirley Jackson-filmatisering Det spökar på Hill House (1963). Efter sin tid som Moneypenny medverkade hon endast i ett fåtal filmer. Hennes sista film var Terrorns ansikte.

Maxwell flyttade tillbaka till Kanada på 1970-talet och skrev en regelbunden kolumn i tidningen Toronto Sun under namnet Miss Moneypenny. Hon flyttade åter till England 1994 och slutligen till sin sons familj i Fremantle i Australien 2001 efter att ha blivit opererad för cancer. Lois Maxwell bodde där till sin död 2007.

Filmografi (i urval)

Källor

Externa länkar 

Kanadensiska skådespelare under 1900-talet
Personer från Kitchener
Födda 1927
Avlidna 2007
Kvinnor
Alumner från Royal Academy of Dramatic Art
Hawker Siddeley

Hawker Siddeley var en brittisk koncern som tillverkade flygplan och tåg. Bolaget hade bildats genom flera sammanslagningar och var under 1960-talet en av Storbritanniens två tillverkare av flygplan. Hawker Siddeley tog bland annat över den flygplanstillverkare som byggde det första passagerarjetplanet, De Havilland. 1977 blev Hawker Siddeley en del av det statliga bolaget British Aerospace. Bolaget ägde även tillverkning av lokomotiv och dieselmotorer.

Hawker Siddeley har bland annat byggt Hawker Siddeley HS748.

Historia
Hawker Siddeley Aircraft grundades 1935 då Hawker Aircraft bildade ett konsortium tillsammans med bolagen Armstrong Siddeley (där Armstrong Whitworth Aircraft ingick) som ägdes av John Davenport Siddeley. I gruppen kom även A.V. Roe & Company (Avro), Gloster Aircraft Company (Gloster) och Air Training Services att ingå. Under andra världskriget tillhörde Hawker Siddeley de viktigaste tillverkarna i Storbritannien och tillverkande bland annat stridsflygplanet Hawker Hurricane.

Under 1950-talet skedde nya sammanslagningar inom den brittiska flygindustrin och Hawker Siddeley köpte Folland Aircraft, de Havilland och Blackburn Aircraft 1959–1960. Under 1960-talet utvecklades bolaget Harrierstridsflygen. 29 april 1977 förstatligades och fusionerades Hawker Siddeley Aviation and Dynamics med British Aircraft Corporation (BAC) och Scottish Aviation och bildade British Aerospace som en följd av Aircraft and Shipbuilding Industries Act.
Hawker Siddeley HS748

Hawker Siddeley HS748 är ett passagerarflygplan och transportflygplan som flögs för första gången 1960 och tillverkades i totalt 337 exemplar, tillverkningen lades ner 1988 av Hawker Siddeley. Planet är ett 2-motorigt propellerplan med turbopropmotorer.

Planet har bland annat flugits av:

 Air Madagascar
 DLT (senare Lufthansa CityLine) 
 Gabon Express
 Ryanair
 West Air Sweden

Externa länkar 

Passagerarflygplan
Transportflygplan
Brittiska militärflygplan under kalla kriget
Flygplan tillverkade av Hawker Siddeley
Brainiac: Science Abuse

Brainiac: Science Abuse, ofta förkortat till Brainiac, brittiskt TV-program som leds av Vic Reeves, Thaila Zucchi och Jon Tickle, innehållande en blandning av vetenskap och slapstick. De "vetenskapliga" testerna kretsar mycket kring vardagsproblem, alkoholhaltiga drycker och sprängämnen, i slutet av varje avsnitt spränger de en husvagn (i säsong 3), innehållande olika kemikalier. En återkommande karaktär är Dr. Bunhead, han har ett eget inslag, "Pubvetenskap", där han på en pub genomför enkla experiment i utbyte mot en öl, experimenten lyckas men han tabbar sig och blir utslängd. Han är även med i andra experiment som ofta inkluderar sprängämnen. I det återkommande inslaget "Will it Fizz or Bang?" (senare ersatt med "Glow or Blow?") testas olika kemikalieföreningars förmåga att explodera eller brinna.

Ett annat återkommande inslag var "Will it break or will it bounce?", där föremål som uppenbart kommer att gå sönder om de tappas (till exempel tv-apparater) släpptes till marken. På senare tid har det dock avskaffats.

Inslag

Experiment 
 Vilken sorts brandsläckare är bäst att driva ett fordon?
 "You can't stop rock 'n' roll", en stereo förstördes på olika sätt.
 Saker man inte kan göra när man får elstötar. (Måla, dansa, blanda drinkar och kasta pil bland annat)
 Saker som (inte) stoppar brinnande termit.
 "Britains...", testar olika produkter, till exempel vilken som är kladdigast o.s.v.
 "Gas Bang Wallop", förstör saker med hjälp av gas.
 "Does it bang or does it fizz?" Ett experiment där man ser om olika ämnen pyser eller exploderar.

Tickles teasers 
Jon Tickle berättar tankeställare utan att ge något svar på dem, tankeställarna varierar mellan djupa filosofiska frågor och rena dumheter.
 Does anyone actually kill two birds with one stone? (Dödar någon verkligen två flugor i en smäll?)
 If the universe is expanding, what is it expanding into? (Om universum expanderar, vad expanderar det i?)
 Do cows drink milk? (Dricker kor mjölk?)
 How do you know when sour cream goes sour? (Hur vet man när gräddfil (sur grädde) surnar?)

Externa länkar 
 

Brittiska TV-program
TV-seriestarter 2003
TV-serieavslutningar 2008
TV-program av Sky plc
M/S Hamlet

M/S Hamlet är ett passagerarfartyg som går mellan Helsingborg och Helsingör för Öresundslinjen, (f.d. Forsea).

Historik
Fartyget byggdes 1997 på Aker Finnyards i Raumo, Finland och levererades till Scandlines den 12 juni samma år. Hamlet gjorde sin första tur den 1 juli 1997 och seglar under dansk flagg. Liksom sina två föregångare är färjan av typen "double-ended", alltså med växlande för och akter och dubbla bryggor. Hon behöver därför inte vända i hamnen som de äldre färjorna, vilket sparar tid.

Fartyget bär samma namn som den första reguljära färjan som trafikerade HH-leden, S/S Hamlet, som sattes i trafik 1842. Ännu ett fartyg under namnet M/S Hamlet var tänkt att sättas i trafik på HH-leden 1968, men då direktören för rederiet omkom i en bilolycka, lades planerna på is. Istället såldes fartyget till Svenska Rederi AB och sattes 1969 in mellan Malmö och Köpenhamn.

Efter krav från Helsingborgs stad utrustades färjan 2006 med avgasrening i form av katalysatorer för att minska utsläppen och därigenom förbättra stadsluften i Helsingborg och Helsingör.

Se även

HH-leden

Källor
Asklander, M.: M/S Hamlet, Fakta om fartyg.

Externa länkar

Passagerarfartyg
HH-leden
Fartyg sjösatta 1997
Fartyg byggda i Raumo
Fartyg i Östersjön
M/S Expedition

M/S Expedition är ett kryssningsfartyg ägt av G.A.P Shipping Co Ltd.

Historik 
Fartyget byggdes som bilfärja. Hennes ursprungliga namn var M/S Kattegat och är färdigställdes under tidigt 1970-tal i Danmark. Hon ingick under många år i Viking Lines' flotta som M/s Ålandsfärjan, där hon primärt trafikerade Mariehamn-Kapellskär med en överfartstid på ca 2,5 timmar.

För trafik i Viking Line fick hon ta högst 963 personer ombord samtidigt Ombord fanns pub, buffétrestaurang, taxfreebutiker, lekrum och sittsalong. Fartyget hade cirka klockan 15 den 23 oktober 2007 en grundstötning vid Marbådan utanför Mariehamn. Ålandsfärjan tog sig loss från grundet för egen maskin och ankom till Mariehamn ca 15 minuter försenad. Sedan dockades Ålandsfärjan.
M/S Ålandsfärjan ersattes av M/S Rosella den 30 maj 2008. Den 27 maj 2008 meddelade Viking Line att M/S Ålandsfärjan sålts till G.A.P Shipping Co Ltd, Barbados, för 2,6 MEUR. Överlåtelse till nya ägaren skedde i mitten på juni 2008. Efter ombyggnaden till kryssningsfartyg byggdes hytter på dåvarande bildäck, och fartyget anpassat för endast 137 passagerare. Fartyget går på expeditionskryssningar runtom i världen, primärt till Arktiska och Antarktiska destinationer.

Tekniska data 
Längd 104 meter
Bredd 18 meter
Vikt 6000 ton
Djupgång 5 meter
Huvudmaskiner: två B&W dieslar på sammanlagt 8096 kW.

Referenser 

Passagerarfartyg
Viking Lines tidigare fartyg
Fartyg byggda i Danmark
Fartyg sjösatta 1972
Fartyg i Östersjön
PIAT

PIAT, förkortning för Projector, Infantry, Anti Tank, var ett fjäderdrivet pansarvärnsvapen som tillverkades av britterna  och togs i bruk . PIAT var ungefär en meter lång och vägde cirka 15 kilo. PIAT togs ur bruk .

Till skillnad från den amerikanska bazookan och det tyska vapnet panzerfaust byggde inte PIAT på bakblåsningsprincipen. Det var i stället konstruerat på ett sätt som liknade en granatkastare, vilket också bidrog till den höga vikten (15 kg) hos ett oladdat vapen.

Viktoriakorset utdelades till sex stycken soldater för insatser med PIAT.

Källor
Moss, Matthew, The PIAT Britain's anti-tank weapon of World War II, Osprey Publishing, 
Militär historia PIAT: Modernt armborst mot stridsvagnar

Se även
 Panzerfaust
 Panzerschreck
 Bazooka

Brittisk krigsmateriel under andra världskriget
Pansarvärnsvapen
Eldvapen under andra världskriget
Masamune Shirow

Masamune Shirow, verkligt namn Masanori Ota, född 23 november 1961, är en japansk serieskapare och illustratör.
 
Shirow är bland annat känd för Appleseed, Dominion och Ghost in the shell. Serierna har givit upphov till en rad filmer och TV-spel. Han är som illustratör främst verksam som erotisk konstnär, bland annat för kalendrar.

Referenser 

Japanska serieskapare
Födda 1961
Män
Levande personer
WP:Projekt Japan
Erotiska konstnärer
Gerhard Segarelli

Gerhard Segarelli, född cirka 1240 i Parma, död 18 juli 1300 i Parma, var en italiensk religiös ledare.

Han var hantverkare. Han var ledare för Apostlabröderna, som var en radikal kristen grupp som han grundade 1260 efter att han nekats inträde i franciskanerorden. Segarelli brändes på bål av inkvisitionen år 1300 och efterträddes av Dolcino.

Referenser 

Män
Födda 1240
Avlidna 1300
Personer i Italien under 1200-talet
Inkvisitionen
Personer som blivit avrättade genom bränning
Personer som blivit avrättade för kätteri
Personer som blivit avrättade under medeltiden
Dassault Aviation

Dassault Aviation är ett franskt företag som bland annat tillverkar flygplan. Till företagets mest kända flygplan hör Mirage-serien men man har även försökt sig på civila passagerarflygplan - Dassault Mercure blev dock ingen succé.

Historia
Dassault Aviation grundades av Marcel Dassault som Société des Avions Marcel Dassault. Dassault utvecklade stridsflygplanen Mystère och Mirage. Den första generationen av Mirage konstruerades under 1950-talet och är ett av de mest framgångsrika jaktplanen som någonsin tillverkats. Det såldes till många flygvapen runtom jorden och förblev i produktion i över ett decennium. Några av de mindre flygvapnen i världen flyger ännu varianter av Mirage III.

År 1971 fusionerade man sig med Bréguet till Avions Marcel Dassault-Bregeut Aviation (AMD-BA).

År 1973 utvecklade man tillsammans med Dornier det lätta attack- och skolflygplanet Alpha Jet.

Dassault utvecklar Dassault nEUROn tillsammans med Saab AB och EADS.

Flygplan 

 MD 315 Flamant, 1947
 MD 450 Ouragan, 11951
 MD 452 Mystère II, 1952
 MD 453 Mystère III, 1952 
 MD 454 Mystère IV, 1952
 MD 550, 1955
 Super Mystère, 1955
 Mirage III, 1956,
 Étendard II, 1956
 Étendard IV, 1956
 MD 410 Spirale, 1960
 Mirage IV, 1960
 Balzac, 1962
 Mirage F1, 1966
 Mirage V, 1967
 Mirage G, 1967
 Milan, 1968
 Mirage G-4/G-8, 1971
 Alpha Jet, 1973
 Jaguar (jointventure med British Aircraft Corporation), 1973
 Super Étendard, 1974
 Falcon Guardian 01, 1977
 Mirage 2000, 1978
 Mirage 4000, 1979
 Mirage 50, 1979
 Falcon Guardian, 1981
 Atlantique 2 (ATL 2), 1982
 Mirage III NG, 1982
 Rafale, 1986
 Dassault Falcon 7X, 2005
 Dassault nEUROn, 2012

Se även
AVE-D Petit Duc (UAV)
AVE-C Moyen Duc (UAV)

Externa länkar

 dassault-aviation.com
Glue Harbour Buccaneers

Glue Harbour Buccaneers var ett tidigt amerikansk fotbollslag från Malmö, med ett namn som var en humoristisk anspelning på Limhamn. Laget tog form i början av 1980-talet och 1986 bildades föreningen Limhamns Amerikanska Fotbolls Klubb. Laget spelade i den första officiella SM-finalen 1986, där de förlorade mot Lidingö Pink Chargers. 1988 slogs de två då existerande Malmö-lagen Buccaneers och Lumberjacks ihop till Limhamn Griffins.

Källor

Klubbar för amerikansk fotboll i Sverige
Sportklubbar i Malmö
Sportklubbar upplösta 1988
Dassault Mercure

Dassault Mercure var ett tvåmotorigt jetflygplan som tillverkades mellan 1971 och 1975
i 12 exemplar. Av dessa var två prototyper och tio byggda för trafik. Senare valde man att modifiera en av prototyperna för passagerartrafik. Detta plan var tekniskt innovativt och ett av de första passagerarflygplan som var helt utprovat i dator. Dessutom var driftsäkerheten stor, det var ett av de första passagerarflygplanen med automatisk landning och säkerheten var felfri, på minussidan fanns kort räckvidd och behovet av tre personer för att flyga planet.

Det franska inrikesbolaget Air Inter var det enda flygbolag som flög detta flygplan. Samtliga exemplar togs ur trafik 1995.

Det fanns planer på att utveckla en uppdaterad version av Mercure, men det skedde aldrig på grund av ekonomiska skäl. Detta var Dassaults enda försök att bygga passagerarflygplan, man samarbetade med McDonnell Douglas under konstruktionen, precis som andra tillverkare med rötter i militär teknologi som Lockheed lyckades man aldrig ta fram flygplan som tilltalade flygbolagen i tillräcklig utsträckning.

Bevarade exemplar 
Det finns ett bevarat exemplar på teknikmuseet i Speyer, Tyskland.

Externa länkar 

Passagerarflygplan
Flygplan tillverkade av Dassault
Air Inter

Air Inter, f d flygbolag baserat i Frankrike.

Tidigare koder 
 IATA-kod: IT
 ICAO-kod: ITF
 Callsign: Air Inter

Historia 
Flygbolaget grundades 17 mars 1958 men togs helt över av Air France i april 1997. Flygbolaget hade redan tidigare lagts ihop med Air France 1990, då under namnet Air France Europe.

Flotta 
Flygplanstyper Air Inter använt sig av är bland annat:

 24 Airbus A300
 36 Airbus A320
 5 Airbus A321
 4 Airbus A330
 9 Airbus A319
 1 Airbus A310
 4 Boeing 747
 1 Boeing 737
 Caravelle
 10 Dassault Mercure
 Douglas DC-3/C-47
 Fokker F-27 Friendship 
 5 Fokker 100
 Nord 262
 Vickers Viscount

Externa länkar 
 Airfleets.net - Air Inter

Ej längre existerande franska flygbolag
Flygbolag bildade 1958
Flygbolag upplösta 1997
Jonathan Palmer

Jonathan Charles Palmer, född 7 november 1956 i Lewisham, är en brittisk racerförare. Han är far till racerföraren Jolyon Palmer.

Racingkarriär 
Palmer var sjukhusläkare innan han valde att bli en professionell racerförare på heltid. Han började tävla i Formel Ford där han lyckades göra sig ett namn. Han gick vidare till formel 3 och vann det brittiska F3-mästerskapet 1982 och sedan den europeiska formel 2-titeln 1983. Palmer fick även debutera i formel 1 i  Williams  i Europas Grand Prix 1983 på Brands Hatch. 

Året efter blev han formel 1-förare på heltid för RAM, sedan körde han två säsonger för tyska Zakspeed och tre säsonger för Tyrrell. Palmer fick  motta Jim Clark Trophy som bäst placerade formel 1-förare i bil utan turbomotor. I slutet av  ersattes han i Tyrrell av Jean Alesi och fick 1990 nöja sig med jobbet som testförare för McLaren.

Efter att den tidigare racerföraren och expertkommentatorn James Hunt avlidit 1993 fick Palmer ersätta honom vid BBC:s formel 1-sändningar, vilket han gjorde under två säsonger.

1998 startade Palmer formelbilsserien Formula Palmer Audi.

Palmer äger MotorSport Vision, ett företag som äger ett antal racerbanor, 
bland annat Oulton Park, Snetterton och Brands Hatch.

F1-karriär 

 

 
 
|}

Noter

Källor 
 

Födda 1956
Brittiska racerförare
Brittiska Formel 1-förare
Tyrrell F1-förare
Williams F1-förare
Män
Levande personer