kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Förpackningsmaterial

Förpackningsmaterial är alla de produkter som används för att skydda, omsluta och förvara andra produkter.

Återvinning 
Vid återvinningsstationerna runt om i Sverige är det enbart förpackningsmaterial som skall inlämnas för återvinning, eftersom dess skötsel finansieras av förpackningsindustrin. Burkar och emballage i hårdplast kan lämnas, men hårdplaster i leksaker och möbler skall lämnas till kommunernas återvinningscentraler. 

Förpackningar
Årstalänken

Årstalänken är ett stadsmotorvägsavsnitt av Södra länken i stadsdelarna Västberga och Östberga i Söderort inom Stockholms kommun. Den tidigare östra delen är dock nedlagd sedan år 2004 och är en så kallad ruinmotorväg. Här planeras nya bostäder.

Årstalänken före år 2004 

Årstalänken var en motorväg som byggdes under slutet av 1960-talet och öppnades för trafik 1972 som den västra delen av den planerade Södra länken, fram till Huddingevägen, enligt 1960 års trafikledsplan och trafikförsörjningen enligt 1967 års cityplan, City 67. Redan de ursprungliga planerna var att länken skulle ansluta till de södra och östra stadsdelarna och förorterna till Stockholm med bland annat Salemsleden. Men först 2004 blev den resterande delen av Södra länken färdigbyggd och då planerna ändrats till förläggning i tunnel fick den östra delen av Årstalänken läggas ned. Under drygt tre decennier var således de som skulle vidare mot de övriga södra och östra förorterna tvungna att fortsätta på mindre vägar innan de åter kunde komma ut på motorvägar som ledde vidare till exempelvis Haninge eller Nacka. 

Från Årsta fanns ett område reserverat, Vallamotet, för förlängning av denna motorväg men detta blev aldrig utnyttjat. Istället planerades andra lösningar som debatterades i många år. Detta gjorde att Årstalänken blev en motorväg som mer och mer förde en tynande tillvaro med ett begränsat underhåll på exempelvis belysning och skyltning. Under 1980- och 1990-talen började Södra Länkens sträckning att utredas och omplaneras, detta var ytterligare en orsak till det nedsatta underhållet av Årstalänken.

Årstalänken efter år 2004  
År 1992 träffades en politiskt överenskommelse om transportsystemen i Stockholms län, den så kallade Dennisöverenskommelsen. Planen var att komplettera Essingeleden med Norra länken, Österleden och Södra länken till en motorvägsring runt Stockholm. 1997 bröts koalitionen för Dennisöverenskommelsen, men Södra Länken hann sättas igång. På hösten 2004 invigdes Södra Länken och i samband med detta blev Årstalänkens östra del (norr om Årstafältet) avstängd för trafik och därmed också helt nedlagd, en sträcka på ca 1 km. 

År 2004 gavs gatu- och fastighetsnämnden samt stadsbyggnadsnämnden i uppdrag att påbörja programarbetet för bostäder och service på den nedlagda delen av Årstalänken samt söder om Valla torg och på Valla gårds gamla marker, som omfattar norra delen av Årstafältet. Våren 2008 inbjöd Stockholms stad arkitekter från hela världen till en internationell arkitekttävling. Till vinnare i tävlingen utsågs förslaget Arkipelag, framtaget av ett franskt team bestående av arkitektkontoret Archi5, landskapsarkitektkontoret Michel Desvigne, och miljökonsulterna Elioth/Iosis Group. En ny stadsdel med 4 000 bostäder för 10 000 invånare skall stå helt klart omkring år 2035.

Noter

Källor
 Vägverkets broschyr: Södra Länken - en ny trafikled i Stockholm

Externa länkar
 

Motorvägar i Sverige
Gator och torg i Söderort
Borgarklassens diskreta charm

Borgarklassens diskreta charm (originaltitel: Le Charme discret de la bourgeoisie) är en fransk surrealistisk, satirisk dramakomedifilm från 1972 i regi av Luis Buñuel.

Handling 
En grupp vänner från den franska överklassen bestämmer sig för att äta middag tillsammans men varje försök att träffas hindras. Från början ser det ut att bero på en enkel miss med tid och datum, men hindren i deras väg blir allt mer bisarra.

Medverkande (urval)

Om filmen 
Filmens surrealistiska och satiriska inslag påminner om Luis Buñuels tidigare filmer, bland andra Guldåldern från 1930 och Mordängeln från 1962.

Filmen vann en Oscar 1972 som bästa utländska film.

Externa länkar 
 
 

Filmer 1972
Franska dramakomedifilmer
Oscar för bästa icke-engelskspråkiga film
Filmer i regi av Luis Buñuel
Franskspråkiga filmer
Spanskspråkiga filmer
Filmmanus av Jean-Claude Carrière
Tvåbyggare

Tvåbyggare eller dioik (från grekiska διοικία, av δύο ”två” och οίκοι ”hus”) innebär inom botaniken att en växt med enkönade blommor har skilda han- och honplantor. En växt som har enkönade blommor, men där dessa sitter på samma individ, kallas  sambyggare eller monoik. Tvåbyggare och sambyggare, det vill säga växter med enbart enkönade blommor, kan sammanfattas under beteckningen diklina. (Växter som är sambyggare eller har hermafroditiska blommor kallas samkönade.)

Enkönade blommor har uppstått ur tvåkönade, som är den äldre formen. Tvåbyggare kan aldrig självpollineras. Ungefär 5 % av alla landväxter är tvåbyggare. Tvåbyggare finns i tre fjärdedelar av alla familjer och har uppstått oberoende många gånger.

Exempel på växter som är tvåbyggare är hampa, rödblära, humle (vanligtvis), vide och ricin.

Termen tvåbyggare används också om fröväxter med hanliga och honliga individer som tillhör de nakenfröiga växterna (och därigenom saknar ”blommor”). Detta gäller barrväxter som en och idegran, samt ginkgo, kottepalmer och efedror. Termen används också i relevanta fall för bladmossor (exempelvis stor björnmossa) och levermossor.

Fotnoter 

Växtanatomi
Genus
Sambyggare

Sambyggare, monoik eller enbyggare, kallas växter med enkönade han- och honblommor som förekommer på samma individ. Sitter de däremot på olika individer kallas växten för tvåbyggare eller dioik. (Växter som har hermafroditiska blommor kallas samkönade.)

Ungefär 5 % av blomväxterna är sambyggare Särskilt vindpollinerade blomväxter är ofta sambyggare, exempelvis björk, hassel och halvgräs. Begonior är ett exempel på icke vindpollinerande sambyggare. Termen används även utanför blomväxterna för att beteckna att han- och honorgan finns på samma individ och många barrväxter kallas därför sambyggare, som gran och tall.

Växter med både enkönade blommor och tvåkönade blommor
Växter som har både enkönade och tvåkönade blommor kallas mångbyggare.

Växter som har dels honliga och dels tvåkönade blommor är till exempel prästkrage och jordreva. En sådan växt  kallas gynomonoik om blommorna förekommer på samma planta (ungefär 3 % av blomväxterna, särskilt inom familjen korgblommiga växter) eller gynodioik om tvåkönade och honblommor finns på olika plantor (ungefär 7 % av blomväxterna, exempelvis inom läppblommiga växter, smällglim).

Växter som har dels hanliga och dels tvåkönade blommor är till exempel hundkex och kvanne. En sådan växt kallas andromonoik om blommorna förekommer på samma planta (ungefär 2 % av blomväxterna, mest inom familjen flockblommiga växter) eller androdioik om tvåkönade och hanblommor finns på olika plantor (mindre än 1 % av blomväxterna, exempelvis grenbingel)..

Det finns även växter som har såväl han-, hon- som tvåkönade blommor på samma individ. Dessa kallas polygama, androgynomonoika eller trimonoika. Ett exempel är ask. En växt som har såväl hanplantor (androika), honplantor (gynoika) som tvåkönade plantor kallas trioik. Ett exempel på en växt som har trioika populationer är svartvide.

Begreppens historik
Linné hade fyra grundindelningar av fröväxterna i sitt sexualsystem:
 Med samkönade blommor: Klasserna 1-20
 Sambyggare: Klass 21. Monoecia
 Tvåbyggare: Klass 22. Dioecia
 Mångbyggare: Klass 23. Polygamia
1877 byggde Charles Darwin på med begreppen andromonoik, androdioik, gynomonoik och gynodioik, konstaterade att klassificeringen är artificiell och att begreppen glider in i varandra. Därefter har många nya termer myntats medan andra omdefinierats.

Referenser

Växtanatomi
Alexander Alvina Chamberland

Alexander Alvina Chamberland, född 27 augusti 1986 i San Francisco i USA, är en svensk anarkistisk aktivist och tidigare miljöpartist. 

Chamberland föredrar själv att kallas hen. Chamberland var språkrör för Grön Ungdom 2005–2008, ett uppdrag som delades med Elina Åberg 2005–2006 och med Ellinor Scheffer 2006–2008. Chamberland är engagerad i frågor som antikapitalism, mediekritik, djurrätt, asylpolitik och queerfeminism. Dessutom är Chamberland delaktig i kampen för att avkriminalisera sexarbete och förespråkar Nya Zeelands avkriminaliseringsmodell. Under sin tid som språkrör för Grön Ungdom arbetade Chamberland bland annat med att skapa starkare band till utomparlamentariska organisationer med liknande intressen, till exempel Djurens rätt, Attac och Jordens Vänner. Därefter har Chamberland enbart varit utomparlamentariskt aktiv, exempelvis genom queernätverket Hardqueer.

Chamberland är initiativtagare och en av arrangörerna bakom feministklubben och aktivistplattformen "Don't be quiet, start a riot!" på Smålands nation i Lund, samt festivalen Queertopia i Norberg vilken 2010 var Europas första queerfeministiska musikfestival med camping. Tillsammans med Anna Svensson har Chamberland skrivit boken Allt som är mitt: våldtäkt, stigmatisering och upprättelse som gavs ut 2015 på Bokförlaget ETC.

Referenser

Externa länkar 

Födda 1986
Levande personer
Svenska politiker under 2000-talet
Svenska HBTQ-aktivister
Svenska sexarbetaraktivister
Språkrör i Grön Ungdom
Personer med alternativ könsidentitet
Personer från San Francisco
Wikipedia:Projekt neutralitet
Elina Åberg

Elina Zelda Nikita Åberg, född 25 mars 1985 i Tyresö församling, Stockholms län, är en svensk politiker (miljöpartist). Hon var språkrör för Grön Ungdom 2005-2006.

Åbergs hjärtefrågor inom politiken är HBT-frågor, utbildning och samhällsbyggnad. Hon är även verksam inom RFSL och arbetar som processledare i den ideella sektorn.

Hon representerar sedan år 2010 Miljöpartiet de Gröna som ledamot i kommunfullmäktige i Stockholms stad och sitter även som ledamot i stadsbyggnadsnämnden och i bolagsstyrelsen för det allmännyttiga bostadsbolaget AB Familjebostäder.

Referenser

Noter 

Födda 1985
Svenska miljöpartister
Kvinnor
Levande personer
Språkrör i Grön Ungdom
Personer från Tyresö kommun
Länsväg W 854

Länsväg W 854, i de sammanhang där den nämns oftast kallad länsväg 854 eller väg 854, är en övrig länsväg i Falu kommun, Dalarnas län. Den förbinder Hosjö (E16, länsväg 266 och länsväg W 844) med Backa (länsväg W 850) nära Danholn. I Hosjö skyltas den Sundbornsvägen.

Se även
 Lista över länsvägar i Dalarnas län

W 854
854
Zanu-PF

Zimbabwes afrikanska nationella union - Patriotiska fronten (Zanu-PF) (), är det politiska parti som haft makten i Zimbabwe sedan landet blev självständigt 1980. Partiet leddes från starten fram till november 2017 av Robert Mugabe som till en början var premiärminister och därefter president från 1988 till 2017. Zanu-PF hette tidigare Zanu. Partiet fick sitt nuvarande namn efter att ha slagits ihop med Zapu 1988.

I 2008 års val förlorade Zanu-PF för första gången sin majoritet i parlamentet.

Efter militärkuppen i Zimbabwe 2017 fråntogs Robert Mugabe partiledarposten och ersattes av Emmerson Mnangagwa.

Zanu 
Zanu, Zimbabwe African National Union, grundades av Ndabaningi Sithole och Herbert Chitepo 1963. Den 18 mars 1975 mördades Herbert Chitepo i Lusaka och Robert Mugabe nominerades till ledare för partiet. Samma år ledde en spricka mellan grupper med olika stamtillhörigheter till att partiet splittrades. Medlemmar ur Ndebele följde Ndabaningi Sitole till det mer återhållsamma Zanu (Ndonga), som motsatte sig våldsamt motstånd, och medlemmar ur Shona följde Robert Mugabe som hade en mer militant hållning. Zanu gick in i koalition med Zapu i Patriotiska fronten men splittrades efter att ha vunnit majoritetsstyre för de svarta i dåvarande Rhodesia. Robert Mugabe vann valet 1980, samma år som Zimbabwe fick sin självständighet.

1988, efter ett åtta år långt inbördeskrig kallat Gukurahundi, slog sig oppositionspartiet Zapu, Zimbabwe African People's Union, lett av Joshua Nkomo, samman med Zanu och bildade Zanu-PF.

Zanu-PF 
Officiellt är Zanu-PF ett socialistiskt parti ideologiskt och har formats efter kommunistpartier i andra länder som förlaga. I verkligheten har partiet varit mera pragmatiskt i sin hållning till exempelvis blandekonomin.

Mugabes landreform, där gårdar främst ägda av den vita minoriteten rekvirerats för att delas ut till de jordlösa svarta bönderna, var i början på 2000-talet en av de mest framträdande delarna av partiets politik i Zimbabwe. 

I valen som hölls 9-11 mars 2002 fick Mugabe och Zanu-PF 56,0 procent av rösterna.

2004 valdes Joice Mujuru till den första kvinnliga vicepresidenten i partiet, till förmån för justitieministern Patrick Chinamasa.

Parlamentsvalet 2005 hölls den 31 mars. Zanu-PF vann då 59,6 procent av rösterna och 78 av de 120 mandaten i parlamentet.

Mugabe stötte under 2000-talet på ett allt starkare motstånd från oppositionspartiet MDC, lett av Morgan Tsvangirai. I 2008 års val förlorade Zanu-PF för första gången sin majoritet i parlamentet. En koalitionsregering bildades 2009, där Tsvangirai blev premiärminister, men upplöstes 2013 genom Mugabes ändring i konstitutionen och avskaffade av posten som premiärminister.

Källor

Externa länkar
Officiell webbplats

Politiska partier i Zimbabwe
Politiska partier bildade 1963
Socialistiska partier i Afrika
Panafrikanska organisationer
Svart nationalism
Afrikansk nationalism
Gjutstål

Gjutstål är en typ av stål som används för tillverkning av stålgjutgods. De flesta ståltyper (olegerade, låglegerade och höglegerade) kan gjutas, ibland efter viss modifiering av sammansättningen, bland annat genom att höja kiselhalten för att öka flytbarheten. Det är svårare att gjuta gjutstål än gjutjärn på grund av den högre smälttemperaturen (som ökar kraven på materialet gjutformen är tillverkad av) och större krympning, vilket kompenseras genom matare för att sugningar skall undvikas. För att förfina den grova gjutstrukturen hos stålgjutgods högtemperaturglödgas det. Stålgjutgodset kan sedan värmebehandlas på samma sätt som valsat och smitt stål. Hållfasthet och övriga egenskaper är nästan desamma hos gjutstål som hos annat stål. Stålgjutgods används för tillverkning av bland annat turbinskovlar, järnvägsmateriel, fartygsstävar, armatur och slitdelar hos krossar och grävmaskiner.

Källor

 
Stål
Stålbyggnad
Paulo Silva

Paulo Silva, född 1974, politiker (miljöpartist), språkrör för Grön Ungdom 1996-99 (tillsammans med Maria Wetterstrand).

Paulo Silva är född i Uruguay och delvis uppvuxen i Moçambique.

Paulo Silva var kandidat till Europaparlamentet vid valet 2004 och lanserades som EU-positiv miljöpartist med stöd av bland annat nätverket Grönt Europa. I valberedningens förslag stod han på femte plats på listan, något som också motsvarades av mycket bra resultat i provvalet till detsamma, men när kongressen skulle fastställa listan till Europaparlamentet petades han ner till 25:e plats. Efter en intensiv personvalskampanj där bland annat riksdagsledamöterna Mikaela Valtersson och Lars Ångström uttalat sitt stöd för Silvas kandidatur fick han 5,58 % av rösterna i valet, vilket visserligen var över 5 %-spärren men som inte räckte till en plats i Europaparlamentet då både Carl Schlyter och Eva Goes fick fler kryss än Paulo Silva. 

Mellan 2002 och 2006 arbetade Paulo Silva på finansdepartementet och var samtidigt rådgivare till Miljöpartiets språkrör. Efter att ha jobbat en tid som konsult på PR-byrån Westander återvände han till riksdagen för att arbeta med det rödgröna samarbetet och som chef för språkrörens stab. Paulo Silva var ledamot i den rödgröna planeringsgruppen som utformade oppositionens valrörelse inför riksdagsvalet 2010. Efter riksdagsvalet 2010 återvände Paulo Silva till PR-byrån Westander. I februari 2011 sade han upp sig från Westander för att bli seniorkonsult och delägare i Public affairs-byrån New Republic.

Han blev vid valet 2006 invald i Stockholms kommunfullmäktige. Han lämnade uppdraget 2008.

Källor

Svenska miljöpartister
Födda 1974
Män
Levande personer
Språkrör i Grön Ungdom
Konserthuset

Med Konserthuset kan avses flera byggnader:

Stockholms konserthus vid Hötorget
Berwaldhallen på Östermalm i Stockholm
Göteborgs konserthus
Malmö konserthus
Eskilstuna Konserthall
Gävle konserthus
Helsingborgs konserthus
Jönköpings konserthus i Jönköping i anslutning till Elmia
Konserthuset Kristianstad på Östermalm i Kristianstad
Konsert & Kongress Linköping
Louis De Geer (konserthus) i Norrköping
Uppsala Konsert & Kongress
Vara konserthus
Västerås Konserthus
Örebro konserthus

Tidigare konserthus
Konserthuset på Heden i Göteborg var Sveriges första konserthus. Det invigdes 1905.
Auditorium vid Norra Bantorget fungerade som konserthus i Stockholm innan det nuvarande konserthuset byggdes, se Vinterpalatset, Norra Bantorget
Sofia Jarl

För moderatpolitikern med snarlikt namn, se Sophia Jarl.
Sofia Jarl (tidigare Karlsson), född 1977, är en svensk politiker (centerpartist) bosatt i Gagnef. Hon var 2010-14 ordförande i kommunstyrelsen i Gagnefs kommun och är partistyrelseledamot i Centerpartiet. Sedan Centerpartiet i oktober 2018 bildade koalitionen Dalasamverkan, tillsammans med fem andra partier, är hon även regionråd i Region Dalarna och regionstyrelsens 1:e vice ordförande. 

Jarl var 2004-2006 1:e vice förbundsordförande i Centerpartiets Ungdomsförbund (CUF) och är sedan 2016 ordförande i Centerkvinnorna. 

Sofia Jarl var, liksom förbundsordförande Fredrick Federley, en av de drivande när CUF 2004 beslutade att vara ett liberalt ungdomsförbund.

Som kommunalråd i Gagnef blev hon mest uppmärksammad då hon i juni 2014 nekades ansvarsfrihet av fullmäktige för föregående år. Detta efter att hon gett det kommunala bostadsbolaget i uppdrag att köpa en fuktskadad fastighet och sedan på eget bevåg lovat att kommunen skulle hyra huset.

Källor

Noter

Födda 1977
Svenska centerpartister
Kvinnor
Levande personer
Sofia Karlsson

Sofia Karlsson kan avse flera personer:

 Sofia Karlsson (politiker) (född 1977), svensk politiker
 Sofia Karlsson (sångare) (född 1975), svensk sångerska
 Sofia Karlsson (fotbollsspelare) (född 1987), svensk fotbollsspelare
 Sofia Jarl, född Karlsson (född 1977), svensk politiker
 Sofia B Karlsson, svensk idrotts- och jämställdhetsdebattör m.m.
Håkan Wåhlstedt

Erik Håkan Wåhlstedt, född 16 november 1963 i Badelunda församling, Västmanlands län, är en svensk politiker (miljöpartist). Han var partisekreterare för Miljöpartiet de Gröna från kongressen 1999 till och med kongressen 2007 då han efterträddes av Agneta Börjesson.

Biografi
Wåhlstedt tog civilekonomexamen 1984 och blev doktorand i företagsekonomi med naturekonomisk inriktning. Doktorsavhandlingen från 2001 heter Resultatredovisning för hållbar utveckling. Wåhlstedt avlade doktorsexamen först 2013. Han har även undervisat i ekonomi.

År 1988 blev Wåhlstedt invald i Västerås kommunfullmäktige och ordförande på riksplanet för Grön Ungdom. År 1994 tillträdde han som oppositionsråd för Miljöpartiet och blev 1998 kommunalråd och kommunfullmäktiges ordförande i Västerås.
 
Wåhlstedt har varit förstanamn på Miljöpartiets valsedel, i Västmanlands valkrets, till riksdagen åren 1998, 2002 och 2006, utan att bli invald.

Wåhlstedt utsågs i januari 2015 till landshövding i Västmanlands län. Efter några månader på posten började kritik komma mot Wåhlstedts sätt att sköta landshövdingesysslan. I december 2015 blev det klart att han lämnar landshövdingesysslan vid årsskiftet 2015/2016 för att istället bli generaldirektör vid Regeringskansliet. Som efterträdare från 1 februari 2016 utsågs Minoo Akhtarzand.

Wåhlstedt ärvde sin morfars samling med skolplanscher och har därefter sedan utökat samlingen till mer än 2 000 blad. Tillsammans med Västerås folkhögskola har samlingen digitaliserats och presenteras  i ett digitalt webbaserat museum på www.skolplanscher.se. Webbsidan invigdes 15 januari 2009, då morfadern skulle fyllt 100 år, med invigningstal av Mats Svegfors.

Utredningsuppdrag 
 Ansvarskommittén SOU 2007:10-13

Referenser

Externa länkar

 Wåhlstedts samling av skolplanscher

Män
Födda 1963
Svenska miljöpartistiska kommunalråd
Kommunalråd i Västerås kommun
Levande personer
Miljöpartiet de grönas partisekreterare
Politiker från Västerås
Landshövdingar i Västmanlands län
Språkrör i Grön Ungdom
Hedersledamöter vid Västmanlands-Dala nation
Svenska politiker under 2000-talet
Etnometodologi

Etnometodologi, EM, är ett sociologiskt forskningsområde med rötter i 1950- och 1960-talet. Till skillnad från den då etablerade sociologins metoder menade etnometodologerna att antropologiliknande fältobservationer och studiet av aktörerna i olika nätverk ger en bättre, eller åtminstone kompletterande, kunskap om organisationer eller om subnivåer i samhället. Det är främst sociologen Harold Garfinkel och hans forskarteam som utpekas som upphovsmän till denna forskningsdisciplin. 

EM var samtidigt en reaktion mot betraktelsesätt, som exempelvis funktionalismen, som utgår från att samhället styrs uppifrån och att samhällets normaltillstånd kännetecknas av struktur och ordning. Normaltillståndet är enligt EM tvärtom kaos och oordning men att individer skapar en skenbar ordning. Anledningen till att den sociala verkligheten blir möjlig, och tagen för given, är att individer uppfattar mönster bland skeenden inom den. Genom att mönster uppfattas blir det möjligt att tolka omvärlden som sammanhängande och på detta vis så byggs ramverk upp för meningsskapande från vilken situationer i vardagen hanteras. 

Genom fältobservationerna, där sociologer observerar aktörerna i en organisation som agerar med andra organisationer, kan forskarna enligt EM, dra generaliserbara slutsatser. Etnometodologin använder bl.a. etnografi som undersökningsmetod. EM är en i hög grad analytiskt orienterad vetenskap fokuserad på de olika aspekterna av social ordning, medan etnografin domineras av undersökande fältarbete. Etnografin existerade som forskningsmetod före etnometodologin. Modern etnografi skiljer sig främst från andra sociologiska metoder just i fråga om det antropologiska upplägget. Metoden ger kvalitativa forskningsdata snarare än kvantitativa med organisationsmedlemmarnas perspektiv i centrum (eng. Member’s Perspective). EM har ibland fått utstå negativ kritik för att dess fokus varit på medlemmarnas erfarenheter snarare än bara deras aktiviteter. 

Det är vanligt att undersöka sociala normer - genom att bryta mot dem. Det finns studier som undersöker, olämplig klädsel för situationen eller inkräktandet på personlig sfär. Olämpliga kläder stör den sociala ordningen och gör betraktare obekväma - reaktionen kan vara försökt till ignorera, stirrande eller avlägsna sig ifrån situationen. Ett annat exempel är att på en strand slå sig ner precis bredvid en främmande trots att det finns gott om utrymme.

Källor 

Sociologi
ACA

ACA eller Aca kan syfta på

 ACA – en gemenskap Adult Children of Alcoholics för män och kvinnor präglade av en uppväxt i ett hem med missbruk eller andra dysfunktionella förhållanden, se Vuxna barn till alkoholister och från andra dysfunktionella familjer
 ACA – ICAO:s kod för Air Canada
 ACA – IATA:s kod för flygplatsen i Acapulco i Mexiko, se  General Juan N. Álvarez International Airport
 ACA – en borreliainfektionen, se Acrodermatitis chronica atrophicans
 Autocad Architecture - mjukvara anpassad för arkitekter

Personer
 Aca Lukas (1968–), en serbisk sångare

Sport
 Absolute Championship Akhmat (ACA) – En rysk sportorganisation som anordnar galor inom MMA, kickboxning och BJJ.
AHA

AHA kan syfta på:

 AHA – en klass av kemiska föreningar, se Alfahydroxisyra
 A-ha – en norsk popgrupp
 Aha - den första faraon under Egyptens första dynasti
 aha (uppslagsbok) - en årsbok/uppslagsbok från Bertmarks förlag

Akronymer