kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Häxan och lejonet

Häxan och lejonet (originaltitel: The Lion, the Witch and the Wardrobe), är den andra boken i C.S. Lewis serie om landet Narnia. Lewis fullbordade boken 1948, och den publicerades i England 1950. Det var den första boken som skrevs i Narnia-heptalogin, men Lewis kompletterade serien fem år senare med att ge ut Min morbror trollkarlen som utspelar sig före Häxan och lejonet.

Handling 
Boken handlar om vad som hände de fyra syskonen Peter, Susan, Edmund och Lucy Pevensie när de hade evakuerats till ett gammalt hus på landet undan flyganfallen i London. Genom ett stort klädskåp kom de allihop till Narnia, ett märkligt land i en annan värld och en annan tid, där djuren kan tala och där det finns väsen som dvärgar, fauner, jättar och kentaurer. Där härskar den grymma envåldshärskarinnan Vita Häxan. Hon har lagt en förbannelse över landet så att det alltid är vinter men aldrig jul. En sägen från gamla tider ger invånarna hopp: en gång säger sägnen skall fyra av Adams och Evas söner och döttrar komma till Narnia, och då kommer lejonet Aslan, Narnias skapare, komma tillbaka och befria landet ur Vita Häxans terrorvälde.

Berättelsen är en tydlig allegori som i sagans form framför ett kristet budskap. Centrala gestalter i detta är Aslan, som efterliknar Jesus/Gud, häxan som personifierar Guds motståndare döden/ondskan/djävulen samt den yngre brodern Edmund som väljer det onda och söker sig till häxan. Han symboliserar den i synd fallna mänskligheten. Genom sitt förräderi är han, trots sin senare omvändelse till det goda, fortfarande under dödens våld.  Häxan hävdar sin rätt till förrädarens blod.

När Aslan utlämnar sig själv till att dö i Edmunds ställe är det en framställning av Jesu försoningsoffer/död på korset.  Liksom Jesus uppstår Aslan därför ”att om någon, som inte hade begått förräderi, frivilligt lät sig dödas i förrädarens ställe, så skulle Stenbordet rämna och döden arbeta baklänges.”  

Andra gestalter i berättelsen är Jultomten som, då han förkunnar att Aslan nalkas, anknyter till Johannes Döparen, som förkunnade Guds rike och identifierade Jesus som Messias.  Storebror Peter kan som de andras ledare symbolisera lärjungen Simon Petrus  men som härförare i den stora striden också ärkeängeln Mikael vilken utkämpar en stor strid mot djävulen och dess anhang.  De två systrarna efterliknar kvinnorna som var med vid Jesu korsfästelse och sedan gick till graven och blev de första att vittna om uppståndelsen. Speciellt lillasyster Lucy påminner med sitt innerliga förhållande till Aslan om Maria från Magdala.

När Aslan försvinner mitt under kröningsfesten anknyter det till berättelsen om Jesu himmelsfärd.

Filmatiseringar 
 1967 – The Lion, the Witch and the Wardrobe
 1979 – Landet Narnia
 1988 – Narnia: Häxan och lejonet 
 2005 – Berättelsen om Narnia: Häxan och lejonet

Referenser

Noter 

Skönlitteratur 1950
Narnia
Verk av C.S. Lewis
Hästen och hans pojke

Hästen och hans pojke (originaltitel: The Horse and his Boy), är den tredje boken i C.S. Lewis serie om landet Narnia. Boken skrevs 1954, alltså den femte boken om man ser efter den ordning de skrevs.

Handling 
Berättelsen utspelar sig tidsmässigt i slutet av Häxan och lejonet, under den tid då Peter, Susan, Edmund och Lucy var kungar och drottningar i Narnia.

Boken handlar om pojken Shasta som hittar en talande häst, Bri. Bri lär Shasta rida och de bestämmer sig för att försöka ta sig från det grymma Calormen till "de fria nordanlanden", det vill säga Narnia, där Bri är född, och grannlandet Arkenland. På vägen träffar de flickan Aravis och hennes talande häst Vin. Aravis är på väg att bli bortgift mot sin vilja, hon är också på flykt norrut. De slår följe. I Calormens huvudstad Tashban får de reda på att Calormens kejsare Tisrock och hans son Rabadash planerar att erövra Arkenland och Narnia. Sedan följer en hård vandring genom öknen för att hinna varna Arkenlands kung i tid. De får hjälp av Aslan, och klarar allt till slut. I slutet upptäcker Shasta att han egentligen heter Cor (hans bror heter Corin) och är kronprins av Arkenland, och det berättas att han och Aravis senare kommer att gifta sig.

Kronologiskt utspelar sig den här berättelsen strax före slutet av Häxan och lejonet, men personerna i Häxan och lejonet är bara bifigurer i den här berättelsen. Hästen och hans pojke är den enda boken i serien som inte har barn från vår egen värld som huvudpersoner.

Skönlitteratur 1954
Narnia
Verk av C.S. Lewis
Caspian, prins av Narnia

Caspian, prins av Narnia (originaltitel: Prince Caspian), är den fjärde boken i C.S. Lewis serie om landet Narnia. Boken skrevs 1951, alltså den andra boken om man ser efter den ordning de skrevs.

Handling 
Boken handlar om hur barnen Peter, Susan, Edmund och Lucy återvänder till landet Narnia och hamnar mitt i slottet Paravels ruiner. För de fyra barnen hade det bara gått drygt ett år men i Narnia har det gått flera hundra år sedan de senast var där och mycket har förändrats. Prins Caspian tvingas fly för sitt liv när hans farbror Miraz försöker ta över tronen åt sin nyfödda son. Caspian lyckas undkomma och flyr in i skogen där han möter narnier, som har sagts varit utdöda i flera hundra år ända sedan kungarna och drottningarna försvann och Caspians förfäder, telmarinerna, tog över landet. Men Caspian blåser i Susans magiska horn och kallar de fyra före detta kungarna och drottningarna tillbaka till Narnia för att tillsammans med de överlevande narnierna och Caspian själv ta tillbaka deras land. De utkämpar blodiga strider men lyckas till slut med hjälp av lejonet Aslan störta Miraz och hans trupper. Freden är åter uppbyggd i landet. Prins Caspian utnämns till kung över Narnia och de fyra barnen återvänder till sin egen värld medvetna om att bara de två yngsta, Lucy och Edmund kommer att komma tillbaka till Narnia en dag.

Filmatiseringar 
 1989 – Narnia: Prins Caspian
 2008 – Berättelsen om Narnia: Prins Caspian

Skönlitteratur 1951
Narnia
Verk av C.S. Lewis
Kung Caspian och skeppet Gryningen

Kung Caspian och skeppet Gryningen (originaltitel: The Voyage of the Dawn Treader), är den femte boken i C.S. Lewis serie om landet Narnia. Boken skrevs 1952, alltså den tredje boken om man ser efter den ordning de skrevs.

Handling 
Boken handlar om när Lucy och Edmund, tillsammans med sin kusin Eustace, återigen är i landet Narnia. Denna gång för att hjälpa kung Caspian (från Caspian, prins av Narnia) att hitta sju riddare. För att hitta dem måste de segla långt, långt ut på havet. Lucy, Edmund och Eustace kom till Narnia genom en tavla. En i besättningen är mössens hövding, Ripipip, som till en början bråkar mycket med Eustace. De passerar många öar och upplever många äventyr, till exempel blir de kidnappade av slavhandlare. Kaptenen på båten Gryningen heter Drinian, en trogen vän till Caspian.

Filmatiseringar 
 1989 – Narnia: Kung Caspian och skeppet Gryningen
 2010 – Berättelsen om Narnia: Kung Caspian och skeppet Gryningen

Skönlitteratur 1952
Narnia
Sjöfart i skönlitteratur
Verk av C.S. Lewis
Silvertronen (roman)

Silvertronen (originaltitel: The Silver Chair), är den sjätte boken i C.S. Lewis serie om landet Narnia. Boken skrevs 1953, alltså den fjärde boken om man ser efter den ordning de skrevs.

Handling 
Kung Caspians son, Prins Rillian, försvinner under mystiska omständigheter. Eustace och Jill kommer till Narnia för att hitta honom. Av Aslan, som kallat på dem, får de veta att Rillian försvann när han letade efter den orm som dödade hans mor. Hela tiden sitter Rillian förslavad och förtrollad av underjordens härskarinna, fångad i underjorden. Efter många äventyr hittar dock de två barnen honom och räddar honom, innan de kommer tillbaka till vår värld.

Filmatiseringar 
 1990 – Narnia: Silvertronen

Skönlitteratur 1953
Narnia
Verk av C.S. Lewis
Den sista striden

Den sista striden (originaltitel: The Last Battle), är den sjunde och sista boken i C.S. Lewis serie om landet Narnia. Boken skrevs 1956.

Handling 
Den sista striden handlar om Eustace och Jill, som kommer från vår värld till Narnia eftersom Kung Tirian behöver deras hjälp. Den elaka gorillan Skift har nämligen klätt ut en åsna, Pussel, till Aslan. Eftersom alla tror att Aslan har kommit tillbaka, lyder de honom, när de egentligen lyder Skift, som talar om vad "Aslan" vill. Gorillan låter "Aslan" bara visas ibland, och då på så långt håll att ingen ser att det är en åsna. Skift bestämmer att många träd ska huggas ner, många av dem med trädandar i. Tirian försöker tappert att få över Narnia-bor på sin sida, men nästan alla är rädda för att det verkligen är Aslan, och att han då kommer hämnas. När Tirian blir tillfångatagen lyckas han i en dröm kalla på hjälp från Eustace och Jill. De kommer och lyckas till slut besegra apan och går då genom en dörr och kommer då till en parallell värld som ser ut nästan precis som Narnia, och där finns Aslan och alla andra goda karaktärer som man mött i de tidigare böckerna, förutom Susan Pevensie, som har övergivit Narnia.

Den parallella världen, vill säga Aslans land, kan även tolkas som "livet efter detta", det vill säga Paradiset. Det framgår att alla de gamla karaktärerna dött i en tågolycka, vilket gör att de inte kan komma tillbaka.

Skönlitteratur 1956
Narnia
Verk av C.S. Lewis
415



Händelser

Mars 
18 mars – Daysanfloden översvämmar Edessa.

Okänt datum 
Mars – Judarna utvisas från Alexandria under tumultartade former.
Visigoterna lämnar Gallia Narbonensis och förflyttar sig till Hispania.
Wallia blir kung över visigoterna.
Den eustatiska schismen i Antiochia löses.
Kumaragupta tillträder som regent i Indien.

Födda 
Eurik, kung över visigoterna.

Avlidna 
Mars – Hypatia, matematiker och neoplatonistisk filosof (dödad under upplopp i Alexandria).
Ataulf, kung över visigoterna (mördad).

Externa länkar
Jean-Pierre Serre

Jean-Pierre Serre, född 15 september 1926 i Bages, Pyrénées-Orientales, är en fransk matematiker, som speciellt har gjort väsentliga bidrag inom algebraisk topologi, algebraisk geometri och algebraisk talteori. Han tilldelades Fieldspriset 1954. 1980 utsågs han hedersdoktor vid Stockholms universitet. 

Serre är sedan 1981 utländsk ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien.

Förutom Fieldspriset har han tilldelats flera andra utmärkelser såsom:
 Prix Gaston Julia (1970)
 Balzanpriset (1985)
 CNRS guldmedalj (1987)
 Steelepriset (1995)
 Wolfpriset (2000)
 Abelpriset (2003)

Se även
 Bass–Serreteori
 Serres kriterium (det finns flera sådana)
 Serres dualitet
 Serres modularitetsförmodan
 Serres multiplicitetsförmodanden
 Serres egenskap FA
 Serres sats inom gruppkohomologi
 Serres relationer
 Serre–Tates sats
 Serre-delkategori
 Serres spektralföljd
 Serre–Swans sats
 Quillen–Suslins sats (ibland känd som "Serres förmodan" eller "Serres problem")
 Serres förmodan (talteori) om Galoisrepresentationer
 Serres förmodan II (algebra) om linjära algebraiska grupper

Referenser

Noter

Externa länkar 

Franska matematiker under 1900-talet
Topologer
Fieldsmedaljörer
Hedersdoktorer vid Stockholms universitet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Födda 1926
Levande personer
Män
Talteoretiker
Abelpristagare
Wolfpristagare i matematik
Personer från Pyrénées-Orientales
Ledamöter av National Academy of Sciences
Personer verksamma vid Collège de France
Alumner från Paris universitet
Ledamöter av Franska vetenskapsakademien
Ledamöter av Det Norske Videnskaps-Akademi
Franska matematiker under 2000-talet
Alumner från École normale supérieure
Atle Selberg

Atle Selberg, född 14 juni 1917 i Langesund, Telemark fylke, död 6 augusti 2007 i Princeton, New Jersey, var en norsk matematiker. Han gifte sig 1947 och flyttade därefter till USA, där han under åren 1947–1948 var verksam vid Princeton. Han tilldelades Fieldspriset 1950 och blev professor 1951.

Selberg har också valts in i både Norska vetenskapsakademin, Danska vetenskapsakademin och 1979 som utländsk ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien.

Matematiska resultat
Mars 1948 bevisade Selberg med elementära metoder formeln

där

för primtal . Samma år i juli upptäckte Selberg ett elementärt bevis av primtalssatsen baserande sig på formeln ovan.

Se även
 Arthur–Selbergs spårformel
 Chowla–Selbergs formel
 Maass–Selbergs relationer
 Rankin–Selbergs metod
 Selbergklass
 Selbergs 1/4-förmodan
 Selbergs integral
 Selbergs spårformel
 Selbergs såll
 Selberg zetafunktion
 Selbergs zetafunktionsförmodan

Källor

Noter

Externa länkar 

Norska matematiker
Fieldsmedaljörer
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Födda 1917
Avlidna 2007
Män
Personer från Bamble kommun
Talteoretiker
Wolfpristagare i matematik
Matematiker under 1900-talet
Matematiker under 2000-talet
Ledamöter av Videnskabernes Selskab
Alumner från universitetet i Oslo
Jesse Douglas

Jesse Douglas, född 3 juli 1897 i New York, USA, död 7 september 1965 i New York, var en amerikansk matematiker. År 1936 tilldelades han Fieldspriset och 1943 tilldelades han Böcherpriset. Han tilldelades Fieldpriset för sin lösning av Plateaus problem.

Biografi
Douglas föddes i en judisk familj och var son till Sarah (född Kommel) och Louis Douglas. Han studerade på City College of New York för sin grundutbildning och tog examen med goda betyg i matematik 1916. Han flyttade sedan till Columbia University som doktorand och tog en doktorsexamen i matematik 1920.

Karriär och vetenskapligt arbete
Douglas var en av två vinnare av de första Fieldsmedaljerna, som delades ut 1936. Han hedrades för att 1930 lösa Plateau's problem, som frågar om det finns en minimal yta för en given gräns. Problemet, som är öppet sedan 1760 då Lagrange tog upp det, är en del av variationskalkylen och är också känt som såpbubbelproblemet. Douglas gav också betydande bidrag till det omvända problemet med variationskalkylen. American Mathematical Society tilldelade honom Bôcher Memorial Prize 1943.

Douglas blev senare professor vid City College of New York (CCNY), där han undervisade fram till sin död. Vid den tiden erbjöd CCNY endast grundutbildning och professor Douglas undervisade i den avancerade kalkylkursen. Sophomores (och nybörjare med avancerad placering) hade förmånen att få sin introduktion till reell analys från en Fields-medaljör.

Bibliografi i urval

Utmärkelser och hedersbetygelser

Referenser

Biography in Dictionary of Scientific Biography (New York 1970–1990)
Biography in Encyclopædia Britannica (Aug. 2003)

Noter

Vidare läsning
Themistocles M. Rassias, The Problem of Plateau – A tribute to Jesse Douglas and Tibor Rado (River Edge, NJ, 1992).
M. Struwe: Plateau's Problem and the Calculus of Variations, 
R. Bonnett and A. T. Fomenko: The Plateau Problem (Studies in the Development of Modern Mathematics), 
M. Giaquinta and S. Hildebrandt: "Calculus of Variations",  Volumes I and II, Springer Verlag

Externa länkar 

Amerikanska matematiker under 1900-talet
Alumner från Columbia University
Fieldsmedaljörer
Födda 1897
Avlidna 1965
Män
Forskare från New York
Personer verksamma vid Institute for Advanced Study
Bôcherpriset

Bôcherpriset är ett pris inom matematiken instiftat 1923 till minne av den amerikanske matematikern Maxime Bôcher. Priset utdelas av American Mathematical Society vart tredje år (tidigare vart femte år). Den som nomineras till priset skall under de tre föregående åren ha publicerat minst en artikel i ämnet analys i någon ansedd nordamerikansk fackvetenskaplig tidskrift. Reglerna ändrades senast 1993.

Pristagare 
 1923 – George David Birkhoff
 1924 – Eric Temple Bell, Solomon Lefschetz
 1928 – James Alexander
 1933 – Marston Morse, Norbert Wiener
 1938 – John von Neumann
 1943 – Jesse Douglas
 1948 – Albert C. Schaeffer,  Donald Spencer
 1953 – Norman Levinson
 1959 – Louis Nirenberg
 1964 – Paul J. Cohen
 1969 – Isadore Singer
 1974 – Donald Samuel Ornstein
 1979 – Alberto P. Calderón
 1984 – Luis Caffarelli, Richard Melrose
 1989 – Richard Melvin Schoen
 1994 – Leon Simon
 1999 – Demetrios Christodoulo, Sergiu Klainerman, Thomas Wolff
 2002 – Daniel Tataru, Terence Tao, Fanghua Lin
 2005 – Frank Merle
 2008 – Alberto Bressan, Charles Fefferman, Carlos Kenig
 2011 – Gunther Uhlmann, Assaf Naor
 2014 – Simon Brendle
 2017 – András Vasy
 2020 – Camillo De Lellis, Lawrence Guth, Laure Saint-Raymond

Källa 
 Bôcher Memorial Prize

Matematikpriser
Priser och utmärkelser instiftade 1923
Amerikanska vetenskapsmedaljer
Balzanpriset

Balzanpriset delas årligen sedan 1961 ut av International Balzan Foundation för enastående arbete inom vetenskap eller humanism. Varje år väljs fyra vinnare, två inom naturvetenskap, matematik eller medicin och två inom litteratur, kultur eller humanism.

Vetenskapspriser
Priser och utmärkelser instiftade 1961
International Balzan Foundation

International Balzan Foundation, italiensk organisation grundad 1956 av Angela Lina Balzan. Efter att hennes far (Eugenio Balzan) avlidit 1953 och lämnat henne ett stort arv beslöt hon sig för att använda pengarna för att ära hans minne. Organisationen delar årligen ut Balzanpriset till individer för deras enastående arbete inom vetenskap/humaniora

Extern länk: International Balzan Foundation

Stiftelser i Italien
Organisationer bildade 1956
Basilisk

Basilisk (av grekiska basiliskos, slags ödla eller orm, diminutiv av basileus, kung eller småkonung; detta efter diademliknande fläck på huvudet) är ett fabeldjur, ödla eller orm. Det har givit namn åt ödlesläktet basilisker (Basiliscus) som är hemmahörande i Syd- och Mellanamerika.

Enligt Naturalis Historia från antiken av den romerske författaren och naturfilosofen Plinius den äldre uppträder basilisken som en oerhört stor orm, vilken dödar genom sin blick och med sin andedräkt förgiftar allt i sin närhet.

Enligt de medeltida bestiarierna beskrivs den som ett djur vars framkropp liknar en tupp, medan bakkroppen har ormgestalt. Den kläcks ur ett tuppägg som ruvas av en padda och dess blick är dödande. I den kristna konsten symboliserar den djävulen.

På senare tid har djur som benämns basilisk använts flitigt i fantasygenren i böcker, filmer och datorspel.

Se även 
 Grekisk mytologi

Källor 
 Nordisk familjebok 1954
 Svensk uppslagsbok 1955
 Plinius den äldre: Naturalis Historia

Externa länkar 

Mytologiska varelser
Hydra

För andra betydelser, se Hydra (olika betydelser).

Den lerneiska hydran är ett mytologiskt monster som lurar i träsk eller andra vattenrika områden. Hydran var en grotesk varelse med minst åtta huvuden varav det mellersta sades vara odödligt. För varje huvud som höggs av växte dessutom två nya ut. Dess andedräkt var förgiftad och spred död runt omkring sig. Den levde inte ensam utan hade sällskap av en gigantisk krabba. Den var en avkomma till Tyfon och Echidna. 

I myten levde hydran nära Amymone vid Lerna och det var Herakles som till sist lyckades dräpa den i ett av sina stordåd. För att förhindra att fler huvuden skulle ersätta dem som blev avhuggna, hjälpte Herakles brorson Iolaos till. Iolaos använde eld till att bränna hydrans sår så att inga fler huvuden växte fram. Herakles lyckades sålunda hugga av alla Hydrans huvuden, även det odödliga, och begravde det odödliga huvudet under ett stort stenblock. Sedan skar han upp monstret och doppade sina pilar i hydrans gift. De pilarna kom sedan att döda en av hans vänner bland kentaurerna, Folos och ge en annan, Kiron, ständiga plågsamma smärtor.

Referenser

Övernaturliga väsen
Varelser i grekisk mytologi
Mantikora

Mantikora (grek. μαντιχώρας, mantichōras), även kallad Baricos är ett legendariskt människoätande monster med ett lejons kropp, en mans ansikte och antingen en drakes eller en skorpions svans. Mantikoran är en del av persisk och grekisk mytologi men omnämns även i medeltida europeiska skrifter och modern populärkultur.

Utseende 
Mantikorans utseende skiljer sig något åt i olika beskrivningar men karaktäriseras alltid av att den har ett mänskligt ansikte och ett lejons kropp.

Mantikoran beskrivs av grekiska geografer och naturhistoriker. Plinius den äldre citerar Ktesias av Knidos och beskriver mantikoran som en varelse med en människas ansikte och öron, grå ögon, tre rader av tänder, ett lejons kropp, en skorpions svans och gifttagg. Kroppsfärgen beskrevs som blodröd och mantikoran skall ha en speciell aptit för mänskligt kött.

Den medeltide Bartholomaeus Anglicus beskriver mantikoran som ett indiskt djur med ett mänskligt ansikte, en björns kropp och hår, ett lejons ben och en skorpions svans. Han beskriver också att den är röd och har många tänder. Den ska utöver detta ha en hemsk röst, likt en trumpet och skall vara snabb, grym och människoätande.

Antagligen baserar sig mantikoran på förvrängda beskrivningar av den kaspiska tigern. I medeltida litteratur symboliserar mantikoran djävulen, ibland har den kvinnliga attribut.

Illustrationer av mantikorer

Modern populärkultur 

Mantikoran används även inom den moderna populärkulturen, speciellt inom fantasygenren. Mantikoran finns med som ett monster i det amerikanska bordsrollspelet Dungeons and Dragons sedan 1974. Varelsen omnämns i bokserier såsom Harry Potter och Sagan om häxkarlen.

Källor

Externa länkar 

Övernaturliga väsen
Varelser i grekisk mytologi
Persisk mytologi
Somalias flagga

Somalias flagga är ljusblå med en vit femuddig stjärna i mitten. Flaggan antogs den 12 oktober 1954 och har proportionerna 2:3.

Symbolik 
Flaggans ljusblå nyans har hämtats från FN-flaggan och påminner om den somaliska statens bakgrund som FN-mandatområde efter andra världskriget. Den femuddiga stjärnan representerar de fem somaliska folkgrupperna i de gamla brittiska och italienska kolonierna samt i Etiopien, Kenya och Djibouti.

Historik 
Flaggan skapades ursprungligen 1954 för det italienska FN-mandatområde som skapades efter andra världskriget av det tidigare Italienska Somaliland. Enligt generalförsamlingens beslut från 1949 skulle den nya staten Somalia få självständighet inom 10 år, och flaggan infördes redan före självständigheten som en symbol för det lagstiftande råd som den italienska administrationen skapat tillsammans med de andra medlemmarna i den FN-kommission som övervakade förvaltarskapet. Det lagstiftande rådet utsågs inte genom allmänna val, utan bestod av personer som nominerats av politiska partier, minoritetsgrupper och andra erkända organisationer. Den som skapade flaggan var Mohammed Awale Liban som representerade fackföreningsrörelsen. Flaggan behölls i oförändrat skick när det självständiga Somalia skapades 1960 genom en sammanslagning av det italienska mandatområdet och det tidigare Brittiska Somaliland.

Referenser

Källor

Noter

Se även 

 Somalia
 Somalias statsvapen

Nationsflaggor i Afrika
Somalias nationalsymboler