kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Vic Ghezzi

Victor "Vic" Ghezzi, född 19 oktober 1910, död 30 maj 1976, var en amerikansk golfspelare från New Jersey.

Ghezzi vann majortävlingen PGA Championship 1941 på Cherry Hills Country Club i Denver över Byron Nelson. På den tiden spelades tävlingen i form av matchspel och den hade inte avgjorts efter de 36 hål som spelades så den fick avgöras genom sudden death. På det 38:e hålet låg Ghezzi och Nelson lika långt från koppen så de fick singla slant om vem som skulle putta först. Nelson missade sin putt och Ghezzi var nära att göra likadant men satte den för segern.

Ghezzi spelade för det amerikanska Ryder Cup-laget tre gånger.

Amerikanska golfspelare
Män
Födda 1910
Avlidna 1976
Anemometer

Anemometer (av grekiska: anemos (ἄνεμος), vind, och metron (μέτρον), mått) är ett instrument för bestämning av luftmassors rörelsehastighet. Vanligast för meteorologiskt bruk är skålkorsanemometern.

Detta mätinstrument är också vanligt bland yrkessjöfarten och fritidsseglarna, där den roterande delen av anemometern sitter monterad i båtens mast, medan avläsningen av vindens hastighet och riktning sker på ett instrument nere i båten. Instrumentet kan vara antingen digitalt eller analogt. Det är inte ovanligt att informationen om vindens hastighet och riktning länkas vidare till andra instrument ombord såsom autopilot och GPS-navigator.

Enheten i vilken en anemometer är graderad i är vanligtvis; meter per sekund, beaufort eller knop. Det förekommer även att instrumenten kan visa vindens hastighet i km/h eller miles per hour. Beaufortskalan anger vindens styrka, till skillnad från de andra som anger vindens hastighet. Digitala instrument kan oftast ställas om för att mäta valfri enhet.

Det förekommer även olika typer av handhållna anemometerar som förutom vindens hastighet även visar temperatur och den relativa avkylningseffekten. Handhållna instrument är numera överkomliga i pris.

En mekanisk anemometer lär ha konstruerats av Leon Battista Alberti i mitten av 1400-talet. År 1846 utvecklade John Thomas Romney Robinson instrumentet för praktiskt bruk.

Se även 
 Anemograf
 Vindstrut

Vind
Meteorologiska instrument
Håkon Eriksson

Håkon Eriksson Ladejarl, född omkring 998, död 1029 ute på Nordsjön, var en norsk jarl och regent under danskt styre 1012-1015 samt 1028-1029. Han var den siste mannen av ladejarlarnas ätt.

Håkon var son till jarl Erik Håkonsson och Gyda Svensdotter som var dotter till den danske kungen Sven Tveskägg. Håkon framträder i historien runt år 1015 då han satt som norsk regent tillsammans med farbrodern Sven Håkonsson då fadern var i England. Vid den tiden ska han ha haft ett viktigt möte med Olav den helige i Saudungssund i Fjaler. Enligt Snorre Sturlasson ska Olav ha överrumplat Håkon som måst lova att lämna Norge och aldrig komma tillbaka. Denna berättelse har lett till att många norska historiker har värderat Håkon lågt. Enligt historikern Claus Krag ger andra källor, som kväden av den samtida skalden Sigvat Thordarsson, en annan bild: Att det på förhand var gjort ett avtal mellan Knut den store och Olav, som denne sökte Håkons stöd för. Under alla omständigheter tillbringade Håkon jarl de närmsta åren utanför Norge. Han nämnes 1019 som styresman över en del av Mercia i England och torde ha deltagit i slaget vid Helgeå på kung Knuts sida. När Knut 1028 lyckats fördriva Olav Haralsson från Norge och bli vald till norsk kung satte han Håkon jarl som styresman över Norge. Håkon avled året därpå när hans skepp troligen gick i kvav under en seglats från England till Norge.

Källor
Håkon Eiriksson – utdypning (NBL-artikkel) – Store norske leksikon, läst 2011-02-03

Norges regenter
Födda 998
Avlidna 1029
Män
Ladejarlar
Personer i Norge under 1000-talet
Sven Håkonsson

Denna artikel handlar om den norske 1000-talsladejarlen Sven Håkonsson. För den svenske 1800-talspolitikern, se Sven Håkansson.

Sven Håkonsson jarl (Sveinn Hákonarson), född 970, död 1016 i Gårdarike. Son till Håkon Sigurdsson jarl och Tora Skagesdotter och bror till Erik Håkonsson. Sven jarl ska, enligt sentida sagalitteratur, ha varit norsk regent under danskt styre 1000–1015. Men det kan ej styrkas av samtida källor. Den enda samtida källan som nämner Sven är kvädet Nesjavísur av Sigvat Tordsson. Det handlar om slaget vid Nesjar där Olav den helige besegrade Sven. Han ska därefter enligt sagorna ha flytt till Ryssland och dött där en tid senare.

Han var gift med Holmfrid, dotter till svenske kungen Erik Segersäll.

Källor 
 Store norske leksikon Svein Håkonsson – utdypning (NBL-artikkel) av Claus Crag

Norges regenter
Män
Födda 970
Avlidna 1016
Anna Christie

Anna Christie är en amerikansk dramafilm från 1930. Den regisserades av Clarence Brown, Frances Marion skrev manus utifrån Eugene O'Neills pulitzerbelönade pjäs från 1921. Filmen var Greta Garbos första talfilm.

Filmen hade biopremiär i Sverige den 12 januari 1931.

Handling
Anna Christie (Greta Garbo) återvänder till sin far Chris Christopherson (George F. Marion), som inte sett henne sedan hon var liten. Han är kapten på en lastpråm. Matt Burke (Charles Bickford), en sjöman som fadern räddat förälskar sig i henne. Fadern vill dock inte att dottern ska gifta sig med en sjöman som han själv. Anna berättar om sitt förflutna som prostituerad och männen blir arga och lämnar henne. Slutligen förlåter Anna fadern för att han inte varit en del av hennes uppväxt och Matt förlåter Anna för att hon varit prostituerad och fadern låter dem gifta sig.

Rollista (i urval)

Greta Garbo – Anna Christie
Charles Bickford – Matt Burke
George F. Marion – Chris Christofferson
Marie Dressler – Marthy Owens
James T. Mack – Johnny the Harp
Lee Phelps – Larry, Bartender

Referenser

Externa länkar 

Amerikanska filmer 1930
Engelskspråkiga filmer
Amerikanska dramafilmer
Filmer i regi av Clarence Brown
Filmer från Metro-Goldwyn-Mayer
Anna Christie (1931)

Anna Christie är en tysk-amerikansk film från 1931. Den är en tyskspråkig version av filmen med samma namn från 1930, och spelades in parallellt med den.

Handling 
Anna Christie (Greta Garbo) återvänder till sin far Chris Christofferson (Hans Junkermann), som inte sett henne sedan hon var liten. Han är kapten på en lastpråm. Matt (George F. Marion), en sjöman som fadern räddat förälskar sig i henne. Fadern vill dock inte att dottern ska gifta sig med en sjöman som han själv. Anna berättar om sitt förflutna som prostituerad och männen blir arga och lämnar henne. Slutligen förlåter Anna fadern för att han inte varit en del av hennes uppväxt och Matt förlåter Anna för att hon varit prostituerad och fadern låter dem gifta sig.

Om filmen 
Denna tyskspråkiga version spelades in samtidigt som den engelskspråkiga versionen, båda baserade på Eugene O'Neills pulitzerbelönade pjäs med samma namn. Den spelades in på samma plats, producerades av samma filmbolag (Metro-Goldwyn-Mayer) och med samma fotograf, men alla roller, utom titelrollen, spelades av andra skådespelare. Enligt den DVD-utgåva som släpptes 2005, med båda versionerna, föredrog Garbo själv denna version.

Rollista i urval 
 Greta Garbo - Anna Christie
 Theo Shall - Matt Burke
 Hans Junkermann - Chris Christofferson
 Salka Viertel - Marthy Owens

Externa länkar 

Amerikanska dramafilmer
Tyska dramafilmer
Filmer 1931
Filmer från Metro-Goldwyn-Mayer
Casimir Ehrnrooth

Göran Albert Casimir Ehrnrooth, född 6 april 1931 i Helsingfors, död 8 juli 2015 i Mallorca, var en finländsk företagsledare, styrelseordförande i Nokia 1989–1999. Han lämnade alla sina styrelseuppdrag kring millennieskiftet. Han var son till Göran Ehrnrooth och far till Henrik Ehrnrooth.

Släkten Ehrnrooth är en av de finska släkterna som haft flera av Finlands mest inflytelserika företagsledare och industrialister. Släkten har även utmärkt sig på den militära banan. Casimir Ehrnrooth var under många år en av finskt näringslivs ledande personer och var under många år ledare för skogsindustribolaget Kaukas. Under de sista åren inom näringslivet blev Casimir Ehrnrooth mest känd som styrelseordförande för Nokia. Familjens Ehrnrooths engagemang började redan då Nokia grundades på 1860-talet då Casimir Ehrnrooths farfars far var en av intressenterna i företaget.

Källor

Externa länkar
 
 

Personer inom Finlands näringsliv under 1900-talet
Nokia
Män
Födda 1931
Avlidna 2015
Näringslivspersoner från Helsingfors
Finlandssvenskar inom näringslivet
Finländsk adel
Svein Alfivasson

Sven Knutsson eller Alfivasson, född 1016, död 1036, var norsk ladejarl 1029–1035 i sin fader Knut den stores ställe. Han efterträdde Håkon Eriksson, som drunknade på Nordsjön 1029 och som hade varit ladejarl sedan Knuts invasion av Norge 1028.

Norges regenter
Personer i Norge under 1000-talet
Män
Födda 1016
Avlidna 1036
Romantik (film)

Romantik är en amerikansk film från 1930 i regi av Clarence Brown. I huvudrollerna ses Greta Garbo och Lewis Stone.

Handling 
Den unge Harry vill gifta sig med en skådespelerska, vilket hans familj motsätter sig. Harry tycker att biskop Armstrong (Gavin Gordon) inte förstår någonting om kärlek, så Armstrong berättar om sin egen ungdoms kärlekshistoria med operasångerskan Rita Cavallini (Greta Garbo).

Om filmen 
Filmen hade svensk premiär i Stockholm den 31 augusti 1931 på biograferna Imperial, Metropol-Palais och Piccadilly.

Rollista i urval 
Greta Garbo – Madame Rita Cavallini
Lewis Stone – Cornelius 'Corny' Van Tuyl
Gavin Gordon – Tom Armstrong
Elliott Nugent – Harry
Florence Lake – Susan Van Tuyl
Clara Blandick – Miss Abigail Armstrong

Referenser

Externa länkar 
 
 

Amerikanska dramafilmer
Amerikanska romantikfilmer
Filmer 1930
Engelskspråkiga filmer
Filmer i regi av Clarence Brown
Filmer från Metro-Goldwyn-Mayer
Rissne torg

Rissne torg (tidigare Dragonplan) är torget i stadsdelen Rissne, Sundbybergs kommun. Torget kantas av de få affärer och restauranger som finns i området. På torget finns en åttkantig byggnad som blivit ett landmärke för Rissne. Intill ligger Rissne tunnelbanestation. 

I slutet av år 2019 påbörjades arbeten med att anlägga spår för Tvärbanans så kallade Kistagren som skall få en hållplats på torget.

Kommunfullmäktige i Sundbyberg har beslutat om ett namnbyte från Dragonplan till Rissne torg.

Gator och torg i Sundbyberg
Rissne
Roddbåt

En roddbåt är en mindre båt som framdrivs med åror på sidorna av farkosten.

Under rodd sitter roddaren vanligtvis på en toft (på en galär "roddarbänk") med ansiktet vänt mot aktern. Sitter två man på varje toft, roende med var sin åra, säges båten ha dubbelrodd; har däremot båten en roddare på toften, säges båten ha enkelrodd. När roddbåtar byggs med en bred akterspegel som är avsedd för utombordsmotor förändras båtens egenskaper; den blir mer tungrodd eftersom bärigheten prioriteras. 

För tävlingsbruk finns extremt långsmala, lätta och snabba farkoster för en, två, fyra eller åtta roddare. I tävlingsrodd sitter roddaren på ett rörligt rullsäte, en slejd (släde), vilken engagerar ben och benmuskler i roddraget.

Bildgalleri

Källor

Fotnoter

Externa länkar 

 
Allmogebåtar
C-evo

C-evo är ett strategidatorspel inspirerat av Sid Meiers Civilization II. Utvecklingen utförs huvudsakligen av Steffen Gerlach som påbörjade projektet 1999 och spelet är fri programvara.

Beskrivning 
C-evo är ett 4X-spel som behandlar den mänskliga civilisationens utveckling från forntid till en nära framtid. Detta inkluderar aspekter av utforskning och expansion, krig och diplomati, odling och föroreningar, industri och jordbruk, vetenskaplig forskning och administration. Spelare måste konstant göra beslut såsom huruvida och var de ska bygga städer, vägar, konstbevattning och fort, huruvida de ska bilda allianser med ett gränsande land eller attackera det, och huruvida de ska ägna knappa resurser åt utbildning/forskning, krigföring, eller befolkningens välbefinnande. En skicklig spelare lyckas finna en balans bland dessa val. Spelet startar med utvecklingen av hjulet, och slutar när en spelare har lyckats konstruera en rymdfarkost och sänt denna till en planet strax utanför solsystemet.

Spelet kan spelas mot datorstyrda spelare, mänskliga spelare, eller en blandning av båda.

Jämförelse med Civilization II 
Några nämnvärda skillnader mellan C-evo och Civilization II är:
 C-evo är fullständigt deterministiskt.
 C-evos datorstyrda spelare spelar efter samma regler som människor och kan inte fuska som i Civilization II. Spelet gör gär inte skillnad på dator- och människostyrda spelare.
 Endast ett fåtal teknologier ger omedelbar tillgång till nya enhets-designer (vilket ger möjlighet att tillverka sådana enheter). Alla andra enhets-designer måste designas av spelaren genom kompromisser mellan dess kvaliteter (till exempel, rörlighet mot offensiv styrka). Vetenskapliga avancemang tillåter tillverkning av starkare enheter och fler tillval. Att designa en enhet kostar forskningspoäng som måste kanaliseras från den generella forskningen till enhetsutveckling. I Civilization II ges tillgång till nya enheter allt eftersom deras obligatoriska teknologier framforskats.
 Att bygga rymdskeppet kräver särskilda specialresurser. Utan tillgång till territorium där dessa resurser finns tillgängliga kan spelet inte vinnas.
 Spelare kan inte genast utnyttja teknologier som de fått genom byten med andra spelare, utan måste först forska vidare för att kunna tillämpa dessa.
 Irrigation kräver inte att hav, sjöar eller floder finns i närheten.

Se även 
 Tidsaxel för Civilization
 Freeciv

Externa länkar 
 http://www.c-evo.org/
 http://www.c-evo.org/old.html - för äldre versioner av C-evo
 IRC-kanal på irc.forestnet.org (#cevo)


Datorspel 1999
Windows-spel
Turordningsbaserade strategispel
Spel med enspelarläge och flerspelarläge
Bob Hamilton

Robert T. "Bob" Hamilton, född 10 januari 1916, död 6 december 1990, var en amerikansk golfspelare från Evansville i Indiana.

Hamilton vann 5 stycken tävlingar på PGA Touren, varav en var PGA Championship över Byron Nelson 1944 på Manito Golf and Country Club, Spokane i Washington D.C.. 

PGA Championship var på den tiden en matchspelstävling, och under första tävlingsdagen vann Hamilton över Gene Kunes med 6&5, för att andra tävlingsvarvet besegra Harry Bassler med 6&5. I kvartsfinalen besegrade Hamilton Jug McSpaden med 2&1, för att sedan besegra George Schneiter med 1-up i semifinalen. Hamilton vann sedan över Byron Nelson med 1-up.

Hamilton vann Indiana Open tre gånger; 1938, 1942 och 1966. Hamilton slutade även på en andraplats i 1967 års Senior PGA Championship på PGA National Golf Club i Palm Beach Gardens, Florida, en upplaga Sam Snead vann.

Han deltog i det amerikanska Ryder Cup-laget 1949.

Vinster

PGA Tour 

Övriga vinster:
 1938 Indiana Open
 1942 Indiana Open
 1966 Indiana Open

Majorsegrar 

Not: PGA Mästerskapet var matchspelstävling till 1958.

Referenser 

Amerikanska golfspelare
Idrottare från Indiana
Födda 1916
Avlidna 1990
Män
Sjöskum

Sjöskum, även sepiolit, är ett vattenhaltigt trisilikatmineral (fyllosilikat) med den kemiska formeln H4Mg2Si3O10. Det är en omvandlingsprodukt av mineralen serpentin eller magnesit. Sjöskum förekommer i porösa block som ibland kan hittas flytande på havet. Det har kommit till användning för tillverkning av rökpipor och munstycken.

Egenskaper
En alternativ kemisk formel för sjöskum är Mg4Si6O15(OH)2·6H2O. Dess kristaller är kryptokristallint stavformiga, och det förekommer även som massiva klumpar och aggreggatmassor.

Sjöskum är ogenomskinligt och har en gråvit färg med dragning åt gräddgult. Det är mjukt och lättarbetat med såg eller kniv. Den smälter ner till vit emalj vid hög värme. Hårdheten är enligt Mohs 2–2,5 och specifik vikt 2,0, men skenbart 0,8–1,1 beroende på materialets porositet. Det möjliggör för klumpar av mineralet att flyta på vatten (se nedan).

Mineralet kan i vissa former vara fibröst och ibland blandat med asbest. Det krävs i så fall analys för att avgöra om mineralet är rent eller inte.

Förekomst
Det förekommer derbt, det vill säga relativt massivt, eller insprängd i större eller mindre partier, har också matt jordartat brott.

Sjöskum förekommer flytande på vattnet – främst i Svarta havet – i form av torra, porösa mineralbitar. Detta fenomen har gett mineralet dess tyska namn Meerschaum samt motsvarigheter i andra språk. Mineralnamnet sepiolit kommer dock från dess likhet (till färg och glans) med papegojbenet hos Sepia och andra bläckfisksläkten. Det förekommer oftast inlagrat i yngre sedimentära bildningar i Turkiet, Grekland, Spanien, samt i Mugnafjell och Valdres i Norge. 

Det för teknisk användning bästa sjöskummet förekommer på slätterna vid Eskişehir i Turkiet.

Användning
Sjöskum används bland annat som relativt exklusivt material i rökpipor och munstycken. Vid bearbetning kokas sjöskummet med vax eller spermaceti varvid det får en elfenbensartad glans. I samband med piptillverkning ges ofta piphuvudet en konstnärlig utformning.

Den första noteringen av rökpipor gjorda av sjöskum härrör från (cirka) 1723. Lättheten att snida i mineralet bidrog till populariteten för piptillverkning. Vid den tiden var sjöskum en exklusiv ersättning för pipor av lera; från mitten av 1800-talet kom dock trädljung att bli det vanligaste pipmaterialet. 

Sjöskummets porösa karaktär innebär också att fukt och tjära tas upp av materialet, och detta leder successivt till andra färgskiftningar i pipans yttre.

Avfall från bearbetning och mindre gott sjöskum kan malas till pulver och kokas med piplera och alun. Degen formas sedan på önskat sätt och bearbetas efter torkning. Denna massa är hårdare och tyngre än äkta sjöskum, men ofta svår att skilja från denna.

Referenser

Meyers varulexikon, Forum, 1952

Externa länkar
The Meerschaum Pipe Experience (A beginner's guide to Meerschaum pipes) 

Silikatmineral
Pisanello

Pisanello, egentligen Antonio di Pucci Pisano, född före november 1395 i Pisa, död 1455 i Rom, var en italiensk målare och medaljgravör under ungrenässansen.

Biografi 
Pisanello fick sin utbildning i Verona under Altichiero da Zevio och Stefano da Zevio han kom tidigt i beröring med det fransk-burgundiska bokmåleriet och Gentile da Fabrianos konst. 

Pisanello var främst verksam i Venedig och Verona men vistades 1422 i Mantua, 1431-32 i Rom, 1439-41 i Milano och 1448 i Neapel.

Han var banbrytande inom återgivandet av realistiska djur. Sin främsta insats gjorde hon dock som introduktör av medaljen som konstform. Den första av hans omkring 25 bevarade medaljer är gjuten 1438-1439 över den bysantinska kejsaren Johannes Paleologus vid dennes besök i Ferrara. Bland hans övriga medaljer, till största delen över samtida furstliga personer, märks de över Lionello d'Estes bröllop, Cecilia Gonzaga och kung Alfons V av Aragonien. Pisanellos averser utgör en kraftfullt karakteriserande porträttkonst. Reverserna har genom sin symboliska kommentar till framsidesbilderna och sin på det väsentliga inriktade formgivning blivit förebilder för senare tider medaljkonst.

Pisanellos verk uppvisar en minutiös och detaljerad återgivning av verkligheten. Sankt Eustachius vision är ett utmärkt exempel på Pisanellos naturalism, hans sätt att återge ridderskapets ståt och hans beundran för naturen. De flesta av Pisanellos fresker har olyckligtvis gått förlorade.

Noter

Externa länkar 

Italienska konstnärer
Födda 1300-talet
Avlidna 1455
Män
Italienska gravörer
Abd al-Aziz al-Muqrin

{{Källor}

Abd al-Aziz al-Muqrin (arabiska عبد العزيز عيسى عبد المحسن المقرن), född 1972/1973, död 18 juni 2004, var Al-Qaidas ledare i Saudiarabien. Han sköts till döds av saudiska säkerhetsstyrkor i Riyadh. 

Saudiska brottslingar
Saudiska terrorister
Al-Qaida
Födda 1970-talet
Avlidna 2004
Män
Radioåret 1920



Händelser

Januari
Januari – De första inofficiella och ryckiga radiosändningarna i Storbritannien genomförs av Marconi Company från Chelmsford. Både tal och musik förekommer.

Februari
23 februari-6 mars – Marconi Company sänder från Chelmsford en serie 30-minutersprogram i radio två gånger om dagen. Dessa innehåller livemusik.

Juni
15 juni – Dame Nellie Melba blir första professionella artist att uppträda i brittisk radio.

Augusti
20 augusti – Station 8MK i Detroit  i Michigan, USA sänder världens första nyhetsbulletin i radio. Nyheterna är baserad på rapporter från Detroit News.

November
November – Radiosändningarna från Chelmsford upphör då de anses störa kommunikationerna för flyget och skeppen.
2 november
KDKA, världens första radiostation, öppnar i Pittsburgh, USA.
Presidentvalet i USA täcks för första gången av radiosändningar.

December
22 december – Vid sändaren vid Königs Wusterhausen i Tyskland sänds för första gången en julkonsert med instrumentalmusik. Livekonserten kan också höras i Luxemburg, Nederländerna, England och de nordiska staterna.

Okänt datum
Radioapparater börjar säljas i USA

Födda
19 februari – Maud Reuterswärd
7 december – Carl-Gunnar Hammarlund, programledare för Sveriges bilradio

Referenser

Fotnoter

Externa länkar
Radioåret 1996



Händelser

Januari
26 januari - I Sverige börjar reklamradiostationerna Radio Match sända i Värnamo.
29 januari - I Sverige går reklamradiostationerna Z-Radio upp i Radio Rix. Den nya kanalens slogan blir Dagens hits och gårdagens favoriter.

April
19 april - I Sverige startar reklamradiostationen Lugna Favoriter sändningar i Stockholm. Lugna Favoriter ersätter därmed Radio Q.

Juni
Juni - Sveriges Radio startar sändningar över datanätet Internet.

Augusti
26 augusti - I Sverige startar Radio Match sin andra station, i Värnamo.

Radioprogram

Sveriges Radio
1 december - Årets julkalender är Bråkar och Johanna.

Avlidna 
24 februari – Peter Granberg, 67, svensk programledare (Melodikrysset).
6 maj – Pekka Langer, 76, svensk författare och programledare i TV och radio.

Referenser

Fotnoter

Externa länkar
Allt till Jesus vill jag lämna

Allt till Jesus vill jag lämna är en psalm av Judson W van de Venter med originaltitel All to Jesus I surrender och publicerades första gången 1896, i svenska Segertoner 1922. Musiken är skriven av Winfield S. Weeden. Frälsningsarméns sångbok 1959 har en annan översättning med titelraden Allt för Jesus jag uppgiver. Den har 3-5 verser i olika psalmböcker. Verserna är 4-radig och psalmen har en refrängtext som lyder:

Jag nu lämnar allt.
Ja, jag lämnar allt.
Allt till dig, min dyre Jesus.
Jag nu lämnar allt.

Melodin är skriven av Winfield S Weeden och används i Evangeliska sånger II 1934 till psalmen Kommen alla, I som bären.

Publicerad i 
Segertoner 1922 som nr 316 under rubriken "Frigörelse".
Segertoner 1930 som nr 316 under rubriken "Överlåtelse och lydnad" (5 verser).
Segertoner 1960 som nr 316(5 verser).
Segertoner 1988 som nr 593 under rubriken "Efterföljd – helgelse".
Jubla i Herren 2003 som nr 10 (3 verser)

Referenser

Noter 

Amerikanska psalmer
Sånger 1896
Henrik Björling

Henrik Björling, född 11 september 1919 i Hökerum, död 27 oktober 1996 i Vällingby, var en svensk ingenjör och pionjär inom svensk läkemedelsindustri. 

Björling studerade plasmafraktioneringsmetoder hos Edwin J Cohn vid Harvard Medical School i Boston, USA, 1946. 1947 började han arbeta på Kärnbolaget i Hornsberg, Stockholm. Där ledde han arbetet med att isolera och karakterisera proteinfraktioner ur blod.

I arbetet användes flera för tiden nya metoder, som elektrofores, gelfiltrering, papperskromatografi och kolonnkromatografi. Denna verksamhet blev en av de främsta i världen och ledande i antalet olika fraktioner som kunde framställas i mycket ren form. Björling var chef för plasmafraktioneringsverksamheten vid Kärnbolaget (senare Kabi) i mer än 20 år. Storsäljarna Albumin och Gammaglobulin är exempel på produkter som framställdes där. 

Björling fick Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademiens guldmedalj 1973, för utveckling av metoder för att ur blodplasma isolera olika proteinfraktioner.

Källor 

Svenska ingenjörer under 1900-talet
Forskare inom medicin
Födda 1919
Avlidna 1996
Män