kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Brunhilda

För fartygen, se HMS Brynhilda.

Brunhilda, född 543, död 613, var en drottning av Austrasien, dotter till den västgotiske kungen Athanagild och Gosuinda och omkring år 567 gift med kung Sigibert I av Austrasien.  Hon var Austrasiens regent under sonens omyndighet 575-83, sin sonsons omyndighet 595-99, och sin sonsonsons år 613.

Biografi
Vid giftermålet konverterade hon från arianism till romersk katolicism. Hennes syster Galswintha gifte sig med Sigiberts bror Chilperik I, men hon blev mördad och han gifte om sig med sin älskarinna Fredegund, något som väckte Brunhildas hat och ledde till ett 40-årigt krig mellan de östfrankriska och västfrankiska rikena. Sigibert besegrade Chilperik och hyllades som Paris erövrare, och Germanus av Paris försökte medla fred, genom att skriva till Brunhilda och få maken att skona sin bror, men med liten framgång; det ignorerades, och Sigibert gav sig av för att belägra Tournai. 

Fredegund hyrde då två lönnmördare som dödade Sigibert med förgiftade dolkar. Brunhilda tillfångatogs och spärrades in i Rouen. Hon undkom dock därifrån och försökte nu få makten över Austrasien i sonen Childebert II:s namn, men motarbetades av adeln. Hon styrde Austrasien tills Childebert blev tillräckligt gammal år 583. 

Vid sin sons död hösten 595 försökte hon styra Austrasien och Burgund i sonsönerna Theodebert II:s och Theoderik II:s namn, men hamnade i exil, där hon fick Theodorik att attackera sin bror och dennes familj.  Desiderius, biskop av Vienne - senare känd som helgonet St. Didier - anklagade henne offentligt för incest och grymhet, och hon hyrde tre lönnmördare som dödade honom i en by som nu heter Saint-Didier-sur-Chalaronne.  

Då Theodorik dog 613 utnämnde Brunhilda en av sina sonsonsöner till kung med sig som regent. Adeln protesterade och vände sig i stället till Fredegundas son Chlothar II, som var kung över en stor del av Frankrike. Chlotar lät anklagada Brunhilda för åtskilliga mord, bl.a. på biskop Desiderius. Hon dömdes till tre dagar i sträckbänk och avrättning. En källa menar att hon blev släpad efter en märr tills hon dog, andra att hon bands fast mellan vildhästar som slet henne i stycken.

Referenser 

Födda 543
Avlidna 613
Goter
Merovinger
Frankiska drottningar
Kungligheter som blivit avrättade
Kvinnor
Kvinnliga regenter under 500-talet
Kvinnliga regenter under 600-talet
Personer i Frankrike under 500-talet
Personer i Frankrike under 600-talet
Personer som blivit avrättade under medeltiden
Ann-Charlotte Alverfors

Ann-Charlotte Alverfors, tidigare gift Persson och Merker, född 23 januari 1947 i Eksjö stadsförsamling, död 20 mars 2018 i S:t Petri distrikt i Malmö, var en svensk författare.

Biografi
Alverfors var dotter till förrådsmannen Tor Alverfors och sekreteraren Margareta, ogift Andersson. Hon växte upp i småländska Reftele. Hennes far var sjuklig i tuberkulos och modern lyckades på egen hand lära sig maskinskrivning och stenografi och blev så småningom anställd på lokala bruket ESBE AB som sekreterare. 

Hon debuterade i ICA-kuriren vid åtta års ålder. Det var en saga om en prinsessa som inte ville gå i skolan och redan ett år senare skrev hon sin första diktsamling. Efter sjuårig folkskola arbetade hon i restaurangkök och fabriker i Småland. Vid 16 års ålder var hon hemmadotter och nybliven mor. Hon isolerade sig och skrev. 

Efter den tiden kom hon till Värnamo folkhögskola 1968–1969 och arbetarrörelsens Jära folkhögskola 1972–1974. Slutligen bosatte hon sig och verkade i Malmö.  

Alverfors är författare till bland annat Sparvöga som är den första delen i en trilogi inklusive Hjärteblodet och Snabelros. Böckerna är en delvis självbiografisk trilogi om den litterära figuren "Gertrud sparvöga", som ger sig ut i ett planlöst sökande efter något annat bortom hembygden. Trilogin filmatiserades som Sveriges Televisions serie Sparvöga 1989.

Hon var 1978–1980 styrelseledamot i Svenska PEN-klubben.

Privatliv
Alverfors var 1974–1983 gift med fotografen Krister Persson (född 1948) och från 1992 med professor Arnulf Merker, som avled 2010.

Bibliografi 
 Diktsamling
 Diktsamling

 Självbiografisk bildroman
Igelkottsklubben. Normal förlag 2009  Roman
Vitnäbb.Karneval Förlag 2015  Roman  
Scendramatik: Blåklintselden uruppförd 2000 på Unga Studion Göteborg.
Lyckodjuretur uruppförd 2000 på Teater Jaguar i Göteborg
Honungsbutiken uruppförd 2002 på Lilla Teatern i Göteborg.Samtliga scenpjäser publicerade 2003 i samlingsvolymen Fyra skådespel.
Mammas köttbullar uruppförd 2004 på Hagateatern Göteborg.
Radio och Tv-Dramatik: Sommarbarn SR 1997, Jag har aldrig tyckt om tulpans SR 1995.
Urflykten, SVT Göteborg 1983 .
Sparvöga TV-serie i sex avsnitt baserad på romanerna Sparvöga, Hjärteblodet, Snabelros. I bearbetning av författaren.

Källor
 Rafiee, M. (2001) Tre svenska författare presenterade av tre studerande <https://web.archive.org/web/20040804074539/http://www.immi.se/irf/invandraren/svenska.htm > [Hämtad 2003-08-23]
 Svensson, R. & Strandling, L.-G. (2003) Refteles kändisar är kända i mer än Reftele <https://web.archive.org/web/20040705104529/http://hem.passagen.se/smrs/reftele/ > [Hämtad 2003-08-23]
 Vem är det 1997

Noter

Vidare läsning 
 

Svenskspråkiga författare
Småländska författare
Personer från Eksjö
Födda 1947
Avlidna 2018
Kvinnor
Sommarvärdar 1977
Sparvöga

Sparvöga är en roman från 1975 skriven av Ann-Charlotte Alverfors. Den är den första delen i en trilogi där de andra delarna är Hjärteblodet (1976) och Snabelros (1977).

Trilogin har filmatiserats som en TV-serie och visades 1989 i sex avsnitt på SVT. Seriens signaturmelodi, "Sparvöga" sjöngs av Marie Fredriksson och blev mycket populär.

Handling 
Handlingen kretsar kring den unga flickan Gertrud, som bor i det lilla småländska samhället Reftele. Hon kallas Sparvöga av sin morfar för sin klara blick. Genom henne får läsaren möta en mängd olika personligheter. Till exempel hennes pappa, en före detta cykelreparatör med drömmar om att bli poet. Klassamhället är hela tiden med som en hörnsten i berättelsen.

Mottagande 
Boken hyllades av en samstämmig kritikerkår och ses som en betydande bidrag till den svenska arbetarlitteraturen under 1900-talet. Den är en av titlarna i boken Tusen svenska klassiker (2009).

Utgåvor

Källor

Fotnoter

Tryckta källor

Externa länkar 
 (TV-serien)

Svenska romaner
Svenskspråkig skönlitteratur
Skönlitteratur 1975
Böcker som blivit film
Vellore

Vellore är en stad i den indiska delstaten Tamil Nadu och är centralort i ett distrikt med samma namn. Folkmängden uppgick till 185 803 invånare vid folkräkningen 2011, med förorter 484 690 invånare.

Staden är belägen vid floden Palar. På 1700-talet var staden ett starkt fäste för Haider Ali respektive Tippo Sahib. Staden är känd för bland annat sin stora befästning, som också innehåller ett gammalt tempel. Idag har Vellore ett av Indiens största medicinska institut, Christian Medical College (CMC).

Källor

Orter i Tamil Nadu
Kristdemokratiska studentförbundet

Kristdemokratiska studentförbundet (KSF) är en kristdemokratisk politisk organisation för högskole- och universitetsstuderande. Organisationen bildades 2000 i samband med Kristdemokratiska partiets extra riksting och drev bland annat frågan att slopa kårobligatoriet. I övrigt främst aktiva inom frågor rörande de svenska universiteten och kristdemokratisk politisk filosofi. KSF verkar genom att bedriva debattkvällar och studiecirklar om högskolepolitik och kristdemokrati.

KSF inledde 2003 ett aktivt samarbete med de andra borgerliga studentförbunden. Organisationen har fem distrikt och hade i början av 2020 totalt 582 medlemmar.

KSF Stockholm drev tidigare frågan om att införa studentrabatt i Storstockholms lokaltrafik (SL), vilket efter valet 2006 blev verklighet.

Uppsatsstipendium 
År 2007 upprättade KSF ett uppsatsstipendium. Detta uppsatsstipendium syftar till att uppmuntra akademiska studier, kartläggningar och granskningar av kristdemokratin som politisk filosofi och politisk rörelse. Stipendiet kan ges ut till godkända uppsatser i valfritt akademiskt ämne. Uppsatsens tema måste på något sätt anknyta till kristdemokratisk idétradition eller politisk verksamhet – i Sverige eller internationellt.
Vinnaren får 5000 kronor.

Medlemstidning 
KSF:s medlemstidning hette Politeia och gavs ut fyra gånger per år.

Hedersmedlemmar 
Per Landgren utsågs till hedersmedlem i KSF av årskongressen 2021.

Lista över ordförande och annan historik

Se även
Studentförbund

Källor

Externa länkar
Officiell webbplats

Kristdemokraterna (Sverige)
Politiska studentorganisationer i Sverige
Organisationer bildade 2000
Brandy

Brandy kan syfta på:

Drycker 
 Brandy (spritdryck) –  spritdryck
 Brandy Alexander – en alkoholbaserad drink

Personer 
 Brandy Ledford (1969–), amerikansk skådespelare och fotomodell
 Brandy Norwood (1979–), amerikansk sångare och skådespelare 
 Brandy Talore (1982–), amerikansk porrskådespelerska

Kultur 
Musik
 Brandy (låt) – poplåt skriven av Scott English och Richard Kerr 1971
 Brandy (You're a Fine Girl) – låt och singel av gruppen Looking Glass 1972
 Brandy (musikalbum) – album av Brandy Norwood från 1994

TV
 Brandy: A Special Delivery – amerikansk reality-serie från 2002
 Brandy & herr Morris – amerikansk-koreansk animerad tv-serie från 2004
Walter Scheel

Walter Scheel, född 8 juli 1919 i Höhscheid i Solingen i dåvarande Rhenprovinsen (i nuvarande Nordrhein-Westfalen), död 24 augusti 2016 i Bad Krozingen i Baden-Württemberg, var en tysk liberal politiker tillhörande FDP. Scheel var 1961-1966 minister för ekonomiskt samarbete och var 1969-1974 utrikesminister och vice förbundskansler och ledde under nio dagar regeringen sedan Willy Brandt avgått. 1974-1979 var han Västtysklands fjärde förbundspresident.

Biografi

Uppväxt och näringslivskarriär 
Scheel föddes som son till en hjulmakare och tog studentexamen varpå han gick i lära hos Volksbank Solingen. 1939 inkallades han av Wehrmacht och tjänstgjorde i Luftwaffe. Han arbetade efter kriget i industri och var senare näringslivsrådgivare i Düsseldorf.

Politisk karriär 
Scheel gick med FDP 1946 och blev 1954 medlem av partiets ledning i delstaten Nordrhein-Westfalen och från 1956 i partiets ledning. 1968 ersatte han Erich Mende som partiets ledare. Han författade i början av 1970-talets partiets nya program. Scheel ingick som FDP-ledare en regeringskoalition med SPD och bildade en färgstark duo med Willy Brandt som drev igenom Ostpolitik. Scheel var utrikesminister och vice förbundskansler i den socialliberala regeringen. Scheel var den första tyska utrikesministern som besökte Israel.

Förbundspresident 
År 1974 blev Scheel Västtysklands förbundspresident efter att ha vunnit valet mot Richard von Weizsäcker med 530-498. Han deltog bland annat som Förbundsrepublikens representant vid bröllopet mellan kung Carl XVI Gustaf av Sverige och Silvia Sommerlath 1976.

Scheel blev också känd som sångare. Han sjöng folksången Hoch auf dem gelben Wagen (Uppe på den gula vagnen) tillsammans med Männergesangsverein Düsseldorf, som 1974 blev mycket framgångsrik i den tyska hitparaden.

Efter att den konservativa politikern Karl Carstens nominerats till förbundspresidentkandidat av CDU/CSU inför 1979 års förbundsförsamling valde Scheel att själv inte ställa upp för en andra mandatperiod. Han pensionerade sig efter att ha lämnat presidentämbetet 1979 och var som pensionär bosatt i Bad Krozingen i Baden-Württemberg. Fram till 2014 hade han i egenskap av f.d. förbundspresident ett lokalkontor i Bad Krozingen.

Utmärkelser 
   Riddare av Serafimerorden, 6 mars 1979.
   Kommendör med stora korset av Vasaorden, 25 maj 1970.

Källor

Externa länkar 

Födda 1919
Tysklands presidenter
Västtysklands utrikesministrar
Partiledare för FDP
Män
Avlidna 2016
Riddare och kommendör av Kungl. Maj:ts Orden
Mottagare av Serafimerorden
Kommendörer med stora korset av Vasaorden
Mottagare av Karlspriset
Storkorset av särskilda klassen av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Bilderberggruppen
Armagnac

Armagnac (, ) är ett druvdestillat från det franska distriktet Armagnac i sydvästra Frankrike och görs genom destillation av vitt vin. Skillnaden mellan armagnac och dess mera kända släkting, konjak, är att armagnac traditionellt destilleras endast en gång (numera är dock destillation i två steg vanlig) och att armagnac på grund av sitt sydligare läge ger tyngre och syltigare smak, medan konjaken är lättare och friskare.

Destillationen görs i en för området typisk kopparpanna, alambic armagnaçais, till ungefär 55 procents alkoholhalt och drycken fatlagras därpå.

Området och historia 
Området inkluderar departementen Gers och en mindre del av Landes. Armagnac ingick tidigare i hertigdömet Gascogne. Vindistriktet Armagnac är däremot större och omfattar Haut-Armagnac, Ténarez och Bas-Armagnac, varav det senare anses som det främsta.

Det finns flera vattendrag i området, bland annat floden Gers. 
Som område organiserades det som grevskap år 601. Mellan 1400- och 1600-talet var det mycket betydande. Grevskapet försökte 1444 invadera Schweiz och vann ett slag 26 augusti det året. 1497 såg sig greven så mäktig att han utmanade den franske kungen, vilket han fick ångra. 

Området begränsas av 
 Lomagne i Nord
 Fézensaguet i Nordost
 Gimois (Gimont) i öst 
 L'Astarac i Syd och sydost
 La Rivière-Basse och Le Vic-Bilh i sydväst.

Källor 

Brandy
Rörums kyrka

Rörums kyrka är en kyrkobyggnad i Rörum. Den är församlingskyrka i Simrishamns församling i Lunds stift.

Kyrkobyggnaden
Från början hade Rörum en medeltidskyrka belägen söder om den nuvarande kyrkan på det som numera kallas gamla kyrkogården. Sedermera kom denna kyrka att betraktas att vara för liten och i för dåligt skick. Det hade diskuterats redan på 1830-talet att bygga en ny kyrka eller bygga om den befintliga. Den gamla kyrkans torn rasade 1838. Det dröjde sedan en lång tid, men 1877 fick en byggmästare vid namn Eneberg i uppdrag att bygga den nya kyrkan efter ritningar av A Silvander. Den byggdes 1879 och invigdes på kyndelsmässodagen den 1 februari 1880. Enligt Cimbrishamns-Bladet blev "ett par fruntimmer" nedtrampade vid invigningen.

När den nya kyrkan invigts ansågs den gamla som överflödig, och år 1881 bestämde man att denna skulle sprängas. Detta gjordes mycket grundligt och det finns knappt någonting förutom inventarier bevarat av den gamla kyrkan, däribland predikstolen, altaruppsatsen och dopfunten.

Inventarier
Predikstolen härstammar från början av 1600-talet och innehåller en baldakin med fyra fält, ett för respektive evangelist med tillhörande symbol. Under dessa finns symbolen för den Helige Ande, duvan.

Altaruppsatsen kommer från 1593. När den nya kyrkan invigdes ansågs denna vara för dålig och ersattes av ett förgyllt träkors som sedermera ersattes av en Kristusbild. Den gamla altaruppsatsen renoverades dock och sattes tillbaka 1965. Den är uppdelad på fyra fält där nattvardens instiftelseord står skrivna på svenska och latin.

Kyrkans krucifix härstammar från 1500-talet och är välbevarat, sånär som på en korsarm som har bytts ut. I kyrkan har det funnits ytterligare ett krucifix, men det finns numera på Historiska museet i Lund.

Från den gamla kyrkan återanvändes även klockorna, men den mindre klockan fick år 1970 bytas ut mot en helt ny. Den gamla klockan är från 1381 och finns att beskåda inne i kyrkan bakom bänkarna. Den stora klockan fungerar fortfarande.

Orgel
1889 byggde Carl August Johansson, Hovmantorp en orgel med 8 stämmor.
Den nuvarande orgeln byggdes 1955 av Wilhelm Hemmersam, Köpenhamn och är en mekanisk orgel.

Orgeln byggdes om 1992 av A. Mårtenssons Orgelfabrik.

Kyrkogårdar
Rörums kyrka har två kyrkogårdar, en runt den nuvarande kyrkan samt en på den tomt där den gamla kyrkan låg (gamla kyrkogården). Dessa skiljs åt av en väg. På gamla kyrkogården ligger ett bårhus och en annan byggnad.

Källor
 Orgelbyggaren i Broaryd, Häfte, 2007, Bernt Gustafson, Nöbbele Hembygdsförening

Kyrkobyggnader i Lunds stift
Kyrkobyggnader i Simrishamns kommun
Kyrkobyggnader invigda 1880
1880 i Sverige
Lundagård

Lundagård kan avse:
Lundagård (borg) - ett tidigare borg i Lund. Under medeltiden de danska ärkebiskoparnas gård
Lundagård (park) – en park i centrala Lund 
Lundagård (tidning) – en studenttidning (grundad 1920) utgiven av Lunds universitets studentkårer
Conditori Lundagård – ett tidigare café beläget intill parken Lundagård
Lundagårdshuset – en byggnad i parken Lundagård, påbörjad 1578, se Kungshuset, Lund
 Lundagårds län – ett län i det danska Skåne
 Lundagårds kapell – en kyrkobyggnad uppförd år 1913, som tillhör Överluleå församling i Luleå stift
KFUM Lundagård – en handbollsklubb i Lund
 Kollektivhuset Lundagård – ett kollektivhus i Stockholm

Litterära publikationer
 Från Lundagård och Helgonabacken – en lundensisk litterär studentkalender
 Under Lundagårds kronor – en serie böcker med minnesteckningar av tidigare studenter och lärare vid Lunds universitet

Se även
Lunnagård
Jay Leno

James Douglas Muir "Jay" Leno, född 28 april 1950 i New Rochelle, New York (men uppväxt i Andover, Massachusetts), är en amerikansk ståuppkomiker som var programledare för tv-programmet Jay Leno Show 2009–2010 och för The Tonight Show på NBC från 1992 till 2009. Han började återigen leda The Tonight Show från och med den 1 mars 2010.

Leno gjorde sitt sista program av The Tonight Show den 6 februari 2014.

Asteroiden 13212 Jayleno är uppkallad efter honom.

Biografi
Jay Leno var under åren 1993-2009 populär programledare för den klassiska talkshowen The Tonight Show på NBC. Den 1 juni 2009 tog Conan O'Brien över programledarskapet för programmet samtidigt som Jay Lenos helt nya talkshow Jay Leno Show lanserades på NBC den 14 september 2009. Leno började som ståuppare och kom sedermera att bli inhoppare för Johnny Carson i The Tonight Show. När den legendariske Carson meddelade att han skulle sluta som programledare tog Leno över 1992. Detta ledde till kontroverser mellan Leno och David Letterman som hade varit favorittippad att ta över efter Carson och som även var Carsons eget val som efterträdare till posten. Leno och Letterman blev året därpå rivaler med varsin kvällsshow som sändes på samma tid, samma dagar fast på olika kanaler. Leno sade i en intervju 2005 att han och Letterman inte har pratat med varandra på 13 år.

Leno inledde sitt program med en monolog på 10 minuter där han tar upp och skämtar kring aktuella ämnen tillsammans med kapellmästaren Kevin Eubanks. Han har sedan med olika gäster, flera av dem mer eller mindre återkommande, innan ett musikinslag avrundar programmet. Han har även med humorinslag som "Mannen på gatan" (Jaywalking) och "Rubrikerna" (Headlines). Jay Lenos kontrakt med The Tonight Show gick ut 2009 och Conan O'Brien tog då över showen. Leno återvände som värd för The Tonight Show den 1 mars 2010 då Conan O'Brien lämnat programmet efter en fejd med NBC. Lenos satsning efter sin första tid som värd för The Tonight Show,  The Jay Leno Show lades ner den 9 februari 2010 till följd av sviktande tittarsiffror och på grund av Lenos planerade återkomst till The Tonight Show.

Leno har gjort mindre roller som sig själv i ett antal filmer. Han lider enligt egen utsago av dyslexi. Lenos far kom från Italien och mor från Skottland. Privat har han ett brinnande intresse för bilar och motorcyklar, framförallt historiska, vilka han äger en stor samling av. Leno har en egen verkstad som ägnar sig åt att underhålla hans samling av exklusiva bilar, inklusive en stor samling ångbilar. Han gör originalrösten till Rödhakan (originalnamn Crimson Chin) i animerade TV-serien Fairly Odd Parents.

Referenser

Noter

Externa länkar 

 
 Jay Leno's Garage (NBC)

Amerikanska TV-programledare
Amerikanska komiker
Personer i USA under 1900-talet
Personer i USA under 2000-talet
Personer från New Rochelle
Födda 1950
Levande personer
Män
Alumner från Emerson College
Cosworth

Cosworth, tidigare Cosworth Racing, är ett engelskt motorsportföretag som designar och tillverkar racingmotorer.

Historik 
Företaget grundades 1958 av Mike Costin och Keith Duckworth i Northampton norr om London för att utveckla och tillverka motorer och växellådor för Lotus. Namnet fick man genom att sätta ihop de tre första bokstäverna i Costin och de fem sista i Duckworth, alltså Cosworth. Cosworth backades redan från början upp av och ingick senare i Ford Motor Company varför företagets motorer benämndes Ford eller Ford Cosworth.

1998 delades Cosworth upp i två företag, Cosworth Racing and Cosworth Technology. 
 Cosworth Racing köptes i november 2004 av Kevin Kalkhoven och Gerald Forsythe, delägare i Champ Car World Series och ägare till Champ Car-stallen PKV respektive Forsythe Championship Racing Car Team, och döptes om till Cosworth. 
 Cosworth Technology med avdelningarna, utveckling, gjutteknik och produktion köptes av Audi1998, såldes till MAHLE 2005 och fick senare namnet MAHLE Powertrain.

Formel 1 

Cosworth debuterade i formel 1 i  med en motor som benämndes Ford 4 1.5 L4. Den mest berömda motorn är DFV V8, som vann i sin debut i . Därefter vann DFV V8 ytterligare 154 formel 1-lopp.

En stor framgång kom säsongen  då Michael Schumacher blev världsmästare i en Benetton med Ford Cosworth-motorn ZETEC-R V8 EC.

Den första Cosworth Racing-motorn kom  och hade beteckningen CR-1 V10. Säsongen  hette motorn Cosworth CR-6 V10 och användes av Jaguar och Jordan medan Minardi körde med Cosworth CR-3L V10.
Säsongen  körde Toro Rosso och Williams med Cosworthmotorer men sedan använde inget F1-stall företagets motorer under tre säsonger.

Från och med säsongen  kommer de tre nya stallen Campos, Manor och US F1 att köra med Cosworthmotorer.

F1-motorer

Champ Car 

Cosworth tillverkar motorer till samtliga Fords Champ Car-stall trots att Ford inte längre äger företaget. Champ Car-motorn är på 2,65 liter och utrustad med turbo. Den levererar mellan 750 och 800 hästkrafter och drivs med metanol.

Formel Atlantic 

Cosworth är sedan 2006 Mazdas motorpartner i Formel Atlantic-serien. Företaget har för serien vidareutvecklat en personbilsmotor och leasar ut den till samtliga stall.

Noter 
 Ford-Cosworth tog poäng i 228 formel 1-grand prix i rad,   - , vilket är rekord. Tvåa är Ferrari med 55.

Källor 
 
 
 www.cosworth.com - Heritage / History
 https://web.archive.org/web/20150923020920/http://www.audi.com/etc/medialib/ngw/company/investor_relations/pdf/news_und_adhoc.Par.0002.File.pdf/pdf.Par.0116.File.pdf

Formel 1-motorer