kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Torium

Torium är ett radioaktivt grundämne och tillhör aktinoiderna. Isotopen torium-230 har kallats jonium men är ett förlegat namn.

Egenskaper 
Rent torium är ett grått, eldfängt pulver eller, i kompakt form, en platinaglänsande, relativt mjuk och tänjbar metall. Den angrips endast långsamt av utspädda syror och alkali men "löses" snabbt av koncentrerad saltsyra och kungsvatten.

Historia 
Prästen Morten Thrane Esmark fann ett svart mineral på Løvøya, Norge och gav ett prov till sin far, professor Jens Esmark, en känd mineralog som inte kunde identifiera det. Han skickade därför ett prov till den svenske kemisten Jöns Jacob Berzelius för undersökning 1828. Berzelius namngav ämnet efter den fornnordiske åskguden Tor.

Förekomst 
Torium finns i små mängder i de flesta berg- och jordarter, det är omkring tre gånger vanligare än uran och ungefär lika vanligt som bly.

Halten av torium i den yttersta jordskorpan har uppskattats till ett par tusendels procent. Den viktigaste råvarukällan är monazitsand som förekommer främst i Sydindien, USA, Kanada och Brasilien.

Användningsområden 
Den naturligt förekommande toriumisotopen 232Th är fertil och kan transmuteras till uranisotopen 233U, vilken kan användas för att driva kedjereaktioner i kärnkraftverk. Torium har använts som bränsle i forskningsreaktorer men också i kraftproducerande reaktorer. Tidigare har forskning mest gjorts i Tyskland och USA men idag forskas det också i Norge, Indien, Kina och flera länder i olika omfattning. 

Indien, som har omkring 25 % av världens toriumreserver, planerar sitt kärnkraftsprogram för att slutligen uteslutande använda torium och fasa ut uran. Dessa ambitiösa planer använder både snabba och termiska reaktorer samt bridreaktorer. Advanced heavy-water reactor och KAMINI-reaktorerna är delar av programmet.

Toriumdioxid tål mycket höga temperaturer och används därför till specialkeramik, bland annat har tidigare ljusenheten candela definierats med utgångspunkt från en standardljuskälla med en strålande svartkroppskavitet tillverkad av toriumdioxid.

En tillsats av torium eller toriumdioxid sänker utträdesarbetet och förbättrar därmed elektronemissionen från glödtrådar. Detta kan även åstadkommas med andra ämnen till exempel oxidblandningar med barium eller strontium (som ofta används i lysrör och elektronrör) eller lantanhexaborid, men torerade trådar tål atmosfärsexponering (i varje fall i kallt tillstånd) och används därför i vakuumsystem som behöver kunna öppnas återkommande. En liknande tillsats används i vissa elektroder för TIG-svetsning.

Torium har tidigare även brukats som glödnät till gaslampor och fotogenlyktor (Auers glödljus). Torium har också använts som legeringsämne. Tidigare har suspensioner av svårlösliga toriumföreningar använts som röntgenkontrastmedel, dock med en hög frekvens av cancer som följd.

Se även 
 Sönderfallskedja

Källor 

Grundämnen
Naturliga radioaktiva grundämnen
Protaktinium

Protaktinium är ett radioaktivt grundämne som tillhör aktiniderna. Ämnet bildas ur uran och övergår i aktinium.

Historik
Protaktinium identifierades för första gången 1913, då Kasimir Fajans och Oswald Helmuth Göhring upptäckte den kortlivade isotopen Pa-234m (halveringstid omkring 1,17 minuter) under sina studier av sönderfallet av U-238. De gav det nya grundämnet namnet brevium, vilket 1918 ändrades till protoaktinium då två forskargrupper (ledda av Otto Hahn och Lise Meitner i Tyskland respektive Frederick Soddy och John Cranston i Storbritannien) oberoende av varandra upptäckte Pa-231. Namnet blev 1949 slutligen protaktinium.

Egenskaper
Av protaktinium finns 15 kända isotoper med masstal från 225 till 238 och halveringstider mellan 2 sekunder och 32 500 år. Rent protaktium är en gråvit, glänsande metall som inte oxideras i luft. Den är hälsovådlig och saknar teknisk betydelse.

Förekomst
Protaktinium finns i mycket små mängder i jordskorpan, huvudsakligen i pechblände där det bildas genom radioaktivt sönderfall av uran 235.

Källor

Grundämnen
Naturliga radioaktiva grundämnen
Neptunium

Neptunium är ett radioaktivt grundämne som tillhör aktiniderna. Neptunium var den första syntetiskt framställda transuranen. Den är uppkallad efter planeten Neptunus. Den ser ut som en silvrig metall. Dess oxidationstal ligger mellan +3 och +7. Neptunium är farligt emedan det är radioaktivt (alla isotoper), giftigt, självantändande och kan ansamlas i benmassan.

Neptunium var det första grundämnet i aktinidserien som upptäcktes. Grundämnet upptäcktes av ett flertal forskare under åren 1935–1940, men det var 1940 vid universitet i Berkeley, Kalifornien, genom att  amerikanerna McMillan och Abelson bombarderade uran med neutroner som man lyckades visa att ämnet faktiskt gick att tillverka. Neptuniumjoner kan anta olika färger i lösning: Blek purpur, gulgrön, blågrön eller blek skär färg beroende på jonernas olika oxidationstal.

Neptunium är den tyngsta aktinoiden och det femte tyngsta av grundämnena. En supraledare kan skapas med formeln NpPd5Al2.
Neptunium används främst i kärnreaktorer.

Isotoper
Det finns minst 20 isotoper där 237Np med en halveringstid om 2,14 miljoner år, 236Np med en halveringstid på 154 000 år, och 235Np med halveringstid på 396,1 dagar är mest långlivade. Övriga isotoper har alla halveringstider på under 4½ dag, majoriteten under en timme. Vissa av isotoperna finns naturligt där de bildats genom sönderfall av uran.

Referenser

Grundämnen
Syntetiska grundämnen
Curium

Curium är ett radioaktivt metalliskt  grundämne som tillhör aktiniderna. Curium är en transuran som bildas i kärnreaktorer. Grundämnet används bland annat som medicinsk strålningskälla. Ämnet är uppkallat efter Pierre och Marie Curie.

Källor 

Grundämnen
Syntetiska grundämnen
Berkelium

Berkelium är ett radioaktivt grundämne som tillhör aktiniderna. Berkelium är en transuran.

Källor

Grundämnen
Syntetiska grundämnen
Californium

Californium är ett syntetiskt radioaktivt  grundämne som tillhör aktiniderna. Californium är en transuran. Det skapades första gången på University of California, Berkeley 1950 och är uppkallat efter delstaten Kalifornien i USA.

Grundämnen
Syntetiska grundämnen
Einsteinium

Einsteinium är ett radioaktivt metalliskt grundämne som tillhör aktiniderna. Einsteinium är en transuran. Ämnet har fått sitt namn efter Albert Einstein. Det isolerades första gången år 1952 tillsammans med fermium vid USA:s kärnforskningslaboratorier ur stoft från den första vätebombsexplosionen. Det används främst inom forskning för framställning av ännu tyngre grundämnen. 

Grundämnen
Syntetiska grundämnen
Fermium

Fermium är ett radioaktivt metalliskt grundämne som tillhör aktiniderna. 

Fermium är en transuran och förekommer inte i naturen. Det iakttogs första gången 1952 efter vätebombsexplosionen vid Eniwetok, då i form av en isotop med atomvikten 255. Det framställdes första gången 1954 och har fått sitt namn efter den italiensk-amerikanske kärnfysikern Enrico Fermi.

Fermium kan framställas i kärnreaktorer genom bestrålning av plutonium 239 med neutroner, varvid fermiumisotopen med atomvikt 254 bildas.

Fermium (Fm) har atomvikterna 248–256 och den mest långlivade isotopen Fm 253 har halveringstiden 4,5 dygn.

Källor
 Bra Böckers lexikon, 1974

Grundämnen
Syntetiska grundämnen
Mendelevium

Mendelevium är ett syntetiskt radioaktivt grundämne som tillhör aktiniderna. Mendelevium är en transuran.

Mendelevium är uppkallat efter Dmitrij Mendelejev, den ryske kemist som skapade det periodiska systemet.
Mendeleviums kemiska tecken är Md.

Mendelevium framställdes första gången 1955 i USA genom att einsteinium 253 besköts med α-partiklar.

Källor 

Grundämnen
Syntetiska grundämnen
Nobelium

Nobelium är ett radioaktivt metalliskt grundämne som tillhör aktiniderna. Nobelium, som är namngivet efter Alfred Nobel, är en så kallad transuran, det vill säga det finns ej i naturen utan har framställts genom kärnreaktioner. Nobelinstitutet för fysik i Stockholm gjorde anspråk på att ha framställt ämnet 1957, och gav ämnet dess namn, men detta kunde tillbakavisas. En grupp i Berkeley gjorde något senare en omtvistad syntes. De beslöt att behålla namnet. Den första säkert fastställda syntesen gjordes i Dubna 1966. Forskarna där föreslog namnet joliotium (Jo). IUPAC-kommittén konstaterade 1992 att Dubnagruppen har prioriteten, men IUPAC beslöt att behålla det inarbetade namnet Nobelium.

Nobelium har endast kortlivade isotoper. 

Några kända isotoper är:
 253No, halveringstid på 1,7 minuter
 255No, halveringstid på 3 minuter
 259No, halveringstid på 58 minuter

Under experiment vid Berkeley 1966 påvisades isotoperna:
 252No, halveringstid på 2,3 sekunder
 254No, halveringstid på 55 sekunder
 257No, halveringstid på 23 sekunder

Se även 
 Periodiska systemet

Referenser

Externa länkar 
 Jefferson Lab – Nobelium

Alfred Nobel
Grundämnen
Syntetiska grundämnen
Lawrencium

Lawrencium, tidigare lawrentium,  är ett syntetiskt radioaktivt grundämne som tillhör aktiniderna. Lawrencium är en transuran. Dess mest stabila kända isotop är 262Lr, med en halveringstid på ungefär  timmar. Grundämnet är uppkallat efter den amerikanske fysikern Ernest Lawrence.

Lawrencium finns inte i naturen utan framställdes första gången 1961 i USA i den ringa mängden 3 miljondels gram genom beskjutning av californium med borjoner.

Källor

Grundämnen
Syntetiska grundämnen
Atommassa

Atommassa, tidigare kallad atomvikt, är medelatommassan för blandningen av de förekommande isotoperna av ett grundämne i naturen.

Atommassa anges i atommassenheten, u (unit), som är 1/12 av en 12C-atoms massa. 1 u = 1,6605 · 10−27 kg.

Se även 
 Atommassenhet
 Masstal
 Formelmassa

Referenser

Atomfysik
Kärnfysik
Masstal

Masstalet är antalet nukleoner, det vill säga summan av antalet protoner och neutroner, i en atom. Det betecknas vanligen med bokstaven A. Atomnumret Z betecknar antalet protoner i en atom.
Antalet neutroner (N) = A - Z

Skrivsätt 
Den radioaktiva isotopen plutonium med masstal 239 kan skrivas på två sätt, antingen som Pu-239 eller som 239Pu.

Relation till atommassa 
Masstalet är ett heltal, som uttrycker ett antal partiklar enligt ovan, och i strikt mening något helt annat än isotopmassa och atommassa.

Isotopmassan anger atomens massa, dvs. vad en mycket känslig våg skulle visa om man (hypotetiskt) lade en atom av en viss isotop av det aktuella grundämnet på den, och kan mätas i enheter som kg eller u.
Om ett grundämne kan förekomma i flera olika isotoper är atommassan medelvärdet av dessa isotopmassor, viktat efter hur vanliga de är i naturen. När det bara finns en stabil isotop är atommassan lika med den isotopmassan.

Teoretiskt kan isotopmassan beskrivas som massan av de partiklar som bygger upp atomen, dvs. neutroner, protoner och elektroner, minus den massa som motsvarar deras  bindningsenergier.
Som en enkel överslagsberäkning kan man dock bortse från elektronerna, bindningsenergierna och att neutronens massa är lite större än protonens. Då räknar man alltså bara protoner och neutroner, vilket ger masstalet, och multiplicerar med massan för en proton eller neutron, eller till exempel atommassenheten u som ligger nära dessa massor. För lätta grundämnen som bara har en isotop är atommassan uttryckt i massenheten u alltså ganska nära masstalet, och för kol-12 är de definierade som exakt lika.

Se även 
 Atommassenhet
 Atommassa
 Formelmassa

Referenser 

Kärnfysik
Guldgroda

Guldgroda (Dendrobates auratus) är en grodart i familjen pilgiftsgrodor. Den är även känd som grönsvart pilgiftsgroda och är jämte Dendrobates tinctorius den mest varierande av pilgiftsgrodorna. Den har sin hemvist i Centralamerika och nordvästra Sydamerika från Costa Rica till Colombia och har även inplanterats på Hawaii. Som en del andra pilgiftsgrodor utsöndrar Dendrobates auratus ett sekret ur speciella hudkörtlar som är giftigt för djur och människor.

Arten lever i låglandet och i bergstrakter upp till 1000 meter över havet. Individerna vistas i skogar och i trädodlingar. De klättrar i träd och buskar.

Hannar har inga revir men de är ibland aggressiva mot varandra. Hos arten söker honan efter en hanne före parningen. Honan lägger 3 till 13 ägg i lövskiktet som sedan bevakas av hannen. Äggen kläcks efter 13 till 16 dagar och grodynglen flyttas av hannen till en pöl eller till en vattenfyllt växt. Metamorfosen varar i 39 till 89 dagar. Ungarna är 6 till 15 månader senare könsmogna. De äldsta exemplaren var 6 år gamla.

Beståndet hotas av landskapsförändringar. Desstom fångas flera exeplar och säljs som terrariedjur. Populationen är fortfarande stor. IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar  

Pilgiftsgrodor
Groddjur i neotropiska regionen
Albin Stark

John Albin Svensson Stark, född 14 augusti 1885 i Hälsingtuna församling, Gävleborgs län, död 28 augusti 1960 i Oscars församling, Stockholm
, var en svensk arkitekt. Hans son, Erik Stark, var också arkitekt.

Liv och verk
Albin Stark påbörjade sina studier vid Kungliga tekniska högskolan 1908. År 1911, parallellt med studierna, grundade han tillsammans med den tre år äldre Josef Östlihn arkitektkontoret Östlihn & Stark. Firman blev mycket framgångsrik, och står bakom 30-talet byggnader i Stockholms innerstad. Man ritade främst bostadshus åt privata byggherrar, vilket var det vanliga vid denna tid. År 1920 upplöstes Östlihn & Stark, och arkitekterna öppnade året därpå var sin egen verksamhet. 1921-45 ensam och 1945-60 tillsammans med sonen, arkitekten Erik Stark.

År 1922 vistades Albin Stark en tid i Kina, där han bland annat fick i uppdrag av den kinesiska regeringen att bygga om de stora ceremonihallarna i Förbjudna staden till parlamentsbyggnader. Han började sitt arbete med att göra noggranna uppmätningar av Tai He Dian (Högsta harmonins hall) och i april 1923 lade han fram sitt förslag. På grund av den politiska instabiliteten blev det dock inget av projektet. Däremot har hans uppmätningar används flitigt av forskare runt om i världen, eftersom dessa var de första av sitt slag som hade gjorts.

Väl hemma kom Stark att arbeta i den funktionalistiska andan, men använde sig vid ett par tillfällen av sina erfarenheter av kinesisk arkitektur. Det största och mest berömda av hans projekt är Chinateatern i Stockholm. Det andra Kinainspirerade projektet var en ombyggnad av sinologen Osvald Siréns villa.

Byggnader (urval)

I kronologisk ordning.
Trumslagaren 15, Lützengatan 9, 1925
Hamngatan 2 modernisering och ombyggnad till kontor, Stockholm, 1924–1926
Kontorshus på Kungsgatan 27–33, där Albin Stark var arkitekt för Kungsgatan 27, 1924-1926
Kungsgatan 48, tillsammans med Ernst Grönwall
Nya Elementarskolan för flickor, Kommendörsgatan 31, Stockholm, 1926
Shellhuset, Stockholm, Birger Jarlsgatan 64, Östermalm, Stockholm, 1927 
Chinateatern, Stockholm, 1928
Villa Sirén, ombyggnad, 1929
Östra station, Roslagsbanan, Stockholm, 1932 (med Erik Lallerstedt)
Kvarteret Cepheus, sanering, ett triangelformat kvarter sydost om Stortorget, Gamla stan, Stockholm, 1936-1938
Kvarteret Cygnus, sanering, ett kvarter som omges av Tyska skolgränd i norr, Gamla stan, Stockholm, 1938-1939
YK-huset, kollektivhus för Yrkeskvinnornas klubb, Furusundsgatan 9, Ladugårdsgärdet, Stockholm, 1939, (med Hillevi Svedberg)
Kollektivhuset Lundagård, Södermalm, Stockholm 1941
Biograf Anglais, Stockholm, 1942-1943
Aaltohuset, Avesta, 1944 (med Alvar Aalto)
Hagabrohus i Örebro, 1945-1947
Enköpingsvägen 3, Solna, 1945-1948
Hagavägen 14-16, Solna, 1946
Polhemsgatan 9-11, Solna, 1947
Skytteholm, stadsplan, Solna, 1948 (tillsammans med Alvar Aalto)

Bilder, verk i urval

Se även
Östlihn & Stark
 Murmestare Embetet i Stockholm, Johan Albin S:on Stark.

Källor
Sveriges dödbok 1947-2006, (Cd-Rom), Sveriges Släktforskarförbund

Externa länkar

Noter

Födda 1885
Avlidna 1960
Svenska arkitekter under 1900-talet
Män
Personer från Hudiksvall
Nick Park

Nicholas Wulstan "Nick" Park, född 6 december 1958 i Preston, Lancashire, är en brittisk animatör och filmproducent.

Biografi 
Nick Park, som tidigt började intressera sig för animation, är mannen bakom de animerade filmerna om Wallace och Gromit. Han gjorde sina första filmer i föräldrarnas vindsrum. En av de första filmerna, Archie's Concrete Nightmare, visades av BBC Television 1975.

Park studerade vid Sheffield Hallam University och på National Film and Television School. Redan under skoltiden började han med den första filmen med Wallace och Gromit, Wallace & Gromit: Osten är slut (A Grand Day Out). Efter skolan började han på Aardman Animations och här gjorde han klart filmen, som bland annat vann BAFTA-pris för bästa kortfilm 1990. Filmen var detta år även nominerad för en Oscar för bästa animerade kortfilm. Under tiden på Aardman Animations gjorde han filmen Creature Comforts som fick en Oscar för bästa animerade kortfilm 1990. 

Parks andra film med Wallace och Gromit heter Wallace & Gromit: Fel brallor (The Wrong Trousers). Filmen sändes på BBC2 den 26 december 1993 och blev det populäraste programmet under hela julhelgen. Fel brallor vann i mars 1994 en Oscar för bästa animerade kortfilm. 

Han tog hem sin tredje Oscar 1996 med den animerade kortfilmen Wallace & Gromit: Nära ögat (A Close Shave), som är det tredje äventyret med Wallace och Gromit.

En fjärde Oscar (för bästa animerade långfilm) kom 2006 med filmen Wallace & Gromit: Varulvskaninens förbannelse.

Filmografi i urval 
1989 - Wallace & Gromit: Osten är slut
1989 - Livets nödtorft (originaltitel: Creature Comforts)
1993 - Wallace & Gromit: Fel brallor
1995 - Wallace & Gromit: Nära ögat
2000 - Flykten från hönsgården
2002 - Magnifika mackapärer
2005 - Wallace & Gromit: Varulvskaninens förbannelse
2008 - Wallace & Gromit: En strid på liv och bröd
2007-2010 - Fåret Shaun

Referenser

Externa länkar 
 
 Aardman Animations Ltd

Brittiska filmproducenter
Brittiska animatörer
Födda 1958
Män
Levande personer
Personer från Preston
Anund Jakob

Anund Jakob, (ofta 'Anund Kolbränna' och ibland som 'Emund gamle' i västgötalagen) född något av åren 1007–09, enligt Snorre Sturlasson den 24 juli ("Jakobsmässeafton"), död cirka 1050, svensk kung från 1022, var son till Olof Skötkonung och Estrid. Dubbelnamnet förklaras av Adam av Bremen så att svearna visserligen accepterade en kristen kung men inte en med endast ett kristet namn. Anund samregerade under två år tillsammans med sin far, innan denne dog. Han var svåger till både Jaroslav I av Kiev och Olof den helige och understödde dem militärt. Anund Jakob var en av de längst regerande monarkerna i Sverige under vikingatiden och medeltiden, med en regeringstid på cirka 28 år.

Biografi 
Enligt Snorre Sturlassons Heimskringla skall Anund Jakob redan under sin faders livstid ha uppstigit på tronen, efter att denne avsatts på grund av alltför äventyrlig utrikespolitik. Förloppet har dock många osannolika inslag, och andra isländska källor anger istället att han blev kung först vid faderns död.

Anund Jakob hade utrikespolitiska ambitioner och skickade hjälptrupper till Olof den helige av Norge som stöd i dennes strid mot den danske kungen Knut den store i slaget vid Helgeå, som Knut dock vann, och senare vid Olofs misslyckade försök att återta tronen 1030. Han skall också bistått Olofs son Magnus den gode under stridigheter i Norge. Under Anund Jakobs regeringstid organiserades en berömd färd i österled, Ingvarståget. Han tycks också ha främjat stiftet Hamburg-Bremen, att döma av Adam av Bremens hyllningar.

Anund Jakob ska enligt Västgötalagens kungalängd (där han kallas ”Æmunðær colbrænnæ”) ha upprätthållit lag och ordning med ovanlig stränghet, bland annat genom att låta bränna ner lagbrytares hus (till kol) och därvidlag tilldelats tillnamnet "Kolbränna". 

Liksom sin far tillverkade Anund Jakob mynt i sitt namn i Sigtuna, fram till omkring 1030. Mot slutet präglas även mynt med namnet Knut, vilket ibland tolkats som att den danske kungen Knut den store år 1027 kallade sig kung över "en del av sveonerna [svearna]". Vanligen tolkas myntet dock som en kopia efter dansk förlaga; man har så även funnit mynt som utgivit Olof för att vara engelsk kung. Efter Anund Jakob upphör den svenska myntningen helt för att först tas upp ett sekel senare. År 1029 hade Anund Jakob i vilket fall kontroll över svearna.

I närheten av gamla Frisegårdens by vid Annestad någon halvmil nordost om Främmestad står en rese på omkring fyra meter som kallas kung Anes sten, vilken Birger Nerman satte i samband med Anund Jakob.

Anund Jacob efterträddes av sin halvbror Emund den gamle.

Barn:
Troligen med Gunhild
Gunhild Anundsdotter, dansk drottning

Referenser

Noter

Källor

Vidare läsning 
 

Anund 01
Personer i Sverige under 1000-talet
Födda 1000-talet (decennium)
Avlidna 1050
Män
Gejser

Gejser (från isländska källan Geysir, "den framvällande") är en het källa som regelbundet kastar upp en fontän av kokande vatten och vattenånga.

Den yttersta jordskorpan har så god isoleringsförmåga, att man normalt inte märker av den hetta som råder i jordens innandöme, förutsatt att man inte befinner sig i närheten av en aktiv vulkan eller vid en het källa. När vattnet långt ner i hålrummen i berggrunden har nått kokpunkten förångas det och slungas upp. De hydrologiska förutsättningar som krävs för att en gejser ska uppstå är ovanliga och finns endast på ett litet antal platser på jorden.

Den tyske forskaren Robert Wilhelm Bunsen var den förste som vetenskapligt studerade en gejser. Det skedde på Island 1846 och den gejser han studerade hette just Geysir. Den har därför fått ge namn åt fenomenet med aktiva hetvattenfontäner.

Förutom på Island finns områden med gejsrar även i Yellowstone nationalpark i USA, på Nya Zeelands nordö, på Kamtjatka samt i Chile. Enstaka gejsrar finns även på andra håll. Närmare hälften av världens gejsrar finns i Yellowstone-området. I takt med att de geologiska förutsättningarna förändras kan aktiviteten i en gejser långsamt öka eller avta.

Steamboat Geyser i Yellowstone nationalpark i USA, är för närvarande världens kraftfullaste gejser. Vid kraftiga eruptioner kan den spruta vatten upp till 90 meters höjd. En av världens mest regelbundna gejsrar är Old Faithful i Yellowstone nationalpark, som har ett utbrott ungefär var 91:a minut och kastar  kokande vatten 45 meter upp i luften.

Gejsereruption 
En aktiv gejser (Gejsern Strokkur på Island)

Referenser

Externa länkar

Vattenkällor
Vulkaniska landformer
Rolf Krake

Rolf Krake var kung av Lejre rike.  

Omnämnd i: 
Eddan av Snorre Sturlasson.
Beowulf (Kallades där Hrodulf.)
Widsith som Hroþwulf

I Eddan anges han som släkt med sveakungen Adils. (Adils skulle ha varit gift med Rolfs mor Yrsa.)

Danska sagokungar
Hrörek av Lejre

Hrörek eller Rörik är en dansk sagokung med säte i Lejre i slutet av 600-talet. Han skall ha varit gift med Aud (dotter till Ivar Vidfamne) som senare lär ha dräpt honom. Han var far till Harald Hildetand. Han var också släkt med Harald Gormsson också känd som Harald Blåtand.

Danska sagokungar