kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Senaten för Finland

Kejserliga senaten för Finland, även kallad senaten, var namnet på den kansliorganisation som bistod regeringsmakten i Finland under den ryska tiden. Regeringsmakten utövades formellt i konselj där generalguvernören som kejsarens ställföreträdare fattade beslut i de ärenden som framlades från detta kansli. Rådsmöten i konselj hölls löpande från det att Finland blivit ett ryskt storfurstendöme 1809, men det var först från 1816 som kansliorganisationen började kallas kejserlig senat.

Senaten fungerade både som regering och som högsta domstol. För dessa ändamål fanns ett ekonomidepartement respektive ett justitiedepartement. I sin egenskap av storfurstens ställföreträdare i Finland var det generalguvernören som agerade ordförande i senatens konseljer och meddelade kejserlig sanktion. Från och med 1822 fanns det också två vice ordförande, en för ekonomidepartementet och en för justitiedepartementet. I praktiken var det vice ordföranden i ekonomidepartementet som var Finlands regeringschef.

Efter kejsarens abdikation till följd av den ryska revolutionen 1917 tog senaten över alla regeringsbestyr i Finland och den 6 december förklarade Pehr Evind Svinhufvuds senat landet för självständigt. Det självständiga Finlands första regeringsform antogs 1919, och senatens ekonomiedepartement bytte därefter namn till statsrådet, medan justitiedepartementet blev Finlands högsta domstol.

Lista över Finlands senater

Senatens ordförande och viceordförande 
För senatens ordförande före 1917, se generalguvernörer över Finland

Viceordförande för ekonomiedepartementet 

 Carl Erik Mannerheim (1822–1826)
 Samuel Fredrik von Born (1826–1828)
 Anders Henrik Falck (1828–1833)
 Gustaf Hjärne (1833–1841)
 Lars Gabriel von Haartman (1841–1858)
 Johan Mauritz Nordenstam (1858–1882)
 Edvard Gustaf af Forselles (1882–1885)
 Werner von Troil (1885–1891)
 Sten Carl Tudeer (1891–1900)
 Constantin Linder (1900–1905)
 Emil Streng (1905)
 Leopold Henrik Stanislaus Mechelin (1905–1908)
 Edvard Immanuel Hjelt (1908–1909)
 August Johannes Hjelt (1909), t.f.
 Anders Wirenius (1909), t.f.
 Vladimir Ivanovitj Markov (1909–1913)
 Mihail Mihailovitj Borovitinov (1913–1917)
 Anders Wirenius (16.03.1917–26.03.1917), t.f.
 Oskari Tokoi (26.3.1917-17.8.1917)
 E. N. Setälä (17.8.1917-27.11.1917), t.f.

Viceordförande för justitiedepartementet 

 C. E. Gyldenstolpe (1822–1831)
 Axel Gustaf Mellin (1831–1854)
 Lars Sackleen (1854–1865)
 Otto Reinhold af Schultén (1865–1874)
 R. I. Örn (1874–1877)
 Johan Philip Palmén (1877–1896)
 Robert Montgomery (1896–1898)
 C. A. T. Cederholm (1898–1900)
 August af Nyborg (1900–1902)
 J. G. Sohlman (1902–1905)
 R. A. Wrede (1905–1909)
 D. W. Åkerman (1910–1913)
 Felix Saarikoski (1913–1917)
 August Nybergh (1917–1918)

Senatens ordförande 
 Pehr Evind Svinhufvud (Finska partiet) 1917–1918
 Juho Kusti Paasikivi (Finska partiet) 1918

Se även
 Finland under den ryska tiden
 Finlands statsminister
 Lantdag

Källor 
Svenska litteratursällskapet i Finland: Förvaltningshistorisk ordbok
Riksarkivet: Arkivernas Portti

Finlands historia under ryska tiden
Ej längre existerande regeringsorgan
Super Troupers

Super Troupers var ett tävlingsprogram i TV4 som sändes 16 april-4 juni 2004 . Charlotte Perrelli var programledare. Super Troupers kan liknas med Småstjärnorna med en viktig skillnad - barnen mimar inte, de sjunger sångerna själva. Medverkande var bland annat Anna Bergendahl, Petter Snive, Amy Deasismont, Alice Svensson, Frida von Schewen och Jonathan Fagerlund. Det var Frida von Schewen som vann. De bästa låtarna från programmet släpptes sen på samlingsalbumet Super Troupers, samma namn som TV-programmet.

Placeringsordning (vinnare till sista delad fjärdeplats):
 Frida von Schewen "Min kärlek"
 Johannes Glans "I wish"
 Ivana Sibinovic "När löven faller"
 Jonathan Fagerlund "Nu eller Aldrig", Amy desasismont(amy diamond) "Underneath your clouthes" & Matilda Prada-hellberg "Hallelujah I love him so"

Super Troupers-skivan innehåller:
 Frida von Schewen med låten Min kärlek
 Anna Bergendahl med låten Play That Funky Music
 Amy Deasismont/Amy Diamond med låten Underneath Your Clothes
 Gustaf Modin med låten Father of a Son
 Jonathan Fagerlund med låten This is the Moment/Nu eller aldrig
 Anniela Andersson med låten The Power of Love
 Johannes Glans med låten I Wish
 Ivana Sibinovic med låten När löven faller
 Matilda Prada-Hellberg med låten Hallelujah I Love Him So
 Filip Jörnheim med låten Mandy

Referenser 

Populärmusikprogram på TV
TV-program i TV4
Elisabeth av Österrike (1554–1592)

Elisabeth av Österrike, född 5 juli 1554, död 22 januari 1592, var drottning av Frankrike, gift med kung Karl IX av Frankrike. Hon var dotter till Maximilian II (tysk-romersk kejsare) och Maria av Spanien.

Biografi 
Elisabeth uppfostrades i skyddad isolering och beskrivs som mycket religiös och naiv. Hon var sin fars favorit och undervisades i religion av sin religiösa mor. Äktenskapsförhandlingarna påbörjades 1562. Hon blev 1570 gift med Karl IX av Frankrike, först i Wien i hans frånvaro, och sedan i hans närvaro i Paris under stora kostnader, trots landets dåliga ekonomi.

Drottning
Karl hade redan en älskarinna, Marie Touchet, som han var uppriktigt förälskad i och hade en son med, men han trivdes ändå med Elisabeth och var snäll mot henne. Själv blev Elisabeth förtjust i Karl och roade efter bröllopet hovet genom att kyssa honom i andras närvaro. Hon var mycket naiv och religiös efter en ytterst skyddad uppväxt. Detta fick hennes nya släktingar att uppträda beskyddande mot henne. Hon var omtyckt men obetydlig vid det franska hovet, där hon inte hade någon funktion att fylla utom den rent ceremoniella som drottning. Elisabeth fortsatte att gå i mässan varje dag och trivdes aldrig vid det franska hovet utan chockades av dess sexuella frihet och ateism. 

Hennes svärmor såg noga till att hålla henne på avstånd från statsaffärer. Hennes enda politiska markering var då hon förvägrade protestanter att kyssa hennes hand då de togs emot vid hovet. Elisabeth talade tyska, italienska, spanska och latin men lärde sig aldrig tala franska särskilt väl och blev ensam i Frankrike, där hennes enda nära vän blev hennes svägerska, Margareta av Valois. 

Elisabeth var gravid under Bartolomeinatten 1572 och var inte närvarande i Paris utan befann sig ute på landet. Till skillnad från många andra katoliker ska hon inte ha jublat då hon fick höra om massakern på protestanterna. Hon mottog böner om hjälp och lyckades utverka löftet att utländska (tyska) protestanter skulle undantas från döden. Elisabeth fick dottern Marie-Elisabeth (1572–1578), uppkallad efter henne själv och makens älskarinna.

Senare liv
Elisabeth ska ha sörjt uppriktigt vid Karls död 1574. Hon vägrade följa sin fars råd att gifta om sig med Karls efterträdare, sin före detta svåger Henrik III av Frankrike. Hon gav sin förmögenhet till sin före detta svägerska, Margareta av Valois, som blivit utstött av sin familj. Efter att sorgeperioden var slut lämnade hon sin dotter och reste 1575 tillbaka till Österrike. Vid dotterns död 1578 grundade hon ett kloster av klarissornas orden i Wien, där hon levde resten av sitt liv. Hon tackade nej till flera äktenskapsförslag och skrev även två böcker.

Referenser

Succession 

Frankrikes drottningar
Österrikes ärkehertiginnor
Födda 1554
Avlidna 1592
Kvinnor
Isidor Dannström

Johan Isidor Dannström född 15 december 1812 i Stockholm, död 17 oktober 1897 i Stockholm, var en svensk tonsättare, musikkritiker, operasångare (baryton) och sångpedagog.

Biografi
Dannström studerade vid Stockholms Musikkonservatorium 1826–1829 och i Paris för  Manuel García d.y.. Han var verksam vid Kungliga Teatern 1841–1844 och sångpedagog 1844–1886. Dannström var dirigent i Harmoniska Sällskapet 1846–1847. Han drev även en musikhandel i Stockholm 1856–1886. Han invaldes som ledamot nr 329 av Kungliga Musikaliska Akademien den 28 februari 1851.

Han var generalagent för den tyska tryckluftsharmoniumtillverkaren Trayser i Stuttgart. Dannström finns representerad i 1986 års psalmbok med ett verk (nr 80). Välkänd är också hans komiska duett Duellanterna för bas och tenor med pianoackompanjemang. År 1849 utgav Dannström en bok i sångteknik kallad Sångmetod och 1896 en självbiografi. Han var gift första gången 1853–1854 med operasångaren Betty Boye.

Kompositioner

Operetter
Skomakaren och hans fru 1847
Herr och fru Tapperman 1848
Doktor Tartaglia 1851
Lordens rock 1861

Sånger
Fyra sånger vid Piano, Op. 7 (andra upplagan tryckt hos Abraham Hirsch, Stockholm)
1. God och Ond. (W. v. Braun)
2. Den älskades öga 
3. Erotiskt svärmeri
4. Gondolier-Sång (ur Marino Faliero)

Referenser

Vidare läsning

 
 Fredrik August Dahlgren: Förteckning öfver svenska skådespel uppförda på Stockholms theatrar 1737-1863 och Kongl. Theatrarnes personal 1773-1863. Med flera anteckningar. Stockholm (1866)

Externa länkar 

 
Isidor Dannström i Levande musikarv
 

Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Svenska klassiska kompositörer under 1800-talet
Svenska operasångare under 1800-talet
Svenska barytonsångare
Svenska sångpedagoger
Svenska koralkompositörer
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1812
Avlidna 1897
Män
Musiker från Stockholm
Storfurstendöme

Storfurstendöme kallas en monarki där monarken bär titeln storfurste. Finland var ett storfurstendöme under den ryske kejsaren 1809-1917, se Finlands historia: Storfurstendömet. Också delar av Ryssland samt Litauen var storfurstendömen under medeltiden. Titeln storfurste bars också av medlemmar av det kejserliga huset i Ryssland.

Källa

Statsskick
Monarki
Marie Touchet

Marie Touchet, född 1549, död 28 mars 1638, var älskarinna till Karl IX av Frankrike mellan 1566 och 1574.

Hon var dotter till hugenottlöjtnanten Jean Touchet och Marie Mathy, borgare från Orléans. Hon träffade Karl IX under dennas resa runt landet i Orléans 1566, då han blev förälskad i henne och inledde ett förhållande med henne. Marie kom med sin intelligens och sitt kultiverade sätt att utöva ett stort inflytande över honom. Hon födde honom två söner. Karl försökte länge dölja relationen vid hovet för att han var rädd att hans mor skulle bli missnöjd med den, och även sedan den blev känd var hon aldrig officiell mätress.

Karl IX dog 1574. Hon och hennes barn omhändertogs då av Karls bror, den nye monarken, som tog ekonomiskt ansvar för dem. År 1578 blev hon bortgift med adelsmannen François de Balzac, seigneur d'Entragues, guvernör i Orléans, och med honom fick hon två döttrar, bland annat Henriette d'Entragues, som sedermera blev mätress till Henrik IV av Frankrike.

Källor

Noter

Franska mätresser
Personer i Frankrike under 1500-talet
Födda 1549
Avlidna 1638
Kvinnor
Fransk adel
William Cowper (författare)

William Cowper född 26 november 1731, död 25 april 1800, var en engelsk poet.

Cowper föddes i en litterärt bildad familj, och fick en god utbildning, men råkade 1763, efter olycklig kärlek och religiösa grubblerier in i återkommande depressionstillstånd, som under loppen av hans sista år alltmer försvårades. Huvuddelen av sin poesi skrev han under en lugn period 1782-86, däribland en volym blandade poem, ett naturbeskrivande epos på blankvers, The task, samt tillfällighetsstycken av skilda slag, bland vilka det ojämförligt främsta är hans sublima The loss of the Royal George, över amiral Richard Kempenfelts undergång med sitt flaggskepp. Till Cowpers sista år hör en blankversöversättning av Homeros samt den korta The castaway. Cowper stod ganska avvisande mot sin tids samtida poesi influerad av Alexander Pope, och inspirerades istället mer av äldre poeter som John Milton. I sina naturstämmingar förebådar han romantiken och poeter som William Wordsworth. Cowper har också vunnit stor erkännande som brevskrivare. Hans Poetical works utgavs i en samlad utgåva 1905, och hans Letters i en samlad utgåva 1912.

I egenskap av psalmförfattare finns Cowper representerad i Den svenska psalmboken 1986 med två verk (nr 246 och 340), därtill finns han representerad i Frälsningsarméns sångbok 1990 (FA) och Svenska Missionsförbundets sångbok 1920 (SMF 1920), Segertoner 1930 (Seger 1930) och Hjärtesånger 1895 där den anges hämtad ur Stridssånger med flera.

Psalmer 
 Det finns en källa, fylld med blod översättning av There is a fountain, filled with blood (Hjärtsånger 1895 nr 36, FA nr 330)
 Det flöt en gång från korsets stam (SMF 1920 nr 124)
 Guds väg i dunkel ofta går (1986 nr 340), 1774 
 Här en källa rinner (SMF nr 230, 1986 nr 246), översättning av There is a fountain, filled with blood 1772 
Kom, Frälsare, och var oss när (SMF 1920 nr 632)
På underbara vägar går (Seger 1930 nr 100)

Engelska psalmtitlar av Cowper 

Cowper är representerad med femton psalmer i The Church Hymn book 1872:

Nr 127 Jesus! where'er thy people meet, 
Nr 357 The Spirit breathes upon the word, 
Nr 450 There is a fountain, filled with blood, 
Nr 790 Hark! my soul! it is the Lord, 
Nr 856 To Jesus, the Crown of my hope, 
Nr 871 Far from the world, O Lord! I flee, 
Nr 885 My Lord! how full of sweet content, (translation 1782), 
Nr 932 What various hindranes we meet, 
Nr 945 Oh! for a closer walk with God, 
Nr 965 When darkness long has veiled my mind, 
Nr 1002 T is my happiness below, 
Nr 1009 O Lord! in sorrow I resign, (translation 1782), 
Nr 1029 O Lord! my best desire fulfill, 
Nr 1043 There is a safe and secret place 
Nr 1060 God of my life! to thee I call.

Noter

Externa länkar 
 På Cyberhymnal finns fler texter av Cowper.

Engelskspråkiga författare
Engelska författare
Engelska poeter
Brittiska psalmförfattare
Födda 1731
Avlidna 1800
Män
William Cowper

William Cowper kan syfta på bland andra:

 William Cowper (1731–1800), författare
 William Cowper (1666–1709), engelsk anatom och kirurg
 William Cowper, 1:e earl Cowper (omkring 1664–1723), lordkansler av Storbritannien
Brjansk

Brjansk () är en stad i västra Ryssland. Staden är administrativt centrum i Brjansk oblast och ligger vid floden Desna cirka 450 kilometer sydväst om Moskva. Folkmängden uppgår till strax över 400 000 invånare. Lokala arkeologer och myndigheter tror att det på platsen existerade ett samhälle eller fort redan år 985. Den tidigaste skiftliga omnämningen av staden härrör från 1146, då under namnet Dbrjansk (Дъбряньск). Under andra världskriget blev mycket av Brjansk förstört av tyska trupper.

Administrativt område 
Brjansk är indelat i fyra stadsdistrikt.

Brjansk administrerar även tre orter utanför själva stadsgränsen.

Källor

Externa länkar 

 
Städer i Ryssland
Henriette d'Entragues

Catherine Henriette de Balzac d'Entragues, född 1579, död 1633; mätress till Henrik IV av Frankrike mellan 1599 1606 och igen mellan 1608 och 1610. 

Hon var dotter till Marie Touchet, Karl IX:s mätress, och François de Balzac, seigneur d'Entragues. Hon växte upp under en tid då positionen som mätress var en eftertraktad karriärmöjlighet för adelsdamer, och hon lyckades uppnå detta mål då hon blev mätress åt Henrik IV år 1599. 

Henrik IV lovade att gifta sig med henne vid sin förra mätress Gabrielle d'Estrées död 1599, men han gifte sig i stället år 1600 med Maria av Medici. Hans brutna löfte ledde till scener vid hovet och hämndlystnad hos d'Entragues. År 1606 deltog hon i en komplott mot kronan: komplotten misslyckades och hon blev komprometterad, men slapp åtal. 

Hon förlorade sin position som mätress, men återfick den 1608. Hon samarbetade sedan med Spanien i de intriger som bedrevs vid slutet av Henrik IV:s regeringstid. Efter monarkens död 1610 blev Maria av Medici regent och förvisade då d'Entragues från hovet. Hon levde sedan ett tillbakadraget liv.

Källor

Noter

Personer i Frankrike under 1500-talet
Personer i Frankrike under 1600-talet
Födda 1579
Avlidna 1633
Kvinnor
Franska mätresser
Fransk adel
Nickby

Nickby (finska: Nikkilä) är en by med godsstation i Sibbo kommun.

Nickby är med sina dryga 4 000 invånare centralort i Sibbo. Här finns två kyrkor (en medeltida från 1470-talet, en från 1885). På orten fungerade mellan åren 1914 och 1999 Helsingfors Sjukhus Nickby som var Finlands största. I Nickby finns också två högstadie- och två gymnasieskolor.

Sibbo
Tidigare tätorter i Finland
Af Geijerstam

af Geijerstam () är en svensk adelsätt. En gren av den värmländska, ursprungligen österrikiska, släkten Geijer. 

Äldsta säkerställda stamfader för ätten är Christoffer Geijer d.ä. († 1657) som var gruvfogde och bergsmästare. En ättling till denne var bergsrådet och bruksägaren Emanuel af Geijerstam (1730–1788) som adlades på namnet af Geijerstam 1773 och introducerades året därpå med nummer 2010.

Personer med efternamnet af Geijerstam 

 Agneta af Geijerstam (1842–1933), porslinsmålare
 Bengt af Geijerstam (1902–1962), ingenjör och flygdirektör
 Bengt Olof af Geijerstam (född 1944), fotograf
 Brita af Geijerstam, född Gemmel (1902–2003), författare, översättare och danspedagog
 Carl Fredrik af Geijerstam (1832–1886), godsägare och politiker
 Carl-Erik af Geijerstam (1914–2007), författare och översättare
 Christina af Geijerstam, (född von Hofsten; 1779–1856), pianist
 Claes af Geijerstam (född 1946), musiker, kompositör och radioman
 Emanuel af Geijerstam (1730–1788), företagsledare och politiker
 Emanuel af Geijerstam (läkare) (1867–1928), läkare
 Eva af Geijerstam (född 1945), journalist och författare, filmkritiker
 Gunnel Linde, född af Geijerstam (1924–2014), författare, radio- och TV-producent
 Gustaf af Geijerstam (1858–1909), författare, dramatiker och samhällsdebattör
 Gösta af Geijerstam (1888–1954), svensk-norsk författare och konstnär
 Jan af Geijerstam (född 1951), journalist, industriminnesforskare, filosofie doktor
 Karl af Geijerstam (1860–1899), ingenjör och författare
 Louise af Geijerstam (1870–1956), konstnär
 Olof af Geijerstam (1800–1863), landshövding
 Peder af Geijerstam (född 1983), långdistanscyklist
 Ragnar af Geijerstam (1901–1946), författare, manusförfattare och översättare
 Sven af Geijerstam (1913–1990), ämbetsman och politiker

Se även 

 von Geijer

Källor

Vidare läsning 

 Geijer, Lennart: Släkten Geijer jämte dottersläkterna von Geijer och af Geijerstam (1953)

Externa länkar 
 Riddarhusets ätt- och vapendatabas: Adliga ätten af Geijerstam

Ätten af Geijerstam
Lejonkungen 3 – Hakuna Matata

Lejonkungen 3 - Hakuna Matata () är en amerikansk animerad film, producerad av Walt Disney Pictures. Den släpptes direkt till video i Kanada och USA den 10 februari 2004, och är den andra uppföljaren till Lejonkungen.
Filmen utspelar sig före, under och efter första filmen, men nu får man följa Timon och Pumbaa, som hela tiden var i närheten och var inblandade i mycket som hände i den första filmen.

Originalröster 
 Nathan Lane - Timon
 Ernie Sabella - Pumbaa
 Julie Kavner - Timons mamma
 Jerry Stiller - Morbror Max
 Matthew Broderick - Simba
 Robert Guillaume - Rafiki
 Moira Kelly - Nala
 Whoopi Goldberg - Shenzi
 Cheech Marin - Banzai
 Jim Cummings - Flin
 Edward Hibbert - Zazu
 Jason Rudofsky - Blinkis
 Matt Weinberg - Unge Simba

Svenska röster 
 Per Fritzell - Timon
 Jan Rippe - Pumbaa
 Inga Ålenius - Timons mamma
 Pierre Lindstedt - Morbror Max
 Frank Ådahl - Simba
 Svante Thuresson - Rafiki
 Kayo Shekoni - Nala
 Diana Nunez - Shenzi
 Anders Öjebo - Banzai
 Daniel Bergfalk - Flin
 Anders Aldgård - Zazu
 Johan Wilhelmsson - Blinkis
 Daniel Andersson - Unge Simba

Övrigt 
Jan Rippe var med i både ettan och trean, men ej i tvåan.

I flertalet länder har filmen namnet The Lion King 1½.

Källor

Fotnoter

Externa länkar 
 
 

Amerikanska filmer 2004
Amerikanska animerade filmer
Disneys långfilmer
Direkt till video-uppföljarfilmer
Engelskspråkiga filmer
Animerade filmer 2004
Amerikanska uppföljarfilmer
Animerade musikalfilmer
Animerade filmer med lejon
Gothic Lolita

Gothic Lolita (GL) är en stil inom den japanska subkulturen Lolita.  Färgschemat går i svartvitt och sammet är populärt. Stilen har influenser från det västerländska goth-modet med kors och mörka färger. Gothic Lolita är emellertid en mer rar och oskuldsfull stil än den rena goth-stilen. Gothic Lolita-flickor sminkar sig normalt med vitt eller ljust puder, svart ögonsmink och läppstift i mörka nyanser eller svart. En subgenre inom Gothic Lolita är Kuro Lolita, svart Lolita. Den påminner om Gothic Lolita, men går helt i svart.
En ofta förekommande designer inom Gothic Lolita-modet är bandledaren Mana, som med sitt klädmärke Moi-même-Moitié, rönt stora framgångar på den japanska marknaden och så gott som intrudocerat stilarna Elegant Gothic Lolita (benämns oftast som EGL) och Elegant Gothic Aristocrat (benämns oftast som 'EGA') till marknaden.

Vid konventet UppCon i Uppsala brukar det organiseras modevisningar för bland andra GL och EGL

För närvarande finns det inga etablerade butiker i Sverige som säljer kläder inom detta mode

Se även
Elegant gothic lolita
Lolita (subkultur)

Lolita

cs:Gothic Lolita
en:Lolita fashion#Gothic Lolita
Överavskrivning

Överavskrivning är i redovisningssammanhang en avskrivning med större belopp än den beräknade värdeminskningen. Minskar årets resultat och därmed skatten på vinsten.

Maximal tillåten överavskrivning regleras av skattelagstiftning.

Redovisning
Underavskrivning

Underavskrivning, redovisningsterm, avskrivning med mindre belopp än den beräknade värdeminskningen. Kan användas för att under förlustår "spara" avskrivningar till att under vinstår göra överavskrivningar.

Minsta tillåtna avskrivning regleras i Sverige av Bokföringslagen.

Bokföring
Anläggningstillgång

Anläggningstillgång är inom ekonomin en tillgång avsedd att användas under längre tid. Den skiljer sig från omsättningstillgång genom att den är avsedd för stadigvarande bruk i verksamheten.
Anläggningstillgångar kan delas in i tre kategorier:

Immateriella, till exempel goodwill, patent, kostnader för FoU
Materiella, till exempel byggnader och mark, maskinpark och inventarier
Finansiella, till exempel långfristiga fordringar samt värdepapper avsedda för stadigvarande innehav

Företagsekonomi