Forsaringen

Forsaringen, med signum Hs 7, är en järnring från Forsa kyrka i Hälsingland, som sannolikt är Nordens äldsta bevarade rättskälla. Den har även fungerat som ett dörrhandtag.

Allmänt 
Forsaringen har suttit fastnitad på en dörr mellan vapenhuset och kyrkorummet i Forsa medeltida kyrka innan denna revs 1840 och ringen tillvaratogs. En kopia finns nu att beskåda i nya Forsa kyrka medan pastorsexpeditionen tagit hand om originalet. 

Forsaringen som är ett utsökt hantverk av järnsmide har en diameter av 45 centimeter. I ringens nedre del sitter ett litet kristet kors. Förutom att ha varit ett dörrhandtag så påminner den om en dörrklapp och likheten med en torshammarring är påtaglig. Ringen är fullristad med kortkvistrunor på båda sidorna och de flesta forskare anser att en datering till 900-talet är mest rimlig. Sophus Bugge (1877) och Carl Löfving (2010) har dock föreslagit att den skulle kunna vara medeltida. 

Enligt en 1700-talssägen har ringen ursprungligen suttit på dörren till Högs kyrka i Högs socken, där byarna Tåsta och Hjortsta är belägna. (Se Åsak och Hjortsta). I Hög fanns under vikingatiden, då ringen skapades, inte mindre än tre olika kungsgårdar och det var sannolikt på deras innehavares initiativ som en central sockenkyrka byggdes i Hög.

Innehåll 
Forsaringens runinskrift är Sveriges äldsta juridiska dokument och består av stadgar om dåtida kyrkoböter
Av lagtexten framgår att straffen fördubblades efter varje ny förseelse upp till tre gånger för den som uteblev från kyrkobesöken.

Inskriften

Bugge
En äldre translitterering och översättning av Sophus Bugge lyder:

Rundata

Tolkning 
1979 hävdade den norske runologen Aslak Liestøl att nyckelordet är liuþir och inte lirþhir. Liestøl menar att liudhir betyder "folket", även om kritiker som Löfving menar att detta ord inte är belagt någon annanstans. Forsaringens inskrift behandlar enligt Liestøls tolkning folkrätt i Hälsingland under tidig vikingatid. Runorna är av äldre modell, men många ord och begrepp har hävdats vara medeltida, såsom myntenheten öre och begreppet "värja" (ringens uarʀ). Dock kan öre likväl vara en äldre viktenhet. Inskriften är således fortfarande mycket omdiskuterad, och nya tolkningar till enskilda delar av texten framkommer ideligen. Trots oenigheten om dateringen verkar vikingatiden rådande i nyare litteratur (Brink 2002, Dick Harrison 2009).

Läsning markerad med §Q tillhör Magnus Källström, han menar att man kan översätta inskriftens slut som "så var tidigare framsagt och helgat, men de gjorde utsagan fast Anund i Tåsta och Ofeg i Hjortsta, men Vibjörn ristade", d.v.s. Anund och Ofeg bestämde formulering på ringen ifrån muntligt tradition av lagbudet. Källström argumenterar, att ringen tillkom på 900-talet.

Se även 
Alfabetisk lista över runinskrifter
Lista över Hälsinglands runinskrifter
Hälsingelagen
Sverige under vikingatiden
Sverige under äldre medeltiden

Litteratur om Forsaringen 

 Franck, Håkan; Den märkliga Forsaringen, I:

 Liestöl, Aslak; Runeringen i Forsa. Kva er han, of når vart han smidd?, I: Saga och sed 1979

Källor

Externa länkar

  Högs sockens hembygdsförening

Svenska historiska lagtexter
Hälsinglands runinskrifter
Runologi
Runinskrifter i Hudiksvalls kommun