Gustaf Hellström

Erik Gustaf Hellström, född 28 augusti 1882 i Kristianstad, död 27 februari 1953 i Engelbrekts församling, Stockholm, var en svensk författare och journalist, ledamot av Svenska Akademien från 1942, stol 18. Han var utrikeskorrespondent för Dagens Nyheter i London 1907–1911, i Paris 1911–1917 och i New York 1918–1923. Under perioden 1927–1935 var han åter verksam i London. Efter hemkomsten till Sverige 1936 arbetade han kvar på DN, nu huvudsakligen som kulturskribent. Han var ordförande för Svenska PEN fram till 1942.

Biografi
Gustaf Hellström var son till styckjunkaren Eric August Hellström och yngre bror till läkaren Nils Hellström. Han var skolkamrat med Fredrik Böök och tog studenten på nuvarande Söderportgymnasiet våren 1900. 
  
Han studerade i Lund, där han tog en kandidatexamen 1903, och tillhörde den radikala bohemkretsen kring Bengt Lidforss, och verkade därefter som skönlitterär författare och journalist, som korrespondent för Dagens Nyheter, 1907–1918 i London, Paris och New York, 1930–1932 från London.
 
I januari 1907 reste han ut från Sverige, och även om han periodvis återvände till hemlandet, blev hemkomsten definitiv först 1936. Invald i Svenska Akademien blev han 1942 och hedersdoktor vid Uppsala universitet 1943.

Som reporter för Dagens Nyheter, vilken tidning han arbetade för under hela sitt yrkesverksamma liv som journalist, gjorde han bland annat uppmärksammade reportage kring franskt liv under första världskriget. Han reste till Amerika mitt under brinnande världskrig nyåret 1918 och skildrade sedan stämningarna där vid tiden för fredsförhandlingarna i Versailles. Han skildrade också Hitlers första tid vid makten i initierade reportage från Berlin våren 1933. Under 1937 gjorde han en resa i Stalins Sovjetunionen.

Författargärning 
Hellström debuterade som skönlitterär författare med novellsamlingen Ungkarlar (1904). Uppmärksammad blev hans självbiografiska romansvit i sju delar om Stellan Petreus. Den första boken, Dagdrömmar (1921) handlar om barndomens Kristianstad. Under dryga trettio år följde sedan sex böcker från Petreus studier och forskning i Lund, hans författarskap och journalistbana i Stockholm och det tidiga 1900-talets politiska London samt första världskrigets Frankrike. Sviten avslutades med I morgon är en skälm (1952), som bland annat gav summerande tillbakablickar och då utförligt redogjorde för Petreus tid i USA och även skildrade hans resa till Sovjetunionen.

Mest känd är Hellström för romanen Snörmakare Lekholm får en idé (1927), den svenska ståndscirkulationens stora roman. Han är en av "tiotalisterna", alltså de nya realister som för lång tid framåt skulle dominera den svenska prosaskildringen. Utlandsvistelserna ger ett jämförande perspektiv på hemlandets förhållanden.

Bibliografi

Skönlitteratur

Dramatik

Varia

Samlade upplagor och urval

Priser och utmärkelser
 De Nios stora pris 1937

Referenser
Artikeln bygger på existerande litteratur om Gustaf Hellström, varav de tre mest givande och/eller aktuella bidragen är Bengt Tomsons avhandling (1961), Ingemar Hermanssons bok (2003) med dess översiktliga presentation av liv och verk.

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 
 
 Gustaf Hellström-sällskapet
 
 

Ledamöter av Svenska Akademien
Svenskspråkiga författare
Svenska författare under 1900-talet
Födda 1882
Avlidna 1953
Svenska journalister under 1900-talet
Utrikeskorrespondenter
Män
Hedersdoktorer vid Uppsala universitet
Journalister från Kristianstad
Författare från Kristianstad
Ordförande i Svenska PEN