kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Hornska palatset

Hornska palatset kan avse:

 Hornska palatset – ett palats i kvarteret Johannes större på Fredsgatan 2 i Stockholm, se Gustav Horns palats
 Hornska palatset – ett byggnadsminnesmärkt palats från 1600-talet med adress Blasieholmstorg 8 på Blasieholmen i Stockholm, se Utrikesministerhotellet
 Hornska palatset – ett privatpalats uppfört på 1670-talet och beläget på Wollmar Yxkullsgatan 25 på Södermalm i Stockholm, se Reenstiernska palatset

Se även
Gustaf Horn
Henning Rudolf Horn av Rantzien
Maskaron

Maskaron är ett reliefornament i form av ett stiliserat grinande ansikte som flyter samman med en omgivande ornamentering.

Allmänt
Maskaron kommer av italienskans mascherone, som betyder stor ansiktsmask. Det är ett stiliserat ansikte, vanligen ett skäggigt mansansikte med förvridna drag, omgivet av mer eller mindre upplösta ornamentformer. En av anledningarna till att man satte maskaroner var att man ville skrämma bort onda andar från byggnaden. Maskaron uppkom under antiken. I de klassicerande konststilarna användes maskaroner som dekorativt motiv. Utsmyckning med maskaroner förekom visserligen under antiken, men de blev först vanliga under renässansens senare del, bland annat på speglar och möbler.

I nyklassicistiskt konsthantverk är maskaronen ett vanligt dekorativt motiv. I sengustavianska möbler var även skurna gripar vanliga. På möbler kunde det ofta finnas dragringar i munnen på förgyllda lejonmaskaroner. Stolmakarna på 1700- och 1800-talen använde ofta lejonmaskaroner som utsmyckning vid armstöden. Empirens möbelbeslag kunde ofta vara praktfullt smyckade med fantasifulla beslag av förgylld brons eller mässing i form av lejonmaskaroner med dragringar i munnen.

På sengustavianska ljuskronor och lystrar är kronringen ofta smyckad med maskaroner, gjutna rosetter och andra sengustavianska ornament, av brännförgylld brons. I den sengustavianska stilen använde man antika dekorelement såsom  festonger, lagerkransar, ymnighetshorn och  löpande hund-bårder. Under empiren blev det vanligt med dekorativa medusahuvuden som dekorativt motiv, ibland utförda i pressat silver.

Medusahuvudet är ett dekorativt motiv, som togs upp av nyklassicism efter förebild från Pompeji och Herculaneum. Förebilden till medusahuvudet är den hemska Medusa, ett skräckväsen ur den grekiska mytologin. Medusa eller Gorgo visar ett kvinnoansikte med grova drag eller av drag präglade av smärta. Denna varelse porträtterades på 1800-talet med bevingat huvud och med ormar som ringlar likt långa hårlockar. Pressade och gjutna dekorer i form av lejonmaskaroner och med gjutna rovdjursfötter var vanliga på silverföremål under empiretiden. Silverpjäserna smyckades också med mytologiska väsen såsom medusor, sfinxer och gripar. Favoritdekorer under empiren var maskaroner, lyran och palmetter. Förutom lejonmaskaroner förekom också dekorativa djur såsom delfiner, svanar, ekorrar och vakthundar.

Exempel

Referenser

Fotnoter

Källor

Externa länkar

Ornament
Ansiktsmasker
Begrepp inom skulpturen
Begrepp inom arkitektur
Fronton

Fronton eller pediment i klassicerande arkitektur är en låg, ofta triangulär gavel över en portik, en dörr eller ett fönster, ofta dekorativt smyckat. 

Om kornischen (frontonens listverk) är bruten, vanligen vid hjässpunkten men ibland vid basen, kallas den för bruten eller sprängd fronton. I klassisk grekisk och romersk arkitektur utgör ofta frontonen en tempelgavel.

Olika typer

Se även 
 Frontespis
 Tympanon

Referenser

Noter

Webbkällor

Tryckta källor

Begrepp inom arkitektur
Byggnadsdetaljer
Kvader

Kvader kan syfta på:

 Kvadersten – en fyrkantigt tillhuggen byggnadssten
 Kvader (germanfolk) – en germansk stam tillhörande sveberna
 Kvader – en liten konisk pinne i en kreatursklave
Åsa-Nisse i rekordform

Åsa-Nisse i rekordform är en svensk komedifilm från 1969 i regi av Ragnar Frisk.

Filmen hade premiär 19 december 1969.

Handling
Åsa-Nisse uppfinner ett nytt båtbränsle, atompiller som han och kompisen Sven testar i en båtmotor. Farten blir 55 knop och framfarten orsakar flera tillbud. En firma som tillverkar båtmotorer bjuder Åsa-Nisse och Sven på nattklubb och stjäl pillren.

Om filmen
Detta är den tjugonde Åsa-Nisse-filmen i den klassiska serien. John Elfström som tidigare alltid haft huvudrollen har här bytts ut mot Arne Källerud.

Detta är en av två Åsa-Nisse-filmer där Klabbarparn inte medverkar.

Rollista
Arne Källerud - Åsa-Nisse
Akke Carlsson - Sven
Gregor Dahlman - firmaagenten 
Bert-Åke Varg - agentens kumpan
Stellan Skantz - agentens kumpan 
Arne Qvick - nattklubbsartist
Doris Svensson - nattklubbsartist 
Gösta Krantz - landsfiskal
Gunnar "Knas" Lindkvist - en man på stranden
Tor Isedal - konkurrent
Alice Timander - dam i eka
Leena Skoog - naken badnymf
Bertil Englund - förste älskare
Jokkmokks-Jokke - historieberättare
Sune Mangs - finne på brygga 
June Carlsson - TV-hallåa 
Bengt Bedrup - TV-reporter 
Ragnar Frisk - regissör 
Stig Caldeborn - en fjantig kille 
Anette Arvidsson - förförisk flicka 
Isabella Kaliff - förförisk flicka 
Ann Ericsson - förförisk flicka 
Gösta Jonsson - hovmästare 
Åke Strömmer - reporter 
Trio me' Bumba

Filmmusik i urval
Rosen, kompositör Erik Bergman
Välj dina ord, kompositör Kurt Spjuth, text Ingemar Fälth
Du som bara har sett vårar, sång Doris Svensson

Källor

Svenska filmer 1969
Svenska komedifilmer
Åsa-Nissefilmer
Svenskspråkiga filmer
Filmer i regi av Ragnar Frisk
Svenska 1960-talsfilmer
Svenska uppföljarfilmer
Sockerdricka

Sockerdricka är en gammal och numera klassisk svensk läskedryck som började tillverkas på 1800-talet och som numera innehåller kolsyrat vatten, socker, citronsyra och aromämnen. 

När man började tillverka sockerdricka tillsatte man inte kolsyra till vattnet utan istället jäste man den. Då bildades kolsyra men även etanol. Kryddning utgjordes även av ingefära, vilket gav annorlunda smak än modern sockerdricka. 

Sockerdricka var förr även populär bland äldre herrar som "groggvirke" i de konjaksgroggar eller "mahognygroggar" (bestående av cognac eller eau-de-vie plus sockerdricka) som dracks ur höga glas som kunde rymma upp till 50 cl.

En känd tillverkare av sockerdricka är Apotekarnes, som började sälja sockerdricka redan 1908, men numera tillverkas sockerdricka av de flesta svenska bryggerier.

Drycken förekommer i familjefilmer som till exempel Pippi Långstrump, där Pippi har ett träd i sin trädgård som det växer sockerdricka ur. Ett annat exempel är Emil i Lönneberga.

Se även 
Lista över svenska drycker

Källor

Externa länkar

Läskedrycker
Varumärken för dagligvaror
Svenska drycker
Vits

En vits är en relativt kort humoristisk, fyndig kommentar eller berättelse. Ordet kommer av tyskans witz,  fornhögtyskans wizzi, 'vetande', 'förstånd'.

Traditionellt består vitsens humoristiska poäng av en ordlek, oftast i form av att samma ord kan ha flera betydelser.

Betydelsen av ordet vits har breddats till att även omfatta andra typer av skämt, roliga historier och till och med gåtor. Ibland talar man därför även om så kallad ordvits, när man menar en vits som bygger på en ordlek, eller på annat vis anspelar på språket. Ordvisar kallas ibland också för göteborgsvitsar i en svensk kontext. Tyskans Wortwitz ligger nära svenskans begrepp ordvits.

Se även 
Göteborgshumor

Referenser

Vidare läsning

Humor
Blanka av Namur

Blanka av Namur (Blanche), född cirka 1320, död 1363, var grevinna av vad som nu är en provins i Belgien och blev svensk, norsk och skånsk drottning från år 1335 genom sitt äktenskap med kung Magnus Eriksson.

Biografi 
Blanka föddes på Namurs fästning i nuvarande Belgien som dotter till greve Jean Dampierre av Namur och hans grevinna Marie av Artois, som härstammade från kung Ludvig VIII av Frankrike. Hennes födelseår är okänt men hon var troligen jämnårig med sin make.

Det är inte känt hur den svenske kungen Magnus Eriksson först fick höra talas om Blanka. I juni 1334 reste han från Sverige med följe till grevskapet Namur för att anhålla om hennes hand. Där trolovade de sig och han återvände till Sverige på hösten 1334. Blanka lämnade Namur hösten 1335 och bröllopet ägde rum i oktober eller början av november 1335, möjligtvis på Bohus fästning. I morgongåva fick hon Tønsbergs hus och län i Norge samt Lödöse vid Göta älv och Lindholmens borg på Hisingen. Kröningen ägde rum i juli 1336, möjligen den 21 juli i Storkyrkan i Stockholm.

I ett andra morgongåvobrev 1353 erhöll hon dessutom Bohus fästning och Marstrand med Älvsyssel utom Orust.

Samtida källor indikerar att drottning Blanka var både vacker och klok men det finns inga bilder av henne som man med säkerhet vet föreställer henne. Drottningens eget sigill är känt från ett diplom utfärdat 1346. Sigillet föreställer en kvinna klädd i fotsid klänning utan bälte, med spiran i höger hand och kronan på huvudet.

Den 9 april 1363 gifte sig den då 23-årige sonen Håkan Magnusson med Valdemar Atterdags dotter Margareta. Strax efter bröllopet avled Blanka. Dödsorsaken är okänd, likaså platsen för hennes grav.

Barnvisan "Rida, rida ranka, hästen heter Blanka" handlar om drottning Blanka och skrevs i slutet av 1800-talet av Hans Henric Hallbäck.

Barn 
 Erik Magnusson
 Håkan Magnusson
 Tre döttrar (döda unga, några begravda i Ås kloster)

Referenser

Litteratur

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 
 

Födda 1300-talet
Norges drottningar
Kvinnor
Personer i Norge under 1300-talet
Sveriges drottningar
Avlidna 1363
Personer i Sverige under 1300-talet
Linn Ullmann

Karin Beate "Linn" Ullmann, född 9 augusti 1966 i Oslo, är en norsk författare och kulturjournalist.

Biografi 
Linn Ullmann är dotter till Liv Ullmann och Ingmar Bergman och halvsyster till Lena, Eva, Jan, Anna, Mats, Ingmar jr, Daniel Bergman samt Maria von Rosen. Som barn medverkade hon med sin mor i Jan Troells kända filmer/TV-serie Utvandrarna och Nybyggarna och faderns Viskningar och rop och Höstsonaten. I sin ungdom arbetade hon även som fotomodell i USA, dit hon senare flyttade med mamman efter föräldrarnas separation i början av 1970-talet. Hon tackade nej till filmerbjudanden från Hollywood, och valde i stället att satsa på skrivandet och studerade engelsk litteratur vid New York University. Efter flytten till Norge etablerade hon sig som en av landets främsta litteraturkritiker och kulturskribent framför allt på tidningen Dagbladet. 1998 romandebuterade hon med den uppmärksammade Innan du somnar, för vilken hon också fick TCO:s litteraturpris, och hennes romaner finns utgivna på ett stort antal språk och har nominerats till ett flertal europeiska priser. 2007 hade en dramatisering av hennes roman Nåd premiär på norska Riksteatret. För denna roman fick hon även Den norske leserprisen.

Ullmann är numera kolumnist och journalist vid den norska tidningen Aftenposten och erhöll 2007 utmärkelsen Gullpennen för sin mångåriga verksamhet där och mottog samma år även Amalie Skram-prisen för sitt författarskap. 2009 var hon drivande kraft och för en tid konstnärlig ledare för etableringen av kulturcentret Bergmangårdarna i faderns förra bostad och arbetsplats på Fårö. 2011 var hon medlem i juryn för filmfestivalen i Cannes. 1998 skrev hon även en biografisk bok om den norske regissören Arne Skouen och hans filmer.

Med sin make, författaren Niels Fredrik Dahl, har hon två barn.

Bibliografi 
 Innan du somnar (Før du sovner) (översättning Ann-Marie Ljungberg, Norstedt, 1998)
 Yrke: regissør: om Arne Skouen og hans filmer (1998)
 När jag är hos dig (Når jeg er hos deg) (översättning Urban Andersson, Norstedt, 2001)
 Nåd (Nåde) (översättning Åsa Lantz i samarbete med Gabriella Wrange, Filmkonst, 2002). Ny utg. Norstedt, 2003
 Ett välsignat barn (Et velsignet barn) (översättning Ann-Marie Ljungberg, Norstedt, 2006)
 Det dyrbara (Det dyrebare, 2011) (översättning Ann-Marie Ljungberg, Bonnier, 2012)
 De oroliga (De urolige), norska, 2015 (översättning Urban Andersson, Bonnier, 2016)
 Flicka, 1983 (Jente, 1983), norska, 2021 (översättning Lars Andersson, Bonnier, 2022)

Filmografi

Priser och utmärkelser 
1999 – TCO:s litteraturpris
2002 – Det norska läsarpriset för Nåde
2007 – Amalie Skram-priset
2007 – Gullpennen
2015 – P2-lyssnarnas romanpris för De urolige
2017 – Doblougska priset
2022 – Aschehougpriset

Referenser

Externa länkar 
 
 

Norskspråkiga författare
Norska författare under 1900-talet
Norska författare under 2000-talet
Svenska barnskådespelare
Sommarvärdar 1999
Alumner från New York University
Författare från Oslo
Födda 1966
Levande personer
Kvinnor
Alumner från Juilliard School
Lewenhaupt

Lewenhaupt är en grevlig svensk adelsätt med nr 2 bland grevar vilket är den främsta levande ätten på Sveriges Riddarhus sedan Brahe dog ut på svärdssidan 1930. Ätten är utgrenad från den uradliga ätten Leijonhufvud. Greve Axel Stenssons barn, som hade en tysk mor och stora egendomar i Pfalz och Alsace skrev sig Levenkopff, Loewenkopf, von Löwenhaupt som i Sverige uttalades Lewenhaupt. Ätten har haft åtskilliga medlemmar som nådde generalsgraden varav många utmärkte sig på slagfälten under 1600- och 1700-talen. 

Nuvarande huvudman, och således Sveriges främste adelsman utanför kungahuset, är direktören greve Johan Casimir Carlsson Lewenhaupt (f. 1951).

Personer med efternamnet Lewenhaupt 

Gustaf Adolf Lewenhaupt (1619–1656)
Carl Mauritz Lewenhaupt (1620–1666)
Ludvig Wierich Lewenhaupt (1622–1668)
Axel Lewenhaupt (överste) (1626–1668)
Gustaf Fredrik Lewenhaupt (död 1723)
Sidonia Juliana Lewenhaupt (1659–1737)
Adam Ludwig Lewenhaupt (1659–1719)
 Axel Johan Lewenhaupt (1660-1717), svensk greve och sjömilitär.
Carl Gustaf Lewenhaupt (1662–1703)
Carl Julius Lewenhaupt (1664–1726)
Mauritz Lewenhaupt (1666–1735)
Axel Johan Lewenhaupt (1683-1709) svensk greve, militär och officer
Charles Emil Lewenhaupt den äldre (1691–1743)
Mauritz Casimir Lewenhaupt (1711–1781)
Charles Emil Lewenhaupt den yngre (1721–1796)
Adam Lewenhaupt (1725–1775), greve och militär
Adolf Fredrik Lewenhaupt (1745–1791)
Adam Ludvig Lewenhaupt (1748–1808)
Caroline Lewenhaupt (1754–1826)
Claes Axel Lewenhaupt, politiker (1757–1808)
Charles Adam Lewenhaupt (1760–1821)
Gustaf Lewenhaupt (1780–1844)
Claes Casimir Lewenhaupt (1784–1848)
Gustaf Lewenhaupt (1791–1873)
Mauritz Axel Lewenhaupt (1791–1868)
Adolf Patrik Lewenhaupt (1794–1871)
Claes Magnus Lewenhaupt (1816–1882)
Wilhelmina Lewenhaupt (1817–1899)
Sten Lewenhaupt (1819–1877)
Adam Lewenhaupt (1820–1895)
Casimir Lewenhaupt (1827–1905)
Carl Lewenhaupt (1835–1906)
Eugène Lewenhaupt (1849–1927)
Gustaf Erik Lewenhaupt (1849–1928)
Sixten Lewenhaupt (1849–1916)
Claës Lewenhaupt (1854–1932), greve, militär och hovman
Claes Lewenhaupt (1859–1937), greve, militär, diplomat och författare
Adam Ludvig Carl Lewenhaupt (1861–1944)
Gustaf C:son Lewenhaupt (1870–1945)
Carl Gustaf Sixtensson Lewenhaupt (1879–1962)
Claës Adam Sten Lewenhaupt (1880–1965)
Sten Lewenhaupt (1882–1969)
Carl Gustaf Lewenhaupt (1884–1935)
Erik G:son Lewenhaupt (1903–1954)
Gösta Lewenhaupt (1912–1996)
Axel Lewenhaupt (1917–2018)
Lotta Lewenhaupt (född 1944)
Carl Adam "Noppe" Lewenhaupt (1947–2017)
Johan Lewenhaupt (född 1961)

Släktträd

Referenser

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 

 

 Släkten Lewenhaupts hemsida

 
Svenska grevliga ätter
Oxenstierna af Korsholm och Wasa

Oxenstierna af Korsholm och Wasa är en grevlig, svensk adelsätt. Dess stamfar är Gabriel Bengtsson Oxenstierna, som upphöjdes i grevligt stånd 1651 med introduktion som nr 8 bland grevar 1652 på Sveriges Riddarhus, se även Oxenstierna.

Drottning Kristina förlänade grevskapet Korsholm (uttalas [Korshólm]) och Wasa åt riksskattmästaren Gabriel Bengtsson Oxenstierna den 26 mars 1651. Från början omfattade det dåvarande Vasa stad i Österbotten samt 377 1/6 mantal inom de i samma landskap belägna Mustasaari samt Storkyro och Lillkyro socknar. Den 17 april 1652 ökades det med 63 3/8 mantal i Storkyro socken och den 18 augusti 1653 fick Oxenstierna tillstånd att införliva Korsholms kungsgård som han hade bytt till sig av Vasa stad den 23 juli 1651 mot 5 11/12 mantal av grevskapsgodsen i Mustasaari socken. Vid mitten av 1650-talet lydde därför denna kungsgård under Vasa stad och 434 5/8 mantal. I grevebrevet bestämdes dess namn till Mustasaari, men den 18 augusti 1653 fick Oxenstierna rätt att skriva sig greve till Korsholm och Vasa, en titel som tilldelats honom redan den 17 april 1652. Grevskapet indrogs genom reduktionen 1674 och staden Vasa återfick en stor del av den forna kungsgårdens ägor. 

Till kungsgården hörde också Korsholms vallar, den kulle där Korsholms slott hade byggts. År 1662–64 uppfördes en ny, stor bostad uppe på Korsholms vallar, som allmänt kallades "Oxenstiernska palatset". Gabriel Gabrielsson bör ha varit byggherre, och han sägs ofta ha tillbringat tid där. Senast i detta skede försvann de sista spåren av de medeltida byggnaderna uppe på vallarna. Inga samtida avbildningar av byggnaden finns kvar, men på kartor ser man en L-formad byggnad, precis utanför Vasas stadsstaket. Nedanför kullen anlades "Korsholms trädgård", en kvadratisk odlingsyta på 1/3 ha. 

Grevskapet Korsholm och Wasa indrogs vid reduktionen 1674. Samtidigt återkrävde reduktionskollegiet ränta, som de menade att släkten Oxenstierna af Korsholm och Wasa inte hade överlämnat till kronan, sammanlagt 160 000 riksdaler och dödsboet efter Gabriel Gabrielsson försattes i konkurs 1685. Oxenstiernska palatset övergick till att bli residens för landshövdingen i Österbotten. Den funktionen hade det ända tills det revs 1748.

Medlemmar (urval) 
Gabriel Gabrielsson Oxenstierna
Bengt Gabrielsson Oxenstierna
 Gustaf Gabrielsson Oxenstierna
 Gustaf Adolf Gabrielsson Oxenstierna
 Christiana Juliana Gabrielsdotter Oxenstierna
 Eva Magdalena Bengtsdotter Oxenstierna
 Axel Fredrik Oxenstierna, hovrättsråd i Vasa hovrätt 1784–94
 Erik Oxenstierna af Korsholm och Wasa

Referenser

Noter 

 
Österbottens historia
Svenska grevliga ätter
Stenbock (olika betydelser)

Stenbock kan syfta på:

 Stenbock (adelsätt) – flera adelsätter med gemensamt svenskt ursprung
 Stenbock (efternamn) – ett efternamn samt personer med namnet
 Stenbock (äpple) – äppelsort
 Stenbocks kurir – dikt av Carl Snoilsky
 Stenbocks dragonregemente – uppsattes av Magnus Stenbock 1704, upplöst 1709
 Stenbocksgatan – gatunamn flera platser i Sverige
 Stenbockslåtar – svit med folkmusikaliska vit låtar för fiol som antas ha hyllat Magnus Stenbocks seger över danskarna vid Helsingborg 1710

Biologi
 Stenbock – en art i släktet getter
 Etiopisk stenbock – en art i släktet getter
 Iberisk stenbock – en art i släktet getter
 Nubisk stenbock – en art i släktet getter
 Sibirisk stenbock – en art i familjen slidhornsdjur
 Västkaukasisk stenbock – en art i underfamiljen getdjur
 Östkaukasisk stenbock – en art i släktet getter

Byggnader
 Stenbockska huset – Tallinn, palats som idag inrymmer Estlands regeringskansli, uppfört 1787-1792
 Stenbockska palatset – adelspalats på Riddarholmen, Stockholm, 1640-talet
 Stenbockskyrkan – tidigare stadsdelskyrka i Helsingborg
 Magnus Stenbocksskolan – tidigare grundskola i Helsingborg

Se även 
 Stenbocken
Julbock

Julbocken har använts som symbolisk figur i juletid under mycket lång tid i Skandinavien och norra Europa. Traditionerna kring julbocken är många och julbocken förekommer exempelvis i allehanda lekar och tävlingar och som prydnadsfigur, ofta gjord i halm eller uthuggen i trä.

Historia 
Julbocken har haft olika funktioner och även varit förknippad med olika lekar.

Bocken som symbol 
Bocken som symbol i Norden kan härledas från asatron där åskguden Tor hade en vagn som drogs av de två bockarna Tanngnjóstr och Tanngrisnir. Det finns teorier att traditionen med julbock härstammar från att man kring juletid slaktade en get.

Äldre historia 
De äldsta beläggen i Norden för en bocktradition kring jul är från början av 1700-talet. Då gick ungdomar runt bland gårdarna och framförde enklare skådespel eller sjöng visor. En i sällskapet kunde då vara utklädd till bock, ibland med en mask gjord av halm, och som tack för uppträdandet fick de mat, dryck och pengar till ett gille som hölls i mellandagarna. Det hände att barnen blev skrämda av den utklädda bocken. I delar av Sverige fortlevde denna tradition till mitten av 1900-talet. Under 1800-talet förändrades traditionen gradvis till att en man från den borgerliga samhällsklassen utklädd till bock delade ut julklappar, på ett sätt som föregick jultomten.

En populär lek var också att ställa in en bock av halm (halmbock) eller trä i smyg hos grannarna. Då gällde det för den som fått bocken att osedd lämna tillbaka den. Julbocken kunde även ställas under julbordet och bjudas på julmat.

En äldre bocktradition i Europa, som redan under medeltiden förekom i katolska länder var en djävulsliknande gestalt med hovar och horn som följde med Sankt Nikolaus. Redan från 1000-talet finns dokumenterat att det förekom upptåg där Nikolaus mirakler dramatiserades, och där bocken symboliserade att Nikolaus kunde hålla djävulen i schack. Denna gestalt kallas i vissa länder för Krampus, men trots figurernas likheter är kopplingar mellan dessa båda traditioner oklara.

Modern historia 
Från mitten av 1900-talet tenderar julbockens roll att inskränka sig till att vara en prydnad i närheten av julgranen.

Små halmbockar som kan hängas upp i julgranen och liknande julpynt i halm blev vanligt från 1960-talet i samband med att olika kurser anordnades. Större halmbokar, upp till flera meter höga, förekommer på vissa gator och torg kring jul. Ett exempel på det sistnämnda är Gävlebocken i Gävle, som har utsetts till världens största halmbock.

I Finland förekommer det fortfarande på vissa ställen att julklapparna delas ut av julbocken, joulupukki, vilket också är det finska ordet för jultomte. Även i svensktalande Österbotten används benämningen julbocken för julklappsutdelaren.

Referenser

Noter

Källor 
 Strömberg, Håkan, "Så blev bocken jultomte", Släkthistoria nr. 6/2015, även Populär Historias webbplats, 2013-11-18 (Läst 2017-12-21) 

Getter i kulturen
Julfigurer
Bock
Bock
Bock
Bock
Bock
Kultur i Lettland
Konsthantverk
Vetlanda-Posten

Vetlanda-Posten är en oberoende liberal tredagarstidning med redaktioner i Vetlanda och Sävsjö. Tidningen grundadades 1893 som avläggare till Eksjö-Tidningen. I dag ingår tidningen i Bonnier News Local och SmT-gruppen tillsammans med Smålands-Tidningen, Tranås Tidning och Smålands Dagblad. tidningen driver nyhetssajten vetlandaposten.se Ansvarig utgivare är  Johan Hedberg.

Fram till 1931 stavades tidningens namn Hvetlanda-Posten.

Tidningens spridningsområde är Vetlanda och Sävsjö kommuner.

Kort om tidningen 
Utgivningsort: Vetlanda
Nyhetssajt: vetlandaposten.se
Tidningstyp: Morgontidning
Utgivningsdagar: tisdag-torsdag-lördag
Format: Tabloid
A-Region: 13 - Vetlanda, Sävsjö, Nässjö och Eksjö
Antal läsare: 15 000 (Orvesto Konsument 2021)
Upplaga: 5 300 (Tidningsstatistik AB 2021)

Referenser

Externa länkar 
Vetlanda-Postens webbplats

Dagstidningar startade 1893
Svenska dagstidningar
Svenskspråkiga dagstidningar
Företag i Vetlanda
Kronobageriet, Karlskrona

Kronobageriet ligger på det gamla militärområdet Stumholmen i Karlskrona. Det byggdes under 1730-talet i tre våningar. Ursprungligen fanns det ytterligare ett bageri placerat som pendang på den andra sidan av sundet, men denna byggnad skadades i stadsbranden 1790. Ett nytt kronobageri byggdes 1864 och det gamla blev spannmålsmagasin. Huset genomgick ombyggnader 1908 då det bland annat höjdes med en våning och kom istället att användas till klädförråd. Bageriet har en kubisk byggnadskropp med säteritak, vilket den hade redan innan ombyggnaden. Exteriört har byggnaden fått behålla sin sträva arkitektoniska utformning, medan huset interiört har inretts till flerbostadshus.

Kronobageriet är en del av Karlskrona världsarv som blev upptagen på Unescos världsarvslista 1998.

Se även
Kurrholmen och Godnatt
Kronobageriet, Stockholm

Byggnader och anläggningar i Karlskrona
Örlogsstaden Karlskrona
Byggnadsminnen i Blekinge län
Spannmålsmagasin