Förortssvenska

Förortssvenska (även multietniskt ungdomsspråk, Rinkebysvenska, blattesvenskan, Rosengårdssvenska, miljonsvenska, ortensvenska) är en sammanfattande benämning på sociolekter som talas i vissa svenska invandrartäta områden, särskilt i eller utanför större städer som till exempel Stockholm, Göteborg och Malmö. Förortssvenska förekommer hos talare både med och utan invandrarbakgrund. Som det gamla södersnacket är den en inbäddad arbetarsociolekt med infödda talare i vuxen ålder. Även den lättaste "klangen av förorten" kan vara stigmatiserande i vissa sammanhang, vilket gör att talarna ofta byter över till ett normativt "standardsvenskt" uttal i mer formella situationer. Därför får den inte förväxlas med interimspråk ("importsvenska"), även om förortssvenskans talare ibland själva kallar den för "brytning".

Den svenska språkforskaren Ulla-Britt Kotsinas beskrev 1988 Rinkebysvenska hos ungdomar i Rinkeby och Flemingsberg. Därför betraktar det internationella forskarsamhället förortssvenska som den allra först upptäckta contemporary urban vernacular (CUV). Termen CUV uppfanns av professor Ben Rampton vid King's College London, och definieras som ett europaspecifikt och senmodernt språkligt fenomen med följande tre egenskaper: 
 hemmahörande i multietniska storstadsområden präglade av invandring och klassklyftor, 
 åtskilt från tätortens invandrarspråk och traditionella sociolekter och 
 känt bortom sitt ursprungsområde och representerat i medierna och inom popkulturen (2011:291). 
Många andra europeiska storstäder har framväxande sociolekter som talas av den andra generationens invandrare, dvs infödda invånare från invandrartäta arbetarområden: Berlin ("Kiezdeutsch"), Köpenhamn ("perkerdansk"), London ("Multicultural London English"), Oslo ("kebabnorsk"), Paris ("Verlan") och Rotterdam ("straattaal").

Kännetecken 

Utländska slangord har dykt upp i det svenska språket i århundraden. Därför är ord som "shoo" eller "guzz" inte så anmärkningsvärda. Relationen mellan stratifierad variation (klass, etnicitet, kön, mm) och historiska språkförändringar är först och främst en fråga om fonetik (Labov, 2010: 259-286). "For most historical and comparative linguists, the regularity of sound change is the basic working principle" (Labov 2010:259). Därför är uttalet den viktigaste forskningsfrågan vid förortssvenska. Dess fonetiska innovationer (och naturligtvis erkännandet som den allra första CUV) gör den kulturmärkt och värdefull för det internationella språkforskarsamhället.

Fonetisk variation 
Talet karakteriseras ibland som "stötigt" eller staccatoartat, vilket beror på en minimerad vokaldurationskontrast mellan två på varandra följande stavelser. Detta kan möjligtvis bero på ett alternativt intonationsmönster, eftersom det inte finns bevis för en kategorisk förlängning av fonologiskt korta vokaler eller en kategorisk förkortning av fonologiskt långa vokaler. Typiskt är också främre varianter för /r/-ljudet ([ɾ] eller [r]) och bakre varianter för sje-ljudet (), vilket gör skillnaden mot vardaglig standardsvenska tydlig.

Syntaktisk variation 
Det finns även vissa syntaktiska skillnader, som till exempel att rak ordföljd kan användas efter inledande bisatser, istället för omvänd ordföljd, som är bruklig i standardsvenskan. Ett exempel på detta är "igår jag gick", men denna form för syntaktisk variation förekommer sporadiskt. I en studie på 20 gymnasieelever från Stockholm använde eleverna rak ordföljd i 19,6 % av alla möjliga fall i privata samtal mellan vänner och i 9,7 % av alla möjliga fall i klasspresentationer. Det fanns även stor variation mellan eleverna, till exempel använde en av eleverna rak ordföljd i 89 % av alla möjliga fall i ett privat samtal med två vänner.

Slangord och -uttryck 
I trettonde upplagan av Svenska Akademiens ordlista finns upptagna två ord som uppstått i förortssvenskan: keff ('dålig') och guzz ('tjej'). Abow, gäri, hajde, jalla, len, shuno, cädi walla och yani är exempel på andra vanliga ord som används i förorter runtom i Sverige.

Benämningen 
Som är vanligt för stigmatiserade talstilar, finns det ingen fast term för denna sociolekt. Det finns inte heller enighet om vilka uttalsformer som bör befinna sig under termen förortssvenska/ortenspråk. I vardagen tänker de flesta på slangord ("shoo" och "guzz"), men för språkvetare är det de fonetiska särdrag som gör den till en sociolekt. Den brukar kallas för ortenspråk eller blattesvenska i själva förorterna, men neutrala termer som används av språkvetare är multietnolekt eller etnolingvistisk repertoar.

Representationer inom populärlitteraturen 
 (Endast vissa noveller ur samlingen.)

''Gringo (tidskrift)

Se även 
Sociolekt
Språkrensning
Orten (benämning av förort)

Källor

Externa länkar 
Språkrådets rekommendation 

Svenska
Sociolingvistik
Svenska dialekter
Svensk språkhistoria
Svenska sociolekter