kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Masatoshi Koshiba

Masatoshi Koshiba (japanska 小柴 昌俊 Koshiba Masatoshi), född 19 september 1926 i Toyohashi, Aichi, död 12 november 2020 i Tokyo, var en japansk astrofysiker som mottog Nobelpriset i fysik 2002. Han tilldelades priset för sina "banbrytande insatser inom astrofysiken, särskilt för detektion av kosmiska neutriner". Han delade priset med Raymond Davis Jr. och Riccardo Giacconi.
		 
Koshiba examinerades från Tokyouniversitetet, School of Science 1951. Han erhöll sin Ph.D i fysik vid University of Rochester, New York 1955. Han blev senare professor vid International Centre for Elementary Particle Physics, vid universitetet i Tokyo och Observatoriet i Hida (tidigare Kamioka), Gifu prefektur. Det var i gruvan i Kamioka som Koshibas forskarlag konstruerade neutrinodetektorn Kamiokande, som kunde bekräfta de försök att fånga neutriner från Solen, som Ray Davies startat 1966 i den nedlagda guldgruvan Homestake. Neutriner växelverkar mycket svagt med vanlig materia och är därför extremt svåra att fånga och mäta på. Båda forskarlagen arbetade med jättestora tankar - för klorhaltig rengöringsvätska i Homestake resp vanligt vatten i Kamioka.

Stjärnor producerar enorma mängder neutriner under sin levnad och dödskamp, som kan ge upplysningar om stjärnors struktur mm. Genombrottet här blev observationen av neutrinoskuren från Supernova SN1987a. Nobelpriset blev därför också ett erkännande av att forskarna lyckats öppna ett nytt fönster mot universum, neutrinoastronomi. 	 
	 
Koshiba är numera Senior Counselor of International Center for Elementary Particle Physics, ICEPP och Professor emeritus vid University of Tokyo.

Koshiba tilldelades 2000 Wolfpriset i fysik tillsammans med Raymond Davis Jr..

Referenser

Noter

Externa länkar  
 Superkamiokande 50 000 tons vatten - Tjerenkov neutrinodetektor  (engelska)
 KamLAND 1000 tons vätske-scintillator  (engelska)
 Institute for Cosmic Ray Research (engelska)	 
 ICEPP om Professor Koshibas Nobelpris	 (engelska) 
 Nobelprize.org, Masatoshi Koshiba – Curriculum Vitae (engelska)

Nobelpristagare i fysik
Japanska fysiker
Wolfpristagare i fysik
Män
Födda 1926
Avlidna 2020  
WP:Projekt Japan
Kommendörer av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Alumner från Tokyos universitet
Riccardo Giacconi

Riccardo Giacconi, född 6 oktober 1931 i Genua, Italien, död 9 december 2018 i San Diego, Kalifornien, var en italiensk-amerikansk astrofysiker och pionjär inom röntgenastronomi.
Doktorsexamen 1954 vid Universitetet i Milano. 

Giacconi blev amerikansk nobelpristagare i fysik år 2002. Han tilldelades priset för sina "banbrytande insatser inom astrofysiken, som lett till upptäckten av kosmiska röntgenkällor". Han tilldelades halva prissumman. Den andra halvan delades av amerikanen Raymond Davis Jr. och japanen Masatoshi Koshiba.

För att upptäcka kosmisk röntgenstrålning, som absorberas av jordens atmosfär, krävs att instrumenten placeras i rymden. Giacconi konstruerade sådana instrument. Han upptäckte den första röntgenkällan utanför vårt solsystem och blev den förste som kunde konstatera att universum har en röntgensstrålande bakgrund. Giacconi konstruerade också de första röntgenteleskopen, med vars hjälp man tagit nya och skarpare bilder i röntgen av universum.

Asteroiden 3371 Giacconi är uppkallad efter honom.

Giacconi tilldelades 1987 Wolfpriset i fysik tillsammans med Herbert Friedman och Bruno Rossi.

Källor

Noter

Externa länkar 
 Nobelprize.org, Nobelpriset i fysik 2002
 Nobelprize.org, Riccardo Giacconi – självbiografi

Nobelpristagare i fysik
Italienska fysiker
Wolfpristagare i fysik
Män
Födda 1931
Italienska nobelpristagare
Avlidna 2018
Personer från Genua
Eric Cornell

Eric Allin Cornell, född 19 december 1961 i Palo Alto, Kalifornien, är en amerikansk nobelpristagare i fysik år 2001. Han tilldelades priset för "uppnående av Bose-Einsteinkondensationen i förtunnade gaser av alkaliatomer samt för tidiga fundamentala studier av kondensatens egenskaper". Han delade priset med tysken Wolfgang Ketterle och amerikanen Carl E Wieman.

Cornell fick doktorsgrad i fysik 1990 vid Massachusetts Institute of Technology (MIT). Han var forskare vid National Institute of Standards and Technology (NIST) och senare adjungerad professor vid University of Colorado. 

År 1924 gjorde den indiske fysikern Jagadish Chandra Bose viktiga teoretiska beräkningar på ljuspartiklar. Han skickade sina resultat till Einstein, som utvidgade teorin till en viss typ av atomer. Einstein förutspådde att om man kyler ner en gas av sådana atomer till mycket låg temperatur skulle alla atomer plötsligt samlas i det lägsta möjliga energitillståndet. Processen liknar den när vätskedroppar bildas ur en gas och kallas därför kondensation (Bose-Einsteinkondensat).

2001 års Nobelpristagare lyckades först 1995 åstadkomma detta extrema materietillstånd. Cornell och Wieman fick då fram ett renodlat kondensat av cirka 2 000 rubidiumatomer vid 20 nK (nanokelvin), det vill säga 0,000 000 02 grader högre än den absoluta nollpunkten.

Oberoende av Cornells och Wiemans arbeten, gjorde Ketterle motsvarande experiment på natriumatomer. De kondensat han lyckades framställa innehöll fler atomer och kunde därför användas för att undersöka fenomenet närmare. Med hjälp av två separata kondensat som fick expandera in i varandra kunde han få fram mycket tydliga interferensmönster. Detta experiment visade alltså att kondensaten innehöll helt koordinerade atomer.

Källor

Externa länkar

Nobelprize.org, Nobelpriset i fysik 2001
Nobelprize.org, Eric Cornell – självbiografi

Män
Födda 1961
Levande personer
Nobelpristagare i fysik
Amerikanska fysiker under 2000-talet
Personer från Palo Alto
Alumner från Massachusetts Institute of Technology
Alumner från Stanford University
Amerikanska nobelpristagare
Forskare från Kalifornien
Carl Wieman

Carl Edwin Wieman, född 26 mars 1951 i Corvallis, Benton County, Oregon, är en amerikansk nobelpristagare i fysik år 2001. Han tilldelades priset för "uppnående av Bose-Einsteinkondensationen i förtunnade gaser av alkaliatomer samt för tidiga fundamentala studier av kondensatens egenskaper". Han delade priset med tysken Wolfgang Ketterle och amerikanen Eric Cornell.

Wieman fick doktorsgrad i fysik vid Stanford University 1977. Han är professor i fysik vid University of Colorado.

År 1924 gjorde den indiske fysikern Bose viktiga teoretiska beräkningar på ljuspartiklar. Han skickade sina resultat till Einstein, som utvidgade teorin till en viss typ av atomer. Einstein förutspådde att om man kyler ner en gas av sådana atomer till mycket låg temperatur skulle alla atomer plötsligt samlas i det lägsta möjliga energitillståndet. Processen liknar den när vätskedroppar bildas ur en gas och kallas därför kondensation (Bose–Einstein-kondensat).

2001 års Nobelpristagare lyckades först 1995 åstadkomma detta extrema materietillstånd. Cornell och Wieman fick då fram ett renodlat kondensat av cirka 2 000 rubidiumatomer vid 20 nK (nanokelvin), det vill säga 0,000 000 02 grader högre än den absoluta nollpunkten.

Oberoende av Cornells och Wiemans arbeten, gjorde Ketterle motsvarande experiment på natriumatomer. De kondensat han lyckades framställa innehöll fler atomer och kunde därför användas för att undersöka fenomenet närmare. Med hjälp av två separata kondensat som fick expandera in i varandra kunde han få fram mycket tydliga interferensmönster. Detta experiment visade alltså att kondensaten innehöll helt koordinerade atomer.

Källor

Externa länkar
Nobelprize.org, Nobelpriset i fysik 2001
Nobelprize.org, Carl Wieman – självbiografi

Nobelpristagare i fysik
Amerikanska fysiker under 1900-talet
Amerikanska nobelpristagare
Amerikanska fysiker under 2000-talet
Forskare från Oregon
Personer från Benton County, Oregon
Födda 1951
Levande personer
Män
Alumner från Massachusetts Institute of Technology
Alumner från Stanford University
Wolfgang Ketterle

Wolfgang Ketterle. Född i Heidelberg 21 oktober 1957. Tysk nobelpristagare i fysik år 2001. Han tilldelades priset för "uppnående av Bose-Einsteinkondensationen i förtunnade gaser av alkaliatomer samt för tidiga fundamentala studier av kondensatens egenskaper". Han delade priset med amerikanerna Eric A Cornell och  Carl E Wieman.

Ketterle fick doktorsgrad i fysik 1986 vid Ludwig-Maximilians-Universität i München och Max-Planck-Institut für Quantenoptik i Garching. Han är nu professor vid MIT (Massachusetts Institute of Technology).

År 1924 gjorde den indiske fysikern Bose viktiga teoretiska beräkningar på ljuspartiklar. Han skickade sina resultat till Einstein, som utvidgade teorin till en viss typ av atomer. Einstein förutspådde att om man kyler ner en gas av sådana atomer till mycket låg temperatur skulle alla atomer plötsligt samlas i det lägsta möjliga energitillståndet. Processen liknar den när vätskedroppar bildas ur en gas och kallas därför kondensation (Bose-Einsteinkondensat).

2001 års Nobelpristagare lyckades först 1995 åstadkomma detta extrema materietillstånd. Cornell och Wieman fick då fram ett renodlat kondensat av ca 2 000 rubidiumatomer vid 20 nK (nanokelvin), dvs. 0,000 000 02 grader högre än den absoluta nollpunkten.

Oberoende av Cornells och Wiemans arbeten, gjorde Ketterle motsvarande experiment på natriumatomer. De kondensat han lyckades framställa innehöll fler atomer och kunde därför användas för att undersöka fenomenet närmare. Med hjälp av två separata kondensat som fick expandera in i varandra kunde han få fram mycket tydliga interferensmönster. Detta experiment visade alltså att kondensaten innehöll helt koordinerade atomer.

Källor

Externa länkar
Nobelprize.org, Nobelpriset i fysik 2001
Nobelprize.org, Wolfgang Ketterle – självbiografi

Nobelpristagare i fysik
Män
Födda 1957
Levande personer
Storkorset av andra klassen av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Alumner från Münchens tekniska universitet
Alumner från Ruprecht-Karls-Universität Heidelberg
Zjores Alfjorov

Zjores Ivanovitj Alfjorov, född 15 mars 1930 i Vitsebsk i Vitryssland i dåvarande Sovjetunionen, död 1 mars 2019 i Sankt Petersburg, en rysk nobelpristagare i fysik. Han tilldelades år 2000 priset för "utvecklingen av halvledarheterostrukturer för höghastighets- och optoelektronik". Han delade halva prissumman med tysken Herbert Kroemer. Den andra halvan tilldelades amerikanen Jack S. Kilby.

Alfjorov tog doktorsgrad i fysik och matematik 1970 vid A.F. Ioffe Physico-Technical Institute i S:t Petersburg (dåvarande Leningrad) i Ryssland. Han har varit föreståndare för detta institut sedan 1987.

Alfjorov, och Kroemer, har uppfunnit och utvecklat snabba opto- och mikroelektroniska komponenter, som bygger på skiktade halvledarstrukturer, så kallade halvledarhetero-strukturer. Snabba transistorer byggda med heterostrukturteknik finns bland annat i radiosatellitlänkar och i basstationerna för mobil telekommunikation. Laserdioder byggda med samma teknik ingår i tekniken för Internets optiska fibrer. De finns också i cd-spelare, streckkodsläsare och laserpekare med mera. Med heterostrukturteknik byggs också ljusstarka lysdioder som används i bromsljus på bilar, trafikljus och andra varningsljus.

Asteroiden 3884 Alferov är uppkallad efter honom.

Utmärkelser

Referenser

Externa länkar 

 Nobelprize.org, Nobelpriset i fysik 2000
 Nobelprize.org, Zhores Alferov – självbiografi

Personer inom nanoteknik
Nobelpristagare i fysik
Belarusiska fysiker
Födda 1930
Män
Personer från Vitsebsk
Avlidna 2019
Kyotopristagare
Belarusiska nobelpristagare
Officerare av Hederslegionen
Fysiker under 1900-talet
Fysiker under 2000-talet
Personer i Belarus under 1900-talet
Personer i Belarus under 2000-talet
Herbert Kroemer

Herbert Kroemer, född 25 augusti 1928 i Weimar, Tyskland, är en tysk nobelpristagare i fysik år 2000. Han tilldelades priset för "utvecklingen av halvledarheterostrukturer för höghastighets- och optoelektronik". Han delade halva prissumman med ryssen Zjores Alfjorov. Den andra halvan tilldelades amerikanen Jack S Kilby.

Kroemer tog doktorsgraden i fysik 1952 vid universitetet i Göttingen. Han var anställd bland annat vid RCA Laboratories, Princeton, NJ, USA 1954–1957 och vid Varian Associates, Palo Alto, CA, USA, 1959–1966. Han var professor i fysik vid University of Colorado, Boulder, 1968–1976 och därefter vid University of California, Santa Barbara, USA. 

Kroemer, och Alfjorov, har uppfunnit och utvecklat snabba opto- och mikroelektroniska komponenter, som bygger på skiktade halvledarstrukturer, så kallade halvledarhetero-strukturer. Snabba transistorer byggda med heterostrukturteknik finns bland annat i radiosatellitlänkar och i basstationerna för mobil telekommunikation. Laserdioder byggda med samma teknik ingår i tekniken för Internets optiska fibrer. De finns också i till exempel CD-spelare, streckkodsläsare och laserpekare. Med heterostrukturteknik byggs också ljusstarka lysdioder som används i bromsljus på bilar, trafikljus och andra varningsljus.

Källor

Externa länkar
Nobelprize.org, Nobelpriset i fysik 2000
Nobelprize.org, Herbert Kroemer – självbiografi

Personer inom nanoteknik
Kroemer, Herbert
Män
Födda 1928
Levande personer
Storkorset av andra klassen av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Alumner från Göttingens universitet
Alumner från Jena universitet
Jack S. Kilby

Jack St. Clair Kilby, född 8 november 1923 i Jefferson City, Missouri, död 20 juni 2005 i Dallas, Texas, var en amerikansk elektroingenjör och mottagare av Nobelpriset i fysik år 2000. Han tilldelades priset för sin "del i uppfinningen av den integrerade kretsen". Han tilldelades halva prissumman. Den andra halvan delades av tysken Herbert Kroemer och ryssen Zjores Alfjorov.

Kilby avlade civilingenjörsexamen i elektroteknik 1950 vid University of Wisconsin–Milwaukee. Han tog anställning vid Texas Instruments 1958. Under sommaren 1958 hade han inte rätt att ta ut semester utan var tvungen att jobba. Det var nu Kilby uppfann den integrerade kretsen och 1959 tog han ut patent på uppfinningen. Han var professor vid Texas A&M University åren 1978-1985.

Kilbys delaktighet i uppfinningen och utvecklingen av den integrerade kretsen (chippet) har revolutionerat modern mikroelektronik. Utan den integrerade kretsen skulle inte moderna datorer vara möjliga. Sådana kretsar ingår också numera i allt från tvättmaskiner och bilar till rymdsonder och medicinsk diagnostisk utrustning.

Källor

Fotnoter

Externa länkar
Nobelprize.org, Nobelpriset i fysik 2000
Nobelprize.org, Jack Kilby – självbiografi

Nobelpristagare i fysik
Amerikanska elektroingenjörer
Personer från Jefferson City
Män
Kyotopristagare
Födda 1923
Avlidna 2005
Alumner från University of Wisconsin–Madison
Råmjölk

Råmjölk eller kolostrum är den mjölk som däggdjur producerar de första dagarna efter en förlossning. Råmjölk har en annorlunda sammansättning än den vanliga mjölken som kommer senare. Framför allt har den en högre halt av proteiner och vissa mineralämnen. Den högre proteinhalten gör att mjölken stelnar, koagulerar, vid upphettning, något som utnyttjas i maträtten kalvdans. Råmjölk går inte att handla över disk. Den som lyckas få tag i råmjölk kan dock köpa mer än dagsbehovet eftersom den går utmärkt att frysa utan förändrade egenskaper, till skillnad från vanlig mjölk.

Kolostrum hos människor bildas från ungefär mitten av graviditeten och fram till cirka en vecka efter förlossning. Den innehåller 3 till 8 gånger mer protein och mineraler samt A- och E-vitamin, än vad den senare bröstmjölken gör, men har lägre halt av fett och laktos. I kolostrum finns det även högre halter av infektionshämmande proteiner än i mogen mjölk. Den innehåller även mer tillväxtfaktorer och hormoner. Efter kolostrum bildas så kallad övergångsmjölk innan modersmjölken har nått sin fulla mognad, cirka 3 veckor efter förlossningen. Flest immunglobuliner i råmjölken finns när man om man mjölkar/diar/ammar direkt efter förlossning.

Se även 
 Kalvdans
 Mjölkkörtel

Referenser 

Mjölk
Amning
Begrepp

Begrepp (av tyska Begriff, begreifen, begrepp, begripa) är inom filosofin det abstrakta innehållet i en språklig term, i kontrast till termen själv och de konkreta eller abstrakta objekt den syftar på.

Ett föremål som uppfyller ett antal begreppskännetecken sägs äga det begreppsinnehåll som krävs för att falla under ett visst begrepp. Begreppets begreppsomfång sägs omfatta dessa föremål och det att "ringa in" ett begrepp kallas begreppsbestämning.

Bildligt kan man se begrepp som behållare som innehåller språkliga uttryck i människans medvetande och förbinder dem med både föremålen i verkligheten och en logisk tankevärld. Empirismen vill placera behållarna i medvetandet och betraktar begreppen som produkter av en abstraktionsprocess medan platonismen och den logiska positivismen ser dem som logiska storheter som existerar oberoende av våra medvetanden och vårt språk.

Begreppsanalys och begreppsmodell 
Begreppsanalys syftar till att klargöra begreppens innebörd för att skapa ett gemensamt språkbruk inom en verksamhet. 
 
För att tydliggöra begreppens betydelse kan man använda en begreppsmodell. Denna definierar grafiskt och textuellt innebörden och anger deras termer.

Begreppsanalys och begreppsmodeller används ofta vid systemutveckling för att säkerställa att alla utvecklare och användare förstår varandra och använder väldefinierade begrepp.

Se även 
 Underbegrepp
 Faktum
 Idé
 Koncept
 Föreställning
 Objekt (filosofi)
 Begreppsrealism
 Begreppshistoria
 Nominalism
 Universaliestriden
 Talesätt

Källor 

Termer inom språkfilosofi

de:Begriff (Philosophie)
fr:Concept
nl:Concept (filosofie)
Kontrast

Denna artikel behandlar det optiska begreppet kontrast. För kontrast som används vid röntgenundersökningar, se kontrastmedel.

I samband med synperception är kontrast en stark skillnad i färg eller ljusstyrka som gör ett objekt urskiljbart gentemot andra objekt eller gentemot en bakgrund. Begreppet används även i överförd betydelse om andra sinnesintryck. I andra sammanhang, till exempel litterära framställningar, betyder kontrast en starkt framträdande olikhet som ibland övergår till en motsats.

Synperception
Vid synperception av fysiska objekt i naturlig miljö bestäms kontrasten av skillnaden i färg och ljusstyrka mellan det aktuella objekt och andra objekt i samma synfält. Eftersom den mänskliga synuppfattningen reagerar mer på kontrast än absolut luminans uppfattas omgivningen och dess utseende som likartad oavsett stora skillnader i belysning vid olika tidpunkter eller på olika platser.

I typografiska sammanhang är kontrasten skillnaden mellan färgen eller svärtan hos de tryckta tecknen eller objekten och bakgrunden som dessa är tryckta på. Detta spelar roll för läsbarhet av tryckt text och vid optisk teckenläsning. Kontrasten påverkas i dessa fall av färgskillnader mellan objektet och bakgrunden, papperstypen, trycksvärtan och rumsbelysningen.

För bildskärmar gäller på motsvarande sätt att kontrasten för ett bildelement är relationen mellan färgens intensitet eller ljusstyrka hos ett område som innehåller bildelementet och intensiteten av ett område som inte innehåller bildelementet. Hos många skärmar beror kontrasten på synvinkeln.

Mått på kontrast
För specialfallet där reflektiviteten mäts med monokromatiskt ljus kan kontrasten, C, mellan område A och B uttryckas som , där R står för reflektiviteten. Papper har en kontrast som varierar mellan 10:1 och 20:1.

Källor

Externa länkar
http://www.yorku.ca/eye/ (Visuell perception)

Synuppfattning
Optik
Typografi
Färglära
Södra Finlands län

Södra Finlands län (finska: Etelä-Suomen lääni) var ett län i Finland. Länet bildades 1998 och upphörde med utgången av år 2009, då Finlands indelning i län avskaffades. 

Det gränsade till Västra Finlands län och Östra Finlands län. Länet angränsar även till Finska viken och mot Ryssland.

Historia 
För historia, geografi och kultur, se Tavastland, Karelen och Nyland.

Vid länsreformen i Finland som genomfördes den 1 september 1997 reducerades antalet län i Finland från 12 till 6. Södra Finlands län skapades från de tidigare Nylands län, Kymmene län, samt de södra delarna av Tavastehus län.

Administration 
En länsstyrelse var en gemensam administrativ myndighet som leddes av sju olika ministerier. Länsstyrelsen i Södra Finlands län hade kontor på tre orter; huvudkontoret låg i Tavastehus, regionala tjänstekontor fanns i Helsingfors och Kouvola. Länshövdingen ledde länsstyrelsen. Omkring 380 personer arbetade på de olika kontoren.

Landskap 

Södra Finlands län var indelat i sex olika landskap (finska namn inom parentes):
 Södra Karelen (Etelä-Karjala)
 Päijänne-Tavastland (Päijät-Häme)
 Egentliga Tavastland (Kanta-Häme)
 Nyland (Uusimaa)
 Östra Nyland (Itä-Uusimaa)
 Kymmenedalen (Kymenlaakso) 

Landskapen i Södra Finlands län var indelade i 72 kommuner.

Heraldik 
Länsvapnet skapades genom att man kombinerade vapnen för de historiska landskapen Tavastland, Karelen och Nyland.

Kommuner 2009

Tidigare kommuner

Landshövdingar

Tuula Linnainmaa 1997–2003
Anneli Taina 2003–2009

Externa länkar 
 Länsstyrelsen i Södra Finlands län
Grundfärg

För andra betydelser, se Grundfärg (olika betydelser).
Grundfärg, grundmålning eller primer är en färg som läggs på som det första av flera färgskikt.

Se även 
 Grundering

Referenser

Målningsfärger
Gerard 't Hooft

Gerardus 't Hooft, född 5 juli 1946 i Den Helder, är en nederländsk fysiker som mottog Nobelpriset i fysik år 1999. Han tilldelades priset för sina "avgörande insatser rörande kvantstrukturen hos teorin för elektrosvag växelverkan i fysiken". Han delade priset med sin landsman Martinus J.G. Veltman, som var hans handledare under doktorandtiden.

't Hooft doktorerade i fysik 1972 vid universitetet i Utrecht och har varit professor i fysik vid detta universitet sedan 1977. Han är ledamot av Nederländernas vetenskapsakademi sedan 1982.

't Hooft och Veltman utvecklade de matematiska grunderna för den så kallade Standardmodellen för elementarpartiklar som beskriver och grupperar alla kända sådana partiklar. Genom deras arbete kan partiklars egenskaper bättre beräknas och förutsägas. Mer specifikt utvecklade de en metod för att demonstrera att gaugeteorier med spontant symmetribrott är renormerbara. Det viktigaste exemplet på en sådan teori är teorin för den svaga växelverkan som föreslagits av Sheldon Glashow, Steven Weinberg och Abdus Salam. Detta bevis var det avgörande steget som ledde till att Standardmodellen accepterades bland fysiker i allmänhet. 

Asteroiden 9491 Thooft är uppkallad efter honom.

Källor

Externa länkar 

 Nobelprize.org, Nobelpriset i fysik 1999
 Nobelprize.org, Gerardus 't Hooft – självbiografi

Nobelpristagare i fysik
Nederländska fysiker
Nederländska professorer
Personer verksamma vid universitetet i Utrecht
Ledamöter av National Academy of Sciences
Personer från Den Helder
Män
Födda 1946
Levande personer
Officerare av Hederslegionen
Wolfpristagare i fysik
Alumner från Utrechts universitet
Martinus J.G. Veltman

Martinus J.G. Veltman, född 27 juni 1931 i Waalwijk i Noord-Brabant, död 4 januari 2021  i De Bilt i provinsen Utrecht, var en nederländsk fysiker. Han tilldelades Nobelpriset i fysik år 1999 för sina "avgörande insatser rörande kvantstrukturen hos teorin för elektrosvag växelverkan i fysiken". Han delade priset med sin landsman Gerard 't Hooft.

Han avlade doktorsgraden i fysik 1963 vid universitetet i Utrecht. Han var professor i fysik vid universitetet i Utrecht 1966–1981 och vid University of Michigan, Ann Arbor, från 1981 fram till sin död. Han var ledamot av den holländska vetenskapsakademien sedan 1981.

't Hooft och Veltman utvecklade de matematiska grunderna för den så kallade standardmodellen för elementarpartiklar som beskriver och grupperar alla kända sådana partiklar. Genom deras arbete kan egenskaper hos gamla och nya partiklar bättre beräknas och förutsägas.

Asteroiden 9492 Veltman är uppkallad efter honom.

Källor

Externa länkar 
Nobelprize.org, Nobelpriset i fysik 1999
Nobelprize.org, Martinus Veltman – självbiografi

Nederländska fysiker
Nederländska professorer
Personer verksamma vid universitetet i Utrecht
Nobelpristagare i fysik
Nederländska nobelpristagare
Fysiker under 1900-talet
Nederländska forskare under 1900-talet
Personer från Waalwijk
Födda 1931
Avlidna 2021  
Män
Alumner från Utrechts universitet