kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Tilltugg

Tilltugg eller snacks är föda vars huvudsyfte inte är att mätta, utan mer för att tillfredsställa smaklökarna. Tilltugg serveras vanligtvis tillsammans med dryck.

Några exempel på tilltugg är potatischips, popcorn och jordnötter, men även nyttigare sorters tilltugg som minimorötter och skuren gurka är vanligt. Vid finare sociala tillställningar förekommer ofta mer avancerade former av tilltugg, exempelvis snittar som består av munsbitsstora smörgåsar med exklusiva pålägg. Tilltugg är även vanligt förekommande vid hemmakvällar framför till exempel TV:n. Ibland förekommer dippsåser i anslutning till tilltugget.

Se även 
Godis
Ostbricka

Referenser
Hans Krebs

Det finns flera personer med namnet Hans Krebs:

* Hans Krebs (politiker) (1888-1947)
 Hans Krebs (general) (1898-1945)
 Hans Krebs (biokemist) (1900-1981)
Eduard von Böhm-Ermolli

Eduard von Böhm-Ermolli, född 12 februari 1856 i Ancona, död 9 december 1941 i Troppau, var en österrikisk friherre och general i österrikisk-ungerska armén under första världskriget.

Biografi
Böhm-Ermolli blev officer vid kavalleriet 1875, överste och regementschef 1896, generalmajor 1903 och fältmarskalklöjtnant 1907. 1911 utnämndes han till chef för 1:a armékåren i Krakau, blev general vid kavalleriet 1912, generalöverste 1916 samt slutligen fältmarskalk 1918. Vid första världskrigets utbrott blev Böhm-Ermolli chef för den först mot Serbien och sedan i Galizien opererande 2:a armén, med vilken han 22 juni 1915 återtog Lemberg. I början av 1916 blev han armégruppchef och kämpade med växlande framgång mot Aleksej Brusilov, som 1917 tvingades utrymma hela Galizien. I början av 1918 ledde han infallet i Ryssland och blev i april överbefälhavare i Ukraina.

År 1940 hedersutnämndes han till generalfältmarskalk av Wehrmacht (Tysklands försvarsmakt 1935–1945).

Källor
Svensk uppslagsbok, Lund 1930

Externa länkar

Österrikiska fältmarskalkar
Österrikiska militärer under 1800-talet
Österrikiska militärer under 1900-talet
Personer från Ancona
Födda 1856
Avlidna 1941
Män
Svensk uppslagsbok
International Union of Pure and Applied Chemistry

IUPAC, International Union of Pure and Applied Chemistry, Internationella kemiunionen är en internationell oberoende organisation grundades 1919 och har sitt säte i Zürich i Schweiz, som vars medlemmar utgörs av de olika nationella kemiakademierna. Svenska nationalkommittén för kemi företräder Kungliga Vetenskapsakademien i IUPAC.

IUPAC arbetar bland annat med att förenkla naturvetarnas arbete genom att utveckla standarder och rekommendationer för kemisk nomenklatur och frågor rörande atommassor, kemiutbildning med mera.
IUPAC ger sedan 1960 ut tidskriften Pure and Applied Chemistry där IUPAC:s rekommendationer och råd publiceras.

Se även 
 IUPAC-nomenklatur
 Compendium of Chemical Terminology

Källor

Externa länkar 
 International Union of Pure and Applied Chemistry

Organisationer inom kemi
Polotsk

Polotsk (, även känt som Polatsk, Polatsak) är en stad i Belarus, belägen 200 km nordöst om Minsk. Staden ligger på högra stranden av den segelbara Düna och vid Riga-Smolensk-järnvägen.

Historia 

I de fornnordiska sagorna kallades staden Paltejsborg eller Paltejsk (i Gårdarike).

Poletsk hade en ålderdomlig prägel och är en av de äldsta städerna i Belarus. Den gick år 862 i arv efter Rurik till hans efterföljare, kom under litauiskt välde 1320, erövrades av Ivan den förskräcklige 1563, kom under polskt välde 1579 och annekterades av Kejsardömet Ryssland vid Polens första delning 1772, där orten sedermera införlivades med guvernementet Vitebsk. Staden förstördes delvis av fransmännen 1812.

Polotsk hade länge en stor judisk befolkning och kring 1897 var cirka 61 procent av befolkningen judisk, men den judiska befolkningen minskade drastiskt på grund av pogromer i början på 1900-talet. 1939 hade orten en befolkning på 24 816 invånare, varav 22 procent var judar. Under andra världskriget erövrades Polotsk av tyskarna 1941, då större delen av den judiska befolkningen mördades. Staden återtogs av Röda armén 1944.

Se även 
 Städer i Viciebsks voblasć
 Belarus städer

Referenser

Externa länkar 

 Polotsk, Svensk uppslagsbok, 1955.

Städer i Viciebsks voblasć
Svensk uppslagsbok
Vitsebsk

Vitsebsk (belarusiska: Віцебск eller Viciebsk), även känt som Vitebsk, är en stad i nordöstra Belarus, belägen vid floden Dvina. År 2016 hade staden 368 574 invånare .

Historia 
Vitsebsk nämndes första gången 1021 och tillhörde då furstendömet Polotsk, men var därefter ett par århundraden huvudort i ett eget furstendöme, som 1320 förenades med Litauen.

Vitsebsk var åren 1802-1924 huvudstad i guvernementet Vitebsk, beläget vid Düna och den där utfallande
Vitba. År 1913 hade staden 108 909 invånare, därav omkring hälften
judar. Under den tyska ockupationen 1941-44 förintades större delen av stadens judiska befolkning.

Den i Frankrike verksamme konstnären Marc Chagall föddes i närbelägna Liozna, fyra mil östsydöst om staden.

Sport 
 FK Vitsebsk (fotbollsklubb);
 Central sport komplex stadion, (kapacitet: 8.100)

Se även 
 Städer i Viciebsks voblasć
 Belarus städer

Referenser

Externa länkar 

 
Städer i Viciebsks voblasć
Acidos

Acidos eller syraförgiftning är inom medicin beteckningen på tillståndet då det arteriella blodets pH-värde sjunker under 7,35. Då pH istället överstiger 7,45 benämns tillståndet alkalos.

Acidos kan ha flera olika orsaker. Kraftig acidos är akut livshotande.

Respiratorisk acidos 
Respiratorisk acidos inträffar då kroppen inte kan göra sig av med koldioxid (exempelvis kolsyra) via lungorna i tillräcklig omfattning (hypoventilation). Koldioxiden ansamlas i blodet och sänker blodets pH-värde. Respiratorisk acidos kan uppstå till exempel vid en astmaattack eller andningsstillestånd. Många kroniska lungsjukdomar kan orsaka acidos, till exempel emfysem och lungfibros.

Även tablett- eller växtgiftintoxikationer, omfattande thoraxskador och ofri luftväg på grund av svullnad eller främmande kropp, kan ge respiratorisk acidos. 

Symtom på en respiratorisk acidos är bland annat trötthet, oro, huvudvärk, hastig puls, initialt även stegrat blodtryck som senare faller med cyanos och medvetanderubbning som följd. Åtgärder som snabbt bör vidtas är att skapa fri luftväg, tillföra syrgas eller respiratorbehandling/CPAP.

Metabol acidos 
Metabol acidos inträffar då sura metaboliter ansamlas i blodet, alternativt att basiska sådana går förlorade. Detta kan bero på en ökad bildning av sura metaboliter, till exempel myrsyra vid metanolförgiftning, oxalsyra vid glykolförgiftning, eller ketonkroppar vid okontrollerad diabetes (ketoacidos).

Även diarré kan leda till acidos på grund av förlust av vätekarbonat varmed en störning i syrabas-balansen inställer sig. Det kan också bero på en nedsatt utsöndring från njurarna av sådana metaboliter vid kronisk njursvikt (uremi).

Referenser 

Akuta sjukdomstillstånd
Syra-basobalans
Podolien

Podolien (ukrainska Поділля, Podillja) är ett historiskt landskap beläget i nuvarande västra/centrala Ukraina och nordöstra Moldavien.

Historia 

Podolien tillhörde furstendömena Kiev och Volynien när det vid mitten av 1300-talet erövrades av Storfurstendömet Litauen och sedan kom att ingå i Polsk-litauiska samväldet. År 1672 erövrade Osmanska riket området. I och med det osmanska nederlaget i slaget vid Zenta 1697 mot det Habsburgska riket tvingades Osmanska riket till fred, som verkligställdes 1699 i Karlowitz. Eftersom Polen spelat en avgörande roll under kriget mot Osmanska riket återfick Polen Podolien. Vid Polens första delning (1772) föll en mindre del i väster till Österrike, vid de senare delningarna (1793 och 1795) tog Kejsardömet Ryssland det övriga, som 1796 tillsammans med Bratslav blev ett särskilt guvernement, Guvernementet Podolien.

Referenser

Externa länkar 
 Podilia in Internet Encyclopedia of Ukraine. 

Ukrainas geografi
Volynien

Volynien (ukrainska: Волинь, Volyn; polska: Wołyń; ryska: Волынь, Volyn; tyska: Wolhynien eller Wolynien) är ett historiskt landområde i det nuvarande västra Ukraina och östra Polen. Under österrikisk kontroll ändrades namnet till Lodomerien och utgjorde tillsammans med Galizien ett kronland. Arealen var 71 853 km2. Området har liksom staden Volodymyr sitt namn av Volodymyr den helige, grundaren av Kyivriket.

Beskrivning
Den högre liggande, södra delen var fylld av sydryska höjdryggen, även kallad Avratynskplatån, en blott skenbart med Karpaterna sammanhängande, under paleozoisk tid veckad bergssträcka, som emellertid blivit av erosionen så utjämnad, att endast få punkter nådde över 300 m.; största höjden, vid Kremenets, är 405 m.

Norra delen däremot var ett slättland med svag lutning mot Pinskträsken; det bar länge sitt gamla namn Polesien. Volynien tillhör huvudsakligen Dneprs flodområde, genom Pripet, som från höger upptar Turia, Styr och Goryn med Slutj; Teterev går direkt till Dnepr.

Södra gränsen för det område, som under istiden varit täckt av inlandsis, löper tvärs över Volynien. En följd därav var, att en motsats utbildats mellan en skogrik nordlig del och en skogfattigare sydlig med god åkerjord. Huvudnäringar var åkerbruk och ladugårdsskötsel; mest odlades råg och havre, i mindre grad vete, även korn, bovete, sockerbetor och tobak. Biodlingen var ansenlig.

I Polesien idkades skogsavverkning samt tillverkas beck, tjära och pottaska. Ur marken hämtas kol och lignit, kaolin samt något grafit. Industrin var inte obetydlig och omfattar utom brännerier och sockerfabriker tillverkning av glas, porslin, papper, maskiner och yllevaror.

Befolkning och historia

Befolkningen, som 1906 uppgick till 3 547 500 personer, uppskattades 1915 till 4 241 800 personer. Till större delen utgjordes densamma av ukrainare (omkring 3/4 1906), 13,2 procent var judar, 5,7 procent tyskar och 5,2 procent polacker.

Landet, som redan i tidig medeltid var bebott av slaver, var oberoende till 1300-talet, då det anslöts till Litauen, förenades 1569 med Polen och kom genom detta lands andra och tredje delning (1793 och 1795) till Ryssland.

I Volynien, som under mellankrigstiden ingick i Polen, utgjordes befolkningen till största delen av ukrainare. Städerna hade också inslag av judisk och polsk kultur – se Polens historia#Etniska minoriteter efter kriget 1919-1921 och Polens historia#Polens demografi (1931). Den ukrainska befolkningens ställning i Polen var grunden till långvarig oro i regionen.

Städer 
 Volodymyr
 Lutsk
 Rivne
 Kovel
 Berestetjko
 Dubno

Källor

Externa länkar 

 Volhynia i Internet Encyclopedia of Ukraine. 
 Volhynian Massacre

Ukrainas geografi
Polens geografi
Österrike-Ungerns riksdelar och länder
Novotjerkassk

Novotjerkassk (ryska Новочеркасск) är en stad i Rostov oblast, Ryssland. Den är grundad 1805 och är belägen vid floden Aksaj, 40 kilometer nordöst om Rostov-na-Donu. Staden är mest känd som donkosackernas huvudstad efter Starotjerkassk, den tidigare huvudstaden.

Perioden 1918-20 var Novotjerkassk centrum för donkosackernas upprorsrörelse. Novotjerkassk polytekniska institut grundades 1907.

Novotjerkassk har en stor industrisektor som tillverkar stora serier lok till järnvägarna i Ryssland och andra f.d. sovjetrepubliker.

Administrativt område 
Novotjerkassk var tidigare uppdelat i centralorten samt Donskoj, som sedan 2004 är sammanslagen med centrala Novotjerkassk.

Källor

Externa länkar 
Stadens officiella webbplats

 
Orter grundade 1805
Städer i Ryssland
Murmansk

Murmansk (; ; ; ) är en stad i nordvästra Ryssland, belägen på östra sidan av Murmanskfjorden på Kolahalvöns nordkust. Den har strax över 300 000 invånare och är därmed den största staden på Nordkalotten samt även den största i världen norr om norra polcirkeln. Staden är administrativ huvudort för Murmansk oblast.

Murmansk har en hamn mot Barents hav, och ligger inte långt ifrån Norge, Sverige och Finland. Hamnen hålls isfri året runt tack vare de varma strömmarna från Nordatlanten. I och kring staden finns flera stora militära installationer. Högkvarteret för ryska ishavsflottan finns i Murmansk.

Murmansks historia 
Före första världskriget var Murmansk bara en liten by. När den isfria hamnen i Murmansk byggdes 1915–1916 och förbands med järnvägen till Petrograd (det krigstida namnet på Sankt Petersburg) började stadens utveckling till storstad. Officiellt grundades staden den 4 oktober 1916 under namnet Romanov-na-Murmane (Romanov-på-Murman). Efter ryska revolutionen fick staden sitt nuvarande namn. 
Staden var 1918–1920 besatt av Ententemakternas antibolsjevikiska interventionsstyrkor och vita styrkor.
Under andra världskriget fick Murmansk stor betydelse eftersom krigsmateriel kunde komma via dess hamn till Sovjetunionen från USA och Storbritannien. Murmansk förstördes till stor del av tyska bombningar men återuppbyggdes efter kriget. 

År 1989 organiserade norska, danska och finska freds- och miljöorganisationer Freds- och miljöfestivalen i Murmansk.

Dagens Murmansk 
Murmansk är den största staden norr om polcirkeln och är administrationscentrum för Murmansk oblast. Staden är indelad i tre huvuddistrikt; Leninskij, Oktiabrskij och Pervomajskij. I Murmansk finns en handelshamn som grundades 1915, en fiskehamn från 1934, den första ryska trålaren, från 1920, isbrytare och många andra företag och verksamheter. De två största näringsgrenarna i Murmansk är just fiske och transport. En stor del av tonnaget består av kol som fraktas till Murmansk med järnväg från kolgruvorna i Sibirien, på östra sidan av Uralbergen. År 2009 fraktades 12,2 miljoner ton kol genom hamnen.

Turismen i Murmansk är också viktig, till Murmansk kommer besökare från hela världen för att åka med isbrytare till Nordpolen, skidsport och laxfiske.

Administrativ indelning och befolkningsutveckling 
Murmansk är indelad i tre stadsdistrikt. 

Staden har upplevt en kraftig befolkningsminskning sedan början av 1990-talet. Innan Sovjetunionen upplöstes var lönen mer än dubbelt så hög - 120 procent högre - än i de södra delarna av landet. Semestern var 49 dagar mot 24, och vart tredje år fick arbetarna en gratis resa till valfri ort. 

Vid folkräkningen 1989 hade Murmansk 468 039 invånare.

Resemöjligheter 

Det finns flyg till Murmansk från Sankt Petersburg och Moskva, samt från Norge och Finland. Det går tåg från Sankt Petersburg (28 timmar) och Moskva (36 timmar). Det finns bilvägar från Norge och Finland, där det också går bussar.

Källor

Externa länkar 

Orter grundade 1916
Städer i Ryssland
Vita havet

Vita havet (, Beloje more) är en vik i nordvästra Ryssland från Barents hav, belägen mellan Kolahalvön och Kaninhalvön. Vita havet täcker en yta av 90 000 km² med ett medeldjup på knappt 70 meter och det största kända djupet är 343 meter i nordöstra delen av Kandalakshabukten.

Vita havets mynning ligger mellan Svjatoj-Nos på Kolahalvön och Kanin-Nos på Kaninhalvön. På östsidan av Vita havets yttre del finns Mezenbukten, där ett 50 km brett sund, Gorlo, leder till den inre delen av Vita havet, som förgrenar sig i tre store vikar, Dvinabukten och Onegabukten i öst och Kandalaksjabukten i nordväst. Vid inloppet till Onegabukten ligger Solovetskijöarna.

Vita havet har en låg salthalt på grund av färskvattenstillförsel från Norra Dvina. Viken är islagd vintertid och fri från drivis endast från slutet av maj till slutet av oktober, men farlederna hålls öppna även på vintern med hjälp av isbrytare. Den viktigaste hamnen är Archangelsk. Vitahavskanalen förbinder havet med sjöarna Onega och Ladoga samt Östersjön.

Området kring Vita havet bebos till största delen av ryssar, men även olika finsk-ugriska folkgrupper så som samer, kareler och finnar bebor området. Det karelska och finska namnet för Vita havet är Vienanmeri.

Referenser

Externa länkar 

Europas innanhav
Bukter i Ryssland
Bukter i Norra ishavet
Bełżec

Bełżec () är en by i Lublins vojvodskap i nuvarande sydöstra Polen som har blivit internationellt känd för ett av Nazitysklands förintelseläger.

Lägrets historia 

Lägret i Bełżec inrättades i april 1940 som arbetsläger. På order av Reichsführer-SS Heinrich Himmler initierade Odilo Globocnik lägrets ombyggnad till förintelseläger i november 1941. Ombyggnaden leddes av SS-Obersturmführer Richard Thomalla. Till kommendant utsågs Christian Wirth, som hade erfarenhet från Nazitysklands eutanasiprogram Aktion T4. Bełżec var ett av de tre förintelseläger, som ingick i Operation Reinhard, kodnamnet för nazisternas utrotning av Generalguvernementets judiska befolkning. Bełżec var beläget i distriktet Lublin.

I mars 1942 inleddes lägrets verksamhet, som pågick till slutet av december samma år. Under de första månaderna 1943 försökte man utradera spåren av lägret, den så kallade Aktion 1005. Bland annat lät man gräva upp liken efter de mördade och bränna dessa på stora bål. Man beräknar att omkring 600 000 judar och cirka 15 000 romer mördades i Bełżec.

Endast två interner som lyckades fly från Bełżec vittnade i domstol om sina upplevelser, Rudolf Reder och Chaim Herszman. Den senare sköts den 19 mars 1946, dagen efter att ha vittnat om sina upplevelser i lägret.

Kommendanter 
 Christian Wirth (1941–1942)
 Gottlieb Hering (1942–1943)

Övrig personal (urval) 
 Heinrich Barbl
 Arthur Dachsel, lägerfunktionär i Bełżec och senare i Sobibór, försvann 1945
 Reinhold Feix, född 3 juli 1909, Hauptscharführer, död 1969
 Heinrich Gley
 Karl Gringers, dödad i Italien 1944
 Rudolf Göckel, ansvarig för tågtransporterna i lägret, död 1965
 Lorenz Hackenholt
 Fritz Jirmann
 Josef Oberhauser
 Karl Schluch
 Gottfried Schwarz
 Friedrich "Fritz" Tauscher, född 20 maj 1903, Oberscharführer, tjänstgöring i Bełżecs krematorium, senare kommendant för tvångsarbetslägret i Dorohucza, begick 1965 självmord i fängelse
 Ernst Zierke

Se även 
 Förintelseläger
 Koncentrationsläger i Nazityskland
 Märken för fångar i nazistiska koncentrationsläger
 Porajmos, nazisternas folkmord på romer

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar 

Koncentrationsläger i Nazityskland
Operation Reinhard
Byar i Lublins vojvodskap
Generalguvernementet
Förintelseläger
Sobibór (förintelseläger)

Sobibór är en by i Lublins vojvodskap i östra Polen. Under andra världskriget var Sobibór platsen för ett av Nazitysklands förintelseläger. Tillsammans med förintelselägren i Bełżec och Treblinka ingick Sobibór i Operation Reinhard, en aktion för förintandet av alla judar i Generalguvernementet. Sobibór var beläget i distriktet Lublin.

Sobibór, som uppfördes under ledning av bland andra SS-Obersturmführer Richard Thomalla, stod klart i mars 1942 och inledde sin verksamhet månaden därpå. Till kommendant utnämndes Franz Stangl. Fram till den 14 oktober 1943, då en revolt i lägret ledde till dess stängning, mördades uppskattningsvis 250 000 människor, de flesta judar. Efter stängningen förstörde tyskarna lägret helt, för att försöka hindra att lägret, och verksamheten där, skulle bli känt. 2014 har arkeologer bland annat funnit grunder till gaskamrar och föremål. 

Sobibór ligger nordost om staden Chełm, och anses därför av vissa vara detsamma som lägret Wolzek, som Rudolf Höss nämnde under Nürnbergprocessen.

Externa länkar 
 Sobibor miejsce pamieci i muzeum Sobibor minnesplats och museum.

Kommendanter 
 Franz Stangl (april 1942 – augusti 1942)
 Franz Reichleitner (september 1942 – oktober 1943)
 vicekommendant Gustav Wagner (september 1942 – oktober 1943)
 (Lager 1) Karl Frenzel (augusti 1942 – oktober 1943)

Övrig personal 
 Heinrich Barbl
 Ernst Bauch, född 30 april 1911, död 4 december 1942 i Berlin, begick självmord
 Erich Bauer
 Rudolf Beckmann
 Kurt Bolender
 Werner Dubois
 Erich Fuchs
 Hubert Gomerski
 Siegfried Graetschus
 Lorenz Hackenholt
 Josef Hirtreiter
 Franz Hödl
 Alfred Ittner
 Robert Jührs
 Heinrich Matthes
 Willi Mentz
 Ernst Stengelin
 Franz Suchomel
 Friedrich "Fritz" Tauscher, född 20 maj 1903, Oberscharführer, begick 1965 självmord i fängelse
 Heinrich Unverhau
 Josef Vallaster
 Gustav Wagner
 Franz Wolf
 Ernst Zierke

Filmer 
År 1987 producerades TV-filmen Flykten från Sobibór om revolten i lägret. Den skildrar hur människorna i lägret gjorde allt för att nå friheten.

Referenser

Noter

Tryckta källor

Se även 
 Förintelseläger
 Koncentrationsläger i Nazityskland
 Lista över koncentrationsläger
 Märken för fångar i nazistiska koncentrationsläger
 Arbetsläger

Externa länkar 

Koncentrationsläger i Nazityskland
Byar i Lublins vojvodskap
Operation Reinhard
1942 i Polen
Förintelseläger
Jimmie Nicol

James George "Jimmie" Nicol, född 3 augusti 1939 i London, är en brittisk trumslagare.

Nicol är mest känd för sitt korta inhopp i The Beatles under gruppens världsturné 1964, när Ringo Starr akut hamnat på sjukhus och opererat bort tonsillerna. Han spelade med Beatles på konserter i Danmark, Nederländerna, Hongkong och Australien, innan den tillfrisknade Starr reste ikapp och tog över trummandet.

Nicol fick ingen större karriär efter den korta stunden i rampljuset. Han gav ut några skivor och var dessutom medlem i den svenska gruppen The Spotnicks mellan 1965 och 1967.

Externa länkar 
Jimmie Nicol Not just a temporary Beatles drummer!

Brittiska trummisar
The Beatles
Män
Födda 1939
Levande personer
Formellt system

Ett formellt system, även kallat axiomatiskt system, är ursprungligen en symbolisk representation av en matematisk teori. En uppsättning axiom formuleras i ett begränsat symboliskt språk och med hjälp av bestämda härledningsregler kan därefter vissa formler härledas. Sådana härledbara formler kallas teorem. Även axiomen själva räknas som teorem.

Det finns formella system för första ordningens logik, satslogik, modallogik, relationell logik etc. Det finns också formella system, som ZF och ZFC, som formaliserar mängdteori genom att omfatta både första ordningens logik och ett antal mängdteoretiska axiom.

Inget hindrar att man skapar ett formellt system utan att ha en matematisk teori i åtanke. Det formella systemet har då en närmast kombinatorisk tolkning. Ett exempel på ett sådant system är om man tar följande formler som axiom:

 AB
 CB

och inför följande "härledningsregler":

På alla ställen där det står B får man lägga till B direkt efter.
Man får ta bort C var man vill.

Då är "formeln" BBB härledbar:

CB -(H1)→ CBB -(H1)→ CBBB -(H2)→ BBB

Den här typen av formella system har visst intresse i datorvetenskap och som verktyg inom matematisk logik, men det filosofiska intresset är begränsat.

Se även 
 Logik
 Formalism

Matematisk logik
Sega råttor

Sega råttor (även kallade godisråttor och geléråttor) är en typ av gelé-godis format som råttor med lång, kraftig svans. Sega råttor förekommer som lösgodis, i påse (ibland under namnet gelémöss) och i diverse godisblandningar. Geléråttor innehåller bland annat socker, gelatin och färgämnen.

Sega råttor har sålts sedan början av 1900-talet och förändrats något genom åren, främst storleksmässigt. Nu för tiden finns godisråttan i extra stort format med en styckvikt på 2 kilo, vilken förekommer som exempelvis lotterivinst. Idag går det även att köpa godiset rättvisemärkt.

Sega råttor finns i en mängd olika färger, vanligaste färger är röd, gul, grön, orange och svart. Färgglada sega råttor har fruktsmak medan de svarta har lakritssmak.

"Godisråtta" brukar man skämtsamt benämna personer som har stor aptit för godis.

Se även 
Godisnappar

Referenser 

Gelégodis
Namnskydd

Namnskydd är ett begrepp som används inom livsmedelsbranschen för att garantera en produkts innehåll. Exempelvis får vem som helst tillverka en produkt och kalla den för "Falukorv" förutsatt att produkten innehåller det för falukorv specificerade innehållet. Det måste exempelvis vara en viss procentandel köttinnehåll. Dessutom finns det ett antal andra matprodukter, som kalvsylta, leverpastej med flera som är skyddade. Endast de exakta namnen är skyddade, vilket gör att till exempel mors falukorv, smålandssylta och lunchkorv inte behöver leva upp till specifikationerna.

Enligt franska bestämmelser med delvis internationell räckvidd får en dryck benämnas champagne endast om den är framställd inom regionen Champagne, och likadant cognac endast om den är framställd inom arrondissementet Cognac.

Av liknande skäl är Svensk roquefortost numera en otillbörlig benämning.

Se även 
 DOC, Denominazione di Origine Controllata
 DOP, Denominazione di Origine Protetta
 Skyddad ursprungsbeteckning
 Varumärke
 World Intellectual Property Organization, WIPO

Immaterialrätt
Monopol