kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Dubbelväv

Dubbelväv, även Bindetrådsväv, är en typ av mönsterväv, bestående av dubbla tyglager där garn från de olikfärgade skikten korsar varandra vid vissa ställen så att ett mönster bildas.

Baksidan kan därigenom bli alldeles olik framsidan med detta vävsätt. Baksidan kan vara av enklare slag. En förstärkningsvarp, som inte behöver binda inslaget, kan ligga mitt emellan de båda varpsystemen, så som är vanligt i de tyska medeltida Regensburgvävnaderna. Dubbelvävnad brukas vid fabriksvävnad bland annat i piké, i många slags kapp- och rocktyger, plädvävnader och andra tjocka yllevävnader. Dubbelväv har även förekommit vid flera slags mattvävnad och liknande i handvävstol.
 
En särskild grupp dubbelvävar är kända från svensk medeltid och har anträffats i kyrkor. Dessa dubbelvävar är två- eller flerfärgade, mönstren i det närmaste lika på båda sidorna men färgerna alternera. Vävnaderna har betraktats som svenska men kan möjligen stamma från Italien. Mönstren är alltid förenklingar av italienska praktvävnader och utgör mestadels symmetriskt anordnade små träd med parställda fåglar.

En annan fristående grupp bilder de så kallade finnvävnaderna.

Redan under den tidiga medeltiden introducerade den katolska kyrkan dubbelväven i Finland. Den äldsta dokumenterade väven härrör sig från 1500-talet. På grund av den långsamma och avancerade tekniken för Mönster (dekoration)mönsterkomposition och vävning spred den sig inte till allmogen nämnvärt.

Historia
Vävtekniken är känd sedan medeltiden och har använts i Peru, Iran och mellanamerika.

Finnväv
Finnväven är en mönstrad, vanligen tvåfärgad dubbelväv som endast hänger ihop där mönstret betingar färgombyte. Baksidan är därför ett slags negativ av framsidan. Väven vävs i fyrskaft, 2 för varje vävskikt. Bindingen är i varje skikt regelbunden tuskaft. Vanligen är både varp och inslag i ylle.

Förutom i Skandinavien förekommer denna variant av dubbelväv även i Finland, Baltikum och Polen.

Finnväv har lång tradition i Sverige och har bland annat använts i en av Överhogsdalsbonaderna från Härjedalen från någon gång mellan år 1040 och år 1170. Andra medeltida exempel är Kyrkåstapeten, listen från Revsund, samt flera norska vävnader. En lite senare finnväv är Grödingebonaden. Under Vasatiden var  vanligaste och typiska konstvävnaden i Sverige.

Namnet finnväv finns dokumenterat först under 1500-talet. Finnväv har senare utövats av allmogen i Bohuslän, norra Halland, Härjedalen och Jämtland. Medeltida finnvävar hämtar sina mönster från inhemskt nordisk samt äldre orientalisk motivkrets, men bygger senare främst på renässansmotiv. Genom de Ekenmarkska mönsterböckerna spreds kunskapen om en slags mönstersolvad finnväv, som fick stor popularitet.

I modern tid har termen bohusväv använts om finnvävar inspirerade av allmogevävnader från Bohuslän.

Se även 
Bindetrådsväv
Rundväv

Referenser 

Vävsätt
Flätning

Flätning har flera betydelser:

 Flätning – en metod att av olika material skapa flätor i dekorativt eller praktiskt syfte, se fläta
 Flätning (runsten) – den vanligaste bindningstekniken på en runsten
Pappersgarn

Pappersgarn är tillverkat av papper som lindas eller viras samman till ett slags tråd lindat på härva. Garnet lämpar sig för dekorativa vävar, och vävs i fuktat tillstånd för att vara böjligt. Man doppar garnet inför vävningen i vatten och låter det droppa av en stund för att vara just bara fuktat.

Traditionell användning
Under krigsåren och tiden närmast därefter, användes pappersgarn till skördegarn, omslagsgarn, rep, linor o d. Detta garn levererades i nystan och rullar på samma sätt som garn av hampa o d. 

Garnet var spunnet av pappersremsor, vanligen mellan 20 och 100 mm breda i längder mellan 10 och 12 000 m och en vikt på 40 – 60 g/m2. För att göra pappersgarnet hållbart mot fukt impregnerades papperet på olika sätt.

Källor

Papper
Pappersprodukter
Tråd och garn
Philadelphia Phantoms

Philadelphia Phantoms var ett lag i AHL från 1996 till 2009 och var Philadelphia Flyers farmarlag. Phantoms har vunnit Calder Cup en gång, 1998. Phantoms spelade sin första match 4 oktober 1996. Inför säsongen 2009/2010 flyttade laget till Glens Falls, New York och blev Adirondack Phantoms.

Se även
Philadelphia, Pennsylvania

Externa länkar
Officiell webbplats

Upplösta ishockeyklubbar i USA
Sport i Philadelphia
Sportklubbar bildade 1996
Sportklubbar upplösta 2009
Ishockeyklubbar i Pennsylvania
AHL-lag
Farmarlag till Philadelphia Flyers
Brickvävning

Brickvävning är en textil teknik för att framställa band. Banden blir stadiga och slitstarka och har exempelvis brukats till hängslen, bälten och tömmar. Brickvävda strumpeband, bälten och hängslen ingår i många svenska och nordiska folkdräkter. De används också för att sätta upp varpen i varptyngda vävar.

Redskap
Som redskap används ett antal brickor (bandbrickor) 3-,4-,5- eller 6-kantiga med hål i vardera hörn. För smala band används ca 10-15 brickor, men det finns exempel på breda band som vävts med upp till 150-170 brickor.

Material
Garn eller tråd med slät textur.

Teknik
Brickorna träds med en garnlängd i vardera hål. Genom att lägga samman alla brickor i en bunt och spänna trådarna (varpen) mellan två punkter kan man genom vridningar få olika skäl, (mellanrummet där en del trådar lyfts upp, kallas skäl) vari man placerar en inslagstråd. Trådarna i en bricka bildar en snodd när brickan vrids. Snoddarna från flera brickor binds samman av inslaget, som blir mer eller mindre osynligt. För att få speciella effekter och för att få tunnare band kan ett eller flera hål i brickorna lämnas tomma.
Det finns också en vävvariant som bildar en form av dubbelväv genom att brickorna vrids fram och tillbaka, en teknik som framför allt förekommer på Island.

Mönster
Görs genom att: Variera färg på garnet i hålen. Variera vridriktning, framåt/bakåt. Variera trädriktningen i brickorna. Vrida en enskild bricka i förhållande till de andra. Brickband har också dekorerats med broschering eller snärjväv.

Historia
Brickvävning är en mycket gammal textil teknik. De äldsta publicerade fynden i Europa kommer från gravplatsen Sasso di Furbara i Italien. Dessa är daterade till 800 f.Kr. Det tidigaste nordiska fyndet av brickbandbrickor är från Dejberg mosse i Danmark. Brickorna har fyra hål och dateras till 200 f.Kr. Ett känt exempel från Sverige är Högommanteln, daterad till 500 e.Kr., med ett rikt mönstrat brickband som kantdekor. En påbörjad brickväv hittades också i Osebergsgraven i Norge. I Europa gick brickbandsvävningen tillbaka under 13-1400-talet då tekniken ersattes med bandvävning i vävstol eller med bandgrind. I Norden fanns dock en levande hantverkstradition kvar ända in på 1900-talet.

Referenser 
 Geijer, Agnes, 1994, Ur textilkonstens historia, Tidens förlag
 Berlin Englund, Sonja, 1994, Brickvävning - så in i Norden, Förlag: Brickvävnad

Se även
Bandvävning

Vävning
Textilhistoria
Band
Goatrance

Goatrance är en form av den elektroniska musikgenren trance. Musikstilen har sin grund i den indiska delstaten Goa, därav namnet. Exempel på goamusiker är Astral Projection, Infected Mushroom och Man With No Name. 

Goatrance bygger i grunden på en relativt mörk basgång som sedan byggs på med ljusa ljudslingor. Till skillnad från techno har goatrancen mer eller mindre en refräng. Refrängen inleds ofta med långa ljusa ljudslingor utan att basen är med (så kallade 'breaks'). Goatrance är snarlikt efterföljaren psykedelisk trance. Skillnaderna dem emellan är svåra att beskriva, men goa trance tenderar att låta mer orientaliskt, mer melodiskt och mindre metalliskt i sitt ljud. 

Under 1990-talet dominerade Tyskland och England i tillverkningen av goatrance i studior med hjälp av syntar och kraftfulla datorer. Numera kan goatrance skapas på persondatorer i avancerade musikprogram.

Externa länkar 
 Allmusic: Goa trance

Trance
Musikgenrer
Turkisk van

Turkisk van, är en kattras.

Historia 
Turkisk van kan sägas vara en angoravariant och angoran är en gammal ras som faktiskt var vår vanligaste raskatt på 1600-1700-talet.

Den turkiska vanen kom till Europa på 1950-talet, då två kattintresserade engelskor befann sig vid sjön Van i östra Turkiet. Där fick de se långhåriga angoratypade katter, vita med kastanjeröd svans och kastanjeröda fläckar i pannan. Katterna tycktes vara helt orädda för vatten och simmade ofta i bäckar och vattendrag. De två engelskorna blev så förtjusta i katterna att de beslöt att ta med sig två katter när de återvände till England.

År 1959 importerades ytterligare ett par katter för att bredda avelsbasen, och på 1980-talet importerades återigen några turkisk van till England.

Utseende 
Van-katten har en vattenavstötande päls, med olika pälslängd beroende på årstiden. Detta för att stå emot det extrema klimatet i regionen, med kalla vintrar och heta somrar. Pälsen är halvlång utan något ulligt underhår. På sommaren är den däremot nästan korthårig, med undantag för den fortfarande plymiga svansen. En Turkisk Van är kraftigt byggd, fast och muskulös, och uppnår full mognad efter 3–5 år.

Rasen har en mycket särpräglad teckning, så kallad vanteckning, där huvudet ska ha två färgade fläckar med ett vitt fält emellan. Ibland kan de ha en extra fläck på ryggen vilket sägs symbolisera Allahs tumme. Svansen är också färgad och yvig i kontrast mot den kalkvita silskeslena pälsen. Godkända färger är röd, svart, créme, blå, svartsköldpadd och blåsköldpadd. Ögonen är vanligtvis bärnstensfärgade, i bärnstenens alla möjliga färgnyanser, blå eller odd-eye (ett blått och ett bärnstensfärgat öga). Sedan januari 2019 är alla ögonfärger godkända inom det internationella kattförbundent FIFe.

Temperament 
Turkisk van är en livlig, intelligent ras med en bestämd personlighet och stark, överraskande högljudd, röst. Den är matfrisk och har en lekfull attityd till livet som gör rasen till en självklar kamrat i rätta händer. Katterna är mycket kärleksfulla mot sina ägare och vill gärna delta i alla aktiviteter. Många katter gillar att apportera och att leka med vatten. Med en turkisk van katt i hemmet har man sällan tråkigt.

Källor

Kattraser från Asien
Husdjursraser från Turkiet
George Cukor

George Dewey Cukor (), född 7 juli 1899 i New York i New York, död 24 januari 1983 i Los Angeles i Kalifornien, var en amerikansk filmregissör.

Cukor har blivit särskilt berömd för sina inträngande skildringar av kvinnoproblem. Bland 1950-talskomedierna från Hollywood hör de, som han åstadkom i samarbete med författaren Garson Kanin, till de mest respekterade. 

År 1965 fick han flera priser för filmen My Fair Lady, bland annat en Oscar och en Golden Globe.

Han är begravd på Forest Lawn Memorial Park Cemetery i Glendale, Kalifornien. Cukor var ogift.

Filmografi i urval

Referenser

Noter

Externa länkar 

 
 

 

Födda 1899
Avlidna 1983
Amerikanska filmregissörer
Män
Personer från New York
Oscar för bästa regi
Gylfaginning

Gylfaginning ("Den äldre Gylfes gäckande") utgör en del av Snorres Edda. Gylfaginning är en för den nordiska mytologin synnerligen viktig källa.

I Gylfaginning framställer Snorre berättelsen om Gylfes synvilla, som handlar om Gylfe, en mytisk kung "i det land, som nu heter Svitjod" (Sverige). Gylfe, som var en vis man, sägs ha undrat mycket över, att de nyligen anlända asarna var så kunniga, att allt gick efter deras vilja. För att utforska hur det förhöll sig med det företog han en färd till Asgård, huvudstaden i asarnas hemland öster om Svarta havet. Han antog då en gammal mans skepnad och kallade sig Ganglere samt trodde sig på detta sätt kunna förbli okänd. Asarna var dock klokare än han och hade, redan före hans ankomst, kännedom om hans färd. De gjorde därför, genom trolldomskonst, följande synvändning. 

När Gylfe kom till Asgård tyckte han sig se ett högt palats, och när han trädde in i dess sal såg han tre högsäten, det ena över det andra, och en man sittande i varje. Den som satt i nedersta högsätet kallades Hög, den närmast honom Jämnhög och den översta Tredje. De frågade Ganglere om hans ärende, och han sade sig vilja veta om där fanns någon särdeles kunnig man. Nu utspinner sig ett samtal; Ganglere frågar och de andra svarar. Frågorna rör sig om den fornnordiska mytologins alla ämnen, från världens skapelse till dess undergång. När samtalet var avslutat hörde Ganglere ett stort gny på alla kanter. Han såg sig om och befann sig alldeles ensam på en jämn och stor slätt, men han märkte nu inget palats och ingen borg. Han begav sig då hem och berättade vad han hade hört och sett. 

Efter mötet med Gylfe namngav sedan asarna personer och platser efter dessa berättelser, och lyckades på så sätt lura Gylfes folk att tro att asarna var gudar. Enligt Snorre skall förebilderna för gudarna vara hämtade ur Illiaden och Odysséen; så skall till exempel Tor motsvara Hektor, medan Loke är identisk med Odysseus.

Värt att nämna är att både "Hög", "Jämnhög", och "Tredje" är andra namn på Oden. Det är alltså mycket möjligt att det var Oden själv i tre olika förklädnader, eller skepnader, som rest i förväg för att möta Gylfe.

Källor

Externa länkar 
 Gylfaginning dansk
 Snorres Edda original
 Sida om Gylfaginning. (texten på isländska)
 Gylfaginning i engelsk översättning

Snorres Edda
Litterära källor till nordisk mytologi
Ugglan
Clemens XIII

Clemens XIII (latin den milde), född Carlo della Torre Rezzonico 7 mars 1693 i Venedig, död 2 februari 1769 i Rom, var påve från den 6 juli 1758.

Biografi 
Carlo della Torre Rezzonico föddes i Venedig i en släkt som hade byggt upp en ansenlig förmögenhet på handel, och som hade adlats 1687. Han studerade för jesuiter i Bologna och doktorerade i rättsvetenskap vid universitetet i Padua 1713. Därefter utbildades han i diplomati vid Påvliga diplomatiska akademin i Rom. År 1716 inträdde han i kurians Signatura Justitiæ och Signatura Gratiæ, blev samma år guvernör av Rieti, av Fano 1721, och var sedan domare i Rota i republiken Venedig.

Han blev biskop av Padua 1743. Påve Clemens XII utsåg den 20 december 1737 Rezzonico till kardinaldiakon med San Nicola in Carcere som titeldiakonia. År 1747 blev han kardinalpräst och erhöll Santa Maria in Aracoeli som titelkyrka och 1755 San Marco. Han valdes till påve den 6 juli 1758 och antog påvenamnet Clemens XIII. Han visste då att han hade en svår uppgift, i och med att han hade regalismen, jansenismen, Voltaire och encyklopedisterna att kämpa mot.

Clemens XIII gynnade jesuitorden, som under hans pontifikat utdrevs ur Frankrike, Portugal, Spanien, Neapel och Sicilien, och sökte genom ett kraftigt ingripande ge orden hjälp. Clemens uppträdande mot hertigen av Parma framkallade häftiga motåtgärder från de bourbonska furstarnas sida. Frankrike besatte Avignon och Venaissin, Sicilien, Benevento och Pontecorvo. Då krisen nådde sin höjdpunkt, avled Clemens XIII av ett slaganfall.

Folket kallade honom helgon, och han använde sin förmögenhet till att hjälpa de fattiga, så att han själv ofta var utan pengar.

Clemens XIII har fått sitt sista vilorum i Peterskyrkan. Gravmonumentet utfördes av Antonio Canova.

Källor
 Artikeln bygger delvis på översatt material från Catholic Encyclopedia, Volume IV (1908)
 J.N.D. Kelly, The Oxford Dictionary of Popes, Oxford 1996

Externa länkar

Påvar
Italienska kanonister
Alumner från Paduas universitet
Födda 1693
Avlidna 1769
Män
Personer i Kyrkostaten under 1700-talet
Personer från Venedig
Gravsatta i Peterskyrkan
Clemens XIV

Clemens XIV (latin den milde), född Giovanni Vincenzo Antonio Ganganelli 31 oktober 1705 i Santarcangelo di Romagna nära Rimini, död 22 september 1774 i Rom, var påve från den 19 maj 1769 till sin död.

Biografi 
Giovanni Vincenzo Antonio Ganganelli hade en enkel bakgrund som son till en kirurg i Santarcangelo. Han studerade för jesuiter i Rimini och piarister i Urbino, och inträdde som nittonåring i franciskanorden, varmed han antog namnet Lorenzo. År 1741 blev han ordensgeneral.

Ganganelli utsågs 1759 till kardinalpräst med San Lorenzo in Panisperna som titelkyrka. År 1762 överflyttades hans kardinalkyrka till Santi Apostoli. Han valdes efter tre månaders sedisvakans till påve som den franske kungens kandidat.

Han var lärd och konstälskande, men hade liten framgång i sin strävan att bringa ordning i Kyrkostatens finanser. Hela hans pontifikat fylldes av strider rörande jesuitordens upphävande. Clemens, som ingalunda var blind för jesuiternas användbarhet för den påvliga politikens syften, försökte först skjuta upp avgörandet av frågan. Så småningom gav han efter för maktens påtryckning. År 1772 stängdes Collegio Romano samt jesuiternas institutioner i Kyrkostaten, och den 21 juli 1773 skrev Clemens under det brev, Dominus ac Redemptor noster, den förordning som upphävde orden. Åtgärden mottogs av de flesta makter med tillfredsställelse. Avignon och Venaissin, Benevento och Pontecorvo återställdes i april 1774 till kurian. Clemens XIV dog emellertid redan den 22 september 1774, enligt några uppgifter förgiftad av jesuiterna, enligt andra av rädsla för ett sådant öde.

Han lyckades övertala patriark Mar Simeon att återförena nestorianerna med kyrkan i Rom, och godkände den spanska orden för den obefläckade avlelsen. Han lät grunda universitetet i Münster.

Clemens XIV har fått sitt sista vilorum i Santi Apostoli i Rom. Gravmonumentet är utfört av Antonio Canova.

Vid kanoniseringsprocessen av Alfonso dei Liguori fanns flera vittnesmål om att denne skulle ha uppträtt vid Clemens dödsbädd.

Bilder

Källor

Webbkällor

Tryckta källor

Externa länkar 

Påvar
Italienska franciskaner
Födda 1705
Avlidna 1774
Män
Personer i Kyrkostaten under 1700-talet
Personer från Santarcangelo di Romagna
Kardinalpräster av San Lorenzo in Panisperna
Agneta Lagercrantz

Elsa Agneta Lagercrantz, född 9 februari 1956 i Ny i Värmlands län, är en svensk journalist och författare.

Agneta Lagercrantz var anställd i Svenska Dagbladet 1979–2014 och arbetade där på bl.a. näringslivsredaktionen och sedan 2000 med livsåskådningsfrågor och psykologi. 2013 blev hon redaktör för Idagsidan. För artiklar införda under 2002 fick hon John Templeton European Religion Writer of the Year Award som årligen delas ut för framstående och varierad rapportering om religionsfrågor i sekulär press. Sedan 2014 arbetar hon som författare, frilansjournalist och föreläsare.

Agneta Lagercrantz är dotterdotter till överståthållaren Johan Hagander.

Bibliografi
Självmedkänsla. Hur du kan stoppa självkritik och förbättra relationen till dig själv och andra (Natur & Kultur 2014) 
 Sa du gula höns? Samtal om livet från A till Ö (Wahlström & Widstrand 2009) Tillsammans med artisten Lill Lindfors. 

 Att gå till sig själv: Tolv samtal om pilgrimsvandring (Cordia 2007) 
 Strandkantsrim: Barfotaverser från alger till öronmanet (Warne förlag 2005) 
 Hjärtans hjärna: Utnyttja din emotionella intelligens (Wahlström & Widstrand 1999). 

 Där änglar viskar - röster om musiken i kyrkan (2003). (Ingår i Svenska kyrkans utredningar,  [2003:3], .)
 Returbiljetter. Dagsvers (Trevi 1982). 
Översättningar
Fotoglädje (Askild & Kärnekull 1980). . The Joy of Photography (Addison-Wesley Pub Co 1979). Eastman Kodak Company; Martin L. Taylor; Bernard Quint. 
Underliga djur (Trevi 1983). . Book of Beasts (Gollancz 1980). Martin Leman; Colin Pearson.

Externa länkar
 Natur & Kultur, presentation av boken Självmedkänsla.
 agnetalagercrantz.se
 Wahlström & Widstrands förlag, självbiografisk text.
Pressmeddelande från Svenska kyrkan om John Templetonpriset

Kvinnor

Svenskspråkiga författare
Födda 1956
Svenska journalister under 1900-talet
Levande personer
Svenska författare under 2000-talet
Personer från Ny socken
Svenska journalister under 2000-talet
Agneta
Brotherhood of Man

Brotherhood of Man är en brittisk popgrupp, som bildades 1969. 1970 fick man en världshit med låten "United We Stand". Bandet deltog i Eurovision Song Contest 1976 med låten "Save Your Kisses for Me", som segrade i tävlingen och som också blev en stor hit över hela Europa samt USA detta år.

Medlemmar
Nuvarande melemmar
Nicky Stevens (född Helen Thomas 3 december 1949, i Carmarthen, Wales) – sång, piano (1973 – )
Sandra Stevens (född 23 november 1949, i Leeds, Yorkshire) – sång (1973–)
Martin Lee (född 26 november 1949, i Surrey) – sång, gitarr (1973 – )
Lee Sheriden (född Roger Pritchard 11 april, 1949, i Bristol) – sång, gitarr (1973 – 1981, 1986 – )

Tidigare medlemmar
John Goodison (1969 – 1970; avliden 1995)
Tony Burrows (född Anthony Burrows 14 april 1942 i Exeter, Devon) – sång (1969 – 1971)
Roger Greenaway OBE (född Roger John Reginald Greenaway 23 augusti 1938 i Bristol, Gloucestershire) – sång, gitarr (1969 – 1971)
Sue Glover (född Yvonne Wheatman i Madras, Indien) – sång (1969 – 1972)
Sunny Leslie (född Heather Wheatman i Madras, Indien) – sång (1969 – 1972)
Hal Atkinson – (1971 – 1972)
Russell Stone – (1971 – 1972)
Barry Upton (född 25 februari 1954, i Hastings, Sussex) – (1982 – 1984)

Diskografi (urval)
Album
United We Stand (1970)
We're The Brotherhood Of Man (1972)
Good Things Happening (1974)
Love And Kisses From Brotherhood Of Man (1975)
Brotherhood Of Man (1976)
Images (1977)
B For Brotherhood (1978)
Higher Than High (1979)
Singing A Song (1979)	
Sing 20 Number One Hits (1980)
20 Disco Greats (1981)
20 Love Songs (1981)
Lightning Flash (1983)

Singlar
 "United We Stand" (1970) (UK #10)
 "Where Are You Going To My Love" (1970) (UK #22)
 "Reach Out Your Hand" (1971)
 "Lady" (1974)
 "Kiss Me, Kiss Your Baby" (1975)
 "Save Your Kisses for Me" (1976) (UK #1)
 "My Sweet Rosalie" (1976) (UK #30)
 "New York City" (1976)
 "Oh Boy (The Mood I'm In)" (1977) (UK #8)
 "Angelo" (1977) (UK #1)
 "Highwayman" (1977)
 "Figaro" (1978) (UK #1)
 "Beautiful Lover" (1978) (UK #15)
 "Middle Of The Night" (1978) (UK #41)
 "Papa Louis" (1979)
 "Lightning Flash" (1982) (UK #67)

Externa länkar 

 Officiell webbplats
 Brotherhood of Man på allmusic.com
 Diskografi på Discogs

Artister som representerat Storbritannien i Eurovision Song Contest
Artister som vunnit i Eurovision Song Contest
Brittiska popgrupper
Musikgrupper bildade 1969
Deltagare i Eurovision Song Contest 1976
Brittiska musikgrupper
Sickan Castegren

Hilda Matilda Josefina "Sickan" Castegren, född 20 december 1887 i Helsingfors, död 8 juni 1963 i Stockholm, var en svensk skådespelare och operettsångerska.

Biografi
Sickan Castegren var dotter till skådespelarna Victor Castegren och Hilda Castegren.

Castegren scendebuterade 1909 som Käthe i pjäsen Gamla Heidelberg på Svenska Teatern i Helsingfors, där hon engagerades 1909–1911. Åren 1911–1917 hade hon fast engagemang på Albert Ranfts teatrar i Stockholm, men därefter endast tillfälliga roller. Förutom operett spelade Castegren även i revy- och talroller. Hon filmdebuterade 1926 och medverkade i ett flertal filmer fram till 1952.

Hon var åren 1929–1938 gift med Erik Amundson. Hennes grav är belägen på Norra begravningsplatsen i Stockholm 

Skådespelaren Sickan Carlsson fick enligt självbiografin Sickan (Stockholm 1977) sitt namn efter Castegren, som var faderns favoritartist.

Filmografi

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser

Noter

Källor

Externa länkar

 
 

Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska operettsångare
Födda 1887
Avlidna 1963
Kvinnor
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Skådespelare från Helsingfors
Sångare från Helsingfors
Finlandssvenska skådespelare
Finlandssvenska musiker
Skol-Sundström AB

Skol-Sundström AB var en svensk tillverkare av skolmöbler, till exempel skolbänkar och katedrar och andra tillbehör. Företaget hade sin tillverkning och sitt huvudkontor i Osby. Företaget grundades och leddes av Georg Sundström och togs sedan över av hans söner Lennart och Gunnar Sundström. Det gick samman med bland annat Facit Kontorsmöbler i Design Funktion AB 1985, senare ägt av finländska Isku Oy, och idag ägs resterna av företaget av Lekolar AB.

Företaget har under tiden från grundandet haft ett flertal olika namn:
KG Sundströms Förmedlingstjänst
Skol-Sundström
Sundo Skolsundström
Design Funktion Sundo

Svenska möbelföretag
Företag i Osby