kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Stig Olin

Stig Olin, ursprungligen Högberg, född 11 september 1920 i Kungsholms församling, Stockholm, död 28 juni 2008 i Kungsholms församling i Stockholm, var en svensk skådespelare, regissör, sångare, radioman och låtskrivare.

Biografi 
Stig Olin var utomäktenskaplig son till en apotekare och tillbringade sina första år på barnhem. I skolåldern adopterades han av det barnlösa paret Nils G. Olin (1884–1961), ingenjör, och Siri Thorngren (1892–1953). Han slog igenom i filmer där han spelade pojkar eller unga, inte sällan osympatiska, män. Han medverkade i Ingmar Bergmans två första filmer, Hets och Kris, samt ytterligare i ett antal av dennes produktioner på 1940- och 1950-talen. 1947 var han i USA med Edvard Persson och spelade in Jens Månsson i Amerika, och han samarbetade ett flertal gånger med Hasse Ekman.

Under åren 1953–1957 regisserade han sex filmer, däribland två av Povel Ramels första alster. Filmen Gäst i eget hus bygger delvis på hans eget livs historia som bortadopterat barn, vilket han också beskriver i sin självbiografi, Trådrullen (1981). Parallellt skördade han framgångar som regissör på privatteatrar i Stockholm och Göteborg.

Allt detta ändrades dock dramatiskt efter en allvarlig sjukdom, vilken tvingade honom att förändra hela sin yrkesväg. Han drabbades vid 38 års ålder av en blödning i hjärnan och var därefter under en tid totalförlamad. 1959 anställdes Olin som producent på Sveriges Radio. Där avancerade han till programchef 1972. Han var bland annat värd i programmet Sommar och gjorde intervjuserier och porträttprogram (bland annat om Zarah Leander). Olin pensionerades 1980.

Stig Olin skrev även populära schlager som En gång jag seglar i hamn, Jag tror på sommaren, Karusellvisan och På söndag. Den sistnämnda sjöng han in på skiva som blev en hit 1953, och andra sjöngs in av hans barn.

Åren 1944–1980 var han gift med skådespelaren Britta Holmberg (1921–2004) och de fick tre barn: sångaren Mats Olin (född 1947), Per (1950–1960) och skådespelaren Lena Olin (född 1955). Åren 1980–1990 var han därefter gift med skådespelaren Helena Kallenbäck (född 1944).

Olin är begravd på Norra begravningsplatsen i Stockholm.

Filmografi i urval 

1943 – Ordet

1946 – Kris

1947 – Jens Månsson i Amerika

1948 – Hamnstad

1949 – Fängelse

1950 – Kvartetten som sprängdes

1956 – Sceningång

1988 – Vargens tid
1991 – Tre kärlekar (TV-serie, gästroll)

Regi 
1953 – I dur och skur
1953 – Resan till dej

1955 – Hoppsan!
1956 – Swing it, fröken

Filmmanus 
1953 – I dur och skur
1953 – Resan till dej
1954 – Gula divisionen

1956 – Swing it, fröken

Teater

Regi

Roller

Radioteater

Bibliografi 
 Trådrullen - Stig Olins memoarer, 1981

Se även 
Oline Stig

Källor

Externa länkar 
 
 Svensk Filmdatabas

Svenska skådespelare
Svenska filmregissörer
Svenska teaterregissörer
Svenska manusförfattare under 1900-talet
Producenter vid Sveriges Radio
Sommarvärdar 1965
Sommarvärdar 1966
Sommarvärdar 1976
Skådespelare från Stockholm
Regissörer från Stockholm
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1920
Avlidna 2008
Män
Lasse Hallström

Lars Sven "Lasse" Hallström, född 2 juni 1946 i S:t Johannes församling, Stockholms stad, är en svensk filmregissör.

Biografi 
Lars Hallström är son till tandläkaren Nils Hallström och författaren Karin Lyberg, samt dotterson till Ernst Lyberg och systerson till Bengt Lyberg. Hans far var också filmintresserad och vann ett internationellt amatörfilmpris för smalfilmen Sommarstad 1941.

Innan karriären som spelfilmsregissör hade Hallström redan gjort sig känd för den breda tv-publiken i Sverige då han samarbetade med vännerna Magnus Härenstam och Brasse Brännström i ett flertal tv-program. Han gjorde också de flesta av gruppen Abba:s musikvideor.

1985 hade Mitt liv som hund premiär på bio och nådde stora framgångar även hos den amerikanska publiken, vilket också ledde till att han fick erbjudanden om att göra film i USA. Väl i Hollywood drabbades hans första projekt av motgångar. Hallström ägnade nästan två år åt en filmatisering av Peter Pan innan filmbolaget la ned projektet. Efter det arbetade han med Kärleksfeber med Cher i huvudrollen. Cher gav Hallström sparken innan han hann sätta i gång och kallade honom för vrickad i media. Den första amerikanska filmen blev Once Around – Mannen som inte passade in (1991). När Gilbert Grape hade premiär 1993 blev den en stor succé och blev även genombrottsfilmen för Leonardo DiCaprio. Även Ciderhusreglerna (1999) blev en stor framgång och vann två Oscars och fick sju nomineringar. Hallström har sedan gjort stora filmer som Chocolat (2000), Sjöfartsnytt (2001), Bluffen (2006) och Dear John (2010). Under 2000-talet har dock inte alla Hallströms filmer nått samma framgångar.

Med Hypnotisören (2012) gjorde Hallström svensk film igen för första gången på 24 år.

För Mitt liv som hund och Ciderhusreglerna blev Hallström nominerad till Oscars för Bästa regi. Mitt liv som hund blev även nominerad till Oscar för Bästa manus efter förlaga. Hallström sägs vara Sveriges kommersiellt mest framgångsrika regissör genom tiderna.

Privatliv

Lasse Hallström är sedan 1994 gift med skådespelerskan Lena Olin som han har dottern Tora tillsammans med (född 1995). Familjen är bosatt i Bedford som är en förort till New York. Han har även sonen Johan Hallström (född 1976) från sitt tidigare äktenskap med Malou Hallström. Han är yngre bror till skådespelaren Anders Hallström.
Lasse Hallström är sedan 19 augusti 2011 vegan.

Filmografi 

 (TV-film)

 (filmade inslag)

  (The Hoax)

Referenser

Externa länkar 

 

Lasse Hallström
Svenska filmregissörer
Svenska TV-regissörer
Regissörer från Stockholm
Svenska regissörer under 1900-talet
Svenska regissörer under 2000-talet
Sommarvärdar 1986
Svenskar utflyttade till USA
Födda 1946
Levande personer
Män
Karin Lyberg

Karin Lyberg, Karin Lyberg-Hallström, född 31 januari 1907 i Stora Kopparbergs församling, död 5 september 2000 i Stockholm, var en svensk författare. Hon var dotter till Ernst Lyberg och mor till Anders Hallström och Lasse Hallström samt syster till Bengt Lyberg.

Bibliografi 
Minne, vad vill du mig? (1944)
Statyernas leende (1947)
Spegelvänd (1953)
Cikoria (1994)

Källor
Karin Lyberg på Libris (bibliotekskatalog)

Noter

Kvinnor

Svenska författare
Svenskspråkiga författare
Födda 1907
Avlidna 2000
Personer från Stora Kopparbergs socken
Bengt Lyberg

Bengt Lyberg, född 9 februari 1912 i Stora Kopparbergs församling, Kopparbergs län, död 6 april 1995 i Stockholm, var en svensk industriman, verkställande direktör i skogsindustrikoncernen Mo & Domsjö AB 1959–1971, och landshövding i Västerbottens län 1971–1978. Han var son till Ernst Lyberg och bror till Karin Lyberg. Gift med Louise Lyberg.

Lyberg invaldes 1963 som ledamot av Lantbruksakademien och blev 1967 ledamot av Ingenjörsvetenskapsakademien.

Han är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Källor

Noter 

Landshövdingar i Västerbottens län
Ledamöter av Kungliga skogs- och lantbruksakademien
Ledamöter av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien
Personer från Stora Kopparbergs socken
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1912
Avlidna 1995
Män
Ernst Lyberg

Ernst Emil Lyberg (i riksdagen kallad Lyberg i Falun, senare Lyberg i Stockholm), född 28 februari 1874 i Visby domkyrkoförsamling, Gotlands län, död 15 augusti 1952 i Visby, var en svensk advokat, finansminister och partiledare (liberal).

Biografi
Ernst Lyberg föddes i Visby som son till hamnkapten J E Lyberg och Emelie Kahlström. Efter studentexamen i Visby och studier vid Uppsala universitet avlade han 1896 hovrättsexamen i Uppsala, verkade vid Emil Gezelius advokatbyrå i Falun 1896–1906 (periodvis som delägare) och blev 1906 rådman i samma stad. 1920 blev han ordförande i Kopparbergs läns landsting, men förlorade vid valen 1926 sin plats i tinget. 

Han var ledamot för Liberala samlingspartiet av andra kammaren för Kopparbergs läns östra valkrets vid 1914 års andra lagtima riksdag och valdes då till ledamot i det tillfälliga sjölagsutskott. Åren 1921–1928 tillhörde han första kammaren, invald i Kopparbergs läns valkrets, och hade därunder plats i konstitutionsutskottet. 

Efter liberala samlingspartiets klyvning 1923 slöt Lyberg sig 1924 till den del, som kallade sig Sveriges liberala parti, vars partiordförande han var 1930–1932. Den 7 juni 1926 ingick han som konsultativt statsråd i Carl Gustaf Ekmans ministär bestående av frisinnade och liberaler, och utnämndes 30 september samma år till finansminister. Efter avgången från regeringen 1928 var han verkställande direktör för AB Vin- och spritcentralen 1928–1944. 

Ernst Lyberg är begravd på Norslunds kyrkogård i Falun. Lyberg var gift med Margot Lindström, och var far till Bengt Lyberg och Karin Lyberg, farbror till idrottsledaren Wolf Lyberg och morfar till filmregissören Lasse Hallström.

Referenser

Tryckta källor
 Vem är vem inom handel och industri? 1944-45, red. Gunnar Pravitz
 Tvåkammarriksdagen 1867-1970 (Almqvist & Wiksell International 1992), band 5, s. 76

Noter 

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Liberala samlingspartiet
Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare för Liberala samlingspartiet
Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare för Liberala riksdagspartiet
Sveriges finansministrar
Svenska advokater
Jurister från Visby
Politiker från Visby
Födda 1874
Avlidna 1952
Män
Erik Ågren (författare)

Erik Ågren, född den 4 augusti 1924 i Ytterjeppo i Nykarleby, död den 12 mars 2008 i Korsnäs, var en finlandssvensk författare och poet. Han var bror till författarna Gösta Ågren och Leo Ågren. Ågren var i sitt andra äktenskap gift med författaren Carita Nyström. Han hade tre döttrar och en son.

Biografi 
Tretton år gammal blev Ågren skogshuggare, sedan deltog han i fortsättningskriget. Ågren hann arbeta i över trettio år som byggnadsarbetare, vaktmästare, landsvägsjobbare, gårdskarl och gjuteriarbetare innan han år 1971 tog slutlikvid från Wärtsiläs gjuteri i Jakobstad för att bli fri författare. I början av 1980-talet bosatte han sig i Korsnäs och 1984 grundade han med sin hustru Carita Nyström förlaget Hantverk.

Författarskap 
År 1973 debuterade Ågren med romanen Sårad, en vidräkning med krig, hat och kadaverdisciplin. Arbetslust och Modellfilare bygger på livet i gjuteriet. Edvin skildrar hans egen och brödernas uppväxt. Olga är en skildring av modern. Han har också bidragit i samlingsverket Hurrarna (1974). ("Hurrare" kommer från ett nedsättande finskt ord för finlandssvenskar )

Bibliografi 
Sårad: en roman från fortsättningskriget (1973)
Arbetslust (1975)
Modellfilaren (1982)
Sången om byn (1983, lyrik)
Sivs äventyr (1984, barnbok)
Trollkarlen: pjäs för radio (1986)
Bockfliken: en fiskehistoria (1987)
Edvin: roman (1991)
Lappil och andra berättelser (1994)
Solvända: en drömd bok (1997)
Olga: historien om en mor (2004)

Källor
Minnesskrift i SFV-kalendern 2008 av Anna-Lisa Sahlström

Noter

Finlandssvenska författare
Finländska översättare
Svenskspråkiga poeter
Mottagare av Stiftelsen Natur & Kulturs översättarpris
Finländska författare under 1900-talet
Personer från Nykarleby
Födda 1924
Avlidna 2008
Män
Leo Ågren

Karl Leo Ågren, född 26 juli 1928 i Nykarleby, död 6 juni 1984 i Stockholm, var en finlandssvensk författare. Han var bror till Erik Ågren och Gösta Ågren.

Biografi 
Ågren föddes i Nykarleby, utbildade sig till typograf och arbetade som typograf där till 1948. Under åren 1951–1960 arbetade han i Jakobstad. Senare flyttade han till Stockholm och 1964–1976 var han typograf vid Dagens Nyheter. Han debuterade med romanen Hunger i skördetid, som handlar om de obesuttnas liv i svenska Österbotten. Kungsådern, När gudarna dör och Fädrens blod är en historisk trilogi om utskogstorpare från början av 1700-talet fram till kriget 1918.

Bibliografi 
Hunger i skördetid, 1954
Motsols, 1955 (fortsättning på Hunger i skördetid)
Kungsådern, 1958
När gudarna dör, 1959
Stämmor i nordannatten, 1960 (lyrik)
Fädrens blod, 1961
Ballad, 1962
Krigshistoria, 1971

Litteratur 
Britt Ågren: En bok om Leo. 1996.
Gösta Ågren: En man gick genom stormen: Leo Ågrens liv och diktning. 1983.

Externa länkar 
Våra författare
Ågren, Leo i Uppslagsverket Finland (1985)

Finlandssvenska författare
Män
Födda 1928
Avlidna 1984
Finländska författare under 1900-talet
Personer från Nykarleby
Håkan Westergren

Håkan Karl Leonard Westergren, född 29 april 1899 i Solna, död 15 oktober 1981 i Högalids församling i Stockholm, var en svensk skådespelare. Han spelade ofta roller i lättare komedier, ofta som charmör.

Biografi 

Westergren var son till köpmannen John Westergren och Ellen, född Håkansson. Han studerade vid Dramatens elevskola 1920–1922 och arbetade därefter en tid vid Wasa Teater i Finland men återkom redan 1923 till Sverige där han 1923–1927 var anställd vid Ernst Eklunds teatrar, främst Blancheteatern och Komediteatern. Han fick sitt genombrott 1924 i Odygdens belöning på Blancheteatern. 1927–1931 var han anställd vid Oscarsteatern och 1931–1933 vid Dramaten. Därefter lämnade han teaterscenen för att ägna sig åt filmen. Han gjorde dock vissa gästspel på olika scener även framöver, bland annat hos direktionen Lundholm på Vasateatern, på Folkparksteatern och Riksteatern. Till en början spelade han främst unga män i engelska och amerikanska komedier.

Han filmdebuterade 1927 i Hans engelska fru och medverkade i sammanlagt ett 80-tal svenska filmer. Sin första huvudroll hade han 1929 i Säg det i toner, där han spelade en komponerande spårvagnskonduktör.

Under 1930-talet bestod hans filmroller oftast av glada unga män som i slutet av filmerna fick sin flicka/kvinna. Privat var han en fotbollsfantast, vilket även hände att han var på filmduken, som i För hennes skull 1930 och Hans livs match 1932. För sin roll som rik odåga i Han, hon och pengarna 1936 hyllades han. År 1945 spelade Westergren familjefar i Tre söner gick till flyget och 1951 spelade han cykelfabrikör i Biffen och Bananen. Han medverkade i Ingmar Bergmans Kvinnors väntan 1952 och var även med i fyra Åsa-Nisse-filmer. Året innan han avled gjorde han sin sista filmroll i Barna från Blåsjöfjället.

Rollerna som charmör var vanliga även inom Håkan Westergrens teaterkarriär, men han hade även allvarliga roller. På Oscarsteatern där han var engagerad 1927–1931 spelade han exempelvis Felix Meng i Hjalmar Bergmans Patrasket (1928) och den oskuldsfulle löjtnanten Raleigh i R.C. Sherriffs Männen vid fronten (1929). I Jan de Hartogs Himmelssängen'' spelade Westergren 1953 mot hustrun Inga Tidblad. Sitt sista scenengagemang hade han vid Dramatiska teatern från 1956.

Han var från 1931 gift med skådespelerskan Inga Tidblad (1901–1975), som året innan hade blivit änka efter skådespelaren Ragnar Billberg. Tillsammans med Inga Tidblad fick Westergren barnen Meg Westergren 1932 och Claes-Håkan Westergren 1935, som båda blev skådespelare.

Makarna Westergren är begravda på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Filmografi 

 

 

 (röst)

Teater

Roller (ej komplett)

Regi

Radioteater

Roller

Referenser

Noter

Källor

Externa länkar 

 
 
 
 Håkan Westergren på Malmö stadsteater

Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska scenskådespelare
Personer från Solna
Brommabor
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1899
Avlidna 1981
Män
Fredrik Wretman

Tomas Fredrik Wretman, född 8 oktober 1953 i Bromma församling i Stockholm, är en svensk skulptör. 

Fredrik Wretman är son till hovtraktören Tore Wretman och skådespelaren Meg Westergren. Fredrik Wretman är gift med Margaretha Söderling, född 1950, med vilken han har barnen Helga Wretman, konstnär, dansare och stuntman, och Arvid Wretman, konstnär och musiker.

Fredrik Wretman utbildade sig på Gerlesborgsskolan 1972–75, på ABF:s konstskola 1975–76 och på Kungliga Konsthögskolan i Stockholm 1980-85. Han har varit lärare på Konstfack och på Kungliga Konsthögskolan.

Offentliga verk i urval
 Dogfight (2015), guldglittrande skulpturgrupp med tre drakskulpturer, drakägg och en svan är placerad på en tunn vattenspegel. Konstverket står mitt på torget i Barkarbystaden i Järfälla kommun. 
 Hikarimuji (2011), installation med vattenspegel i Fengersfors, Dalsland.
 Bänk i teak (2010), ljudskulptur i Monica Zetterlunds park, korsningen Roslagsgatan/Surbrunnsgatan i Stockholm.
 Kombinationer (2007), Uppsala Konsert & Kongress.
 0 + 0 = 8 (2007), tidigare i Nissan, Halmstad, numera i Slottsparken.
 Looking för Alice Fine (2006), installation på Färgfabriken i Stockholm. 
 Klingon (2005), Södertörns högskolas bibliotek.
 Inre uttryck (2005), Vikströmska skolan i Stockholm.
 Bodhi (2004), i Viskan, Borås, med skulptören själv som modell. Med denna utomhusskulptur deltog Fredrik Wretman i Borås internationella skulpturbiennal 2008.  
 Body & soul (2002), vattenskulptur, framför huvudingången till Södersjukhuset i Stockholm.
 8 11 (1998), Konstvägen sju älvar, Baggböle.
Han finns representerad vid bland annat Norrköpings Konstmuseum.

Bildgalleri

Källor
  Jan Åman: Fredrik Wretman / American Floors, Wikens förlag, 1991

Noter

Externa länkar

Fredrik Wretmans webbplats
Leif Mattsson: Scenrum för koncentration, om installationen ''Looking för Alice Fine på Färgfabriken 2006-09-20 på www.omkonst.com
Eva-Lotta Holm Flach om Fredrik Wretman

Svenska skulptörer under 1900-talet
Födda 1953
Män
Levande personer
Konstnärer från Stockholm
Representerade vid Norrköpings konstmuseum
Ulla Trenter

Ulla Elisabet Trenter Palm, född Anderson den 18 december 1936 i Stockholm, död den 23 december 2019 i Mariefred, var en svensk författare och översättare.

Biografi
Ulla Trenter avlade studentexamen 1956 och bedrev akademiska studier 1958. Hon arbetade sedan tillsammans med Stieg Trenter från 1959 till hans död 1967.

Sin egen författarbana inledde hon genom att fullfölja Stieg Trenters knappt påbörjade bok Rosenkavaljeren och hon skrev därefter ett stort antal kriminalromaner. Hon hade akademisk översättarutbildning i italienska. Under 1980-talet var hon några år studieorganisatör inom Studieförbundet Vuxenskolan innan hon 1987 började arbeta med folkbokföring.

Ulla Trenter var politiskt engagerad inom Centerpartiet med kyrkopolitiska uppdrag i Mariefreds församling och kommunpolitiska uppdrag i kulturnämnden och kommunstyrelsen i Strängnäs kommun.

Familj
Ulla Trenter var dotter till kontoristen Lennart Anderson och föreståndaren Elisabet, ogift Kindgren. Hon gifte sig första gången 1960 med författaren Stieg Trenter, med vilken hon fick tre barn, däribland författaren Laura Trenter. Efter förste makens död gifte hon om sig 1969 med kanslichefen Johan Palm (1930–1999).

Bibliografi
 Rosenkavaljeren (1967) (påbörjad av Stieg Trenter)
 Kungens lilla piga (1968)
 Påfågeln (1969)
 Odjuret (1970)
 Gästen (1971)
 Skatten (1972)
 Kedjan (1973)
 Sov i ro (1974)
 Tigerhajen (1975)
 Drakblodet (1976) (ej Harry Friberg)
 En gång är ingen gång (1977)
 De dödas lott (1978)
 Kartan (1979)
 Mariefred Staden Slottet Omgivningarna (1979) (tillsammans med Harry Karlsson)
 Skyddsänglarna (1980)
 Roten till det onda (1981)
 Döda rummet (1982)
 Rika barn leka häst (1983)
 Grodmuggen (1984)
 Som man bäddar (1985)
 Värsta möjliga tystnad (1986)
 En död liten stuga (1987)
 Döden i rikssalen (1988)
 De röda cirklarna (1989)
 Sköna juveler (1991)
 Kommissarie Holgersson: Mordisk resa genom Sverige (1992) (tillsammans med Föreningen Kriminalförfattare i Stockholm)
 Lustmord (1999) (tillsammans med Inger Jalakas)
 Varför dör grannarna? (2006)

Källor

Vidare läsning

Externa länkar 
 Ulla TrenterSvenska kriminalförfattare i Stockholm.
 Intervju med Ulla Trenter på Deckarhuset.se 2009-11-09.
 Trenter Palm, Ulla E, författare, Mariefred i Vem är det : Svensk biografisk handbok / 1993 / s 1114.

Svenska kriminalförfattare
Svenskspråkiga kriminalförfattare
Svenska centerpartister
Sommarvärdar 1971
Författare från Stockholm
Översättare från Stockholm
Födda 1936
Avlidna 2019
Kvinnor
Harriet Bosse

Harriet Sofie Bosse [Bå'sse], född 19 februari 1878 i Kristiania (Oslo), död 2 november 1961 i Oslo, var en norsk-svensk sångerska och skådespelare.

Biografi 
Bosse hade en tysk far och en dansk mor. Hon studerade vid Kungliga Musikkonservatoriet i Stockholm. På våren 1897, efter tre års studier, tog hon examen med specialbetyg i sång. Hon scendebuterade 1896 i Romeo och Julia på Tivoli Theater i Kristiania i en uppsättning av hennes syster Alma och dennas man Johan Fahlstrøms regi. Under vintern 1898 fick hon tillfälle att följa lektionerna vid Comédie Françaises konservatorium i Paris.

Hon engagerades vid Dramaten i Stockholm 1899. Eftersom hon hade svårt med svenska språket tog hon lektioner hos en talpedagog för att bli av med sin norska brytning.

Bosse engagerades 1906 av Albert Ranft till Svenska teatern i Stockholm och kom att bli teaterns stora stjärna. Hon engagerades åter vid Dramaten 1911 med löfte om att få spela tyngre roller. 1919–1921 spelade hon under vårsäsongen på "Intima teatern" eller Komediteatern. Dessutom gästspelade hon i landsorten, liksom i Göteborg, Oslo och Helsingfors. 

Sina sista tio år på Dramaten 1933–1943 beskrev hon själv som en golgatavandring då hon fick allt svårare att få intressanta roller. I maj 1943 gick hon i pension för att 1955 flytta till Norge där hennes båda barn med familjer bodde.

Privatliv 
Harriet Bosse var dotter till bokförläggare Heinrich Bosse och Anne-Marie Lehman. Hon var gift första gången med August Strindberg 1901–1904, andra gången med Gunnar Wingård 1908–1911 och tredje gången med Edvin Adolphson 1927–1932. Hon hade med Strindberg dottern Anne-Marie (1902–2007) och med Wingård sonen Bo Gunnarsson Wingård (1909–1972).

Harriet Bosse har själv berättat hur det började:
"Strindberg lade sina händer på mina axlar och såg djupt och innerligt på mig och frågade:
– Vill ni ha ett litet barn med mig, fröken Bosse?
Jag neg och svarade helt hypnotiskt: Ja, tack. Och så var vi förlovade.”

Filmografi

Teater

Roller (ej komplett)

 Titelrollen i Elektra
 Fru Capulet i Romeo och Julia
 Viola i Trettondagsafton
 Clärchen i Egmont
 Titelrollen i Maria Stuart
 Hedvig i Vildanden
 Eleonora i Påsk
 Henriette i Brott och brott
 Titelrollen i Drottning Kristina
 Margit i Herr Bengts hustru
 Agna i Johan Ulfstierna
 Eliza i Pygmalion

Bilder

Källor

Externa länkar 

 
 
 
 

Norska scenskådespelare
Svenska scenskådespelare
Svenska stumfilmsskådespelare
August Strindberg
Norska skådespelare under 1800-talet
Norska skådespelare under 1900-talet
Skådespelare från Oslo
Mottagare av Litteris et Artibus
Födda 1878
Avlidna 1961
Kvinnor
Kristina Adolphson

Kristina Margareta Adolphson, tidigare Adolphson Josephson, född 2 september 1937 i Stockholm, är en svensk skådespelare. Hon är dotter till Edvin Adolphson och Mildred Folkestad samt syster till Olle Adolphson.

Kristina Adolphson studerade 1954–1955 vid Gösta Terserus teaterskola och 1955–1958 vid Dramatens elevskola. Hon har varit engagerad 1963–1964 vid TV-teaterns ensemble och sedan 1958 vid Dramaten. Hon är kanske mest känd för rollen som läraren Katarina i TV-serien Lära för livet (1977).

Adolphson är en framstående Strindbergtolkare. Hon har främst inriktat sig på klassisk repertoar, men har även gjort mer folkliga roller. Hon erhöll Litteris et Artibus 1997.

Hon var gift med skådespelaren Erland Josephson 1959–1989. De fick barnen Ludvig (född 1963) och Fanny (född 1967), som är verksamma på teaterns respektive filmens område.

Filmografi i urval 

 (röst)

 1977 – Lära för livet (TV-serie)

 (röst som styvmodern)
 (berättarröst)

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser

Noter

Övriga källor

Externa länkar 
 
 
 

Svenska scenskådespelare
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska skådespelare under 2000-talet
Svenska röstskådespelare
S:t Eriksmedaljörer
Mottagare av Litteris et Artibus
Skådespelare från Stockholm
Födda 1937
Levande personer
Kvinnor