kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Stockholms läns vapen

Stockholms läns vapen är uppdelat i tre delar. I det vänstra fältet finns Sankt Eriks krönta huvud som är Stockholms kommuns vapen. I det mittersta fältet finns ett griphuvud som är hämtat från Södermanlands landskapsvapen. I det högra fältet finns riksäpplet från Upplands landskapsvapen.

Det nuvarande vapnet för Stockholms län skapades 1968 när större delen av det dittillsvarande Stockholms län lades samman med Stockholms stad (som fram till dess hade stått utanför länsindelningen och istället lytt under Överståthållarämbetet); delar av det gamla Stockholms län överfördes samtidigt till angränsande län. Det ersatte då två vapen, ett äldre vapen för länet (se nedan) och Överståthållarämbetets vapen.

Blasonering
”Sköld, genom en uppåtriktad kil av guld, vari ett avslitet svart griphuvud med näbb och tunga röda, kluven i blått, vari ett krönt S:t Erikshuvud av guld, och i rött, vari ett riksäpple av guld.”

Tidigare vapen

Stockholms läns äldre vapen fastställdes av regeringen 1941 och blasoneringen till detta vapen löd: ”I av guld och rött styckat fält en upprest, svart grip med blå beväring, därest dylik skall komma till användning, och med båda framklorna bärande ett riksäpple av guld.” Vapnet i sig hade dock använts tidigare.

Källor
Svenska Heraldiska Föreningens vapendatabas

Sveriges länsvapen
Länsvapnet
Uppsala läns vapen

Uppsala läns vapen är identiskt med vapnet för landskapet Uppland. Uppsala län utgör endast en del av landskapet, men användandet av det oförändrade landskapsvapnet för länet har hävd sedan 1700-talet och fastställdes därför av Kungl. Maj:t (regeringen) den 17 november 1939.

Länsvapnet skall inte i sig självt krönas av någon krona, men när vapnet står för länsstyrelsen kan det krönas med kunglig krona, eftersom det då representerar en statlig myndighet. När vapnet står för landskapet Uppland kan det däremot krönas med en hertigkrona, vilket således är den enda skillnaden som finns mellan läns- och landskapsvapnen, och då någon krona inte alltid finns på plats kan man alltså inte alltid veta om vapnet skall stå för landskapet eller länet.

Blasonering
Blasonering: I rött fält ett riksäpple av guld.

Källor

Externa länkar
Riksarkivet: heraldik

Sveriges länsvapen
Länsvapnet
Vaka själ, och bed

Vaka själ, och bed är en väckelse- och helgelsepsalm av Johan Olof Wallin. Melodi av Adam Drese 1698. Innehåller talrika bibelallusioner, till exempel "Uriebrev", "Joabs kyssar", "Egyptens resenärer".

Psalmen bearbetades och blev betydligt förkortad av Anders Frostenson 1979.

Publicerad i
1819 års psalmbok som nr 210 med 11 verser under rubriken "Nådens ordning: Den dagliga förnyelsen under bön, vaksamhet och strid mot andliga fiender".
Metodistkyrkans psalmbok 1896 som nr 320 med 5 verser under rubriken "Den andliga striden".
Nya Pilgrimssånger 1892, som nr 247 under rubriken "Strid och lidande".
Svensk söndagsskolsångbok 1908 som nr 169 under rubriken "Jesu efterföljelse".
Sionstoner 1935 som nr 462 under rubriken "Nådens ordning: Trosliv och helgelse".
1937 års psalmbok som nr 345 (oförändrad) under rubriken "Trons vaksamhet och kamp".
Psalmer för bruk vid krigsmakten 1961 som nr 345 verserna 1, 4, 10 och 11.
1986 års psalmbok som nr 566 under rubriken "Vaksamhet - kamp - prövning".
Lova Herren 1988 som nr 488 under rubriken "Guds barns tröst i kamp och prövning".

Externa länkar
Hos Svenska Akademien återfinns psalmtexten från 1819 i "Den gamla psalmboken" i PDF

Svenska psalmer
Tyska psalmer
Uppstått har Jesus, hurra, hurra

Uppstått har Jesus är en påskpsalm av Margareta Melin, skriven 1971. Melodi av Lars Åke Lundberg 1972. Psalmen består av tre verser med refrängen: "Uppstått har Jesus", som också sjungs alldeles i början.

Publicerad som
1986 års psalmbok som nummer 612 under rubriken "Barn och familj".
Psalmer och Sånger 1987 som nummer 520 under rubriken "Kyrkoåret - Påsk"
Hela familjens psalmbok 2013 som nummer 96 under rubriken "Hela året runt".
Sång i Guds värld Tillägg till Svensk psalmbok för den evangelisk-lutherska kyrkan i Finland 2015 som nummer 853 under rubriken "Kyrkoåret"

Referenser

Noter 

Påskpsalmer
Svenska psalmer
Vänta efter Herren

Vänta efter Herren är en psalm av Friedrich Räder från 1848. Den översattes år 1900 av Anna Ölander (1861-1939). Melodi från 1921 av Otto Olsson. Texten handlar om trons väntan på Gud i tider av nöd. 

För 1986 års psalmbok gjorde Per Harling 1980 en friare omdiktning av Räders text, som har titelraden Vila i din väntan och fick nummer 205, vilket innebär att den således finns med i den ekumeniska delen av den svenska psalmboken. Den används ofta som psalm under retreater.

Publicerad i
Nya psalmer 1921 som nr 602, (utan översättare angiven), under rubriken "Det Kristliga Troslivet: Troslivet hos den enskilda människan: Trons prövning under frestelser och lidanden".
Sionstoner 1935 som nr 417 under rubriken "Nådens ordning: Trosliv och helgelse".
1937 års psalmbok som nr 376 under rubriken "Trons prövning under frestelser och lidanden".
1986 års psalmbok som nr 205 med titelraden "Vila i din väntan", under rubriken "Stillhet - meditation".

Källor 

Tyska psalmer
Slaget vid Appomattox Court House

Slaget vid Appomattox Court House var det sista slaget av betydelse under det amerikanska inbördeskriget.

Bakgrund 
General Robert E. Lee var pressad eftersom general Ulysses S. Grant hade lyckats förstöra hans förråd med förnödenheter i Appomattox. Sista chansen var att ta sig till Lynchburg, där fler förnödenheter fanns. Mellan honom och Lynchburg fanns det dock nordstatskavalleri. Lee förstod att situationen skulle bli problematisk och började förhandla med Grant för få reda på vad villkoren för kapitulation skulle innebära. Lee skickade ett meddelande om att han inte ville kapitulera ännu. Han ansåg att det fanns en chans att fly om Grants infanteri inte skulle hinna mobiliseras. Lees trupper anföll men efter att ha stött på infanteri insåg Lee att hans ställning var hopplös och gick med på förhandlingar.

Kapitulationen 
Efter att ha blivit besegrad av general Ulysses S. Grant, kapitulerade general Robert E. Lee med hela sin sydstatsarmé den 9 april 1865 vid Appomattox Courthouse utanför nuvarande Appomattox. Grant och Lee hade under mexikanska kriget varit kolleger och hamnade därför i en ovan situation. Grant ställde generösa kapitulationsvillkor där Lees manskap och officerare inte gjordes till krigsfångar utan tilläts att återvända hem samt behålla hästar och annan egendom. Det enda han krävde var att de överlämnade sina vapen (Med ett undantag officerarna fick ha kvar sina sablar, då Grant inte ville förödmjuka Lee). Den 10 april avväpnades Lees armé på sammanlagt 27 805 män. Kapitulationen kom att leda till att striderna avtog och övriga konfedererade förband lade ner vapnen.

Referenser

Externa länkar

Appomattox
Appomattox
Appomattox
Krigsåret 1865
Virginias historia
1865 i USA
Världens Frälsare kom här

Världens Frälsare kom här är psalmbokens äldsta psalm med titeln Veni Redemptor gentium, skriven på 300-talet av biskop Aurelius Ambrosius av Milano, som avled år 397. Texten översattes till tyska i Erfurt 1524 av Martin Luther, (Nun kommt der Heiden Heiland) för Eyn Enchiridion. Redan tolv år senare (1536) översatte Olaus Petri den till svenska för psalmboken . Olaus Petris översättning har senare bearbetats av flera författare, bland andra Johan Olof Wallin 1816 och det är denna version som återfinns både i 1819 och 1937 års psalmböcker. I de två versionerna är skillnaden enbart moderniserad stavning och enstaka ordmoderniseringar.

Melodin är troligen ungefär lika gammal som texten. Det anses inte uteslutet att även den är av Ambrosius. Melodin i  (se källa Sibelius-Akademin nedan) är inte densamma som i Haeffners koralbok men däremot mycket lik melodin i Leverths revision 1906 av Haeffners koralbok. En melodi publicerades i Erfurt 1524 med Martin Luthers översättning. Samma melodi används numera till lovpsalmen Gud, vår Gud, för världen all (nr 242  1986). 

I 1819 års psalmbok anges att melodin till nr 29 Lova Herren Gud, min själ! kan användas som alternativ och beskrivs där som "svenskt ursprung; åldern oviss".

Enligt 1921 års koralbok med 1819 års psalmer har psalmen en A- och en B-melodi där den senare är hämtade ur Freylinghausens koralbok Gesangbuch från 1704.

Text

Publicerad i
Swenske Songer eller wisor 1536 med titeln Verldenes frelsare kom här under rubriken "Veni redemptor".
Een liten Songbook under rubriken "De Adventu domini".
 
1572 års psalmbok med titeln WERldennes Frelsare kom här under rubriken "Någhra Hymner och andra Loffsonger om Christi födelse".

Göteborgspsalmboken under rubriken "Om Christi Födelse". 
1695 års psalmbok som nr 121 under rubriken "Jule-högtids Psalmer - Om Christi 
1819 års psalmbok som nr 58 under rubriken "Jesu kärleksfulla uppenbarelse i mänskligheten: Jesu födelse (julpsalmer)".
1937 års psalmbok som nr 58 under rubriken "Jul".
Bibeltrogna Vänners Tillägg 1980 som nr 715
1986 års psalmbok som nr 112 under rubriken "Jul".
Finlandssvenska psalmboken 1986 som nr 15 med titelraden "Världens Frälsare är här", under rubriken "Jul".
Lova Herren 1988 som nr 95 under rubriken "Jul".

Referenser

Noter

Externa länkar
Hos The Cyber Hymnal finns också melodin i en variant
Hos Sibelius-Akademin återfinns noterna enligt 1695 års melodi till Werldennes frelsare kom här, där framgår att förebilden är: "Veni redemptor gentium/Erfurt 1524: Nun komm, der Heiden Heiland".
Hos Projekt Runeberg finns texten ur Swenske Songer eller wisor 1536

Julpsalmer
Tyska psalmer
Verk av Martin Luther
När vintermörkret kring oss står

När vintermörkret kring oss står är en adventspsalm om "Kristus Konungen" av Edvard Evers, skriven 1914, året då första världskriget bröt ut. Kan kallas en "kyrkans nyårspsalm" eftersom det är den enda adventspsalm som uttryckligen nämner att kyrkoåret börjar.

Melodi av Johann Crüger och med i koralboken Newes vollkömmliches Gesangbuch Augspurgischer Confession, som trycktes 1640 i Berlin. I Koralbok för Nya psalmer, 1921 anges att det är samma melodi som till psalmen Nu kommen är vår påskafröjd (1819 nr 104) och Dig lyft, min själ, och skåda kring (1921 nr 655).

Publicerad som
Nr 511 i Nya psalmer 1921, tillägget till 1819 års psalmbok under rubriken "Kyrkans högtider: Advent".
Nr 46 i 1937 års psalmbok under rubriken "Advent".
Nr 421 i 1986 års psalmbok under rubriken "Advent".
Nr 488 i Psalmer och Sånger 1987 under rubriken "Kyrkoåret - Advent".
Nr 11 i Finlandssvenska psalmboken under rubriken "Advent".

Referenser

Noter 

Adventspsalmer
Svenska psalmer
Helige Fader, kom och var oss nära

Helige Fader, kom och var oss nära är en böne- och treenighetspsalm av Jakob Timotheus Jacobsson 1889, ofta använd som inledningspsalm eller psalm före predikan. 

Melodi av Johann Crüger från 1653 och samma som används till Kärlek av höjden och Jesus, Guds Son, träd in i denna skara, sannolikt också för psalmen Sanningens Ande, som av höjden talar (1921 nr 631) enligt psalmens rubrik i Koralbok för Nya psalmer, 1921.

Publicerad i
Hemlandssånger 1891 som nr 9 under rubriken "Guds lof och tillbedjan".
Svenska Missionsförbundets sångbok 1920 som nr 533 under rubriken "Ordets predikan"
Nya psalmer 1921 som nr 562 under rubriken "Kyrkan och nådemedlen: Ordets ämbete och församlingslivet: Vilodagen och gudstjänsten".
Frälsningsarméns sångbok 1929 som nr 581 under rubriken "Begynnelse och avslutningssånger".
Sionstoner 1935 som nr 12  under rubriken "Inledning och bön".
Guds lov 1935 som nr 394 under rubriken "Före och efter predikan".
1937 års psalmbok som nr 28 under rubriken "Trefaldighetspsalmer".
Frälsningsarméns sångbok 1968 som nr 709  under rubriken "Begynnelse Och Avslutning".
1986 års psalmbok som nr 20 under rubriken "Fader, Son och Ande", men där är v.2 något bearbetad ("Frälsning beskär oss" är ändrat till "Giv oss din frälsning").
Finlandssvenska psalmboken 1986 som nr 179 under rubriken "Gudstjänsten".
Lova Herren 1988 som nr 251 under rubriken "Gemenskap i bön och ordets betraktande".
Cecilia 2013 som nr 31 under rubriken "Treenigheten".

Svenska psalmer
Bönepsalmer
Treenighetspsalmer
Ingvarståget

Ingvarståget var ett svenskt vikingatåg i österled under åren 1036–1041 som slutade i en katastrof. Expeditionen har fått sitt namn efter ledaren Ingvar den vittfarne. Ett stort antal runstenar är resta i Sverige över döda deltagare från detta.

Källor

Ingvar vittfarnes saga 
Enligt Ingvar den vittfarnes saga (isl Yngvars saga víðförla) återvände endast ett skepp till Sverige.

Runstenar 

Ingvarståget omtalas på ett mycket stort antal runstenar, minst 25 stycken. Dessa stenar har fått samlingsnamnet ingvarsstenar. Att tåget verkligen var en katastrof är lätt att föreställa sig då ingen av stenarna nämner någon deltagare som överlevde. Vanligare är, som här på Gripsholmsstenen, lakoniska formuleringar som:
De dogo söderut i Särkland.

Georgiska källor 
Ingvarståget omnämns i den georgiska krönikan Kartlis tsovreba.
Källorna berättar att det i början av 1040-talet kom en styrka med varjager, dvs. skandinaver, till den lilla orten Bashi intill floden Rioni i Georgien.

Enligt Kartlis tsovreba bestod styrkan av 3 000 man och de hade förmodligen rott uppför floden efter att ha seglat österut på Svarta havet, troligen från Dneprs mynning. Efter en överenskommelse med den georgiske kungen Bagrat fortsatte 700 av dem längre in i landet, där de deltog i ett slag mot kungens fiender vid Sasirethis strandskog några mil väster om Tbilisi. Trots hjälpen förlorade kungen slaget och flydde. Efter en överenskommelse med den fientliga styrkan återvände varjagerna västerut varefter de försvinner ur historien. Både det geografiska området, händelseförloppet och tidsperioden gör det troligt att berättelsen i den georgiska krönikan är ett spår efter Ingvar den vittfarnes expedition.

Den georgiska teorin har avfärdas av litteraturvetaren Lars Lönnroth i tidskriften Axess som allt för långsökt eller svårbevisbar.

Deltagare 
Ingvarståget tycks främst ha organiserats utifrån dagens Svealand. Kung vid tiden för Ingvarståget var Anund Jakob, vilken möjligen kan ha varit den som utlyst tåget genom ledungen, den dåtida organisationen för sjöstridskrafter.

Återskapande 
Föreningen Vittfarne genomförde 2004 Expedition Vittfarne som syftade till att, med en replik av en vikingatida båt, praktiskt testa vikingahövdingen Ingvar den vittfarnes förmodade färdväg genom Kaukasus till Kaspiska havet.

Referenser

Litteratur 
 Svante Fischer (1999). "Ingvarsstenarna i tid och rum"  
 Mats G. Larsson (1990). "Ett ödesdigert vikingatåg. Ingvar den vittfarnes resa 1036-1041"
 Lars Lönnroth (2013). "En medeltida fantasyroman". Axess 4/2013.

Externa länkar 
 Ingvarsstenarna på Google Maps
Ingvar den vittfarne

Ingvar den vittfarne (c:a 1016–1041) från Mälardalen var enligt Ingvar den vittfarnes saga dottersons son till Erik Segersäll, vars expedition med en flotta bestående av ett trettiotal skepp till Särkland på 1040-talet är omvittnat på 25–30 runstenar (några är osäkra), kallade Ingvarsstenarna, runt främst Mälaren.

Ingvarståget

Ingvarståget havererade i Särkland, och ingen av runstenarna bekräftar att någon skulle ha överlevt detta. Ingvars färd finns även som saga i den isländska sagalitteraturen, och denna kan sägas komplettera bilden på ett, i vissa delar, överensstämmande vis.

I Ingvar den vittfarnes saga beskrivs bland annat pirater som angriper Ingvarståget med Grekisk eld, vilken åstadkom stor skada på Ingvars fartygsflotta.

Forskaren Mats G. Larsson anser att han funnit stöd för att denna expedition omtalas även i den georgiska krönikan Kartlis Cxovreba. Larssons hypotes menar att Ingvarståget gick under efter strider i Georgien mellan Svarta havet och Kaspiska havet, efter vilka merparten av de överlevande deltagarna sedan ska ha avlidit i en smittsam sjukdom. 

Ingvarsstenarna är resta över män som avlidit under Ingvarståget, varav Gripsholmsstenen i Mariefred är den mest kända. 
Ingvar antas ha avlidit 1041.

Källor
Svante Fischer: Ingvarsstenarna i tid och rum. Uppsala 1999.
Sven B. F. Jansson: Runinskrifter i Sverige. Stockholm 1963.
Mats G. Larsson: Ett ödesdigert vikingatåg. Ingvar den vittfarnes resa 1036-1041. Stockholm 1990. 
Mats G. Larsson: Sveahövdingens budskap. En forntidsgåta genom sekler. Stockholm 2000.

Noter

Externa länkar 
 Svante Fischer (1999). Ingvarsstenarna i tid och rum
 Ingvarsstenarna på Google Maps

Födda okänt år
Avlidna 1041
Män
Personer i Sverige under 1000-talet
Ingvarståget
Svjatopolk

Namn på ryska härskare av rurikätten:

Svjatopolk I av Kiev (980–1019)
Svjatopolk II av Kiev (1050–1113)
Sviatopolk av Pskov
Osmundus

Osmund (latin: Osmundus) var en svensk klerk och biskop, omnämnd av Adam av Bremen. Han insattes som biskop av kung Emund den gamle under 1000-talet.

I källorna (bland annat Äldre Västgötalagen) omtalas han som den som flyttade biskopssätet från Husaby till Skara.

Vissa teorier hävdar att han är samme person som den berömde runristaren Åsmund Kåresson. Teorin anses dock av Nationalencyklopedin vara dåligt underbyggd.

Litteratur
Lars Göran Lönnermark, "Skara stifts första biskopar." Skara stift 1000 år. Red. av Johnny Hagberg, Skara 2014.

Se även 
Lista över biskopar i Skara stift 

Biskopar i Skara stift
Män
Avlidna 1000-talet
Födda okänt år
Personer i Sverige under 1000-talet
Svenska präster under vikingatiden
Särkland

Särkland (fornnordiska Serkland) var en fornnordisk benämning på regionerna kring Kaspiska havet, innebärande nuvarande Armenien, Azerbajdzjan, Georgien, Turkiet, Iran, Irak samt ryska områden kring nedre Don och Volga. Traditionellt har den kopplats samman med muslimska områden, vikingatida kalifatet och Mellanöstern. Snorre Sturlasson placerade Särkland i Afrika.

Den fornsvenska och fornnordiska benämningen Särkland har, i synnerhet internationellt, härletts till samma grekiska rötter som saracener, men också antagits komma från namnet på den khazariska staden Sarkel eller det fornnordiska ordet för silke. Det har även härletts till klädesplagget särk. Särk kan då syfta på de klädesplagg som invånarna i flera regioner bar. En annan tolkning är att det handlades med och framställdes silke i området, Silkesland. På latin heter silke sercium vilket möjligen har koppling till fornsvenskans ord för särk och skjorta eller lintyg:  "Særker" respektive serkr. En annan möjlighet är att Särkland betyder ungefär "Österlandet", eftersom det arabiska ordet för öster, شرق, uttalas ungefär som det svenska ordet särk. Klädd i särk skulle kunna betyda klädd i "österländsk klädsel" eller "klädd i silke".

Ingvarståget, det sista svenska vikingatåget, ska ha havererat i Särkland på 1040-talet. Detta finns omvittnat på de runstenar som benämns Ingvarsstenarna. Detta är Sveriges största runstensgrupp och innehåller ca 30 runstenar, varav några är mer eller mindre osäkra.

Litteratur 
 Sven B. F. Jansson. Runinskrifter i Sverige. Stockholm 1963.

Källor

Externa länkar 
 Carl L. Thunberg (2011). Särkland och dess källmaterial

Geografiska namn från vikingatiden
Mellanöstern
Stäppmammut

Stäppmammut (Mammuthus trogontheeri) är ett utdött djur som var ett av de största elefantdjuren. Stäppmammuten kunde bli upp till 4,7 meter hög.

Fossil hittades på flera platser i Europa och Asien.

Troligtvis utvecklades de första stäppmammutar i centrala Asien när skogarna omvandlades till grässtäpper. Senare vandrade arten till Europa. De böjda betarna nådde en längd upp till 5 meter. Uppskattningsvis hade exemplaren kort päls.

Den vetenskapliga beskrivning utfördes 1885 av Hans Pohlig med hjälp av kindtänder som hittades i Süßenborn (Thüringen) i Tyskland. Under senaste delen av istiden upptogs stäppmammutens ekologiska nisch av den ullhåriga mammuten.

Referenser 

Elefanter
Lista över segrare i Vasaloppet

Lista över segrare i Vasaloppet sedan Vasaloppet hade premiär 1922. Samtliga segrare finns inskrivna på Vasaloppsstenen. Att skejta sig fram blev förbjudet i huvudloppet 1987.

"Mora-Nisse" Karlsson vann åren 1943–53 nio lopp (rekord) på tio starter. 1944 förlorade han loppet efter en sekundstrid mot slutsegraren Gösta Andersson, medan han 1952 tvingades ställa in sin medverkan på grund av sjukdom. 1944 vann Karlsson dock alla tre loppen vid svenska mästerskapen och belönades med Svenska Dagbladets guldmedalj.

Åren 1922–1923 och återigen från 1981 tilläts kvinnor delta, dock utan att det korades någon officiell damsegrare före 1997. 1981–1996 uppmärksammas istället snabbaste dam som inofficiell damsegrare.

Segrare

Herrar

Damer

Bästa dam 1922–1996

Officiell damklass 1997–

Statistik

Resultattiden är oftast mycket beroende på vädret, men förbättrade skidor, vallningtekniker och bankvalitet visar att medeltiden för varje årtionde har sjunkit. Tidsskillnaden mellan segraren i herr- respektive damklassen har successivt minskat och är numera (2020-talet) cirka 10 procent av totaltiden.

Källor

Externa länkar 

 Alla historiska segrare

Vasaloppet
Vasaloppet
Nils "Mora-Nisse" Karlsson

Nils Emanuel Karlsson, även kallad Mora-Nisse, född 25 juni 1917 i byn Östnor utanför Mora i Dalarna, död 16 juni 2012 i Mora, var en svensk längdskidåkare.

Biografi 
Karlsson vann OS-guld på femmilen 1948, VM-brons på samma distans 1950 och totalt 37 SM-guld, varav 17 individuella. Han vann även nio Vasalopp. Han tilldelades Svenska Dagbladets bragdmedalj 1944 för ”den första SM-trippeln i Boden”. Han var den andre svenska längdåkaren som fick Holmenkollenmedaljen (1952).

Han blev svensk mästare på 15 kilometer 1944, 1945, 1947, 1950, 1951 och 1953, på 30 kilometer 1943, 1944, 1946, 1949 och 1950 samt på 50 kilometer 1943–1945, 1948, 1950 och 1951. Han blev också svensk stafettmästare med IFK Mora 1945 och 1950.

Vasaloppet 
Karlsson startade i Vasaloppet vid tio tillfällen – 1943–1951 samt 1953. Han segrade vid nio av dem (1943, 1945, 1946, 1947, 1948, 1949, 1950, 1951 och 1953), vilket än i dag står som rekord. 1944 var IFK Umeås Gösta Andersson en sekund före över mållinjen. 1952 kunde Karlsson inte ställa upp på grund av sjukdom.

Karlsson  har, enligt Vasaloppets tidigare generalsekreterare Rolf Hammar, haft stor betydelse för Vasaloppet. Till en början var det genom alla segrar han tog, som tack vare Sven Jerrings radioreferat gjorde både honom och Vasaloppet kända över hela landet. Sedan han avslutat sin aktiva karriär och kom in i Vasaloppets organisation fungerade han som både tävlingsledare och banchef.

Övrig aktiviteter 
År 1953 gav Karlsson  ut sin självbiografi I vita spår på Bonniers folkbibliotek.

I samband med Karlssons 65-årsdag instiftades Mora-Nisses jubileumsfond. Fondens mål är att stödja unga skidtalanger i åldrarna 17–20 år i Sverige.

Familj 
Två barnbarn till Karlsson har varit framgångsrika i Vasaloppet. Dottersonen Erik Eriksson har vid flera tillfällen kommit i mål bland de tio främsta, som bäst på fjärde plats. Eriks bror Anders Eriksson har vid flera tillfällen kommit i mål bland de hundra främsta, som bäst på plats 38.

Se även 
 Segrare i Vasaloppet
 Längdåkare

Kommentarer

Referenser

Externa länkar 

Avlidna 2012
Födda 1917
Mottagare av Holmenkollenmedaljen
Män
Olympiska guldmedaljörer 1948
Personer från Mora socken
Svenska idrottare under 1900-talet
Svenska längdåkare
Svenska mästare i längdskidåkning
Svenska olympiska guldmedaljörer
Tävlande i längdskidåkning vid olympiska vinterspelen 1948
Tävlande i längdskidåkning vid olympiska vinterspelen 1952
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1948 från Sverige
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1952 från Sverige
Vasaloppssegrare
Mottagare av Svenska Dagbladets guldmedalj
Mottagare av Hans Majestät Konungens medalj
Längdskidåkare i IFK Mora