kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Rigborg Brockenhuus

Rigborg Brockenhuus, född 1579, död 1641, dansk hovdam och adelsdam av släkten Brockenhuus, svaranden i ett berömt sexualmål 1599.

Dotter till Laurids Brockenhuus och Karen Skrams; syster till Jakob Brockenhuus och moster till Corfitz Ulfeldt. Hon utbildades 1597 till hovfröken hos änkedrottning Sofia av Mecklenburg och fick 1598 denna ställning hos drottningen, Anna Katarina av Brandenburg. En av orsakerna var att drottningen då hade möjlighet att arrangera ett fördelaktigt äktenskap. År 1599 fick hon en son, Holger, med hovmannen Frederik Holgersen Rosenkrantz under kungens frånvaro. Då monarken återvände, ställdes paret inför rätta för att ha brutit uppförandekoden vid hovet samt den allmänna lagen om förförelse.

Till skillnad från den annars vanliga utgången, blev paret inte tvingade att gifta sig. Rosenkrantz dömdes till att tjänstgöra i armén mot turkarna, där han sedan stupade, Brockenhuus till livstids fängelse på sin fars gods, där hon spärrades in i ett enda rum med en piga som sällskap. Sonen överlämnades till mannens släktingar. År 1608 fick hon på änkedrottningens förbön tillåtelse att lämna rummet för att besöka kyrkan regelbundet, och år 1616 utverkades modern tillstånd att hon efter hennes död skulle få tillåtelse att bo på någon av sina gårdar. Vid moderns död 1625 flyttade hon till en av sina egna gårdar och behöll rättigheten att besöka kyrkan. Från detta år var hennes fångenskap i praktiken över, och hon var till exempel en välsedd gäst vid biskopens middagsbord. Hennes son hade 1624 fått tillåtelse att bära sin fars efternamn och avled i militärtjänst 1634.

Källor 
 http://www.kvinfo.dk/side/597/bio/310/origin/170/
 

Danska hovdamer
Dansk adel
Födda 1579
Avlidna 1641
Kvinnor
Personer i Danmark under 1500-talet
Himmelska fridens torg

Himmelska fridens torg (天安門廣場 / 天安门广场 Tiān'ānmén Guǎngchǎng, direktöversatt: "Torget vid Himmelska fridens port") är världens största torg, beläget i centrala Peking utanför Himmelska fridens port som leder till den Förbjudna staden. Torget mäter ca 765×285 meter eller 220 000 m². Norra delen av torget är en stor öppen yta och södra delen domineras av Mao Zedongs minneshall, och mitt i torget står Monument över folkets hjältar.

På platsen där Himmelska fridens torg nu ligger, låg tidigare det kinesiska kejsardömets ministerier. De enda av de ursprungliga byggnaderna som bevarats är den sydliga stadsporten Qianmen och porten mot den Förbjudna staden, Tiananmen. Dess två massiva stenportar förbands ursprungligen av en låg processionskorridor i nord-sydlig riktning. Korridoren omgärdades på båda sidor av höga stenmurar och användes av kejserliga processioner vid kejsarens resor och officiella högtider.

Dagens Himmelska fridens torg, liksom byggnaderna runt omkring torget, planerades och byggdes under 1950-talet med hjälp av sovjetiska experter. Torget är byggt med Röda torget i Moskva som förebild. Vid Himmelska fridens torg ligger bland annat Kinas nationalmuseum, Folkets stora hall, Mao Zedongs (Folkrepubliken Kinas grundare) mausoleum och Monument över folkets hjältar. Torget har varit platsen för många viktiga politiska händelser som till exempel utropandet av Folkrepubliken Kina den 1 oktober 1949.

Mellan den 15 april och 4 juni 1989 hölls omfattande studentdemonstrationer på torget med omgivningar. Studenter från bland annat Pekinguniversitetet och Tsinghuauniversitetet demonstrerade mot korruption i kommunistpartiet och krävde större demokratiska och mänskliga rättigheter i Kina. Demonstrationerna slogs ned med våld av Folkets befrielsearmé på order av Deng Xiaoping. Enligt officiella källor dödades några hundra människor, men inofficiella tal pekar på upp emot 3000 dödsoffer.

Även andra kinesiska organisationer har gjort försök att demonstrera på Himmelska fridens torg, bland annat den internationellt uppmärksammade rörelsen Falungong.

Se även 
 Protesterna och massakern på Himmelska fridens torg
 Den himmelska fridens torg (låt)

Referenser

Himmelska fridens torg
WP:Projekt Kina
Dongcheng
Kalmar blodbad (1505)

För det senare blodbadet i Kalmar, se Kalmar blodbad (1599).

Kalmar blodbad (det tidigare) var en politiskt motiverad massavrättning som utfördes i Kalmar i juli 1505.

Upprinnelsen var att svenska herremän 1501 avsatte Hans (Johan II) som svensk kung och utsåg Sten Sture den äldre till riksföreståndare för andra gången. Danskarna gjorde flera misslyckade försök att tvinga tillbaka Sverige in unionen igen, men i maj 1504 slöts ett stillestånd i Köpenhamn, på det att förhandlingar skulle inledas i juni 1505 i Kalmar. Överläggningarna skulle föras mellan Danmarks, Norges och Sveriges riksråd i närvaro av unionskungen.

Oordningen i utbrytarstaten Sverige var stor. Sten Stures död 1503 hade komplicerat situationen, och Svante Nilsson (Sture)s val till efterträdare var ifrågasatt. Av den anledningen begärde det svenska riksrådet att sammankomsten skulle senareläggas. Kung Hans accepterade inte rådets begäran, utan reste till Kalmar tillsammans med de danska och norska riksråden. 

När det stod klart att svenskarna inte skulle komma tillsatte kungen en domstol och anklagade Svante Nilsson (Sture), Nils Klausson, Sten Kristersson, Trotte Månsson (Eka), Erik Turesson, Åke Hansson (Thott), Erik Johansson (Vasa), Tönne Eriksson (Thott) och Peder Turesson (Bielke) för majestätsbrott. De dömdes i sin frånvaro att förlora ära, frihet, privilegier och gods. För att demonstrera sin vrede och sätta skräck i upprorsmakarna lät han avrätta Kalmars borgmästare, rådmän och de mest betydande borgarna. Motiveringen var att de hade varit behjälpliga när staden intagits av svenskarna 1503. Dessa avrättningar har kommit att kallas "Kalmar blodbad".

Se även
Blodbad

Källor
Nordisk familjebok
Petersson, E, Den skoningslöse, Natur och Kultur, 2008

Kalmars historia
Sverige under 1500-talet (decennium)
1505
Bandage

Bandage eller förband för att skydda eller stödja en skadad kroppsdel eller fixera den (till exempel gipsbandage). Syftet är att begränsa ytterligare skada och i viss mån underlätta läkning av skadan. 

Den vanligaste formen av bandage är gasbindan (namnet kommer av textiltypen gas). Det är en tunn, genomskinlig gasväv av bomull. Den är särskilt användbar för bandagering av sår, där andra material kan fastna i brännskadan eller sårskadan.
En vanlig typ av förband är förband av typ Första förband. En typ av förband som militärer och exempelvis skogsarbetare, som arbetar med motorsåg, brukar, eller skall, ha med sig.
Förband av typ Första förband kan numera, efter avregleringen av apoteken, vara svår/omöjlig att hitta/köpa på apotek. Butiker som säljer motorsågar brukar däremot numera ofta ha Första förband i sitt sortiment (troligtvis beroende på de krav som numera finns om att användare av motorsåg skall medföra Första förband) och att personer inom den yrkesgruppen ofta efterfrågar Första förband.
I Europa är kraven på den säkerhetsutrustning som ska medföras i bil ofta hårdare än i Sverige. Många länder har krav på bland annat att första hjälpen-kit (som oftast brukar innehålla förband) skall medföras.

Se även 
 Plåster
 Mitella

Referenser

Noter 

Medicinsk utrustning
Fänika

Fänika, fännika (tyska: Fähnlein, 'liten fana'), betecknade under slutet av medeltiden och ända in på 1600-talet en avdelning fotfolk som följde en fana. Dess styrka överskred sällan 500 man. Ett antal fänikor förenades till ett regemente.

Sverige 
I Sverige utgjorde fänikan under hela 1500-talet den högsta enheten vid fotfolket. Varje landskap uppsatte ett, under olika tider växlande, antal fänikor, vartill kom Gårdsfänikan, ett slags garde, fänikor av präste-, frälse-, fogde-, bergslags- och andra knektar samt ett stundom betydande antal fänikor av värvat manskap.

Fänikans normalstyrka utgjorde under mitten av 1500-talet 25 rotar om 21 man, inberäknade över- och underrotmästare. Den delades i 5 kvarter under var sin kvartermästare, och dess befäl ("ämbeten") utgjordes för övrigt av 1 hövitsman, 1 fänrik, 1 löjtnant (åt fänriken), 1 profoss, 1 kaplan, 1 mönsterskrivare, 1 fältskär samt 5 trumslagare och 1 pipare eller i allt 542 personer. Styrkan växlade dock betydligt och sjönk ofta till 300, ja till 200 man. Vid 1600-talets inträde sjönk styrkan ända till 150 man, stundom mindre; fänikan fick då benämningen kompani.

De flesta svenska regementen har sitt ursprung i lokala fänikor. Ett exempel är I 15, Älvsborgs regemente som har sitt ursprung i de fänikor som under 1500-talet skapades i Västergötlands södra del.

Fännika användes även om själva fanan, särskilt använt som fälttecken.

Källor 

Militär organisation
Ugglan
Elpenor

Elpenor, i grekisk mytologi en av Odysseus kamrater, vilken berusad lagt sig att sova på taket till Kirkes palats, varifrån han föll ned och bröt nacken och dog. I underjorden mötte Odysseus Elpenors skugga, som rolös irrade omkring, eftersom hans lik ej begravts, vilket Odysseus verkställde vid sin återkomst till Kirkes ö.

Källor
 

Personer i grekisk mytologi
Ugglan
Paru

Paru är en biflod till Amazonfloden (från väster), som rinner på gränsen mellan Brasilien och Surinam i västra delen av Tumuc-Humacbergen. Den bildar flera fall och mynnar vid byn Almeirim. Den är omkring 650 kilometer lång.

Amazonflodens bifloder
Vattendrag i Pará
Vattendrag i Surinam
Amazonas avrinningsområde
Charles Finney

Charles Grandison Finney, född 29 augusti 1792 i Warren, Connecticut, död 16 augusti 1875 i Oberlin, Ohio, var en amerikansk väckelsepredikant inom den s.k. "Second great awakening".

Finney åstadkom och ledde omfattande väckelserörelser i New England på 1820-talet och senare. Han var påverkad av helgelserörelsen och var en aktiv förkämpe för kvinnors och svartas rättigheter samt en slaveribekämpare. Det berättas att han inte ville ge nattvarden åt slavägare. 

Han var rektor på Oberlin College, där han formade sin helgelseteologi, som kom att betyda mycket för helgelserörelsen och väckelsekristendomen på 1800-talet. 

I början av sitt liv var Finney frimurare, men blev sedan en aktiv motståndare av frimureriet. 

I "Lectures on revivals of religion" (1835; många uppl.) betonade han starkt det andliga livets lagbundenhet. Väckelse kommer, enligt Finney, genom rationella religiösa metoder till stånd lika säkert som skörd efter sådd.

Bibliografi
Systematic Theology
Svar på bön
Principer för bön
Självbiografi. 1957
Andliga väckelser 1-3, 1920-21
Ett andligt uppvaknande. 1946

Källor
 
Charles Finney: Självbiografi. 1957

Externa länkar 

Kristna personligheter i USA
Ugglan
Personer i USA under 1800-talet
Personer från Litchfield County
Födda 1792
Avlidna 1875
Män
Antifrimureri
Polska tronföljdskriget

Polska tronföljdskriget kallas det allmänt europeiska krig som uppblossade med anledning av den polske kungen August II:s död 1733. Den döde kungens son, kurfursten Fredrik August II av Sachsen, försäkrade sig om Rysslands och Österrikes bistånd. Frankrike tog av dynastiska och politiska skäl parti för exkung Stanislaw I Leszczynski och vann för honom även Spanien och Sardinien. I Sverige tillhörde sympatierna Stanislaw sedan svenskarna medverkat till hans trontillträde under Stora nordiska kriget. 1734 års riksdag sammankallades med anledning därav. Det lyckades emellertid Arvid Horns försiktiga statskonst att rädda Sverige från att indragas i kriget; men därmed hade Horn också brutit med allmänna meningen, och krigsfrågan 1734 blev fröet till hattpartiets bildande och Horns fall (drygt 200 svenska officerare bistod dock med den svenske kungen Fredrik I:s goda minne frivilligt den polske kungen Stanislaws sak och var mycket behjälpliga vid försvaret av det av ryssarna belägrade Danzig).

Genom den ryska sidans mutor och hot till en fraktion av den polska adeln (ca 3 000 namn) skapade ryssarna mot slutet av 1733 sitt adelsparti inom Polen för sin kandidat Fredrik August II av Sachsen som på så sätt parallellt med Stanislaw (480 000 röster) valts till kung i Polen. Därmed drogs svärden till strid och ett inbördeskrig bröt ut mellan majoriteten och minoriteten inom den polska adeln. Med hjälp av denna köpta legitimitet och sitt överväldigande militära övertag drev ryssarna ut Stanislaw ur Polen, varpå Frankrikes härar ryckte ut. Den polska tvistefrågan trädde dock i bakgrunden och endast en liten fransk flotteskader med tre infanteribataljoner om 1 400 man sändes till det belägrade Gdansks hjälp. Huvudstriden stod nämligen mellan de gamla fienderna Frankrike och Österrike. Skådeplats var dels Rhenländerna, dels Italien. Fransmännen besatte Lothringen och trängde över Rhen; i Italien erövrade de hela Milano, medan spanjorerna tog Neapel och Sicilien. Österrike förödmjukades och antog redan den 3 oktober 1735 Frankrikes villkor, genom preliminärerna i Wien. Den definitiva freden avslöts på samma ställe den 18 november 1738. Om denna fred har  den paradoxen uttalats, att alla parterna vann. Polens krona tillföll Fredrik August; Stanislaw fick ersättning på Österrikes bekostnad (Lothringen och Bar), likaså Spanien och Sardinien; Österrike fick pragmatiska sanktionen erkänd. Krigets huvudresultat var tvåfaldigt: Frankrikes seger över det österrikiska inflytandet i Italien och Rysslands begynnande herravälde över Polens politik.

Referenser 

Tronföljdskrig
Krig under 1730-talet
Polen under 1730-talet
Franska krig
Polska krig
Ryska krig
Sachsiska krig
Spanska krig
Österrikiska krig
Polsk bank

Polsk bank är ett kortspel med tydlig hasardkaraktär, där vinst och förlust i allra högsta grad bestäms av slumpen. Spelet går ut på att sitta med rätt kort på handen när vinnande kort lottas fram.

Polsk bank kan spelas på lite olika sätt. Gemensamt för de olika varianterna är att spelet har en särskild spelledare som drar kort ur en extra kortlek för att på så sätt bestämma vilket eller vilka av deltagarnas kort som ska ge vinst.

Antalet spelare bör vara så många som möjligt (upp till 30 är fullt tänkbart). Minst två kortlekar används, en för spelledaren och en, eller eventuellt två, som deltagarna får eller köper kort från. Antalet kort per deltagare kan vara ett eller tre, men det förekommer att deltagarna mot betalning till potten får köpa ytterligare kort. Spelledaren vänder sedan upp korten ett och ett ur sin lek. Det sista kortet i denna lek är alltid ett vinstkort, och ofta tillkommer andra i förväg överenskomna kort som ger vinst, till exempel vart elfte uppvänt kort. Den eller de deltagare som på sin hand har motsvarande kort inkasserar delar av eller hela potten.

Referenser
}

Hasardspel
Kortspel
Snowdon

Snowdon (kymriska: Yr Wyddfa), det högsta berget i Wales, är beläget i Gwynedd i nordvästra Wales. Berget, som genom flera djupa klyftor (cwm) har skilda partier, består av skiffer och granit. Den högsta spetsen, Moel yr Wyddfa, når en höjd av 1 085 m. En kuggstångsbana för från Llanberis till toppen, från vilken man har en vidsträckt utsikt. Om man står på toppen av Snowdon en klar dag kan man se till England, Skottland och Irland.

Källor

Externa länkar

http://www.snowdonrailway.co.uk/

 

Berg i Wales
Abd ül-Hamid I

Abd ül-Hamid I, född 20 mars 1725, död 7 april 1789 var sultan av det Osmanska riket från 1774 fram till sin död. 

Abd ül-Hamid var en svag härskare och riket, som befann sig i ett tillstånd av både inre och yttre svaghet, tvingades, efter ett krig mot Ryssland som påbörjats före Abd ül-Hamids tronbestigning, sluta freden i Kutsjuk-Kajnardzji år 1774, där man avträdde en betydande del av rikets besittningar vid Svarta havet. 

Abd ül-Hamid bekämpade senare framgångsrikt åtskilliga uppror i rikets avlägsnare provinser. När Ryssland 1782 annekterade Krim förklarade han mot slutet av sin regeringstid i ett nytt krig med Ryssland, under vilket han avled 1789.

Referenser

Externa länkar

Personer i Osmanska riket under 1700-talet
Osmanska rikets sultaner
Födda 1725
Avlidna 1789
Män
Abd ül-Hamid II

Abdülhamid II (Osmanska: عبد الحميد ثانی, `Abdü'l-Ḥamīd-i sânî), född 21 september 1842, död 10 februari 1918, var det Osmanska rikets 34:e sultan, och den siste sultanen att regera över riket som var på väg att falla samman. 

Under hans regeringstid skedde flera uppror i olika regioner, inte minst på Balkan, och det rysk-turkiska kriget (1877–1878), vilket man förlorade. Han besteg tronen den 31 augusti 1876 och styrde landet fram tills han avsattes 27 april 1909, strax efter Ungturkarnas revolution 1908. 

Som ett resultat av avtalet med de pro-konstitutionella Unga osmanerna förklarades den första osmanska konstitutionen den 23 december 1876, vilket gav ett intryck av att han skulle stödja demokratiseringsprocessen i landet. Men kort därpå förklarade han sina meningsskiljaktigheter med parlamentet, och kom 1878 att både skydda konstitutionen och stänga parlamentet. Efter att ha stängt församlingen förstärkte han sin makt och kontroll över riket.

Ansträngningar för att modernisera det osmanska riket fortsattes av Abd ül-Hamid II. Förutom flera byråkratiska reformer genomfördes flera projekt, som utbyggnad av Rumeli-banan och den anatoliska järnvägen, byggandet av Bagdad-banan och Hicaz-järnvägen under denna period. Dessa järnvägsbanor och telegrafsystem utvecklades av tyska företag. År 1898 öppnades den första lokala juridikskolan i modern mening, och befolkningen registrerades och kontroll över pressen ökade. De mest omfattande reformerna ägnades åt utbildning: många yrkesskolor inrättades, inklusive juridik, konst, handel, civilingenjör, veterinärmedicin, tull, jordbruk och lingvistik. Även om han stängde Istanbuls universitet år 1881, så bestämde han sig för att öppna det igen år 1900, och stärka landets utbildningsväsende med fler av grundskolor, gymnasier och militärskolor. Osmanska rikets sjunkande ekonomi under denna perioden kom att leda till upprättandet av Düyûn-ı Umûmiye under Abd ül-Hamids första regeringår.

Ungdom 
Han var son till sultan Abd ül-Mecid I. Abdülhamid II:s mor Tirimüjgan Sultan dog när han bara var tio år. Faderns andra hustru, den barnlösa Piristû Kadın Efendi, kom därefter att ta hand om honom, och uppfostrade honom som vore han hennes eget barn. Hans farbror Abd ül-Aziz, som tog sin plats på tronen efter broderns död, var mycket intresserad av Abd ül-Hamids utbildning med de andra prinsarna. Han tog Abd ül-Hamid med sig på sin europeiska resa år 1867.

Referenser

Noter 

Personer i Osmanska riket under 1800-talet
Personer i Osmanska riket under 1900-talet
Osmanska rikets sultaner
Födda 1842
Avlidna 1918
Män
Riddare och kommendör av Kungl. Maj:ts Orden
Mottagare av Serafimerorden
Henån

Henån är en tätort på Orust i Bohuslän samt centralort i Orusts kommun i Västra Götalands län. Orten har fått sitt namn efter ån Henån.

Handel och annan aktivitet ökar stort under sommartid, eftersom Henån är centralort för en kommun som flerdubblar sitt invånarantal under turistsäsongen.

Historik 
Henån omnämns först 1420 och 1519. Förleden innehåller ett ånamn, fornvästnordiska Hein, i vilket ingår ett ord som motsvarar det dialektala ordet hen, som betyder "slipsten, brynsten", och syftar på berggrunden. Sedermera övergick namnet på en gård vid nämnda å, kring vilken tätorten Växte upp. vid mitten av 1800-talet med handel och gästgiveri. Orten fick ångbåtsförbindelse och blev en populär badort, den första på Orust. Från Henån kommer även båtbyggarfirman Najad.

På 1960-talet tillkom länsväg 160, när Tjörnbroarna och Nötesundsbron byggdes. Vid bildandet av Orusts kommun 1971 blev Henån kommunens centralort.

Befolkningsutveckling

Bildgalleri

Se även
Röra socken

Källor

Noter

Vidare läsning

Orter i Orusts kommun
Tätorter i Sverige
Centralorter i Västra Götalands län
Igel, Tyskland

Igel är en kommun och by nära Trier vid floden Mosel i Landkreis Trier-Saarburg i förbundslandet Rheinland-Pfalz i Tyskland.

Kommunen ingår i kommunalförbundet Verbandsgemeinde Trier-Land tillsammans med ytterligare tio kommuner.

I byn bedrivs vinodling. Därinvid står den 23 m höga Igelpelaren, ett bildsmyckat romerskt gravmonument från omkring 200 e.Kr. över klädeshandlarfamiljen Secundinierna.

Källor 
 

Kommuner och städer i Landkreis Trier-Saarburg
Ugglan
Idsjön, Jämtland

Idsjön är en sjö i Bräcke kommun i Jämtland och ingår i . Sjön har en area på  kvadratkilometer och ligger  meter över havet. Idsjön ligger i  Natura 2000-område och skyddas av fågeldirektivet.

Sjön genomflyts av Gimån. Idsjön tros ha haft en stor betydelse under flera årtusenden av Jämtlands historia. Vid sjön finns flera fornlämningar, bland annat två gravfält, ett tiotal fångstboplatser, fångstgropar samt insjögravar. Fångstanordningar för sikfiske, så kallat vaktfiske, vid Gimåns inlopp har använts kontinuerligt från medeltiden fram till nutid. Området är därför noterat som ett "Riksintresse för kulturmiljövården".

Delavrinningsområde 
Idsjön ingår i delavrinningsområde (697186-149026) som SMHI kallar för Utloppet av Idsjön. Medelhöjden är  meter över havet och ytan är  kvadratkilometer. Räknas de 198 avrinningsområdena uppströms in blir den ackumulerade arean  kvadratkilometer. Gimån som avvattnar avrinningsområdet har biflödesordning 2, vilket innebär att vattnet flödar genom totalt 2 vattendrag innan det når havet efter  kilometer. Avrinningsområdet består mestadels av skog (64 procent). Avrinningsområdet har  kvadratkilometer vattenytor vilket ger det en sjöprocent på  procent.

Se även 
 Lista över insjöar i Bräcke kommun

Källor

Externa länkar 
 
 
 

Insjöar i Ljungans avrinningsområde
Insjöar i Jämtland
Insjöar i Bräcke kommun
Insjöar i Sverige om minst fem kvadratkilometer
Otto Ferdinand von Abensperg und Traun

Otto Ferdinand von Abensperg und Traun, född den 27 augusti 1677 i Ödenburg, död den 18 februari 1748 i Hermannstadt, var en österrikisk greve och militär.

von Abensberg und Traun deltog i spanska, polska och österrikiska tronföljdskrigen och, utnämnd till fältmarskalk 1741, kämpade i det sistnämnda 17421743 segerrikt mot spanjorerna i Italien, utmanövrerade därefter preussarna under Fredrik II ur Böhmen och trängde 1745 fransmännen över Rhen. År 1747 blev han generalbefälhavare i Siebenbürgen.

Källor 
 

Österrikiska fältmarskalkar
Personer i spanska tronföljdskriget
Österrikiska militärer under 1700-talet
Personer från Sopron
Födda 1677
Avlidna 1748
Män
Ugglan
Traunsee

Traunsee, eller Gmundenersee, sjö i Oberösterreich, Österrike, 422 m ö.h., genomflyts från söder till norr av Donaus biflod Traun. Namnet Gmundenersee har den efter den vid flodens utlopp belägna staden Gmunden, huvudorten i Salzkammergut. Yta 25 km², längd 12 km, bredd 3 km och största djup 190 m. Sjön är rik på fisk (regnbågsöring, gädda m.m.), trafikeras av båtar och har utmed sina stränder många villor och sommarställen. Utmed östra sidan reser sig branta klippväggar, utmed den västra går järnväg och österut når den dominerande bergstoppen Traunstein 1 601 m ö.h.

Källor

Insjöar i Oberösterreich
Torre Annunziata

Torre Annunziata är en stad och kommun  vid Neapelbukten nära Neapel i storstadsregionen Neapel, innan 2015 provinsen Neapel, i regionen Kampanien i södra Italien. Staden ligger öster om Torre del Greco, nära Pompeji och vid järnvägen Neapel-Salerno. Hamn. Fiske och kusthandel samt tidigare järnverk och tillverkning av vapen, papper och makaroner m.m. Födelseort av den italienske fotbollsspelaren Ciro Immobile.

Referenser 

   

Orter i Kampanien
Världsarv i Italien
Kommuner i storstadsregionen Neapel