kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Äktenskapshinder

Ett Äktenskapshinder av lagen uppställda hinder mot ingående av äktenskap. 

Redan i antiken stod nödvändigheten att förbjuda vissa äktenskap klar för lagstiftarna, och varje civiliserad rättsordning har sedan dess haft sitt system av dylika förbud eller, såsom det emellanåt uttrycks, villkor för att äktenskap ska få ingås. Det religiösa momentet, som tidigare hade övervikten vid förbudens uppställande, har i nutidens lagstiftning fått stå mera tillbaka, medan i stället vissa medicinska, framför allt rashygieniska, synpunkter tillmättes allt större vikt fram till 1960-talet, när sådana synpunkter istället kom att anses som alltmer inopportuna.

Bland de äktenskapshinder som fanns tidigare i svensk rätt men som nu är avskaffade kan nämnas sinnessjukdom, epilepsi eller smittsam könssjukdom, att kvinnan varit gift tidigare och skilt sig samt att kretsen av förbjudna led var större.

Den nuvarande svenska rättens regler om äktenskapshinder återfinns i Äktenskapsbalkens andra kapitel. Äktenskapshindren är här följande: 
2 kap. Äktenskapshinder 1 § Den som är under 18 år får inte ingå äktenskap utan tillstånd av myndighet som anges i 15 kap. 1 §. Tillstånd får meddelas endast om det finns särskilda skäl. Lag (2004:142).

2 § Har upphävts genom lag (1988:1254).

3 § Äktenskap får inte ingås mellan dem som är släkt med varandra i rätt upp- och nedstigande led eller är helsyskon.Halvsyskon får inte ingå äktenskap med varandra utan tillstånd av myndighet som anges i 15 kap. 1 §. Vid tillämpningen av första och andra styckena jämställs adoptivförhållande med släktskap. De som därvid anses som helsyskon får dock ingå äktenskap med varandra efter tillstånd av myndighet som anges i 15 kap. 1 §. Lag (2004:763).

Ändrad 2004-04-15 gm SFS 2004:142, ikraft 2004-05-01, överg.best.  
Ändrad 2004-11-09 gm SFS 2004:763, ikraft 2005-01-01, överg.best.  

4 § Den som är gift eller partner i ett registrerat partnerskap får inte ingå äktenskap. Lag (1994:1118).

Dispens enligt 1 resp 3 kan lämnas av länsstyrelsen. För detta erfordras särskilda skäl.

Externa länkar
Äktenskapsbalk 1987:230

Familjerätt
Äktenskap
Hans Fahlén

Hans Gunnar Fahlén, född 1 februari 1964 i Åre församling, Jämtlands län är en svensk tv-programledare. 

Hans Fahlén är känd för att ha lett TV-program, som bland annat När och fjärran, Spårlöst, Farmen, Camp Molloy och Fortet i TV4 samt ID i Kanal 5. 

Som ung åkte Hans Fahlén puckelpist i världscupen och landslaget (som bland annat förklarar kunskapen och intresset för utförsåkning han visat upp i När och fjärran), vilket också hans bror Lars Fahlén gjorde. De var även lärare i Freestylecamp-kursen som hölls i Åre.

Fahlén är bosatt i Sollentuna kommun. Han var 2003–2009 gift med Kristin Kaspersen. Hans Fahlén började liksom Kaspersen sin tv-karriär på TV Åre, som grundades 1976, och Fahlén har vid ett antal tillfällen samarbetat med turistbolag i Åre såsom Skistar Åres värdskapsprocess och vissa event. Hans Fahlén har ett eget filmbolag, Fahlén Film AB.

Referenser

Externa länkar

Svenska TV-programledare
Svenska puckelpiståkare
Personer från Åre socken
Födda 1964
Levande personer
Män
Olof Hunger

Olof Hunger, död 18 augusti 1095, son till Sven Estridsson, var kung av Danmark från 1086. Han gifte sig med den norske kungen Harald Hårdrådes dotter Ingegerd, men de fick inga barn. Under Olofs tid rådde missväxt i Danmark och han blev möjligen offrad för att råda bot på svälten. Han är den ende regenten i den danska kungalängden, vars gravplats är okänd, även om vissa menar att han kan ha blivit begraven nära nuvarande Bjerringbro på Midtjylland.

Externa länkar
 heimskringla.no - Saxo Grammaticus : Olaf Hunger på danska

 

Danmarks regenter
Personer i Danmark under 1000-talet
Födda 1050
Avlidna 1095
Män
Carl Henrik Jensen-Carlén

Carl Henrik Jensen-Carlén, född 15 juni 1888 i Lund, död 20 maj 1957 i Stockholm. Svensk tecknare (karikatyrist), målare och reklamman. Känd under signaturen "C.C." men av samtida även kallad "Jönsson-Karlsson".

Jensen-Carlén växte upp i ett välbärgat lundahem. Fadern var ursprungligen disponent på en sockerfabrik, senare bankdirektör. Sonen visade tidigt artistisk talang, inte minst som karikatyrtecknare. Efter studentexamen på Spyken 1909 studerade han till arkitekt i Darmstadt. Återkommen till Sverige 1914 arbetade han också ett kort tag i arkitektyrket under Theodor Wåhlin men började parallellt utbilda sig i porträttmåleri vid Konstakademin i Köpenhamn. Under 1910-talet var han ganska flitigt verksam som porträttmålare, men efter att ha kritiserats för sin färgbehandling övergick han successivt allt mer till att teckna i svartvitt, stundtals förstärkt med enstaka färgkontraster.

Några av Jensen-Carléns bästa karikatyrer och andra teckningar under denna tid tillkom inom ramen för den lundensiska studentvärlden. Här medverkade han i studentpublikationer som Majgreven och Lundagård, uppträdde som "snabbtecknare" på cabareter på Akademiska Föreningen och gav ut en berömd svit studentlivsskildringar (Drag ur studentens liv, 1917) samt ett album med karikatyrer av en stor del av universitets lärare (Ett halvt hundra universitetsgubbar, 1918). Som stamgäst på Grand Hotel betalde Carlén stundtals sina notor i form av originalkariaktyrer och ett stort antal sådana pryder ännu hotellets matsal och foajé. Han arbetade också för ett musikförlag i Malmö och illustrerade omslag till nothäften.

1920 deltog Jensen-Carlén i den svenska arkeologiska expeditionen till Asine som tecknare och kartograf och blev därvid god vän med kronprins Gustaf Adolf vars porträtt han målade.

Efter några år i Malmö flyttade Jensén-Carlén till Stockholm där han i ett kvarts sekel var verksam som reklamtecknare. Han engagerade sig under dessa år starkt i föreningen Lundensare i Stockholm. Han förtidspensionerades 1950 på grund av en benåkomma och avled sju år senare.

Karikatyrkännaren Olof Ryberg har i en utställningskatalog ägnad åt Jensen-Carléns teckningar skrivit att denne:
 [...] skildrar i bild samma miljö och persongalleri som studentbohem-författarna från Ola Hansson och Axel Lundegård till Frank Heller och Piraten. [- - -] I motsats till många moderna klåpare, som förstorar egenheterna till oigenkännlighet, framhäver C.C. det karakteristiska genom eliminering av det oväsentliga.

Källor
 Lönegård, Petter: "Jönsson-Karlsson, Koffert och 7 - Några tidiga karikatyrtecknare i Lund" i Humor i Lund - en faktabok (red: P Meurling) (Lund 1999)
 Ryberg, Olof: Carl-Henrik Jensen-Carlén - Signaturen C.C. (katalog från utställning vid Lunds universitetsbibliotek 1991-92)

Noter 

Svenska tecknare under 1900-talet
Personer verksamma inom Akademiska Föreningen
Män
Födda 1888
Avlidna 1957
Konstnärer från Stockholm
Svenska målare under 1900-talet
Svenska reklamare
Fon (enhet)

Fon är en måttenhet inom fonetiken som mäter subjektiv ljudstyrka.

Mätning av fon går till så att två ljud jämförs: det ljudet man vill undersöka, samt en kontrollsignal på 1000 Hz. När båda ljuden är lika starka mäter man antalet decibel på kontrollsignalen, och får då ljudstyrkan i fon.

Fonetik
Måttenheter
Gabriel Kristiernsson (Oxenstierna)

Gabriel Kristiernsson (Oxenstierna) (även Cristersson), född cirka 1500, död den 3 april 1585 på Steninge slott, var ett svenskt riksråd omkring 1540 och som utnämndes till friherre 1561. Han var efter Stockholms blodbad den ende kvarlevande av sin ätt.

Gabriel Kristiernsson blev riksråd 1544 och anlitades av Gustav Vasa i olika förvaltningsärenden. 1561 blev han friherre vid Erik XIV:s kröning. Han deltog i Erik XIV:s delegation till Hessen 1563 beträffande ett frieri. Han fängslades emellertid i Danmark och återkom först 1567, och har skrivit en berättelse om sina upplevelser i fångenskapen.

Gabriel Kristiernsson blev amiral för flottan 1568 och ståthållare i Estland. Han lämnade posten i Estland efter ett myteri 1570. Han var då gift med Beata Eriksdotter (Trolle) och familjen bebodde ett slott i Reval. Alla i familjen tillfångatogs under ett blodigt och grymt upplopp, men efter en tid i fångenskap lyckades de lura vaktmanskapet att dricka sig redlösa och de flydde under dramatiska former. De återvände till Sverige och slog sig ner i Mörby. Där lät Gabriel Kristiernsson bygga ut ett äldre stenhus till Mörby slott, som lär ha varit det största slottet i Uppland. Mörby blev hans och ätten Oxenstiernas huvudsäte, men han ägde även andra gods, som till exempel Fiholms slott i Södermanland, vilket han fått i förläning av Erik XIV. Året före sin död bjöd han och hustrun Beata in hela sin stora släkt till en julfest i Mörby slott och alla, både stora och små, dansade med i den så kallade Mörbyleken.

Referenser

Noter

Källor
 Svensk historia, av Alf Henrikson, utg av Bonniers 1963

Män
Avlidna 1585
Estlands guvernörer 
Svenska riksråd under 1500-talet
Svenska friherrar
Gabriel
Födda okänt år
Lagmän i Södermanland
Háttatal

Hattatal (isländska Háttatal) eller Verslistan är en 102 strofer lång och märklig kungahyllning på vers, vilken avslutar Snorre Sturlassons bok Edda. Det märkliga med dikten är inte att den är lång, utan att Snorre använder sig av nytt versmått i varje strof - d.v.s. 102 stycken sammanlagt. Háttatal finns översatt till svenska i Karl G. Johansson och Mats Malms översättning av Snorres Edda från 1999.

Se även
 Poetiska Eddan
 Snorres Edda
 Nordisk mytologi

Fornnordiska dikter
Snorres Edda
Aegyptus

Aegyptus (latin) var en romersk provins som Augustus skapade efter att ha erövrat området år 31 f.Kr. Den innefattade större delar av nuvarande Egypten förutom Sinaihalvön samt delar av Libyen. Angränsande provinser var Cyrenaica i väst och Arabia petraea i öst. Provinsen var en viktig producent av spannmål till riket.

Aegyptus hade en särställning bland Romarrikets provinser och räknades som kejsarens privata egendom. Senaten hade inget inflytande över dess förvaltning och senatorer var rent av tvungna att begära tillstånd hos kejsaren för att över huvud taget besöka provinsen.

Referenser 

Romerska provinser
Antikens Egypten
Bert Sundström

Bert Kenneth Sundström, född 14 januari 1959 i Stora Tuna kyrkobokföringsdistrikt i Kopparbergs län, är en svensk journalist och utrikeskorrespondent.

Sundström var korrespondent för Rapport i Washington, D.C. 1996–1999 och utrikeskorrespondent för SVT i Moskva mellan september 2002 och februari 2023. 

I augusti 2005 förvägrades Sundström under en period förnyat visum till Ryssland. Sundström kan ha förvägrats visum som en reaktion på att den ryske korrespondenten Kirill Antonov fick avslag på sin ansökan om förlängt uppehålls- och arbetstillstånd i Sverige av Migrationsverket. I november 2007 blev han utvisad, efter att han återigen inte fått sitt visum förlängt, men redan senare samma månad välkomnades han tillbaka i samband med invigningen av ett vattenreningsverk i Sankt Petersburg.

Oroligheterna i Egypten
Under egyptiska revolutionen meddelade SVT:s Aktuellt den 3 februari 2011 att Sundström hade  arresterats och senare hittats allvarligt misshandlad samt att han hade förts till sjukhus i Kairo; han hade  även opererats för knivskador i buken. Sundström blev knivskuren i buken och ryggen samt skallskadad i form av slag. Han räddades av soldater som sköt varningsskott. Den 9 februari fördes Sundström till Sverige i ambulansflyg.

Referenser 

Svenska journalister under 1900-talet
Utrikeskorrespondenter
Svenska journalister under 2000-talet
Svenskar i Ryssland
Sommarvärdar 2023
Personer från Stora Tuna socken
Födda 1959
Levande personer
Män
Specialskolemyndigheten

Specialskolemyndigheten (SPM) var en myndighet under Utbildningsdepartementet som ansvarade för de sex statliga specialskolorna. Myndigheten hade sitt säte i Örebro. Generaldirektör för myndigheten var Greger Bååth. Myndigheten grundades 2000 och lades ned den 1 juli 2008 då dess verksamhet övertogs av 
Specialpedagogiska skolmyndigheten.

Källor
 Regeringskansliet - Specialpedagogiska skolmyndigheten startar

Ej längre existerande svenska statliga myndigheter
Svenska statliga myndigheter bildade 2000
Svenska statliga myndigheter upplösta 2008
Ultraviolet

För UV-ljus, se Ultraviolett strålning

Ultraviolet är en amerikansk film från 2006 i regi av Kurt Wimmer.

Handling
Efter en katastrof i framtiden har ett artificiellt framställt virus förvandlat många människor till en slags vampyrer med psykiska krafter. De smittade sätts i läger. Bland de smittade har det uppkommit en motståndsrörelse och en av dess medlemmar är Violet som tar upp kampen mot den styrande diktaturen.

Amerikanska kampsportsfilmer
Amerikanska science fiction-actionfilmer
Amerikanska superhjälte-filmer
Filmer 2006
Dystopisk film
Vampyrfilmer
Ali Baba Horasani

Ali Baba Horasani, född i Khorasan i Iran, död 1562 och begravd i Kruja i nuvarande Albanien, räknas som en helig man inom den islamska bektashi-orden.

Källor

Avlidna 1562
Män
Personligheter inom sufismen
Födda okänt år
Mieszko Talarczyk

Mieszko Andrzej Talarczyk, född 23 december 1974 i Polen, död 26 december 2004, var en svensk sångare och gitarrist, mest känd som huvudsångare i det svenska grindcorebandet Nasum. Utöver sitt engagemang i Nasum var han en etablerad producent som drev studio med Mathias Färm. Han var också sångare i Krigshot, gitarrist i Charles Hårfager, sångare/gitarrist i Genocide SS och redaktör för fanzinet Scenkross.

I december 2004 åkte han på semester till Khao Lak i Thailand med sin flickvän och drunknade i tsunamikatastrofen. Hans flickvän skadades men överlevde. Hans kropp identifierades 17 februari 2005. Kort därefter las bandet Nasum ned eftersom de andra bandmedlemmarna inte ville fortsätta utan honom.

Personer som drunknat
Födda 1974
Avlidna 2004
Polska sångare under 1900-talet
Svenska sångare under 1900-talet
Svenska gitarrister
Svenska musikproducenter
Män
Svenska sångare under 2000-talet
Polska sångare under 2000-talet
Samba (musik)

Samba är den mest berömda av de olika musikstilar i Brasilien som har afrikanska rötter. Namnet samba kommer troligtvis från angolanskans semba (mesemba) – en religiös rytm.
Samba utvecklades som särskild musikstil i början av 1900-talet i Rio de Janeiro (då huvudstad i Brasilien) under starkt inflytande från inflyttade svarta från Bahia.

Historia 

"Pelo Telefone" (1917), av Donga och Mauro Almeida, betraktas allmänt som den första sambainspelningen. Dess stora succé förde samban utanför den svarta favelan. Vem som skapade musiken är osäkert men var troligtvis gruppen runt Tia Ciata, bland dem Pixinguinha och João da Bahiana.

Under 1930-talet, under ledning av Ismael Silva grundades i området kring Estácio de Sá den första sambaskolan, Deixa Falar. De förändrade stilen så att den bättre passade karnevalsparaden. Under detta årtionde ökade radion dess popularitet i Brasilien och med stöd av den nationalistiska diktatorn Getúlio Vargas, blev samban "officiell musik". 

Under de efterföljande åren har samban utvecklats I flera olika riktningar, från den milda samba-canção till de slagverksorkestrar som utgör karnevalsparaden. En av dessa nya stilar är bossa novan, skapade av i huvudsak den vita medelklassen. Den blev med åren alltmer populär med artister som João Gilberto och Antonio Carlos Jobim.

Under 60-talet var Brasilien politiskt delat och musiker som tillhörde vänsterkanten började uppmärksamma musik som gjordes i favelan. Många populära artister upptäcktes under denna tid som: Cartola, Nelson Cavaquinho, Velha Guarda da Portela, Zé Keti, och Clementina de Jesus. 

Under 70-talet kom samban åter att spelas i radion och artister som Martinho da Vila, Clara Nunes och Beth Carvalho dominerade hitlistorna.

I början av 80-talet efter att ha förpassats till en undergroundrörelse av stilar som disco och Brasiliansk rock, kom samban åter att hamna i rampljuset med den musikrörelse som skapades i Rio de Janeiros förorter. Det var pagode, en ny form av samba, med nya instrument som banjo och tan-tan, och ett nytt språk, mer populärt och fylld av slang. De mest populära namnen var Zeca Pagodinho, Almir Guineto, Grupo Fundo de Quintal, Jorge Aragão, och Jovelina Pérola Negra. 

Numera är samban en av de mest populära musikstilarna i Brasilien.

Se även 
 Partido Alto
 Samba-enredo
 Samba-rock
 Carmen Miranda
 Forró
 Samba (dans)
 Svarta rörelsen i Brasilien
 Capoeira
 Candomblé

Referenser 
 McGowan, Chris and Pessanha, Ricardo. The Brazilian Sound: Samba, Bossa Nova and the Popular Music of Brazil. 1998. 2nd edition. Temple University Press.

Externa länkar 
 Allt om samba
Spellista med Brasiliens musikstilar uppdelade geografiskt

Musikgenrer
Brasilianska musikstilar
Musik i Latinamerika
 
Wikipedia:Basartiklar
Aria

Aria, av italienska och franska air, "luft", är solosång, alltid med ackompanjemang, som oftast ingår i operor och sakral musik, men förekommer även som fristående musikstycke under beteckningen konsertaria. De första ariorna var skrivna i enkel strofisk form, men under barockens glanstid (cirka 1670-1750) utvecklades arian till bli ett alltmer konstfullt, till viss del ytterst virtuost sångnummer. Den mest omtyckta ariaformen under barocken var den så kallade da capo-arian, en tredelad form som fick sitt namn av att den första delen återkom efter mellandelen (A-B-A). Under 1800-talet kom den deklamatoriska dramatiska monologen (i till exempel Wagners musikdramer) att utgöra ett alternativ till den italienska och franska arian, men arior förekommer även i nutida musikdramatiska verk. På italienska är arietta en mindre aria.

Källor

Se även 
 Air

 
Musikteori
1571 års kyrkoordning

1571 års kyrkoordning var den första fullständiga kyrkoordning och bekännelsetext som beslutades för kyrkan i Sverige under reformationen. Den trycktes av ärkebiskop Laurentius Petri 1571 och antogs på ett kyrkomöte i Uppsala 1572.

Johan III och den liturgiska striden 
Johan III genomdrev på ett prästmöte 1575 tillägget Nova ordinantia ecclesiastica som syftade till att förmå den svenska kyrkan att inta en mellanposition mellan de katolska och protestantiska trosriktningarna. Tillägget upphävdes genom Uppsala mötes beslut 1593, och därmed blev 1571 års kyrkoordning återställd som ensam gällande norm för den svenska kyrkoorganisationen. Beslutet stadfästes av den tillträdande kungen Sigismund inför hans kröning 1594, och stadfästelsen var ett villkor för att han skulle bli krönt.

Skolordning
Kyrkoordningen innefattade även en skolordning. Enligt denna påböjds städernas borgerskap att inrätta skrivskolor, räkneskolor, hantverks- och handelsskolor för både pojkar och flickor, för att motverka det beroende av utlandet som uppfattades komma ur det svenska borgerskapets då ofta dåliga utbildning.

1686 års kyrkolag 
När kyrkoordningen senare utökades med särskilda stiftsordningar (synodalakter), förlorades enhetligheten, och man insåg behovet av en ny kyrklig lagstiftning. Efter åtskilliga fruktlösa förarbeten kom en sådan till stånd genom 1686 års kyrkolag.

Text 
 Then Swenſka Kyrkeordningen. Fulltext i faksimilutgåva från 1621. Frakturstil. (Google Books.)
 Laurentius Petris Kyrkoordning av år 1571: Utgiven av Samfundet Pro fide et christianismo; med historisk inledning av Emil Färnström. Stockholm: Diakonistyrelsens förlag, 1932.
 Den svenska kyrkoordningen 1571, jämte studier kring tillkomst, innehåll och användning. Utgiven av Sven Kjöllerström. Lund 1971: Håkan Ohlssons Förlag.
 Canon Ecclesiasticus. En latinsk utgåva av Laurentius Petris kyrkoordning (Martti Parvio) Helsingfors 1966. 203 s. Suomen kirkkohistoriallisen seuran julkaisuja (70).

Referenser

Noter

Övriga källor 
 

Svenska kyrkans historia
1571
Sverige under vasatiden
Uppsalas historia
Kristendom i Uppsala
Black & White

Black & White är ett datorspel från 2001, tillverkat av Lionhead Studios och publicerat av Electronic Arts. Spelet kan anses vara en blandning av gudaspel, realtidsstrategi och simulation.

Spelaren tar an rollen som en gud, och härskar över en ö bebodd av olika stammar. Spelarens kontroll över ön manifesteras i "Handen", en animerad hand på skärmen som kan röra eller slänga människor och objekt, knacka på hus för att väcka de inuti, skapa mirakel, och göra mycket annat. Användningen av tangentbordet och knappar i spelet är medvetet låg; för att öka känslan av realism kan den muskontrollerade handen utföra varje funktion i spelet.

Externa länkar

Datorspel 2001
Realtidsstrategispel
Windows-spel
Macintosh-spel
Concertato

Concertato (it., av lat. concertare, samverka) är en term inom den tidiga barockmusiken för en genre eller musikstil där grupper av musikinstrument eller röster delar melodi. Begreppet härstammar från den italienska 1800-talsoperan.

Hos Bellini, Rossini, Donizetti och Verdi motsvarade concertato oftast aktfinalen.

Källor 

Concertato
Concertato
Knull

Knull kan syfta på:
Samlag
Knull - fiktiv karaktär i förlaget Marvel Comics äventyr om Spiderman
Jean av Luxemburg

Jean I av Luxemburg (Jean Benoit Guillaume Marie Robert Louis Antoine Adolphe Marc d'Aviano), född 5 januari 1921 på Bergs slott i Colmar-Berg, Luxemburg, död 23 april 2019 i Luxemburg, var regerande storhertig av Luxemburg 1964–2000 och hertig av Nassau.

Biografi 
Jean föddes den 5 januari 1921 i Colmar-Berg som den förste pojken som fötts i huset Luxemburg efter dynastins grundande. Han var son till storhertiginnan Charlotte och Felix av Bourbon-Parma, prins av Luxemburg.

Under andra världskriget ockuperades Luxemburg av tyska trupper och den storhertigliga familjen flydde till Lissabon. USA:s president Franklin D. Roosevelt erbjöd familjen en fristad i USA och Jean kom så småningom att studera statskunskap vid Laval universitetet i Québec i Kanada, samtidigt som han reste runt i Nord- och Sydamerika för att samla in pengar till den luxemburgska krigskassan. 1942 anmälde Jean sig som frivillig i brittiska armén och blev med tiden löjtnant i de allierade trupperna.

Efter kriget engagerade sig Jean bland annat i scoutrörelsen och blev ordförande i Luxemburgs scoutförbund. Han var även medlem i Internationella olympiska kommittén.

Efter sin mors abdikation besteg Jean – som Jean I – den 12 november 1964 den luxemburgska tronen, vilken han innehade till den 7 oktober 2000, då han abdikerade till förmån för sin son, storhertig Henri. Storhertigen var halvbrylling till Carl XVI Gustafs far (genom Vilhelm I av Nassau).

Jean gifte sig den 9 april 1953 med Josephine Charlotte av Belgien, storhertiginna av Luxemburg (1927–2005), dotter till Leopold III av Belgien och Astrid av Sverige.

Barn 
 Marie-Astrid av Luxemburg, (1954–) gift med ärkehertig Carl Christian av Österrike (1954–)
 Henri av Luxemburg, (1955–) gift med Maria Teresa Mestre (1956–)
 Jean av Luxemburg, (1957–) , gift med 1:o Hélène Suzanna Vestur (skilda), 2:o Diane Marie de Guerre
 Margaretha av Luxemburg, (1957–) gift med prins Nikolaus von und zu Liechtenstein (1947–)
 Guillaume av Luxemburg, (1963–) , gift med Sibilla Weiller (1968–)

Anfäder

Referenser

Externa länkar
Hans kungliga höghet storhertig Jeans biografi
Luxemburgs storhertighus
Belgiens kungahus

Personer i Luxemburg under 1900-talet
Personer i Luxemburg under 2000-talet
Luxemburgs regenter
Födda 1921
Huset Bourbon-Parma
Män
Avlidna 2019
Mottagare av Serafimerorden
Storhertigar
Deltagare i landstigningen i Normandie
Personer från Colmar-Berg
Sankta Angelina

Sankta Angelina (på albanska Shën Angjelina e Krujës) (?-1503) är ett ortodoxt kristet helgon med festdag 12 augusti (30 juli enligt den julianska kalendern).

Hon var dotter till den albanske prinsen Gjergj Arianiti samt svägerska till den albanske nationalhjälten Skanderbeg, det vill säga syster till Skanderbegs fru Donika Arianiti. Angelina var gift med den serbiske despoten Stefan Branković. Paret flydde till Albanien och sedan till Italien för att undvika den osmanska invasionen. Efter hennes makes död i Udine år 1485 återvände hon till Serbien där hennes son Đorđe II Branković (även nämnd Đurad) hade blivit furste. Angelina dog i början av 1503. Hon är begravd på den serbiska kyrkogården Krušedol.

Källor 
 Holy Protection Russian Orthodox Church – Kort biografi om Sankta Angelina 
 Robert Elsie. A Dictionary of Albanian Religion, Mythology and Folk Culture

Noter

Albansk adel
Serbiska helgon
Serbiens kungligheter
Personer från Berat
Personer i Albanien under 1400-talet
Personer i Albanien under 1500-talet
Personer i Serbien under 1400-talet
Personer i Serbien under 1500-talet
Avlidna 1503
Födda 1400-talet
Kvinnor