kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Carin Hjulström

Carin Astrid Maria Hjulström Livh, född Hjulström den 31 augusti 1963 i Vasa församling i Göteborg, är en svensk journalist, författare och programledare.

Biografi

Uppväxt 
Carin Hjulström är uppvuxen i Örgryte i Göteborg. Hennes föräldrar är skådespelaren och regissören Lennart Hjulström och Ulla Söderdal Hjulström samt farfar Filip Hjulström. Hennes bror är skådespelaren Niklas Hjulström. Hon var 1990–2007 gift med radiomannen Stefan Livh (född 1957).

Som 12-åring hade hon huvudrollen i radions julkalender Frida och farfar. På gymnasiet gick hon naturvetenskaplig linje. Efter föräldrarnas skilsmässa bodde hon med sin bror Niklas Hjulström i en lägenhet. Båda medverkade i gruppen Art som deltog i Rock-SM 1982 men inte kom bland de tre främsta. Rockgruppen Europe vann.

Karriär 
Carin Hjulström sökte till både journalisthögskolan och läkarlinjen och kom in på båda utbildningarna. Hon valde journalistiken och har bland annat arbetat som reporter på Göteborgs-Tidningen och Aftonbladet. 1987–1989 var hon programledare på TV för musikprogrammet Gig. Hon har efter det gjort program som Fredagsexter (1989), Melodifestivalen 1990, Mun över bord, frågesporten Moder Svea, Hon & han ihop med Paolo Roberto, Carin med C, TV-huset samt Carin 21:30.

Hon har även arbetat på produktionsbolaget MTV Produktion som programutvecklare, manusförfattare och informationschef. Där kläckte hon idén till dramaserien Sjätte dagen. Hon har också stått på scenen i föreställningen Fredag varje dag och sjungit egna låtar.

Carin Hjulström lanserade sin debutroman Finns inte på kartan på bokmässan hösten 2009.

Bibliografi 
2012 – Kajas resa (Forum)
2014 – Irene Panik (Forum)
2018 – Om svar anhålles (med Lennart Hjulström, Forum)
2021 – Överlista smärtan (med Karsten Ahlbeck, Bonnier Fakta)

Frida Fors 

2009 – Finns inte på kartan (Forum)
2010 – Hitta vilse (Forum)
2016 – Kärlek sökes (Forum)
2017 – Lust och längtan (Forum)
2019 – På en ny nivå (Forum)

Säbyholms Gröna Fingrar 

2020 – Bara ett litet mord (Säbyholms gröna fingrar del 1) (deckare, Forum)
2020 – Knappt en droppe blod (Säbyholms gröna fingrar del 2) (deckare, Forum)
2021 – Ett lik för mycket (Säbyholms gröna fingrar del 3) (deckare, Forum)
2022 – När snön faller vit (Säbyholms gröna fingrar del 4) (deckare, Forum)
2023 – Med döden som gäst (Säbyholms gröna fingrar del 5) (deckare, Forum)

Barnböcker
2019 – Världens första människa (Bonnier Carlsen)

Filmografi

Priser och utmärkelser
2009 – Studieförbundet Vuxenskolans författarpris

Källor

Svenska TV-programledare
Födda 1963
Melodifestivalens programledare
Kvinnor
Svenska författare under 2000-talet
Levande personer
Författare från Göteborg
Svenska journalister under 2000-talet
Journalister från Göteborg
Bihać

Bihać (kyrilliska: Бихаћ) är en stad i kommunen Bihać i kantonen Una-Sana i nordvästra Bosnien och Hercegovina. Staden ligger vid floden Una, nära gränsen till Kroatien. Den är belägen cirka 105 kilometer väster om Banja Luka. Staden omges av skogbeklädda berg. Bihać hade 39 690 invånare vid folkräkningen år 2013.

Av invånarna i Bihać är 86,02 % bosniaker, 7,67 % kroater, 1,68 % bosnier, 1,07 % serber och 0,42 % romer (2013).

Bihać nämndes första gången i skrift omkring 1240-talet under namnet Bihagenis. Staden var hårt utsatt under krigen i Bosnien under 1990-talet.

Årliga välbesökta evenemang är bland annat musikfestivalen Bihacko ljeto i slutet av juli månad. Ett stort evenemang som är kopplat till den festivalen är Unska regata, en forsränningstävling som pågår i tre till fyra dagar. Den påbörjas i Martin Brod, cirka 40 kilometer från Bihać och passerar Bihać med slutpunkt i Bosanska Krupa. En annan musikfestival i staden är Una Riversplash som varje år gästas av internationella reggae/dubartister.

Referenser

Externa länkar 

Orter i Federationen Bosnien och Hercegovina
Gränsorter i Europa
E714

E714 eller Europaväg 714 är en europaväg som går mellan Orange och Marseille i Frankrike. Längden är knappt 120 km.

Sträckning
Orange - Salon-de-Provence - Marseille

Standard
Vägen är motorväg hela sträckan, A7 (motorväg, Frankrike).

Anslutningar till andra europavägar
E15
E80
E712

Europavägar
Motorvägar i Frankrike
Röda halvmånen

Röda halvmånen används av många länder där majoriteten av befolkningen är muslimer. Nationella Rödahalvmåneföreningar är del av samma organisation, Internationella Rödakors- och rödahalvmånefederationen.

Röda halvmånen och Röda korset samarbetar ofta. 

Rödakorsrörelsen
Symboler
Fritz Walter

Friedrich "Fritz" Walter, född den 31 oktober 1920, död den 17 juni 2002, var en tysk fotbollsspelare.
Walter debuterade i landslaget redan 1940 men kriget satte stopp för vidare spel under lång tid framöver. Walter deltog själv i andra världskriget. Efter kriget återupptogs landslagsspel och Walter växte fram som den store spelaren under de första efterkrigsåren i det västtyska landslaget och i klubblaget 1. FC Kaiserslautern. Fritz Walter var lagkapten för det västtyska landslag som vann fotbolls-VM 1954. 

Efter den aktiva karriären har Walter funnits kvar inom fotbollen och han har bland annat arbetat med olika typer av stiftelser med anknytning till fotboll. 1. FC Kaiserslauterns hemmaplan bär Walters namn.

Fritz Walter-medaljen delas ut som en hyllning till Walter.

Meriter 
61 A-landskamper/33 mål (1940-1958)

VM-slutspel: 1954, 1958
VM-guld: 1954
VM-semifinal 1958
Tysk mästare 1951, 1953

Externa länkar 
 Spelarbiografi om Fritz Walter (svenska)

Tyska fotbollsspelare
Tyska landslagsspelare i fotboll
Spelare i FC Kaiserslautern
Spelare i VM i fotboll 1954
Spelare i VM i fotboll 1958
Uefa Golden Players
Födda 1920
Avlidna 2002
Män
Världsmästare i fotboll
Sepp Herberger

Josef "Sepp" Herberger, född 28 mars 1897, död 20 april 1977, var en tysk fotbollstränare och fotbollsspelare, förbundskapten för Tysklands fotbollslandslag 1938-1942 och Västtysklands fotbollslandslag 1950-1964.

Sepp Herberger var förbundskapten för det klassiska tyska landslag som blev världsmästare vid VM 1954 efter finalseger över Ungern. Herberger hyllades som en stor taktiker, då han bland annat vilade nyckelspelare i gruppspelsmatchen mot Ungern. Herberger var förbundskapten fram till 1964 då han efterträddes av sin assistent Helmut Schön. Herberger hade huvudansvaret även vid VM 1958 och VM 1962. Herberger var även framgångsrik som spelare och gjorde tre landskamper för Tyskland på 1920-talet. 

Under 1930-talet verkade Herberger som assisterande landslagstränare innan han från 1936 tog över alltmer av huvudansvaret och han var förbundskapten för Tyskland vid VM i Frankrike 1938. Herberger ledde landslaget under de krigslandskamper som spelades fram till 1942. Efter kriget återupptog han sitt arbete som förbundskapten och tillträdde officiellt i samband med att Västtyskland åter blev medlem i Fifa vilket gjorde landskamper möjliga igen.

Klubbar 
 SV Waldhof Mannheim

Externa länkar 
 Sepp Herberger

Födda 1897
Tyska fotbollsspelare
Tyska fotbollstränare
Spelare i VfR Mannheim
Spelare i SV Waldhof Mannheim
Fotbollsspelare i Tennis Borussia Berlin
Tränare i Tennis Borussia Berlin
Avlidna 1977
Män
Personer från Mannheim
Kommendörer av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Förbundskaptener i VM i fotboll 1962
Förbundskaptener i VM i fotboll 1958
Förbundskaptener i VM i fotboll 1954
Förbundskaptener i VM i fotboll 1938
Helmut Schön

Helmut Schön, född 15 september 1915 i Dresden, död 23 februari 1996 i Wiesbaden, var en tysk fotbollstränare och fotbollsspelare, förbundskapten för det västtyska landslaget 1964–1978. Han spelade under sin karriär som spelare 16 landskamper.

Helmut Schön blev tysk mästare med Dresdner SC två gånger och gjorde 17 mål på sina 16 landskamper. 

Helmut Schön blev under sin tid som förbundskapten för Västtyskland en av världens mest framgångsrika tränare. Han började efter den framgångsrika karriären som spelare (bland annat landslagsspelare) som tränare för olika klubblag. Han var en kort tid förbundskapten för Östzonen som senare blev DDR. Hans karriär i väst tog fart när han blev förbundskapten för Saarland. 

Han anställdes sedermera av det västtyska fotbollsförbundet och blev assistent till Sepp Herberger. När Herberger avgick 1964 tog Schön över och ledde västtyska landslaget under dess absoluta storhetsperiod med bland annat VM- och EM-guld. Schön avgick 1978 efter ett VM-slutspel med små framgångar för tysk del. Hans kännetecken var hans keps och han kallas mycket riktigt Der Mann mit der Mütze i Tyskland. Han efterträddes av sin assistent Jupp Derwall.

Meriter
Förbundskapten vid 139 A-landskamper (1964–1978)

VM 1966: VM-silver
EM 1968: Västtyskland utslaget i kvalet
VM 1970: VM-brons
EM 1972: EM-guld
VM 1974: VM-guld
EM 1976: EM-silver
VM 1978: Femte plats

Externa länkar

Helmut Schön (svenska)

Tyska fotbollsspelare
Tyska fotbollstränare
Män
Födda 1915
Avlidna 1996
Spelare i FC St. Pauli
Spelare i Hertha BSC Berlin
Personer från Dresden
Officerare av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Förbundskaptener i VM i fotboll 1978
Förbundskaptener i VM i fotboll 1974
Förbundskaptener i VM i fotboll 1970
Förbundskaptener i VM i fotboll 1966
Michael Ballack

Michael Ballack, född 26 september 1976 i Görlitz i dåvarande DDR, är en tysk före detta professionell fotbollsspelare. Han var mittfältare och lagkapten i Tysklands fotbollslandslag mellan 2004 och 2010.

Biografi 
Ballack kom fram som talang i Chemnitz och spelade i Tysklands U21-landslag innan han värvades av Bundesliga-klubben 1. FC Kaiserslautern. Han blev tysk mästare 1998 men spelade en mindre roll i laget. Det stora genombrottet skulle komma efter flytten till Bayer Leverkusen 1999. Han debuterade i landslaget 1999 och togs ut till EM 2000 men spelade bara 65 minuter. I Leverkusen fick Ballack under 2001 sitt genombrott i landslaget under VM-kvalet. Samtidigt var han med i det Bayer Leverkusen som tog sig till final i Champions League-final mot Real Madrid våren 2002 men förlorade 1-2. Laget kom även tvåa i den tyska ligan och cupen.

Ballack var en starkt bidragande orsak till Tysklands avancemang till VM-finalen i fotboll 2002. Ballack gjorde bland annat avgörande mål mot USA och Sydkorea. Efter VM-slutspelet 2002 flyttade Ballack till storlaget FC Bayern München. Hans tid i Bayern München innebar flera nationella titlar men laget lyckades inte alls i Champions League. 

2006 var Ballack lagkapten för Tyskland när VM spelades på hemmaplan. Det tyska laget kom på en tredjeplats. Ballack sågs som den klart lysande spelaren i laget men tvingades avstå två matcher på grund av skadeproblem. 

Under transferfönstret sommaren 2006 värvades han till Chelsea och blev där en av världens bäst betalda spelare med en veckolön på cirka 1,8 miljoner kr. 2010 flyttade han hem till Tyskland och sin tidigare klubb Bayer Leverkusen. Han missade VM 2010 på grund av en skada och hade fortsatta skadeproblem under hela 2010. I juni 2011 meddelade Ballack att han gjort sitt i landslaget. I oktober 2012 meddelade Ballack officiellt att han avslutar sin karriär som spelare.

Personligt
Ballack fick tre barn med sin fru Simone. En av deras sönder, Emilio, avled 2021 i en olycka. Efteråt började han dejta sonens vän Sophia Schneiderhan.

Meriter

Landslaget 
VM-turneringar: 2002, 2006
Silvermedalj 2002
Bronsmedalj 2006
EM-turneringar: 2000, 2004, 2008
Silvermedalj 2008
Lagkapten i landslaget 2004–2010

Klubblag 
Tysk mästare 1998, 2003, 2005
Tysk cupmästare 2003
Finalist i Champions League 2002, 2008
Engelsk cupmästare 2007
FA-cupmästare 2007, 2009, 2010
FA Premier League: 2010

Referenser

Externa länkar 
Officiell webbplats (tyska och engelska)
Spelarbiografi om Michael Ballack (svenska)

Fotbollsspelare i Bayer Leverkusen
Tyska landslagsspelare i fotboll
Spelare i FC Bayern München
Spelare i Chelsea FC
Spelare i Chemnitzer FC
Spelare i FC Kaiserslautern
Spelare i 2. Fußball-Bundesliga
Spelare i Fußball-Bundesliga
Spelare i Premier League
Spelare i VM i fotboll 2006
Tyska fotbollsspelare
Spelare i Europamästerskapet i fotboll för herrar 2004
Spelare i Europamästerskapet i fotboll för herrar 2008
Spelare i Fifa Confederations Cup 1999
Spelare i Fifa Confederations Cup 2005
Fifa 100
Män
Födda 1976
Levande personer
Personer från Görlitz
Buchara

Buchara (även Bukhara; Бухоро på tadzjikiska, Buxoro på uzbekiska; بُخارا på persiska; Бухара på ryska) är en stad vid floden Zeravsjan i södra Uzbekistan med 247 661 invånare (januari 2005). Staden är huvudort för provinsen med samma namn (Buxoro viloyati på uzbekiska). Staden har som främsta näring bomulls- och silkesindustrier, men är också ett centrum för Uzbekistans begynnande turistindustri. Buchara har en betydande tadzjikisk befolkning.

Buchara grundades på 100-talet och var ett viktigt handelscentrum vid Sidenvägen. Efter att ha blivit muslimsk år 709 tjänade staden som ett av den islamska världens betydande kulturella centra som en del i det Persiska riket. Den styrdes av en inhemsk furstesläkt, som fram till slutet av 700-talet fortsatte att härska vid sidan av de arabiska tahiriderna i Khorasan, vilka 873 störtades av samaniderna. Isamil av denna ätt lade Khorasan och blev den egentligen grundläggaren av khanatet Buchara. När samaniderna störtades 1004, förlorade Buchara sin politiska ställning.

Buchara erövrades 1007 av sultan Muhammed av Chwarizm, och 1220 av mongolerna. Mongolerna härskade till slutet av 1400-talet, då Buchara erövrades av uzbekerna under Sjaibani, vars ätt 1599 efterträddes av schtarchaniderna. 1756 lät Muhammed Rahim av den ursprungligen mongoliska Mankitätten utropa sig till khan. Aschtarchaniderna fortsatte dock att ha en nominell värdighet.

År 1785 blev Buchara emirat under Manghitätten och Shah Murad (1785–1800) blev stadens förste emir. Manghiterna lyckades centralisera makten på bekostnad av de uzbekiska klanhövdingarna. Emiren förlitade sig i centraliseringsarbetet på en egen armé som stod oberoende från uzbekerna samt en persisktalande byråkratisk klass. Manghithärskarna framställde sig som fromma muslimer och gynnade den traditionella religiösa klassen, ulama, samt sufiordnarna för att befästa sitt styre. Detta ledde sammantaget till en ökad inre stabilitet, befolkningsökning och ekonomisk tillväxt, som i sin tur förde med sig ökad handel med Ryssland.

Samtidigt medförde den despotiska och konservativa regimen att den var oförmögen att förstå de förändringar som ägde rum i omvärlden. Detta blev speciellt ödesdigert visavi Ryssland som år 1868 erövrade staden. Den närmast medeltida sociala strukturen i emiratet, som ett informellt ryskt protektorat, bevarades till 1920. När bolsjevikerna konsoliderat makten vändes blicken mot bland annat Buchara och emiren fördrevs med hjälp av sovjetiska trupper och sovjetrepubliken Buchara proklamerades. Fayzulla Khojajev blev premiärminister och Abdurauf Fitrat utrikesminister. År 1924 infogades Buchara i den uzbekiska sovjetrepubliken. Den siste emiren Alim Khan dog i landsflykt i Kabul 1944.

Källor 

Iranistik
Islamisk arkitektur
Orter i Uzbekistan
Världsarv i Uzbekistan
Buchara
PSV Eindhoven

Philips Sport Vereniging (Philips Idrottsförening), mer känd som PSV, ofta internationellt kallad PSV Eindhoven, bildad 31 augusti 1913, är en fotbollsklubb i Eindhoven i Nederländerna. Klubben dominerar tillsammans med Ajax och Feyenoord den nederländska fotbollsligan. Den största framgången internationellt är segern i Europacupen säsongen 1987/1988.

Historia 
Klubben grundades 1913 i Eindhoven. PSV är starkt knutet till elektronikkoncernen Philips då den skapades som en företagssponsrad klubb för arbetarna vid Philips. Vid samma tid som grundandet byggdes Philips Stadion som genom åren byggts ut ett antal gånger.

Klubbens uppgång kom under 1970-talet med spelare som Willy van der Kuijlen, Jan van Beveren, Jan Poortvliet, Adrie van Kraaij och bröderna Willy och René van de Kerkhof. Klubben vann ligan tre gånger och nederländska cupen två gånger. 1978 vann PSV för första gången en stor internationell titel, UEFA-cupen, efter seger mot SC Bastia. I klubben spelade vid denna tid även svenskarna Torbjörn Nilsson, Ralf Edström, Peter Dahlqvist och Björn Nordqvist.

Under tränaren Guus Hiddink och med spelare som Hans van Breukelen, Ronald Koeman, Eric Gerets, Sören Lerby och Wim Kieft vann laget Europacupen för första gången, efter finalseger mot Benfica efter straffläggning.

Under 1990-talet spelade Romário och Ronaldo Luís Nazário de Lima i PSV och klubben har värvat en rad sydamerikanska spelare genom åren.

Meriter 
 Nederländska mästare (24) 1929, 1935, 1951, 1963, 1975, 1976, 1978, 1986, 1987, 1988, 1989, 1991, 1992, 1997, 2000, 2001, 2003, 2005, 2006, 2007, 2008, 2015, 2016, 2018
 Nederländska cupmästare (11) 1950, 1974, 1976, 1988, 1989, 1990, 1996, 2005, 2012, 2022, 2023
 Nederländska supercupmästare (12) 1992, 1996, 1997, 1998, 2000, 2001, 2003, 2008, 2012, 2015, 2016, 2021

 Champions League-segrare 1988
 UEFA-cupmästare 1978

Placering senaste säsonger

Spelare

Spelartrupp

Utlånade spelare

Noterbara spelare 
I klubbens Hall of Fame finns spelare som Ralf Edström, Ruud Gullit, Ronaldo Luís Nazário de Lima och Ruud van Nistelrooy.

Ibrahim Afellay
Mark van Bommel
Hans van Breukelen
Memphis Depay
Jefferson Farfán
Ruud Gullit
Park Ji-sung
Mateja Kezman
Ronald Koeman
Adrie van Kraaij
Ruud van Nistelrooy
Gheorghe Popescu
Arjen Robben
Romário
Ronaldo

Svenska spelare 
Dan Ekner (1958–1960)
Anders Svensson (1959–1963)
Björn Nordqvist (1972–1975)
Ralf Edström (1973–1977)
Peter Dahlqvist (1974–1977)
Torbjörn Nilsson (1976–1977)
Glenn Hysén (1983–1985)
Klas Ingesson (1993–1994)
Andreas Isaksson (2008–2012)
Ola Toivonen (2009–2014)
Marcus Berg (2010–2011)
Oscar Hiljemark (2013–2015)
Ramon Pascal Lundqvist (2013–2019)

Källor

Externa länkar
Linne

kan syfta på:

Linne
 Linne (textil) – ett vävt tyg tillverkat av växtfibrer från lin som används i sängkläder och hemtextiler
 Linne (plagg) – ett ärmlöst plagg för överkroppen
 Linne, Maasbracht – en ort i Maasbracht i Nederländerna
 Linne - ett dialektalt namn på småbuskar och ris, t.ex. blåbärsris. I överförd bemärkelse en sopkvast bestående av en knippa björkris.

Linné
 Carl von Linné (1707–1778), svensk botaniker och zoolog, professor i kirurgi
 Linné (efternamn) – flera personer med efternamnet Linné
 OK Linné – en orienteringsklubb
 Station Linné – en forskningsstation på Öland
 Linné (månkrater) – en nedslagskrater på månen

Se även
 Sängkläder
 Hemtextilier
 Lin (växt)
 Linberedning
 Lingarn
Garn

Garn kan avse:

 Garn (tråd) – en eller flera trådar sammantvinnade till olika grovlekar
 Garn (rep) – i ett repslageri spinner man först fibrerna till garn
 Garn – ett fiskeredskap, se fisknät
 -garn – ett svenskt ortnamnsefterled
 Garn och Eckene - en småort i Lilla Edets kommun
Georg Ericsson

Karl Georg Valentin Ericsson, född 18 januari 1921 i Uppsala, Uppsala län, död 19 februari 1985 i Västerleds församling, Stockholm, var en svensk jurist.

Georg Ericsson började studera vid Uppsala universitet 1940 och blev jur.kand. 1946. Efter tingstjänstgöring i Bollnäs domsaga 1946–1948, blev han fiskal i Svea hovrätt 1950. Han var tingssekreterare 1951–1955 och blev assessor i Svea hovrätt 1957. Ericsson var föredragande i konstitutionsutskottet 1958–1960 och blev sakkunnig i Ecklesiastikdepartementet 1958 och lagbyråchef i samma departement 1962. Han återvände därefter till domarbanan, som hovrättsråd i Göta hovrätt 1963. Georg Ericsson blev rättsavdelningschef i statsrådsberedningen 1964 och rättschef där 1965. Han utnämndes 1967 till borgmästare i Stockholm och blev vid tingsrättsreformen den 1 januari 1971 lagman i Stockholms tingsrätt.

Georg Ericsson utnämndes den 18 juni 1971 av Kungl. Maj:t att vara regeringsråd från den 1 oktober 1971. Han utsågs den 7 juni 1984 av regeringen att vara ordförande på avdelning i Regeringsrätten.

Han gifte sig, i sitt andra äktenskap, 1971 med juristen Ella Ericsson Köhler i hennes andra äktenskap.

Referenser
 
 SvJT 1971 s. 605 
 SvJT 1984 s. 676

Noter 

Justitieråd i Högsta förvaltningsdomstolen (Sverige)
Stockholms borgmästare
Män
Födda 1921
Avlidna 1985
Jurister från Uppsala
Alumner från Uppsala universitet
Olle Nordin

Olle Nordin, född 23 november 1949 i Delary i Småland, är en svensk före detta fotbollsspelare och sedermera tränare, bland annat som förbundskapten.

Karriär

Spelare
Nordins moderklubb är Delary IF. Efter fyra säsonger i Älmhults IF i dåvarande division fyra kom han 1970 till allsvenska IFK Norrköping. Han har också spelat för IFK Sundsvall och IFK Göteborg i Allsvenskan. Nordin har även spelat i landslaget, bland annat ingick han i truppen vid VM 1978 i Argentina. Han gjorde nitton A-landskamper som spelare.

Tränare
Efter den aktiva karriären övergick Nordin till att bli fotbollstränare. Denna karriär tog fart i norska laget Vålerenga IF 1985. 

1986 övertog han ledarskapet för det svenska landslaget då han utnämndes till förbundskapten. Nordin byggde upp laget kring Glenn Hysén, Glenn Strömberg och den unge Jonas Thern. Nordin tilldelades 1989 Tidningarnas Telegrambyrås idrottsledarpris (TT:s idrottsledarpris). Under Nordins ledarskap tog sig landslaget till VM 1990 i Italien, vilket var det första världsmästerskapet för Sverige på tolv år.

De goda resultaten inför VM-turneringen 1990 (två 0-0-matcher mot England och dubbla segrar mot både Polen och Albanien i kvalet) samt den unge Tomas Brolins genombrott på våren gjorde att spelarna och massmedia började se laget som medaljkandidater i mästerskapet. Sverige förlorade dock alla matcher med 1-2 mot Brasilien, Skottland och debutanten Costa Rica. Nordin tvingades direkt efter hemkomsten från turneringen lämna förbundskaptensposten.

Åren efter VM 1990 var Nordin verksam som tränare i Norge (Vålerenga IF, Drøbak-Frogn IL och FC Lyn Oslo) och Förenade Arabemiraten (Al Wasl Sports Club). Till säsongen 1997 gjorde Nordin comeback i Allsvenskan som huvudansvarig för IFK Norrköping. Denna anställning behöll Nordin till och med säsongen 2000. Han nådde som bäst femteplatsen 1999. Till säsongen 2001 värvades Nordin till AIK men efter en tredjeplats drabbades Nordin av utbrändhet i början av säsongen 2002. Nordin ville återgå till arbetet efter att han friskförklarats under sommaren 2002, men AIK valde att avsluta samarbetet.

Säsongen 2003 övertog Nordin tränarposten i Jönköpings Södra IF. Han tog klubben upp från division två till Superettan. 1 januari 2008 övergick Nordin från huvudtränare till att bli sportchef för Jönköpings Södra IF. I september 2008 återtog Nordin rollen som tränare i Jönköpings Södra IF. Efter säsongen 2009 slutade Nordin som tränare i klubben.

Priser och utmärkelser
Nordin blev utsedd till "Årets smålänning" 2006.

Referenser

Noter

Externa länkar
 

Födda 1949
Levande personer
Män
Svenska fotbollsspelare
Svenska fotbollstränare
Svenska landslagsspelare i fotboll
Förbundskaptener i VM i fotboll 1990
Fotbollsspelare i IFK Göteborg
Fotbollsspelare i IFK Norrköping
Fotbollsspelare i IFK Sundsvall
Fotbollstränare i Västra Frölunda IF
Tränare i Vålerenga Fotball
Tränare i FK Lyn
Fotbollstränare i IFK Norrköping
Tränare i AIK Fotboll
Fotbollstränare i Jönköpings Södra IF
Personer från Göteryds socken
Förbundskaptener för Sveriges herrlandslag i fotboll
Svenska idrottare under 1900-talet
Spelare i VM i fotboll 1978
Tränare i IFK Malmö
Tripoli, Grekland

Tripoli (grekiska Τρίπολη) är en stad i kommunen Dimos Tripoli i Grekland på halvön Peloponessos. År 2001 hade Tripoli 28 976 invånare. Den viktiga motorvägen på E65 mellan Aten och Kalamata går förbi Tripoli, och förbi staden löper även den smalspåriga järnvägen på halvön (med Korinth och Kalamata som ändstationer). Det var här 8 000 turkar blev mördade under det Grekiska frihetskriget.

Referenser 

Orter i Peloponnesos (region)