kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Bohusläningen

Bohusläningen är en dagstidning för mellersta och norra Bohuslän samt västra Dalsland, med huvudredaktion i Uddevalla.

Bohusläningen grundades 1878 av Ture Malmgren i Uddevalla. Tidningen kommer ut måndag t.o.m. lördag och har en upplaga på 20 400 exemplar. 

Tidningen publiceras sedan 2003 i tabloidformat. På webben når desktop- och mobilsajt ca 90 000 unika i veckan med omkring 1 100 000 sidvisningar enligt KIA-index.

Bohusläningen ingår i mediekoncernen Stampen AB som är en av Sveriges största ägare av dagstidningar med Göteborgs-Posten, Bohusläningen, Strömstads Tidning,   TTELA, Hallands Nyheter och Hallandsposten, samt flera gratistidningar.

Historik
År 1969 köpte Bohusläningen Strömstads Tidning. År 1985 köptes även hälften av Tvåstads Tidnings AB som ägde Elfsborgs Läns Allehanda och Trollhättans Tidning, dock tog den andra delägaren VLT AB över hela ägandet efter ett par år.

Bolaget bakom tidningen, Bohusläningen Intressenter AB (BIAB), ägdes tidigare av Stampen (48 procent), Gösta Walin (40 procent) och Lidköpingspress (12 procent). År 2006 förvärvade Stampen ytterligare tre procent och hade därefter majoriteten av kapitalet. I april 2007 ledde Stampen en omorganisation av ägandet på det svenska tidningsmarknaden. BIAB köpte i samband med detta TTELA. Dessutom bildades Mediabolaget i Västsverige som ägdes av Stampen (70 procent) och Lidköpingspress (30 procent) och tog över aktiemajoriteten i BIAB.

Från starten fram till år 2013 låg Bohusläningens redaktion i kvarteret Hvitfeldt. Olika byggen hade gjorts genom åren och adressen var Norra Drottninggatan 19. I december 2013 flyttade redaktionen till gymnasieskolan Sinclairs lokaler och Östergatan 18.

Chefredaktörer
Ture Malmgren, 1878-1919
Sten Gustav Björkman, 1919-1946
Fritiof Blomberg, 1946-1949
Björn Malmström, 1949-1961
Eric Jonsson, 1961-1979
Bengt Erlandsson, 1979-1981
Rolf Axelsson, 1981-1990
Sven-Eric Lindberg, 1990-1994
Ulf Johansson, 1994-1997
Elisabet Bäck, 1997-2001
Christina Bäcker, 2001-2003
Tommy Hermansson, 2003-2006
Anders Johansson, 2006-2009
Ingalill Sundhage, 2009-2016
Bodil Resare, 2017
Ingalill Sundhage, 2017-2019
Gunilla Håkansson, 2019-

Externa länkar
 Bohusläningens webbplats

Referenser 

Dagstidningar startade 1878
Svenska dagstidningar
Svenskspråkiga dagstidningar
Bohuslän
Företag i Uddevalla kommun
Sällskapet Ryska Huset

Sällskapet Ryska Huset är en politiskt och religiöst oberoende ideell förening som har till sitt syfte att popularisera rysk musik, teater och film i Sverige. Varje år anordnar den filmfestivalen Kinorurik. Föreningen grundades 10 januari 2000 och har sin bas i Uppsala. Sällskapet utnämner också "Årets hedersryss".

Årets hedersryss
Leif Pagrotsky - 2010

Externa länkar
Kinorurik

Föreningar i Sverige
Organisationer i Uppsala
Hudsonfloden

Hudsonfloden (, mohikanska: Muh-he-kun-ne-tuk) är en flod i nordöstra USA. Den rinner nästan uteslutande genom delstaten New York, men under flodens sista 34 kilometer utgör den gränsen mellan delstaterna New York och New Jersey. Floden är cirka 500 kilometer lång och har ett avrinningsområde på 32 400 km².

Bakgrund
Hudsonfloden fick sitt namn från Henry Hudson, en engelsman som tillsammans med holländare utforskade floden 1609. Den första europé som seglade på floden var dock Giovanni da Verrazzano 1524. Under 1600-talet grundades den första europeiska kolonin, Nya Nederländerna.

Hudsonflodens källa är sjön Tear of the Clouds i Adirondack Mountains. Vid staden Albany i delstaten New York får den tillströmning från Mohawkfloden och rinner därifrån nästan rakt söderut tills den mynnar ut i vid Manhattans sydspets i New York Bay, som har direkt förbindelse med Atlanten. Precis innan sitt utlopp i Atlanten används ibland namnet North River. Hudsonfloden är kraftigt förorenad.

Det är en av landets viktigaste transportleder och segelbar för oceangående fartyg i 200 kilometer upp till staden Troy. Eriekanalen öppnades den 26 oktober 1825, och kopplade därmed Hudsonfloden med Eriesjön, och på samma gång städerna vid de Stora sjöarna till Atlanten. Idag kopplas floden samman med de Stora sjöarna genom kanalsystemet New York State Canal System.

Hudsonfloden korsas av en mängd broar, tunnlar och färjor. Bredden på flodens södra del har gjort att det krävts stora ingenjörsprojekt för att lyckas förena de båda sidorna vilket George Washington Bridge, Lincolntunneln och Holland Tunnel är tydliga exempel på.

Se även 
 US Airways Flight 1549

Referenser

Externa länkar 

Vattendrag i delstaten New York
Vattendrag i New Jersey
Hudsonflodens avrinningsområde
Simone Berteaut

Simone Berteaut, född den 29 maj 1916 i Lyon, Frankrike, död den 13 maj 1975 var en fransk författare. Hon skrev Piaf (1969), en bok som låg till grund för filmen  Piaf (1974) i regi av Guy Casaril. Boken låg till grund för filmen Hon har också skrivit en bok om sin tidiga barndom i Paris – Momone. 

Hon var enligt egen utsaga halvsyster till Édith Piaf. De var goda vänner.

Utgivet på svenska
 1970 – Edith Piaf – en berättelse 
 1973 – Momone – en berättelse : en liten flickas barndom i Paris

Källor

Franska författare
Franskspråkiga författare
Kvinnor
Födda 1916 
Avlidna 1975
Piaf

Piaf kan syfta på:

 Édith Piaf (1915–1963), en fransk sångerska
 Piaf (bok) – en biografi om sångerskan Édith Piaf av Simone Berteaut
 Piaf - de unga åren – en film om sångerskan Édith Piaf från 1974 baserad på biografin
 Piaf (krater) – en nedslagskrater på planeten Venus
 3772 Piaf – en asteroid i huvudbältet
 Piaff – rörelse i dressyrridning
Musikalfilm

Musikalfilm, en typ av film där sång och instrumentalmusik ingår, vid sidan av konventionell dialog.

Filmmusikalens stora fördel framför scenmusikalen är möjligheten fånga dans och rörelse kinematografiskt, och därmed förstärka det visuella intrycket. Dess nackdel är dels att musikalens dramaturgiska uppbyggnad (med ett fåtal långa scener, oftast en per sång) ofta krockar med den klassiska filmuppbyggnaden (med flera korta sekvenser), dels att filmens visuella realism gör att de sångnumren kan uppfattas som särskilt overkliga eller stiliserade. Många musikalfilmer har emellertid vunnit stor framgång som adaptioner av framgångsrika scenproduktioner, till exempel Oklahoma (1955) och Sound of Music (1965), medan andra har skrivits direkt för filmen. Det finns även exempel på musikalfilmer som senare har kommit att bli framgångsrika även på scenen, exempelvis Singin' in the Rain (1952) och Flickorna i Rochefort (1967).

Musikalfilmens historia
Musikalfilmerna hade en viss betydelse för övergången mellan stumfilm och ljudfilm. Filmens popularitet växte snabbt under stumfilmstiden, men ljudfilm ansågs som en riskfylld investering av de stora filmbolagen i Hollywood. Det var först när filmbolaget Warner Bros. tog språnget och gjorde Jazzsångaren (1927) med Al Jolson. Sången "Mammy" som framfördes i filmen förändrade filmmediet helt och hållet och innebar slutet på stumfilmstiden. Musikaler blev en viktig del av Hollywoods filmproduktion, tillsammans med västernfilmer, drama och komedier.

Musikalfilmsstjärnor som Fred Astaire och Ginger Rogers hörde till de mest populära och mest respekterade i Hollywood. Även skådespelare som normalt sågs i dramatiska filmer hoppade gärna in i en musikal för att undvika att hamna i ett fack. Som exempel kan nämnas James Cagney, från början blev han känd som en duktig sångare och dansare, men hans många roller som gangster och tuffing gav honom få möjligheter att visa sina kunskaper. Hans Oscarsbelönade insats i Yankee Doodle Dandy (1943) gav honom dock en sådan möjlighet, och han ansåg senare att det var en av hans bästa roller.

Se även 
Lista över musikalfilmer.

Filmgenrer
Pat Cadigan

Pat Cadigan, född 10 september 1953 i Schenectady, New York, uppvuxen i Massachusetts, science fiction-författare av cyberpunk. Hon har fått utmärkelsen Arthur C. Clarke Award två gånger.

Biografi
Pat Cadigan växte upp i Fitchburg i Massachusetts, och studerade vid University of Massachusetts samt University of Kansas och tog examen 1975. Cadigan började sedan jobba som författare för Hallmark Cards. Hon publicerades för första gången 1981 och framgångarna som författare fick henne att börja skriva på heltid från och med 1987. Hon emigrerade till England 1996.

Hennes verk beskrivs ibland som en del av cyberpunk-rörelsen, även om hon själv inte klassificerar sig på det viset.

Priser och utmärkelser
Hon har vunnit ett antal priser, bland annat Arthur C. Clarke Award 1992 och 1995 för böckerna Synners och Fools och Hugopriset 2013 för The Girl-Thing Who Went Out for Sushi.

Bibliografi

Romaner
Mindplayers (1987)
Synners (1991)
Fools (1992)
Datableed (1997)
Tea from an Empty Cup (1998)
Dervish is Digital (2001)

Novellsamlingar
Patterns (1989)
Dirty Work (1993)
Home By The Sea (1993)
Letters From Home (1991)

En av hennes noveller, Rock On, var med i antologin Hackers (1981).

Externa länkar
Pat Cadigans blogg: Ceci N'est Pas Une Blog
ISFDB - Pat Cadigan - Bibliography Summary

Amerikanska science fiction-författare
Brittiska science fiction-författare
Engelskspråkiga science fiction-författare
Cyberpunk
Amerikanska författare under 1900-talet
Brittiska författare under 2000-talet
Personer från Schenectady
Födda 1953
Levande personer
Kvinnor
Warner Bros.

Warner Bros. Entertainment, Inc., ofta kallat endast Warner Bros, är ett amerikanskt filmbolag som är ett av världens största företag inom film- och tv-branschen. 

Warner Bros. är ett dotterbolag inom Time Warner-koncernen, och har sitt huvudkontor i Burbank, Kalifornien. Warner Bros. är ett av medlemsföretagen i Motion Picture Association.

Historik 

Det ursprungliga bolaget Warner Bros. Studios grundades 4 april 1923 av de fyra bröderna Warner, som emigrerat från Polen respektive Kanada till USA:
 Harry Warner (1881–1958)
 Albert Warner (1882–1967)
 Sam Warner (1887–1927)
 Jack Warner (1892–1978)

År 1927 tog Warner Bros. en stor risk när de bestämde sig för att satsa på ljudfilm och investerade i filmen Jazzsångaren med Al Jolson i huvudrollen. Filmen blev en enorm succé och kom att betala sig många gånger om. Detta fick alla filmbolag i Hollywood att börja satsa på ljudfilm, och efter detta blev Warners ett av de stora filmbolagen.

Filmer genom åren (i urval)

1920-talet

1930-talet

1940-talet

1950-talet

1960-talet

1970-talet

1980-talet

1990-talet

2000-talet

2010-talet

2020-talet

Referenser

Noter

Externa länkar 
Officiell webbplats 

 
Syskonskaror
Företag bildade 1918
Amerikanska filmbolag
Amerikanska medieföretag
Hollywoods historia och kultur
Företag i Burbank, Kalifornien
San Fernando Valley
Dotterbolag till WarnerMedia
Skogslyckan

Skogslyckan kan avse:

Skogslyckan, Uddevalla – en stadsdel belägen i Uddevalla
Skogslyckans församling – en tidigareförsamling i Växjö stift 1977–2014
 Skogslyckans kyrka –  en kyrkobyggnad i Växjö stift
 Skogslyckans distrikt – ett distrikt i Växjö kommun och Kronobergs län
Françoise Sagan

Françoise Quoirez, mer känd under författarnamnet Françoise Sagan (), född 21 juni 1935 i Cajarc i Lot, död 24 september 2004 i Équemauville i Calvados, var en fransk dramatiker och roman-, novell- och manusförfattare.

Biografi 
Françoise Sagan växte upp i en välbärgad familj och kom att studera i Paris. Hon skrev över 40 romaner, novellsamlingar, pjäser och filmmanus. Mest känd är hon för sin debutroman Ett moln på min himmel (Bonjour tristesse, 1954), som hon skrev som 18-åring. Romanen filmatiserades 1958. Av speciellt svenskt intresse är pjäsen ”Luftslott i Sverige”. Sitt författarnamn valde hon efter en karaktär i Marcel Prousts romansvit På spaning efter den tid som flytt. 

Sagan avled 2004 av en blodpropp i lungan.

Eftermäle 
Ett moln på min himmel är översatt till 22 språk och har sålts i över 5 miljoner exemplar. 

2008 hade filmen Bonjour Sagan, som skildrar Françoise Sagans liv, premiär.

Bibliografi (urval) 
 (Ett moln på min himmel, översättning Lily Vallquist, Wahlström & Widstrand, 1955) [Översättningen även utgiven som Bonjour tristesse]
 (Något av ett leende, översättning Vera Dahlstedt, Bonnier, 1956)
 (Om en månad, om ett år, översättning Vera och Stig Dahlstedt, Bonnier, 1957)
 (Tycker ni om Brahms ..., översättning Gun och Nils A. Bengtsson, Bonnier, 1960)
 (Slott i Sverige, översättning Birgitta Hammar)
 (De underbara molnen, översättning Gun och Nils A. Bengtsson, Bonnier, 1962)
 (Sträcka vapen, översättning av Kerstin Hallén, Bonnier, 1966)
 (Hjärterknekt, översättning Katja Birmann, Bonnier, 1969)
 (En strimma sol i det kalla vattnet, översättning Katja Birmann, Bonnier, 1970)
 (Själens blåmärken, översättning Britt Arenander, Bonnier, 1973)
 (En främlings ansikte, översättning Kerstin Hallén, Bonnier, 1975)
 (Ögon av siden, översättning Katja Waldén, Bonnier,1977)
 (Den obäddade sängen, översättning Kerstin Hallén, Bonnier, 1978)
 (Den osäkre älskaren, översättning Kitty Knös, Bonnier,  1981)
 (Kryssningen, översättning Kerstin Hallén, Bonnier, 1983)
 (I stormens stillhet, översättning Anna Säflund, Bonnier, 1984)
 (I kärt minne, översättning Kerstin Hallén, Wiken, 1985)
 (Eftergiften, översättning Christina Angelfors, Wiken, 1986)
 (Akvarellblod, översättning Hans Lindeberg, Wiken, 1988)
 (Sarah Bernhardt: det oförstörbara skrattet, översättning Agneta Sellin, Forum, 1989)
 (Silkeskopplet, översättning Marianne Öjerskog, Forum, 1990)

Referenser

Externa länkar 
 

Födda 1935
Avlidna 2004
Franskspråkiga författare
Franska författare under 1900-talet
Kvinnor
L'Olympia

Olympia (på franska i regel benämnd l’Olympia) är en konsertsal på 28 Boulevard des Capucines i Paris, Frankrike. Konsertsalen invigdes 12 april 1893 och byggdes om 1950; den är den äldsta ännu fungerande konsertsalen i Paris. Det finns 2 000 platser för åskådare.

Genom åren har franska artister som Édith Piaf, Mireille Mathieu, Dalida, Alizée, Salvatore Adamo, Charles Aznavour, Joe Dassin, Gilbert Becáud och Johnny Hallyday sjungit på Olympia. Därutöver har världsstjärnor som Louis Armstrong, Aretha Franklin, Tina Turner, The Beatles, Led Zeppelin, Madonna, Jimi Hendrix, Black Sabbath, Julio Iglesias, Alla Pugatjova, David Gilmour, Judy Garland, Luciano Pavarotti, The Rolling Stones och Justin Timberlake uppträtt där. I november 2005 gavs en serie jubileumskonserter på Olympia med Mireille Mathieu som då firade 40 år i rampljuset.

Referenser

Externa länkar 
 Officiell webbplats
 Documentaire 52': Si l'Olympia m'était Conte

Byggnader och anläggningar i Paris
Quartier de la Chaussée-d'Antin
Ingvar den vittfarnes saga

Ingvar den vittfarnes saga, (isländska Yngvars saga víðförla) skildrar Ingvar den vittfarnes liv, bland annat hur denne leder en expedition med en flotta, först i österled, därpå söderut. 

Sagan innehåller upplysningar som kan sättas i relation till Ingvarsstenarna. Sagan ger också ett exakt årtal i kristen tideräkning: Ingvar dog 1041 efter 5 års resa, 25 år gammal (hálfþrítugr). Budskapet om dennes, och merparten av hans följeslagares, död ska ha nått Mälardalen år 1042 med det sista av de trettio skepp som seglat ut. 

Som i många andra fall avseende den isländska sagalitteraturen, finns ett antal felaktigheter ifråga om diverse dateringsaspekter.
Vad gäller just Ingvars dödsår, finns detta dock bekräftat även i andra isländska källor som t.ex. olika annaler. Denna uppgift är därför relativt vedertagen i forskningen.

Handling 
Sagan börjar under Erik Segersälls tid, som var kung i Uppsala och dog omkring 995. Ingvars farmor, vars namn sagoförfattaren inte känner till, var dotter till Erik, kanske frillobarn. Hon begärdes i gifte av en svensk hövding Åke (Áki), men giftes bort med en småkung från Gårdarike. Denne överfölls och dödades av Åke. Han tog den svenska kungadottern med sig hem och gifte sig med henne. Deras son var Emund (Eymundr). 

Kung Erik låter en tid senare dräpa Åke och konfiskerar hans jord och egendom. Emund växer upp hos kung Erik, och sedan hos Olof Skötkonung efter Eriks död. När han blir vuxen harmas han över att kungen tagit hans arv. Han dräper konungens skatteindrivare och blir fredlös. Olofs dotter Ingegerd ger honom ett skepp och han far utomlands. När Ingegerd gifter sig med kung Jaroslav I av Kiev år 1018 åker Emund dit och vistas en kort tid.

Vid hemkomsten till Sverige försonas Emund med Olof tack vare Ingvar och Olofs son Anund. Ingvar växer då upp hos Olofs hov. När Ingvar har blivit vuxen kräver han att bli sedd som kung, något som Olof nekar honom. Då bestämmer Ingvar sig för att skaffa sig ett eget land, och beger sig med 30 skepp till Gårdarike där han stannar i tre år hos Jaroslav I av Kiev. Färden fortsätter sedan på en flod som flyter "östanifrån kring Gårdarike". Där hamnar han hos drottning Silkesiv som han lyckas konvertera till kristendomen. Senare, träffar Ingvar och hans män på Kung Jólf som de hjälper i strid mot hans broder. Efter striden träffar de en grupp kvinnor som smittar dem med en sjukdom. Denna epidemi dödar en stor andel av männen inklusive Ingvar själv. Ketill från Island får i uppdrag att ta Ingvars kropp hem till Sverige och förtälja om hans död. Detta gör han och åker sedan hem till Island. Sagan hävdar att Ingvar dog 1041.

Svenska utgåvor 

 ”Sagan om Ingwar Widtfarne och hans son Swen”, Nils R. Brocman, 1762
 ”Yngvars saga vidforla jämte ett bihang om Ingvarsinskrifterna”, Emil Olson, 1912 (ingen översättning, texten utgiven på isländska originalspråket men med svenska kommentarer)
 ”Ett ödesdigert vikingatåg”, Mats G. Larsson, 1990 (innehåller en översättning av sagan av Jan Paul Strid)

Externa länkar
Ingvar den vittfarnes saga på isländska
Nils R. Brocman (1762). Sagan om Ingwar Widtfarne och hans son Swen

Fornaldarsagor
Ingvarståget
Stan Dragoti

Stan Dragoti, född 4 oktober 1932 i New York, död 13 juli 2018 i Los Angeles, var en amerikansk filmregissör och manusförfattare, av albanskt ursprung.

Dragotis nisch inom filmen var lättsamma, barntillåtna underhållningsfilmer.

Filmografi (urval)
 (regi)
 (regi)
 (regi)
 (manus och regi)

Källor

Externa länkar
 

Amerikanska manusförfattare
Amerikanska filmregissörer
Födda 1932
Män
Avlidna 2018
Personer från New York
Eleutherus

Eleutherus, eller Eleutherius, född i Nikopolis i norra Epirus, död 24 maj okänt år i Rom, var påve från cirka 174 till sin död, cirka 189. Helgon i katolska kyrkan, med festdag 26 maj.

Biografi 

Liber Pontificalis anger att Eleutherus var född i Nikopolis, och hans samtida Hegesippus att han var diakon under Anicetus pontifikat, vilket han torde ha förblivit tills han valdes till påve, omkring år 174.

Visserligen finns det kristna som led martyrdöden under den tid Eleutherus var påve, men förföljelserna verkar ha varit avsevärt mindre i omfattning än under andra perioder i den tidiga kyrkans historia. Under hans pontifikat hittade montanismen vägen från Mindre Asien till Rom och Gallien; katolikerna i Lyon skrev år 177 brev till sina trosfränder och till Eleutherus om att de förföljdes våldsamt av montanister från Frygien och Asien. Sändebudet som överlämnade detta brev var Irenaeus, som senare skulle bli biskop av Lyon. Av Eusebios skildringar förefaller det som om katolikerna trots allt strävade efter att överbygga motsättningarna, så att de båda grupperna igen skulle ingå gemenskap. Tertullianus berättar att biskopen av Rom vid något tillfälle skrev ett brev till montanisterna men att detta brev avfärdades av dess mottagare. Sannolikt var det Eleutherus som skickade detta brev, som länge tvekade med slutligen tog avstånd från montanisterna.

I Rom fortsatte gnostiker och marcioniter att predika sina läror. Liber Pontificalis berättar att Eleutherus utfärdade ett edikt att ingen sorts föda skulle avvisas av kristna (Et hoc iterum firmavit ut nulla esca a Christianis repudiaretur, maxime fidelibus, quod Deus creavit, quæ; tamen rationalis et humana est). Det är möjligt att detta edikt riktade sig mot gnostikerna och marioniterna, men det är också möjligt att författaren till Liber Pontificalis på eget bevåg tillskrev Eleutherus ett edikt som fanns tillgängligt omkring år 500.

En av de märkligaste uppgifterna i Liber Pontificalis handlar om Eleutherus och den kristna missionen. Eleutherus skulle, står det, ha mottagit ett brev från en brittisk kung Lucius som begärde att få bli kristen för Eleutherus skull (Hic accepit epistula a Lucio Brittanio rege, ut Christianus efficerentur per ejus mandatum). Detta kan med all sannolikhet avfärdas som osant. Möjligen kan en sammanblandning ha uppstått med Lucius Ælius Septimus Megas Abgar IX av Edessa, en kristen kung vars borg hette Britio. Legenden om att det skulle ha varit Britannien är emellertid fast förankrad i den antika och medeltida kristna litteraturen, och återfinns hos Beda venerabilis och i Historia Brittonum, och spred sig även till Schweiz.

Liber Pontificalis uppger att Eleutherus avled den 24 maj och begravdes nära Petrus på Vatikanen.

Referenser 
 Artikeln bygger delvis på översatt material från Catholic Encyclopedia, Volume V (1909)

Externa länkar 

Män
Påvar
Grekiska helgon
Födda okänt år
Avlidna 100-talet
Gajus (påve)

För andra betydelser, se Gaius.

Gajus, född i Dalmatien, var påve från 17 december 283 till 22 april 296; han är även ett helgon i katolska kyrkan, med festdag 22 april tillsammans med påven Soter.

Biografi 
Inte mycket är känt om Gajus pontifikat. En del källor uppger att han var släkting till kejsar Diocletianus, medan Catholic Encyclopedia fastslår att ingenting alls är känt om hans liv, annat än hur länge hans pontifikat varade och uppgifter om hans grav; han begravdes, uppger Depositio Episcoporum, den 10 maj 296 i den påvliga kryptan i Calixtus katakomber.

I Rom fanns vid Diocletianus termer en kyrkobyggnad invigd åt påve Gajus. Byggnaden, som ursprungligen utgjorde en av titelkyrkorna, ersattes under 400-talet av en större kyrka. Med tiden förföll kyrkan, och 1631 lät påve Urban VIII riva byggnaden och uppföra en ny i barockstil. Denna kyrka revs dock 1878 för att ge plats åt Ministero della Difesa, Italiens försvarsministerium.

Referenser 
 Catholic Encyclopedia, Volume III (1908)

Externa länkar 

Män
Avlidna 296
Påvar
Italienska helgon
Födda okänt år
Illyrer
Personer i Romerska riket under 200-talet
Metro

Metro kan syfta på:

 Metro (tidning) – en nedlagd gratis nyhetstidning i Sverige
 Metro International S.A. - förlaget som gav ut tidningen Metro och ger ut dess systertidningar i flera länder
 Metro (snabbköp) - en tidigare svensk snabbköpskedja
 Metro AG – en tysk handelskoncern som äger ett antal företag inom dagligvaru- och hemelektronik
 Metro Inc. – en kanadensisk snabbköpskedja 
 Metro (film) –  en amerikansk action-thriller från 1997
 Metro (musikal) – en polsk musikal
 Metro-Goldwyn-Mayer – ett amerikanskt filmbolag
 Metro Station – ett tidigare amerikanskt pop/rockband som grundades 2006 
 Mini Metro – en engelsk bilmodell, först under märkesnamnet Austin, senare Rover

Transport
 Metro – en typ av järnväg eller spårväg som på svenska kan kallas för stadsbana
 Metro – en typ av järnväg som på svenska kan kallas för tunnelbana
 Helsingfors metro - ett tunnelbanenät i Helsingfors
 Köpenhamns metro – ett tunnelbanenät i Köpenhamn
 Paris metro – ett tunnelbanenät i Paris
 Premetro – en snabbspårväg i tunnel
 Lista över tunnelbanor och stadsbanor

Geografi

Indonesien 

 Kecamatan Metro, distrikt, Lampung, 
 Metro (Indonesien), stad, Lampung, 

Robotskapade Indonesienförgreningar
Orkanen Jeanne

Jeanne var en tropisk cyklon som 2004 drabbade Haiti, Bahamas och Florida. På Haiti uppskattas antalet döda till 1500-2000 st. Norra Bahamas har drabbats, främst öarna Grand Bahama Island och Little Abaco Island. Vid passagen av Bahams så ökade orkanen i styrka från kategori 2 till kategori 3. Orkanen nådde Floridas östkust, nästan på samma ställe som orkanen Frances. Orkanen drog in över Florida, och fortsatte upp över västra Florida. Den minskade då i styrka, och "degraderades" till en tropisk storm.

Jeanne var kraftigare än Frances. Bortblåsta tak, sönderblåsta fönster och helt raserade hus blev resultatet för många. Vissa områden blev också översvämmade. Många människor hade ännu inte hunnit reparera sina hus efter förra orkanen. 

Detta var första gången sedan 1851 som Florida drabbas av fyra orkaner under samma säsong.

Jeanne