kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Roggeborgen

Roggeborgen är ett residens från slutet av 1400-talet i Strängnäs, uppförd av och uppkallad efter biskopen Kort Rogge. Delar av palatset är dock från en ännu äldre byggnad. Mot södra väggen fanns ett trapphus av trä och mellan borgen och Strängnäs domkyrka en täckt gång på stolpar. Biskopen kunde på så sätt – i alla väder – skyddad ta sig till högkoret.

Den 6 juni 1523 hölls här en riksdag där Gustav Vasa valdes till svensk konung. Detta minne ligger till grund för den svenska nationaldagen som firas 6 juni varje år.

I enlighet med riksdagsbeslutet 1527 (Reformationsriksdagen i Västerås) drogs biskoparnas fastigheter in till kronan. Roggeborgen, nu kallad ”konungshuset”, rustades upp under Karl IX:s tid; ett invändigt trapphus i sten och två burspråk kom till. På nedre plan inrättades ett tryckeri.

Den 3 juni 1626 ställdes ett våningsplan till Strängnäs gymnasiums (Regium Gustavianum Gymnasium Strengnense) förfogande. Läroanstalten hade sin verksamhet där ända fram till 1935. Roggeborgens rikssal utnyttjades under den långa gymnasieepoken som aula och skrivsal. Den användes så sent som på 1960-talet av gymnasiet och realskolan för viss undervisning samt för skriftliga prov.

När byggnaden renoverades 1715 försvann det mesta av det medeltida utseendet: gluggarna blev fönster, och frontespisen liksom burspråken togs bort. Vidare avlägsnades det gamla avträdet, som stack ut i muren. Den täckta gången hade redan tidigare försvunnit. 1716 byttes torvtaket ut mot spåntak (år 1801 tegeltak).

1864–1865 genomfördes en omvälvande och okänslig ombyggnad för att anpassa hela huset för gymnasiet. Då revs källarvalven från medeltiden, den stora stentrappan försvann och ersattes av en järntrappa, bjälklag flyttades, våningsdelningen blev annorlunda, fönstren ändrade läge och utseende.

Inför införlivandet med Kungliga biblioteket genomgick byggnaden en omfattande renovering 1967. Då upptäcktes rester av Strängnäsbiskopen Magnus Sommars arkiv från slutet av 1520-talet. Ett av breven var från Sveriges sista katolska ärkebiskop, historikern Johannes Magnus.

Roggebiblioteket 
1968 förlade Kungliga biblioteket det så kallade Roggebiblioteket (Stifts- och läroverksbibliotekets samlingar) i byggnaden. Kollektionen består förutom flera handskrifter ungefär 70 000 tryckta volymer. Roggebiblioteket ska inte förväxlas med ett annat historiskt bibliotek i Strängnäs, det särskilda domkyrkobiblioteket, grundlagt på 1300-talet.

Referenser

Källor och litteratur
Från biskop Rogge till Roggebiblioteket. Studier utgivna till Strängnäs gymnasiums 350-årsjubileum. (Sörmländska handlingar 35.) 1976.
Strängnäs kommun
Statens fastighetsverk

Externa länkar 

Byggnader och anläggningar i Strängnäs kommun
Strängnäs
Bibliotek i Sverige
Byggnadsminnen i Södermanlands län
Widar Andersson

Widar Andersson, född 21 oktober 1955 i Olshammar, är en svensk politiker (socialdemokrat) som var riksdagsledamot 1991–98 från Gävleborgs läns valkrets. Han är politisk chefredaktör i Folkbladet sedan 2004 och utsågs 7 mars 2011 till chefredaktör, vd och ansvarig utgivare för tidningen. Han var ersättare i den socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet för perioden 2004–2009.

Widar Andersson har tidigare varit ordförande för Friskolornas riksförbund. Han sitter i EQT-ägda Academedias rådgivande organ som kallas för advisory board, ett organ han leder.

Widar Andersson var under 1980-talet anställd och drivande på Hasselakollektivet,  och fungerade även som narkotikapolitiskt sakkunnig under regeringen Persson.

Källor

Ledamöter av Sveriges riksdag för Socialdemokraterna
Svenska ledarskribenter
Födda 1955
Män
Levande personer
Personer från Hammars socken
English Heritage

English Heritage (på svenska ungefär 'det engelska arvet', officiellt namn:  the Historic Building and Monuments Commission for England, på svenska ungefär 'kommissionen för historiska byggnader och monument i England')  är en statlig myndighet i England, en så kallad "non-departmental public body" (NDPB), d.v.s. en statlig organisation som inte är en del av ett departement, men för vilken en minister ansvarar och vars kostnader bärs av ett departement. English Heritages kostnader belastar budgeten för Department for Culture, Media and Sport (DCMS) ('kultur-, media- och idrottsdepartementet'). Genom att ge råd om vården av Englands historiska miljöer kompletterar English Heritages arbete Natural Englands, vars uppgift är att skydda naturen. English Heritage har långtgående befogenheter att hantera Englands historiska miljöer och att vara rådgivande organ åt departementschefen i politiska frågor och enskilda ärenden såsom registrering av skyddade och kulturminnesmärkta objekt.

Organisationen inrättades enligt the National Heritage Act 1983. Dess uppgift att underhålla äldre monument hade tidigare skötts av Miljödepartementet som var en efterföljare till Ministry of Works ('byggnadsdepartementet'). Med beslutet 1983 upplöstes de organ som tidigare fungerat som oberoende rådgivare nämligen, the Ancient Monuments Board ('styrelsen för äldre monument') och Historic Buildings Council of England ('rådet för historiska byggnader i England') och de kom att gå upp i den nya organisationen. Ett annat rådgivande organ, the Royal Commission on the Historical Monuments of England ('kungliga kommissionen för Englands historiska monument') kom att ingå i English Heritage först 1999.

English Heritages mest kända uppgift är rollen som förvaltare av över 400 viktiga historiska och arkeologiska platser, från Stonehenge och Dover Castle till Iron Bridge, världens äldsta järnbro. English Heritage äger vissa historiska platser och samarbetar även med privata ägare av områden där man avtalat om ett slags beskydd. Man har ett stort ansvar då det gäller bevarande, rådgivning, registrering och skydd av historiska miljöer. Man ansvarar också för ett offentligt arkiv, the English Heritage Archive.

Privatpersoner kan, och uppmuntras att, bli medlemmar i English Heritage. Ett medlemskap ger fördelar, såsom fri entré till anläggningar. År 2011 hade organisationen drygt en miljon medlemmar. Medlemskap ger inte rösträtt eller inflytande över organisationens verksamhet.

Motsvarande organisationer i andra delar av Storbritannien 
 Wales – Cadw
 Skottland – Historic Scotland
 Nordirland – Environment and Heritage Service

Referenser

Externa länkar 

 English Heritage 
 English Heritages söksida till alla besöksmål. 

Brittiska myndigheter i England
Kulturskydd
First Strike

First Strike är ett album av Def Leppard med demoinspelningar från 1978 och 1979. Albumet gavs ut 1984 av Def Leppards före detta managers Frank Stuart-Brown och Pete Martin. Albumet går idag inte att köpa i affärer då Def Leppard gick till domstol för att stoppa utgåvan.

Låtlista

"Heat Street"  (ej officiellt utgiven)
"Answer To The Master"
"See The Lights" (ej officiellt utgiven)
"When The Walls Came Tumbling Down"
"Wasted"
"Sorrow Is A Woman"
"Glad I'm Alive" (ej officiellt utgiven)

Musikalbum 1984
The Def Leppard EP

{{Album infobox
|Namn= The Def Leppard EP
|Typ = EP
|Artist = Def Leppard
|Utgivning = Januari 1979
|Inspelad = November 1978
|Genre = Heavy metal
|Längd = 13:34
|Skivbolag = Bludgeon Riffola
|Producent = Def Leppard
|Förra album = 
|Detta album = The Def Leppard EP  (1979)|Nästa album = On Through the Night  (1980)
}}
The Def Leppard EP är heavy metal-gruppen Def Leppards debut-EP, utgiven 1979.

"Getcha Rocks Off" och "The Overture" fanns även med på bandets debut-LP, On Through the Night. En nyinspelad version av "Ride into the Sun" användes som b-sida till singeln "Hysteria''" 1987.

Låtlista
"Ride into the Sun" (Joe Elliott/Rick Savage) - 2:44
"Getcha Rocks Off" (Joe Elliott/Pete Willis/Steve Clark/Rick Savage) - 3:28
"The Overture" (Joe Elliott/Pete Willis/Steve Clark/Rick Savage) - 7:22

Musikalbum 1979
Album av Def Leppard
Efva Attling

Efva Katarina Attling, född 18 februari 1952 i Stockholm, är en svensk formgivare och tidigare fotomodell, dansare samt sångerska. Hon var under 1980-talet medlem av X Models och har som formgivare bland annat skapat (de nya) statyetterna till Grammis samt Polarpriset.

Biografi
Efva Attling är uppvuxen i en musikalisk familj i Stockholmsförorten Högdalen och har fyra systrar: Susanne, Lena, Louise och Agneta. Hon arbetade som modell i tolv år innan hon 1981 startade popgruppen X Models, mest känd för låtarna Två av oss och Hemlighet. Attling har som soloartist givit ut albumen Stormvarning (1985), Nerver (1989) och Sanningen ligger på min säng (1997). 

Idag arbetar Attling främst som formgivare och designar smycken i sin ateljé på Södermalm i Stockholm. Hon har ett flertal affärer i Sverige och smyckena säljs runtom i världen. Hon designar även glasögon för Synsam och vinglas för Orrefors. Hon har också formgivit två prisstatyetter. Den nya Grammisstatyetten som började delas ut på Grammisgalan i Globen 2008 för 2007 års bästa prestationer inom musiken, samt den nya Polarprisstatyetten som delas ut från och med 2014.

Familj
Åren 1977 till 1980 var hon gift med musikern Thomas Wiklund, med vilken hon även samarbetade musikaliskt. Efva Attling var mellan 1985 och 1995 gift med Niklas Strömstedt och har två söner med honom, varav en av sönerna, Simon, är låtskrivare. Hon ingick den 25 januari 1996 registrerat partnerskap med Eva Dahlgren. Partnerskapet omvandlades till äktenskap genom borgerlig vigsel den 15 november 2009 på Hotel Rival i Stockholm.

Utmärkelser
2010 tilldelades Attling Damernas Världs pris Guldknappen i kategorin Accessoar. I april 2011 mottog Efva Attling Kungl. Patriotiska Sällskapets Näringslivsmedalj. Motiveringen inleds: "Efva Attling har genom sin skickliga smyckesdesign fått Efva Attling Stockholm AB att bli ett växande och välslipat varumärke. Samspelet med musik och mode har bidragit till framgångarna." 

1996 tilldelades Attling Allan Hellman-priset tillsammans med Eva Dahlgren.

Referenser

Externa länkar

 Officiell webbplats
 X-Models: diskografi
 

Födda 1952
Svenska fotomodeller
Svenska popsångare
Svenska silversmeder
HBTQ-kultur
Kvinnor
Levande personer
Sommarvärdar 2005
Svenska konsthantverkare under 1900-talet
Svenska konsthantverkare under 2000-talet
Konstnärer från Stockholm
Guldknappen
Svenska sångare under 1900-talet
Sångare från Stockholm
X (musikalbum av Anna Vissi)

X är ett musikalbum av Anna Vissi. Albumet släpptes den 26 november 2002 i Grekland och någon månad efter i USA.

Låtlista
 Taseis Aftoktonias (ΤΑΣΕΙΣ ΑΥΤΟΚΤΟΝΙΑΣ)
 X (X)
 Se Zilevo (ΣΕ ΖΗΛΕΥΩ)
 Martirio (ΜΑΡΤΥΡΙΟ)
 Sigharitiria (ΣΥΓΧΑΡΗΤΗΡΙΑ)
 Pai Telioses (ΠΑΕΙ ΤΕΛΕΙΩΣΕ)
 Tifli Empistosini (ΤΥΦΛΗ ΕΜΠΙΣΤΟΣΥΝΗ)
 Ta Radiofona (ΤΑ ΡΑΔΙΟΦΩΝΑ)
 Ekplixi (ΕΚΠΛΗΞΗ)
 Aipnies (ΑΥΠΝΙΕΣ)
 Pes To Xana (ΠΕΣ ΤΟ ΞΑΝΑ)
 Xronia Polla (ΧΡΟΝΙΑ ΠΟΛΛΑ)

Musikalbum 2002
Album av Anna Vissi
Vilhelmina (namn)

Denna artikel handlar om kvinnonamnet Vilhelmina. För övriga betydelser, se Vilhelmina.

Vilhelmina eller Wilhelmina är ett kvinnonamn, en feminin variant av Vilhelm som är ett tyskt namn bildat av orden vilja och hjälm. Namnet har använts i Sverige sedan i slutet av 1600-talet. Drottning Fredrika Dorotea Wilhelmina är en känd användare.

Namnet är numera betydligt vanligare som andranamn än som tilltalsnamn. Den 31 december 2017 fanns det totalt 7 203 personer i Sverige med namnet Vilhelmina/Wilhelmina, varav 340 med det som förstanamn/tilltalsnamn. År 2017 fick 11 flickor Wilhelmina som tilltalsnamn.

Namnsdag: 26 maj.

Kortformer
 Vilma / Wilma
 Mina
 Helmi
 Helmina

Personer med namnet Vilhelmina/Wilhelmina
 Wilhelmina Amalia av Braunschweig-Lüneburg, tysk-romersk kejsarinna
 Vilhelmina av Danmark, dansk prinsessa
 Vilhelmina av Nederländerna, drottning av Nederländerna
 Wilhelmina Drucker, nederländsk författare
 Wilhelmina Fundin, svensk sångerska
 Wilhelmina von Hallwyl, svensk museidonator
 Aurora Wilhelmina Koskull, svensk hovdam och salongsvärd
 Wilhelmina Krafft, svensk konstnär
 Wilhelmina Lagerholm, svensk konstnär
 Vilhelmine von Levetzow, dansk författare
 Wilhelmina Skogh, svensk pionjär i hotellbranschen
 Vilhelmina Maria Strandberg, svensk operasångerska
 Wilhelmina Stålberg, svensk författare
 Wilhelmine av Preussen (1709-1758), tysk författare och musiker

Referenser

Kvinnonamn
Paraxenes Eikones

Paraxenes Eikones är ett av Anna Vissis senaste studioinspelade album. Albumet släpptes år 2004 och spelades in 2003.

Låtlista

Skiva 1
 Min Psahneis Tin Agapi
 Eisai
 Ego Moro Mou
 Treno
 Gyrna
 Paraisthiseis
 Sa Xlomo To Vlepo
 Eho Pethanei Gia Sena
 Erimi Poli
 Xafnika
 Velos
 Paraxenes Eikones

Skiva 2
 Psyhedelia
 Vaterlo
 Me Mia Syggnomi
 Fevgo
 Antras Tis Zois Mou
 Mov
 Den Apofasisa Ego
 Stirixou Epano Mou
 Arketa
 Ti Apomenei
 Nea Filadelfia
 Pos Ta Ferei Etsi I Zoi
 Eisai (Prodigal Son Remix)

Musikalbum 2004
Album av Anna Vissi
Kravgi

Kravgi ("Skrik") är en skiva av Anna Vissi som kom ut i november år 2000. Låtarna är skrivna av den grekiska låtskrivaren Nikos Karvelas.

Låtlista

Skiva 1
 Kravgi ("Skrik")
 Sadismos ("Sadism")
 Xoris To Moro Mou ("Utan min älskling")
 Kalytera I Dio Mas ("Bättre som oss två")
 Shizofreneia ("Schizofreni")
 Apopse Leipeis Apo 'Do ("I kväll är du inte här")
 Moni Mou ("Ensam")
 Agapoula Mou ("Min kära")
 Kardia Apo Petra ("Hjärta av sten")
 Thivet ("Tibet")
 Den Me Agapas ("Du älskar mig inte")
 Ola Ta Lefta ("Alla pengarna")

Skiva 2
 Atmosfaira Ilektrismeni ("Elektrifierad atmosfär")
 To Poli Poli ("Högst")
 AAA (Kai Xorisame) ["Och vi gjorde slut"]
 Kopike I Grammi ("Linjen har skurits av")
 Nostalgia ("Nostalgi")
 Mi Mou Les ("Säg det inte till mig")
 Kapnizo (Remix) ["Jag röker"]
 Kaka Paidia ("Dåliga killar")
 Epilogi Mou ("Mitt val")
 Afti Ti Fora ("Denna gång")
 Agapi Ipervoliki ("För mycket kärlek")

Musikalbum 2000
Album av Anna Vissi
Tasmaniens vildmark

Tasmaniens vildmark är ett av Australiens största naturområden och täcker ett område på 13 000 km², eller nära 20 procent av Tasmaniens landareal. Området består av en av de sista vidderna av tempererad vildmark i världen. 

Tasmaniens vildmark sattes 1982 upp på Unescos världsarvslista.

Rester funna i kalkstensgrottor visar på mänsklig bosättning i området för mer än 20 000 år sedan.

Geografiska områden
Följande nationalparker och reservat utgör världsarvet Tasmaniens vildmark:
 Cradle Mountain-Lake St Clair nationalpark
 Southwest nationalpark
 Franklin-Gordon Wild Rivers nationalpark
 Savage River nationalpark
 Hartz Mountains nationalpark
 Mole Creek Karst nationalpark
 Walls of Jerusalem nationalpark
 Central Plateau naturskyddsområde
 Devils Gullet statsreservat

Externa länkar

 Tasmanian Parks & Wildlife Service
 UNESCO World Heritage Center - Tasmanian Wilderness
 Department of the Environment and Heritage

Världsarv i Australien
Tasmaniens geografi
Världsarv inskrivna 1982
Världsarv utvidgade 1989
Australian National Heritage List
Vildmarksområden
Kartesch

Kartesch, kort kt, är en gammal ammunitionstyp för artilleri som i grunden utgörs av en eldrörsladdad patron försedd med drivspegel och hagelladdning (såsom grovt druvhagel eller fint kärvhagel) likt en hagelpatron, vilken avfyras med kardus för att skapa en hagelkärve framför mynningen på artilleripjäsen. Typens historiska användning var som närförsvarsammunition till batteriplatsen.

I modern tid förekommer kartesch-liknande ammunition till handeldvapen för bruk mot mindre skadedjur och dylikt, såsom giftormar och gnagare, vilka på engelska har fått benämningen "ormskott" eller "råttskott" (snake shot, rat shot).

Utformning 
Kartescher består av en cylindrisk behållare försedd med en liten drivladdning i botten täckt av en förladdning (militärt benämnd drivspegel) som är fylld med kulor eller skrot. Drivladdningen är till för att skjuta ut laddningen av kulor eller skrot med hjälp av förladdningen. Vid utskjutning av kul- eller skrotladdningen skjuts även kartesch höljet ut ur eldröret, normalt i bitar.

Detta skapar en projektil vilken skjuter ut en hagelskur från artilleripjäser.

Kartesch användes endast mot fientligt infanteri på korta avstånd. Eftersom hagelkulorna tappar fart ganska fort är räckvidden begränsad till några hundratal meter. Vid längre avstånd används i stället granatkartesch, vilken istället för att skjuta hagelsvärmen från eldröret, skjuts iväg som en projektil och skjuter ut kulorna under projektilens lopp efter förbestämd tid.

Historia 

Under namn som skrå- eller hagelskott användes kartescher redan på 1500-talet i fästningsstrid samt från och med 1600-talet även i fältstrid. 

I början lades skroten lösa i artilleripjäsen och slungades ut vid skottlossningen av en bakomlagd drivspegel av trä eller järn (klusterskott). Sedermera inneslöts de i en dosa av trä (skråkappa) eller järnbleck, och mellanrummen mellan skroten fylldes med sågspån. Senare gjordes dosan vanligen av zinkbleck, skroten av järn eller hårdbly och mellanrummen fylldes med harts.

Druvhagel gjordes genom att en påse fylldes med kulor som fästes vid en drivspegel i trä, vilken sedan lindades med segelgarn och doppades i beck.

Henry Shrapnel utvecklade granatkarteschen vid tiden för Napoleonkrigen.

Hos  8 cm fältkanon m/1881 vägde karteschskroten 24 gram medan granatkarteschskroten vägde 12,7 gram.

Bilder

Se även 
 Granatkartesch
 Spränggranat

Referenser

Noter

Källor 

Artilleriammunition
Finnskog

Finnskog eller finnmark används som begrepp för de ofta ganska otillgängliga skogbevuxna områden i mellersta Sverige och sydöstra Norge som skogsfinnar (svedjefinnar) befolkade på 1600-talets början. Svedjebruket fordrade storvuxen och tillgänglig skog, vilket förekom i stor mängd i obebodda gränstrakter där marken ännu var obruten.

Bakgrund
Genom skattefrihet under sex år underlättades etableringen och den permanenta bosättningen av skogsmarkerna som eftersträvades blev därmed möjlig. Till detta hör att det i en del finnmarker, som Ramsberg och Ljusnarsberg, började bedrivas bergsbruk. Att sedan svedjebruket förbjöds när bergsbruket behövde skogen för kolning påverkade inte de etableringar som redan skett.

Det sista finskspråkiga området var norra Värmland, bland annat Norra Finnskoga, Södra Finnskoga, Lekvattnet och Östmark. Skogsarbetaren, målaren och vandraren Nitaho-Jussi, Johannes Johansson Oinoinen, som dog 1965, fick Finlands Lejons orden av presidenten Urho Kekkonen som symbol för de sista 15 då ännu finsktalande i Värmlands finnmarker.

Finnskogsområden
De huvudsakliga sammanhängande områdena med finnbosättningar i Sverige och Norge:

 Västra och norra Värmland samt östra Hedmark
 Sydvästra Värmland, sydligaste Hedmark och östra Akershus
 Bergslagen, med intilliggande delar av Västerdalarna och östra Värmland
 Östra Dalarna, Västra Gästrikland och Sydvästra Hälsingland
 Västra Hälsingland och nordöstra Dalarna 
 Norra Hälsingland och södra Medelpad
 Södra Ångermanland 
 Tiveden och sydvästra Närke (tidiga bosättningar)
 Sydöstra Buskerud, södra Oppland, Østfold fylke, norra och västra Akershus samt norra Oslo
Dessutom fanns spridd finnbebyggelse och mindre koncentrationer i andra delar av Södermanland, Värmland, Hedmark, Dalarna, Gästrikland, Hälsingland, Jämtland, Medelpad, Ångermanland och Lappland.

Beskrivningar av Sveriges finnskogar 
Carl Axel Gottlund, lektor vid Helsingfors universitet, räknas som en pionjär i beskrivningen av finnskogsområdena i Sverige. I syfte att kartlägga finnskogskulturen företog Gottlund åren 1820−1821 en resa. Gottlund utgav senare en skildring av förhållandena i Grangärde finnmark. 
I en modern kartläggning av finnskogarnas historia ingår Kari Tarkiainens trebandsverk Finnarnas historia i Sverige. 1995 blev finnskogarna i Värmland föremål för en doktorsavhandling. Intresseorganisationen Finnsam utkom 2001 med boken Det skogsfinska kulturarvet.

Se även
 Finnmarken
 Alfta finnskog
 Grangärde finnmark
Karlskoga finnmark
 Kramfors finnmark
 Malungs finnmark
 Nås finnmark
 Orsa finnmark
 Rättviks finnmark
 Skattlösberg
 Torsby Finnskogscentrum

Finnskogar i populärkulturen 
 Finnskogens folk
 Livet i finnskogarna
 Livet i Finnskogarna (film)
 Ursula – flickan i finnskogarna

Källor

Vidare läsning
 -

Externa länkar 
 Finnsam (Finnbygder i samverkan)
 Finnskogslandet Mottiland
 Finnskogsmuseet
 Turism i finnskogarna
 Byn Austmarka
 Glomdalsmuseet

 
Svedjefinnar
Geografiska områden i Sveriges historia
Geografiska områden i Norges historia
Finlands historia under svenska tiden
 
Finland under 1600-talet
Dominic West

Dominic Gerard Fe West, född 15 oktober 1969 i Sheffield, South Yorkshire, är en brittisk skådespelare. West är bland annat känd för rollerna som polisen Jimmy McNulty i TV-serien The Wire (2002–2008) och som Noah Solloway i The Affair (2014–2019).

Dominic West debuterade 1995 i filmen Richard III.

Filmografi i urval 

 
 (60 avsnitt)

 (fyra avsnitt)

 (tolv avsnitt)

 (röst)

Källor

Externa länkar 

 

Födda 1969
Brittiska skådespelare
Män
Levande personer
Personer från Sheffield
Alumner från Trinity College, Dublin
Mikael Nilsson

Mikael Nilsson kan avse:

 Mikael Nilsson (fotbollsspelare född 1968) – fotbollsspelare
 Mikael Nilsson (fotbollsspelare född 1978) – fotbollsspelare
 Mikael Nilsson (bandyspelare)
 Mikael Nilsson (piratpartist)
 Mikael Nilsson (roadracingförare)
 Mikael Nilsson (pistolskytt) (född 1977) – pistolskytt
 Mikael Nilsson (historiker)
 Mikael Nilsson (forskare) professor vid Göteborgs universitet och Sahlgrenska universitetssjukhuset
 Michael Nilsson (född 1961), militär
Anders Åberg

Per Anders Åberg, född 16 april 1945, död 23 januari 2018 i Nordingrå, var en svensk skulptör, målare och tecknare. Anders Åberg är bland annat känd för sina träskulpturer av landsbygdshus, ofta i form av modeller.

Biografi 
Anders Åberg var son till konstnären Pelle Åberg, som efter inbjudan från konstnärskollegan Olle Nordberg på 1940-talet började tillbringa somrarna tillsammans med familjen i Nordingrå..

Anders Åberg var bosatt i Häggvik i Nordingrå, där han tillsammans med makan Barbro från 1980 byggde upp friluftsmuseet Mannaminne med ett sjuttiotal byggnader. Där finns bland annat en ungersk bondgård, ett estniskt hus och en norsk stavkyrka. Det finns också en konsthall och specialmuseer för teknik, jordbruk och fiske. 

Åberg är representerad vid bland annat Nationalmuseum i Stockholm och Göteborgs konstmuseum. Han har även gjort konstutsmyckningen i Stockholms tunnelbana i Solna centrum.

År 2019 kom Solveig Nordlunds dokumentärfilm, Mannaminne, som sändes i SVT, om Anders Åbergs liv och livsverk.

Offentliga verk i urval
1973 – Formgivare av vandringsutställningen Land du välsignade, producerad av Riksutställningar.
1975, 1992 – Utformning av Solna centrums tunnelbanestation, Stockholms tunnelbana, målningar och träskulpturer
1979 – Träskulpturer och målningar, Skogshögskolan i Umeå
1996 – Spapshjälmen, en jättehjälm i järn tio gånger större än en vanlig SPAPS-hjälm, utanför Isstadion (NHC Arena) i Timrå.
2003 – Spelglädje, rondellen vid Statoil/Riksväg 84 i Ljusdal
2008 – En bättre värld, trä, väggskulptur i Kempesalen på Härnösands folkhögskola
2016 – Vakna Stockholm!, Åbergs Ateljé i Nacka, tillsammans med serietecknaren Mats Jonsson
Pelare med husmodeller i trä, terminal 4 på Arlanda flygplats
Flygplanet, Sky City, Arlanda flygplats
Sigtuna, Relief i Terminal 5, Arlanda flygplats
Radiohuset, Stockholm
Lärarnas hus, Stockholm
Akademiska sjukhuset, Uppsala
1980-2018 Mannaminne , Nordingrå
Höga Kustenskolan, Herrskog, Kramfors
Nordingråskolan, Nordingrå, Kramfors
Arbrå skola
Kommunhuset i Ljusdal
Yttre Ursviksskolan, Skellefteå
Bollstaskolan, Bollstabruk
Wargentinskolan, Östersund
Kommunhuset i Lycksele
Utsmyckning i Sundsvalls sjukhus

Källor

Noter

Externa länkar
Museet Mannaminnes webbplats
Mannaminne – En film om Anders Åberg och hans livsverk (2013)

Svenska målare under 1900-talet
Svenska målare under 2000-talet
Svenska skulptörer under 1900-talet
Svenska skulptörer under 2000-talet
Svenska tecknare under 1900-talet
Svenska tecknare under 2000-talet
Födda 1945
Avlidna 2018
Män
Representerade vid Nationalmuseum
Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Konstnärer verksamma i Stockholms tunnelbana