kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Johann Voldemar Jannsen

Johann Voldemar Jannsen, född 16 maj 1819, död 13 juli 1890, var en estnisk poet och journalist. Han skrev texten till Estlands nationalsång Mu isamaa, mu õnn ja rõõm. 1857 grundade han veckotidningen Pernu Postimees vilken var den första att benämna Estlands befolkning som "det estniska folket" (eesti rahvas) istället för "landets folk" (maarahvas). Denna förändring var ett stort bidrag till det nationella uppvaknandet. Johann Voldemar Jannsen var far till Lydia Koidula, en av de största estniska nationalpoeterna.

Födda 1819
Estländska författare
Estniskspråkiga författare
Män
Personer från Pärnumaa
Avlidna 1890
Nissögefiskar

Nissögefiskar (Cobitidae) är en familj strålfeniga benfiskar som omfattar cirka 250 arter i Europa, Nordafrika (Marocko) och Asien. Arterna indelas i två underfamiljer och 23 släkten. Arterna är huvudsakligen bottenlevande i snabbt strömmande bäckvatten.

Några arter når även bräckt vatten men de lever inte i havet.

Flera arter är vanliga akvariefiskar.

I svenska vatten finns bara en art av nissögefiskarna, nominatarten nissöga.

Referenser 

Karpartade fiskar
Nissöga

Nissöga (Cobitis taenia) är nominatarten i familjen nissögefiskar, som tillhör ordningen karpartade fiskar. 
Andra namn som förekommer är ormfisk, stenlake och stenbit (ej att förknippas med hanen av arten sjurygg).

Utseende 
Nissögat är en liten fisk med långsmal kropp som är tillplattad från sidorna. Det likaledes tillplattade huvudet har 6 korta skäggtömmar kring munnen, och en rörlig tagg under ögat. Ryggen är fläckigt mörkbrun, buken är ljusgrön och längs sidorna har den två band av stora, mörka fläckar med ljus kontur. Fisken är 8–12 centimeter lång (honorna störst) och väger mellan 20 och 60 gram.

Vanor 
Arten är en bottenfisk som lever i vattendrag och sjöar med klart, rent vatten. Den kan även gå ut i bräckt vatten, till exempel i Östersjön. Den är nattaktiv, och föredrar bottnar med sand eller dy, som den kan dölja sig i under dagen. Nissögat lever på mindre bottendjur som små kräftdjur och insektslarver, som den lokaliserar med hjälp av skäggtömmarna. Vid låg syrehalt i vattnet kan fisken även andas via tarmen. Honorna kan bli upp till 5 år gamla, hanarna 3 år.

Fortplantning 
Nissögat blir könsmogen vid 2 till 3 års ålder. Leken sker i april till juli, när vattentemperaturen nått över 18 °C. Äggen läggs skyddade i tät vegetation, och ynglen, som har yttre gälar, gömmer sig under vattenväxter och i bottenslammet.

Utbredning 
Nissögat finns i Europa med västgräns i Storbritannien (East Anglia), nordgräns i södra Norge, mellersta Sverige och södra Finland, östgräns i Ryssland och Kazakstan, samt sydgräns i Spanien (endast längst i norr, i Pyreneerna) och Ukraina. 

Utbredningen uppges ofta från nordvästra Europa bort till Japan, men det är troligt att det är fler arter inblandade, vilka liknar nissögat, men skiljer sig i kromosomuppsättning. 

I Sverige förekommer nissögat längs södra östkusten och i Mälardalens, Vänerns, Vätterns och Hjälmarens vattensystem. I Finland finns den i ett relativt tunt bälte längs med sydkusten.

Referenser 

Nissögefiskar
Grönlingsfiskar

Grönlingsfiskarna (Balitoridae) är en familj strålfeniga benfiskar som huvudsakligen lever i strömmande klart bäckvatten. Familjen innehåller fler än 600 arter fördelade över 60 släkten.

I underfamiljen Balitorinae återfinns flera arter med sugmun med hjälp av vilken de kan fästa sig vid stenar och liknande.

I svenska vatten finns bara en art av grönlingsfiskarna, nominatarten grönling.

Systematik 
 Underfamiljen Balitorinae omfattar följande släkten:
 Annamia
 Balitora
 Beaufortia
 Bhavania
 Crossostoma
 Cryptotora
 Erromyzon
 Gastromyzon
 Glaniopsis
 Hemimyzon
 Homaloptera
 Homalosoma
 Hypergastromyzon
 Jinshaia
 Katibasia
 Lepturichthys
 Liniparhomaloptera
 Metahomaloptera
 Neogastomyzon
 Neohomaloptera
 Paraprotomyzon
 Parhomaloptera
 Plesiomyzon
 Protomyzon
 Pseudogastromyzon
 Pseudohomaloptera
 Sectoria
 Sewellia
 Sinogastromyzon
 Sinohomaloptera
 Travancoria
 Vanmanenia

  Underfamiljen Nemacheilinae omfattar följande släkten:
 Aborichthys
 Acanthocobitis
 Barbatula
 Barbucca (listas ibland som familj Barbuccidae)
 Dzihunia
 Ellopostoma
 Heminoemacheilus
 Ilamnemacheilus
 Indoreonectes
 Lefua
 Longischistura
 Mesonoemacheilus
 Micronemacheilus
 Nemacheilus
 Nemachilichthys
 Neonoemacheilus
 Nun
 Oreonectes
 Orthrias
 Oreias
 Paracobitis
 Paranemachilus
 Physoschistura
 Protonemacheilus
 Schistura
 Seminemacheilus
 Sphaerophysa
 Sundoreonectes
 Traccatichthys
 Triplophysa
 Tuberoschistura
 Turcinoemacheilus
 Vaillantella
 Yunnanilus

Referenser 

Karpartade fiskar
Carlos Ibáñez del Campo

Carlos Ibáñez del Campo, född 3 november 1877, död 28 april 1960, vänsterliberal chilensk politiker som diktator och president. 

Ibáñez del Campo var ursprungligen general, och blev krigsminister under presidenten Emiliano Figueroa Larraín. Den permanenta krisen förvärrades genom vanstyre och utbredd korruption, och den kommunistiska rörelsen i landet växte. Kritik riktades mot Chiles oproportionerligt dyrbara krigsmakt. Ibáñez del Campo tog 1926 armén i försvar och vann arméledningens stöd. I februari 1927 höll "den tyste översten" som Ibáñez del Campo på grund av sin förtegenhet kallades, ett tal i kongressen, i vilket han betecknade en stor del av ledamöterna som svindlare och rövare. Under det tumult som följde, besattes kongressbyggnaden av militär. Ibáñez del Campo övertog makten och blev samma år president. I främsta rummet vände han sig mot kommunisterna. Kommunikationerna förbättrades avsevärt, och landets ekonomi blev för en tid bättre, men i början av 1931 måste Ibáñez del Campo utfärda tryckande nödförordningar med lönereduceringar, och i maj utbröt oroligheter i landet. 24 juni 1931 tvingades Ibáñez del Campo lämna ifrån sig makten till Pedro Opazo, som i sin tur överlämnade regeringen til inrikesministern Juan Esteban Montero Rodríguez.

Ibáñez del Campo återkom senare som president mellan 1952 och 1958, denna gång som vald i demokratiska val.

Noter 

Chiles presidenter
Chilenska generaler
Födda 1877
Avlidna 1960
Män
Chilenska politiker under 1900-talet
Storkorset av särskilda klassen av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Claude Auchinleck

Sir Claude John Eyre Auchinleck, född 21 juni 1884 i Aldershot, Hampshire, England, död 23 mars 1981 i Marrakech, Marocko, var en brittisk fältmarskalk och befälhavare under andra världskriget.

Uppväxt och tidig karriär 
Auchinleck växte upp under fattiga förhållanden men tog sig genom hårt arbete och stipendier genom kadettskolan i Sandhurst. 1904 blev han placerad i den brittisk-indiska armén. Under första världskriget stred han i Mellanöstern och därefter var han mest stationerad i Indien.

Andra världskriget 
1939 hemkallades Auchinleck från Indien och blev armekårschef vid expeditionshären i Frankrike. Med den deltog han i reträtten till Dunkerque.

Norge 
Auchinleck blev generallöjtnant i mars 1940 och var chef för den allierade expeditionskåren som landsteg i Norge efter tyskarnas överfall i april 1940. Företaget var illa planerat och misslyckades. Norges fall påverkade dock inte Auchinlecks karriär. Han utsågs till chef för Southern Command som hade till uppgift att organisera försvaret av västra delen av Kanalkusten.

I december 1940 till högste befälhavare för den brittisk-indiska armén (C-in-C India (& Member of the Executive Council of Governor-General of India)), befordrades samtidigt till general och adlades (Knight Commander, Order of the Indian Empire (KCIE)).

Nordafrika 
I juli 1941 blev han insatt i ökenkriget då han ersatte Wavell som överbefälhavare i Mellanöstern. Uppdraget var att driva Rommels afrikakår och den italienska hären ut ur Egypten. I november 1941 satte 8:e armén igång Operation Crusader. Inledningsvis blev det en stor förlust för britterna. Auchinleck sparkade då 8:e arméns chef, Alan Cunningham, och tog själv över ledningen. Rommels trupper drevs tillbaka mot Libyen. Auchinleck utsåg Neil Ritchie till chef för 8:e armén. I maj 1942 hade Rommel samlat krafter och anföll igen. Tobruk föll och Auchinleck tog återigen direkt befäl över 8:e armén. Han vann det första slaget vid El Alamein i norra Egypten 1942. Det akuta hotet mot Egypten var därmed avvärjt. Emellertid hade Churchill tappat tålamodet med Auchinleck, som fick återvända till Indien i slutet av augusti 1942. Han blev ersatt av Alexander.

Indien 
Auchinleck var utan kommendering innan han ånyo blev högste befälhavare i Indien i juni 1943 och grundade de moderna arméerna i Indien och Pakistan. Auchinleck utnämndes till fältmarskalk 1 juni 1946 och avgick i slutet av 1947 efter en konflikt med vicekungen lord Mountbatten.

Källor

Externa länkar

Födda 1884
Avlidna 1981
Brittiska fältmarskalkar
Personer i Storbritannien under andra världskriget
Män
Personer från Aldershot
Storofficerare av Hederslegionen
Nära hotad

Nära hotad (NT) () är en term som används inom rödlistning av arter. Till denna kategori förs arter som inte uppfyller något av kriterierna för vare sig "akut hotad", "starkt hotad" eller "sårbar", men är nära att uppfylla kriterierna för "sårbar". Nära hotad är det lägsta steget i rödlistan.

Termen "nära hotad" används av Artdatabanken från och med rödlistan 2010. I tidigare års rödlistning betecknades rödlistekategorin "nära hotad" med termen missgynnad.

Exempel på djur 
 Bisonoxe
 Chileflamingo
 Citronhaj
 Björn
 Lodjur
 Tumlare
Se vidare, :Kategori:Nära hotade arter

Källor 
 Artdatabankens rödlista 2010

Naturskydd
Hugh Henry Rose, 1:e baron Strathnairn

Hugh Henry Rose, 1:e baron Strathnairn, född 6 april 1801 i Berlin, död 16 oktober 1885 i Paris, var en brittisk fältmarskalk, son till diplomaten sir George Henry Rose (född 1771, död 1855) och sonson till William Pitt den yngres förtrogne vän och ministerkollega George Rose (född 1744, död 1818). 

Rose blev fänrik i brittiska armén 1820, vann snabb befordran, deltog 1840-1841 som överstelöjtnant i fälttåget i Syrien mot Muhammed Ali av Egypten och var 1841-1848 brittisk generalkonsul i Syrien. Under denna tid avvärjde han flera gånger genom oförskräckt personligt ingripande hotande strider mellan druser och maroniter på Libanon och räddade där hundratals kristna undan drusernas förföljelser. 

Rose blev 1851 brittisk ambassadsekreterare i Konstantinopel och hade året därpå som chargé d'affaires i Stratford Cannings frånvaro väsentlig andel i Turkiets energiska hållning gentemot de ryska kraven rörande de heliga orterna. Under Krimkriget var Rose (1854-1856) brittisk kommissarie vid franska arméns högkvarter med rang av brigadgeneral. Han stred tappert vid Alma och Inkerman (1854) och belönades med utnämning till generalmajor (samma år) och knightvärdighet (1855). 

Vid sepoyupprorets utbrott i Indien 1857 sändes Rose dit som divisionsgeneral, fick på hösten befälet över de brittiska stridskrafterna i mellersta Indien, slog de upproriska i en mängd strider och stormade det starkt befästa Jhansi (mars 1858) samt vann 22 maj samma år en avgörande seger vid Kālpi över de upproriska marathernas huvudstyrka. Då upprorsledaren Tantia Topi kort därefter intog Gwalior, återerövrade Rose denna viktiga stad (19 juni) och slog i grund den flyende fienden vid Naora-Alipur (22 samma månad). Kuvandet av upproret i mellersta Indien, en stor militär bragd som blev till fullo uppskattad först senare, var därmed i stort sett fullbordat. 

Rose blev 1860 generallöjtnant, efterträdde samma år sin vapenbroder Colin Campbell (lord Clyde), kuvaren av upproret i norra Indien, som högste befälhavare i Indien och genomförde på denna post med kraft och skicklighet assimileringen av ostindiska kompaniets trupper med brittisk-indiska armén. 1865 återvände Rose till hemlandet, var 1865-1870 militärbefälhavare på Irland, där han verksamt understödde myndigheterna vid de feniska sammansvärjningarnas oskadliggörande (1866-1867). Rose upphöjdes 1866 till peer (som baron Strathnairn of Strathnairn and Jhansi), blev 1867 general och 1877 fältmarskalk. En ryttarstaty av honom har rests vid Knightsbridge i London.

Källor

Tryckta källor

Noter

Brittiska fältmarskalkar
Brittiska militärer under 1800-talet
Alumner från St. John's College, Cambridge
Personer från Berlin
Födda 1801
Avlidna 1885
Män
Ugglan
Munchkin

Munchkin kan avse

 Munchkin (kortspel) – ett amerikanskt kortspel från 2001
 Munchkin (kattras) – en kattras med betydligt kortare ben till följd av akondroplasi
 Munchkin (Oz) – en region i fantasilandet Oz
The Tams

The Tams, vokal soulgrupp bildad 1959 i Atlanta, Georgia, USA.

Medlemmar i gruppen var Joseph Pope, hans bror Charles Pope, Horace Key, Robert Smith, och Floyd Ashton. Gruppens sound var glatt och oförargligt. De hade sin största hit 1963 med "What Kind of Fool (Do You Think I Am)". Andra hits med gruppen är "Untie Me" (1962), "Hey Girl Don't Bother Me" (1964), och "Be Young, Be Foolish, Be Happy" (1968). Gruppen upplöstes i mitten på 1970-talet.

Tams, The
Tams, The
Amerikanska rhythm and bluesgrupper
Munchkin (kattras)

Munchkin är en kattras med betydligt kortare ben till följd av akondroplasi, jämförbart med det genetiska anlag som förekommer i Taxar   Kattvänner är oense om ifall mutationen medför problem för katterna eller inte. Rasen är inte godkänd av SVERAK.

Kattrasen uppkom 1983 då en kvinna fann en extremt kortbent dräktig katt under en husvagn i Louisiana, USA. Den hade anlag för akondroplastisk dvärgväxt och hälften av ungarna var kortbenta, och man började avla fram katter av denna typ.

Namnet kommer från filmen Trollkarlen från Oz (1939)

Munchkin kattens vanliga färger är : Svart , Röd & Vit , Brun tigré , Sköldpadds-tabby & Vit , Sealmaskad. Väger oftast upp till 2-4 kg. 

Kattraser från USA
Smokey Robinson

Smokey Robinson, eg. William Robinson, född 19 februari 1940 i Detroit, Michigan, är en amerikansk sångare. Under 1960- och 1970-talen var han ett av de största namnen inom soulmusiken och en grundsten inom Motownsoundet.

Han slog igenom med gruppen The Miracles som mellan 1960 och 1971 hade 27 hits på Billboards topp 40-lista. De flesta låtarna skrevs av Smokey Robinson själv. Han skrev även låtar åt och producerade flera andra artister inom Motown, däribland Mary Wells, The Temptations, och The Marvelettes. Bland hans många låtar kan nämnas My Guy, Tears of a clown, You've really got a hold on me och My girl. 

I januari 1972 lämnade han The Miracles och började en framgångsrik solokarriär. 

Smokey Robinson var under många år vicepresident i Motown Records. Han valdes 1987 in i Rock and Roll Hall of Fame och fick 1989 en Grammyutmärkelse för sin livsgärning ("Living Legends Award").

Diskografi, solo

Externa länkar 

 Officiell webbplats

Födda 1940
Amerikanska soulsångare
Amerikanska låtskrivare
Amerikanska musikproducenter
Musiker från Detroit
Rock and Roll Hall of Fame
Män
Levande personer
Nizjnij Novgorod

Nizjnij Novgorod (ryska: Нижний Новгород, "Nedre Nystaden") är en stad i Ryssland, och är den administrativa huvudorten för Nizjnij Novgorod oblast. Mellan 1932 och 1990 hette staden Gorkij efter Maksim Gorkij som föddes där. Nizjnij Novgorod har cirka 1 270 000 invånare och är därmed den femte största staden i Ryssland.

Staden ligger ungefär 35 mil från Moskva och är belägen där floden Oka mynnar ut i den större floden Volga. Den har många gamla byggnader och håller på att rustas upp. Staden har länge varit platsen för en militärbas och var tidigare inte öppen för besökande från andra länder. Staden har ett tunnelbanesystem, Nizjnij Novgorods tunnelbana, som idag har två linjer och 14 stationer.<div style="clear:left;">

Historia 
Staden grundades 1221 och blev 1350 sätet för fursten i Vladimir-Suzdal. Från 1392 hörde staden till Moskvafurstendömet och var utpost mot det mongoliska Kazankhanatet. I början av 1600-talet var Nizjnij Novgorod Rysslands mest blomstrande stad. Den kända Novgorodmässan, Nizjegorodskaja jamarka flyttades hit från Makarev 1817. Den fick en enorm omfattning och var Rysslands främsta handelscentrum under 1800-talet. Mässan upphävdes från 1930.

Under 1800-talet utvecklades Nizjnij Novgorod till en industristad, särskilt inriktad mot ångbåtstrafiken på Volga och Oka. Stadens universitet grundades 1918. Åren 1796-1929 var staden huvudort i guvernementet Nizjnij Novgorod.

Äldre byggnader 
Katedralen Archangelskij sobor uppfördes från 1227. Bland andra byggnader märks Georgskyrkan i rysk barock från slutet av 1600-talet och före detta riksbanken. I den nedre delen av staden ligger Stroganovkyrkan från 1719. I Nizjnij Novgorod finns även två äldre kloster, grundade 1365.

Ekonomi 

<div style="clear:left;">
Nizjnij Novgorod är Rysslands sjunde viktigaste industriregion. Mer än 633 industriföretag sysselsätter över 700 000 personer. Bland dessa företag är GAZ som tillverkar bilar (personbilar under namnet Volga och även lastbilar, minibussar och andra fordon). Regionen är också en av Rysslands ledande när det gäller IT.

Administrativ indelning

Stadsdistrikt 
Nizjnij Novgorod är indelat i åtta stadsdistrikt.

Stadens administrativa område 
Nizjnij Novgorod administrerar även områden landsbygd utanför själva stadsgränsen.

Sport 
Staden har ett bandylag, HK Start, som spelar i högsta divisionen. 1998 avgjordes Russian Government Cup här. Ryssland vann en internationell turnering för första gången, inför 22 000 åskådare i finalen. Stadens ishockeylag Torpedo Nizjnij Novgorod spelar i den ryska högsta hockeyligan, KHL.

Fotboll 
 FK Nizjnij Novgorod är en rysk fotbollsklubb. De spelar i den ryska högsta divisionen Ryska Premier League.
 FK Nizjnij Novgorod (2007) var rysk fotbollsklubb.
 Nizjnij Novgorod-stadion; (kapacitet: 44 899)

Källor

Externa länkar 

 
Städer i Ryssland
Simply Red

Simply Red är ett brittiskt popband, grundat 1984. Sångare och frontman är Mick Hucknall (född 1960). Simply Red slog igenom 1986 med låten "Holding Back the Years".

Albumet Stars (1991) låg på förstaplatsen på Englandslistan i 19 veckor och blev det årets mest sålda album.

Medlemmar 
Nuvarande medlemmar
 Mick Hucknall – sång (1985–2010, 2015–)
 Ian Kirkham – träblåsinstrument, keyboard (1986–2010, 2015–)
 Steve Lewinson – basgitarr (1995–1998, 2003–2010, 2015–)
 Kenji Suzuki – gitarr (1998–2010, 2015–)
 Kevin Robinson – bleckblåsinstrument, bakgrundssång (1999–2010, 2015–)
 Dave Clayton – keyboard (2003–2010, 2015–)

Tidigare medlemmar
 Fritz McIntyre – keyboard, sång (1985–1996)
 Tim Kellett – bleckblåsinstrument, keyboard, bakgrundssång, basgitarr (1985–1994)
 Tony Bowers – basgitarr (1985–1991)
 Chris Joyce – trummor (1985–1991)
 David Fryman – gitarr (1985)
 Sylvan Richardson – gitarr (1985–1987)
 Aziz Ibrahim – gitarr (1987–1988)
 Heitor Pereira – gitarr (1988–1996)
 Gota Yashiki – trummor (1991–1995, 1998–2003)
 Shaun Ward – basgitarr, bakgrundssång (1991–1994)
 Dee Johnson – bakgrundssång (1992–2008)
 Velroy Bailey – trummor (1995–1998)
 Sarah Brown – bakgrundssång (1996–2008)
 Tim Vine – keyboards, basgitarr (1996–1999)
 John Johnson – bleckblåsinstrument (1998–2008)
 Mark Jaimes – gitarr (1998–2003)
 Wayne Stobbart – basgitarr (1998–2003)
 Chris De Margary – träblåsinstrument (1998–2008)
 Andy Wright – keyboard, basgitarr (1998–2002)
 Pete Lewinson – trummor (2003–2010)

Diskografi 
Studioalbum

 Life (1995)
 Blue (1998)

 Home (2003)

 Stay (2003)

Livealbum

Samlingsalbum
 Greatest Hits (1996) 
 
 
 
 

 

Singlar i urval
 "Money's Too Tight to Mention" (1985) (#13 på UK Singles Chart)
 "Holding Back the Years" (1986) (UK #2)
 "If You Don't Know Me By Now" (1989) (UK #2)
 "Something Got Me Started" (1991) (UK #11)
 "Stars" (1991) (UK #8)
 "For Your Babies" (1992) (UK #9)
 "Fairground" (1995) (UK #1)
 "Angel" (1996) (UK #4)
 "Say You Love Me" (1998) (UK #7)
 "The Air That I Breathe" (1998) (UK #6)

Referenser

Externa länkar 

 
 

Brittiska musikgrupper
Musikgrupper bildade 1984
Musikgrupper från Manchester
The Delfonics

The Delfonics var en amerikansk vokal soulgrupp bildad 1965 i Philadelphia, Pennsylvania. Gruppen bestod av William och Wilbert Hart, samt Randy Cain.

De fick sin första, och kanske mest kända, hit La La Means I Love You 1968, och den följdes av en mängd hits, till exempel Didn't I (Blow Your Mind This Time), en bit in på 1970-talet. År 1971 ersattes Cain av Major Harris. Tre år senare upplöstes Delfonics efter svårigheter med att få hits.

Medlemmar
Originalmedlemmar
William Hart (f. 17 januari 1945 i Washington, D.C.)
Wilbert Hart (f. 19 oktober 1947, Philadelphia, Pennsylvania)
Randy Cain (f. Herbert Randal Cain III 2 maj 1945 i Philadelphia, död 9 april 2009, New Jersey)

Diskografi
Studioalbum

Singlar (urval)
1968 - La-La (Means I Love You) / Can't Get Over Losing You (US #4, US R&B #2)
1968 - I'm Sorry / You're Gone" Philly Groove (US #42, US R&B #15)
1968 - Break Your Promise / Alfie (US #35, US R&B #12)
1968 - Ready or Not Here I Come (Can't Hide from Love) (US #35, US R&B #14)
1969 - You Got Yours and I'll Get Mine / Loving Him (US #40, US R&B #6)
1970 - Didn't I (Blow Your Mind This Time) / Down Is Up, Up Is Down (US #10, US R&B #3)
1970 - Trying to Make a Fool of Me / Baby I Love You (US #40, US R&B #8)
1970 - When You Get Right Down to It / I Gave To You (US #53, US R&B #12)
1971 - Hey! Love / Over and Over (US #52, US R&B #9)
1971 - Walk Right Up To the Sun / Round And Round (US #81, US R&B #13)
1972 - Tell Me This Is A Dream / I'm A Man (US #86, US R&B #15)

Samlingsalbum

Annat

Externa länkar 

The Delfonics på Philly Soul Classics
The Delfonics på Soul Tracks
The Delfonics på SoulSite.de

Amerikanska rhythm and bluesgrupper
Amerikanska soulgrupper
Fair Warning

Fair Warning är Van Halens fjärde studioalbum, släppt 29 april 1981. Van Halen har alltid varit känt som ett party-rockband, men detta album är i överlag ett mörkt album, mycket beroende på att det rådde oenigheter inom bandet vid tillfället då skivan sammanställdes. Trots bråken i bandet så sålde ändå "Fair Warning" i ca två miljoner exemplar.

Låtar på albumet
(Alla låtar skrivna av Anthony/Roth/A. Van Halen/E. Van Halen)

"Mean Street" - 5:00
"Dirty Movies" - 4:08
"Sinner's Swing!" - 3:09
"Hear About It Later" - 4:35
"Unchained" - 3:29
"Push Comes to Shove" - 3:49
"So This Is Love?" - 3:06
"Sunday Afternoon in the Park" - 1:59
"One Foot Out the Door" - 1:58

Album av Van Halen
Musikalbum 1981
Hans von Aachen

Hans von Aachen, född 1552 i Köln, död 1615 i Prag var en tysk målare (hans far var från staden Aachen). von Aachen hade ett stort inflytande på den tyska konsten.

von Aachen reste 1574 till Italien och uppehöll sig länge i Venedig och under sin studietid tog han starka intryck av de nederländska manieristerna Hendrick Goltzius och Bartholomeus Spranger. Han återvände till Köln 1588 och var från 1590 verksam i München, för bland andra kejsar Rudolf II, som utnämnde honom till sin kammarmålare, adlade honom och kallade honom till sig i Prag (160]). Där utförde von Aachen en mytologiska och allegoriska verk i italiensk manieriststil som porträtt och genrebilder av flamländsk typ. Många av hans arbeten graverades i koppar.

I och med den svenska plundringen av Prag kom flera av hans målningar till Stockholm, som drottning Kristina lämnade kvar då hon reste till Rom. Troligen finns ingen av dessa målningar kvar.

Externa länkar 
 

Tyska målare
Manieristiska målare
Personer från Köln
Födda 1552
Avlidna 1615
Män
Theatre of Pain

Theatre of Pain är hårdrocksgruppen Mötley Crües tredje studioalbum, utgivet den 21 juni 1985.

Albumet blev med balladen "Home Sweet Home" och covern på Brownsville Stations "Smokin' in the Boys' Room" gruppens stora kommersiella genombrott. Här hade man också till skillnad från gruppens två första album anpassat sig till en mer mainstreaminriktad publik.

Mötley Crüe tillägnade albumet Hanoi Rocks före detta trummis Razzle, som omkom i en bilolycka där sångaren Vince Neil alkoholpåverkad körde bilen.

Låtförteckning

Medverkande
Vince Neil – sång, bakgrundssång, munspel
Mick Mars – gitarr, bakgrundssång
Nikki Sixx – elbas, synthesizer, bakgrundssång
Tommy Lee – trummor, slagverk, piano, bakgrundssång

Källor
 
 
 

Album av Mötley Crüe
Musikalbum 1985
Engelskspråkiga musikalbum