kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Totte (litterär figur)

Totte är en figur i en serie barnböcker skrivna av Gunilla Wolde.

Böckerna om Totte handlar om en liten pojke som upptäcker hur saker i vardagen fungerar och hur allt går till. Han upptäcker t.ex. hur man städar eller hur man klär på sig. Figuren skapades 1968 därför att Gunilla Wolde ansåg att det saknades barnböcker som kunde förklara för barn hur man till exempel skulle klä på sig. Gunilla Wolde som var tecknare löste detta problem med att själv börja skapa sådana barnböcker. Han debuterade 1969 i böckerna Totte går ut och Totte badar.

Hon började hösten 1968 med att i sällskap av sin son som då var ett litet barn rita en figur. Hon lät sonen göra förslag på vad figuren skulle göra och ritade sedan situationen efter vad sonen hade berättat. Totte var sonens namnförslag. Wolde lämnade in dessa teckningar till ett förlag som först tyckte att teckningarna var lite för mycket av karikatyr och att text saknades. En lätt omgjord variant där lite text hade lagts in började sedan tryckas och därefter har flera böcker om Totte utgivits.

Bibliografi 

 Totte är liten
 Totte går ut
 Totte badar
 Totte städar
 Totte bygger
 Totte går till doktorn
 Totte bakar
 Totte och kisse
 Totte och Malin
 Totte klär ut sig

Källor

Fotnoter

Fiktiva figurer introducerade 1969
Figurer i barn- och ungdomslitteratur
Svenska litterära figurer
Svenska barnbokserier
Bokserier lanserade 1969
AIM-120 AMRAAM

AIM-120 AMRAAM, Advanced Medium-Range, Air-to-Air Missile, är en amerikansk radarsökande jaktrobot. Räckvidden ligger på cirka 75 km. Till skillnad från de flesta tidigare radarsökande robotar använder sig inte AIM-120 av en semiaktiv radarmålsökare, utan har en egen radar och är därför en Aktiv-radarsökande robot. Detta medför den stora fördelen att flygplanet som avfyrar den har mycket större frihet när det gäller undanmanövrer efter skott eftersom den inte behöver belysa målet med radar fram till träff.

Luftvärnsversioner 
Roboten finns även i två luftvärnsversioner: en version kallad SL-AMRAAM som är identisk med jaktroboten och har kort räckvidd och en version kallad SL-AMRAAM EX som är utrustad med en raketbooster och därför har medellång räckvidd.

Användning i Sverige 
Robot 99(AIM-120B) är en radarsökande jaktrobot i det svenska flygvapnet, i juli 2023 fick Sverige tillstånd av den amerikanska kongressen att anskaffa 250 AIM-120C-8.

Vapenbärare 
 AV-8B+ Harrier (endast plus-versionen kan använda AMRAAM)
 BAE Sea Harrier
 Eurofighter Typhoon
 F-4 Phantom
 F-15 Eagle
 F-15E Strike Eagle
 F-16 Fighting Falcon
 F/A-18 Hornet
 F/A-18 Super Hornet
 F-22 Raptor
 JA 37D Viggen (endast version D och Di kan bära AMRAAM)
 JAS 39 Gripen

Amerikanska jaktrobotar
Raytheon Company
RTX
Robot 17

Robot 17, också kallad SAAB HSDS på vapenmarknaden, är en svensk sjömålsrobot med god precision, ämnad att verka från land mot fartyg. HSDS är en förkortning på Hellfire Shore Defence System. Norge använder också systemet.

I grunden är det den amerikanska pansarvärnsroboten AGM-114C Hellfire som vidareutvecklats av Bofors för att kunna verka mot sjömål samt transporteras och avfyras på land. 

Systemet ingår i Amfibiekåren (AMF), som använder snabbgående stridsbåtar för att transportera den mellan land och öar, varefter avstigna soldater sedan snabbt kan placera roboten och göra den skjutklar. Genom att på så vis skapa ett rörligt och oförutsägbart hot från sjömålsrobotar längs den svenska kusten hoppas Försvarsmakten kunna "försvåra för en motståndare att ta sig in med fartyg i den svenska skärgården eller hamnar".

Under Rysslands invasion av Ukraina avser Sverige i juni 2022 att bistå Ukraina med ett antal Robot 17 på deras begäran.

Referenser

Noter

Externa länkar 
 Försvarsmakten - Robot 17
 Gotlands försvarshistoria - Robotsystem 17 Hellfire
 Robot 17 på Soldf.com
 YouTube - Swedish Robot 17 HSDS

Svenska sjömålsrobotar
Produkter från Bofors
Tänk, om jag gifter mig med prästen

Tänk, om jag gifter mig med prästen är en svensk dramafilm från 1941 i regi av Ivar Johansson. I huvudrollerna ses Viveca Lindfors och Georg Rydeberg.

Handling 
Eva Örn kommer till byn som nyexaminerad lärarinna. Hon har moderna idéer som inte uppskattas av männen i skolstyrelsen. Men hon kommer mycket väl överens med prästen. Snart har de ett förhållande, men det måste hållas hemligt.

Om filmen 
Filmen premiärvisades på biograf Grand vid Sveavägen i Stockholm den 12 december 1941. Förlaga till filmen är Ester Lindins roman Tänk, om jag gifter mig med prästen från 1940. För Viveca Lindfors kom rollen som lärarinnan Eva Örn att bli hennes stora genombrott. Exteriörscenerna filmades dels i Össeby-Garn, dels i och vid den då nedlagda skolan i Harsbro nära Brottby. Ett 30-tal barn i åldern 9–12 år från skolan i Brottby medverkar i filmen.

Filmen har visats vid ett flertal tillfällen i SVT, bland annat i april 2020 och i februari 2022.

Rollista i urval

Musik i filmen  
 "Nordiskt poem", kompositör Eric Westberg, instrumental
 "Es ist ein Ros entsprungen" ("Det är en ros utsprungen"), text Thekla Knös
 "Geh aus, mein Herz, und suche Freud" ("I denna ljuva sommartid"), kompositör Nathan Söderblom, tysk text 1653 Paul Gerhardt, svensk text 1725 Joachim von Düben, svensk text 1855 Christoffer Olofsson Angeldorff, svensk text 1980 Britt G. Hallqvist 
 "Förbjudna vägar", kompositör Willard Ringstrand, instrumental
 "Gunnar Hedes saga", kompositör Helmer Alexandersson, instrumental
 "Rock of Ages" ("Klippa, du som brast för mig"), kompositör Thomas Hastings, engelsk text Augustus M. Toplady, svensk text 1856 Betty Ehrenborg-Posse
 "Andante funebro", kompositör Helmer Alexandersson, instrumental
 "Du kan bli frälst i dag"

DVD 
Filmen gavs ut på DVD år 2014.

Källor 
 Svensk Filmdatabas: Tänk, om jag gifter mig med prästen

Noter 

Svenska dramafilmer
Filmer 1941
Svenska filmer baserade på romaner
Filmer i regi av Ivar Johansson
Svenskspråkiga filmer
Svenska 1940-talsfilmer
Gunnel Eklund

Birgit Gunnel Josefina Eklund Persson, född Eklund 22 april 1939 i Laxarby i Dalsland, är en svensk opera-, operett- och vissångerska.

Vid tre års ålder flyttade hon med familjen till Gaterud i Dalslandsdelen av Svanskogs landskommun där hon kom att gå i småskola och söndagsskola i Ödebyn. År 1948 flyttade familjen till Bollsbyn, även det på Dalboredden där Eklund gick i folkskolan, följd av realexamen vid läroverket i Åmål.

Eklund är utbildad vid Musikhögskolan i Stockholm och Opera- och musikhögskolan i Würzburg i Tyskland. Vid 18 års ålder fick Eklund sitt första engagemang och turnerade med Riksteatern. Endast 20 år gammal solistdebuterade hon på Stora Teatern i Göteborg. Hon fick i sångarkretsar smeknamnet Näktergalen från Svanskog. Hon var anställd vid Stora Teatern i Göteborg 1959, operahusen i Würzburg respektive Bern i Schweiz 1962–1967, Oscarsteatern i Stockholm 1967 och Den Norske Opera i Oslo 1971. Hon har gjort huvudroller i ett 30-tal klassiska operor och operetter, bland annat Blonde i Enleveringen ur seraljen och Rosina i Barberaren i Sevilla.

Hon medverkade i Nya Björlingkvartetten tillsammans med tidigare maken Rolf Björling, Rolf Jupither och Laila Andersson-Palme (senare Kjerstin Dellert).

Eklund har även varit verksam som vissångerska, och framfört verk av bland andra Nils Ferlin, Gustaf Fröding, Erik Gustaf Geijer och Lille Bror Söderlundh.

Teater

Roller (urval)
 1967 – Valencienne i Glada änkan av Franz Lehár, Victor Léon och Leo Stein, regi Mimi Pollak, Oscarsteatern
 1976 – Ottilie i Vita hästen av Hans Müller och Ralph Benatzky, regi Jackie Söderman, Oscarsteatern

Referenser

Noter

Källor
Gunnel Eklund, Galleri Gunnel, läst 5 oktober 2011.

Svenska operasångare under 1900-talet
Svenska sopraner
Kvinnor
Födda 1939
Levande personer
Personer från Laxarby socken
Rolf Andersson (skådespelare)

Rolf Bengt Morgan Andersson, född 23 maj 1942 i Karlstad, är en svensk dansare och skådespelare.

Filmmanus

Filmografi roller

Källor

Fotnoter

Externa länkar

Svenska dansare under 1900-talet
Svenska skådespelare under 1900-talet
Män
Födda 1942
Levande personer
Skådespelare från Karlstad
Folke "Göken" Andersson

Folke Johannes "Göken" Andersson, född 23 december 1902 i Stockholm, död 31 mars 1976 i Johanneshov, var en svensk kompositör, orkesterledare och jazzmusiker (violin).

Biografi
Andersson studerade musik i USA 1918-1920. Hans huvudinstrument var fiol, men han behärskade även sopransax och piano. 
Från 1922 spelade han på danslokaler i Stockholm. Curtz jazzorkester, under ledning av Curt Ljunggren, där Andersson ingick fick engagemang på amerikabåten Gripsholm hösten 1926. (För dess medlemmar, se bildtext till höger). Andersson övertog ledningen för orkestern och fick anställning som kapellmästare på Gripsholm åren 1927-1928. 

USA-besöken gav bandmedlemmarna direkta upplevelser av den genuina jazzen. Orkestern fick 1927 namnet Svenska Paramountorkestern och var verksam fram till 1930. Den blev berömd för sin amerikanska jazzstil. I skivreklamen kunde man läsa:
 

I början av 1930-talet var Andersson kapellmästare i en orkester på Bal Tabarin i Stockholm. Från 1935 var han medlem i olika orkestrar, såsom Arne Hülphers' och Sune Lundwalls. 

Under 1940- och 1950-talet var Andersson mest verksam som restaurangmusiker, fast med sporadiska uppträdanden i jazzsammanhang.

Kompositioner 
 Fantasi i G och C
 Four strings
 Tillie
 Tambou.

Filmografi 
1949 - Stora Hoparegränd och himmelriket

Källor

Svensk jazzhistoria. Vol. 1. 20-talsepoken. Texthäfte, s. 12. Stockholm: Caprice, p 1979

Noter

Externa länkar
 Folke ”Göken” Andersons arkiv vid Musik- och teaterbiblioteket.

Svenska orkesterledare
Svenska jazzviolinister
Svenska kompositörer under 1900-talet
Män
Födda 1902
Avlidna 1976
Musiker från Stockholm
Bob Zmuda

Bob Zmuda, född 12 december 1949, är en amerikansk författare, komiker, skådespelare, regissör och filmproducent. Han skrev manus tillsammans med Andy Kaufman.

Filmografi 
Andy's Funhouse (1977) TV (manus)
D.C. Cab (1983) film (skådespelare)
My Breakfast with Blassie (1983) film (skådespelare)
I'm from Hollywood (1992) TV special
Man on the Moon (1999) film (Bob Zmudas karaktär spelas av Paul Giamatti)
The Number 23 (2007) film (skådespelare)

Externa länkar 

Engelskspråkiga författare
Amerikanska författare
Amerikanska manusförfattare
Amerikanska komiker
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska skådespelare under 2000-talet
Födda 1949
Levande personer
Män
Viran Rydkvist

Anna Elvira Oscaria ”Viran” Rydkvist, ibland Rydqvist, född 1 december 1879 i Stockholm, död 10 juli 1942 i Stockholm, var en svensk skådespelare och teaterdirektör.

Biografi 
Viran Rydkvist var dotter till teaterdirektören Per Albert Rydqvist. Hon scendebuterade 1897  i en mindre roll i operetten Boccaccio på Arenateatern i Stockholm. Hon var engagerad hos Albert Ranft 1897–1900, vid Folkteatern i Stockholm 1900–1903, åter hos Albert Ranft 1903–1905, vid Folkteatern i Göteborg hos Axel Engdahl 1906–1913, vid Hugo Rönnblads sällskap 1913–1914 och åter vid Folkteatern i Göteborg 1914–1917.

Därefter bedrev Rydkvist egen teaterverksamhet fram till 1921, då hon blev instruktör vid Stora Teatern i Göteborg, för att året därpå överta Lilla Teatern i Göteborg, som hon ägde fram till 1938. Hon gav där en bred repertoar med mest folklustspel och revyer. Hon var med och lanserade begreppet buskteater 1930. Vilhelm Moberg menade i ett uttalande att Rydkvist var "bland de få hederliga teaterdirektörer han träffat". Rydkvist medverkade även i Karl Gerhards revyer samt i 29 filmer. 

Viran Rydkvist är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Filmografi 

 (klippfilm)
 (klippfilm)

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser

Noter

Övriga källor

Vidare läsning

Externa länkar 
 
 
 

Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska skådespelare under 1800-talet
Svenska operettsångare
Svenska teaterchefer under 1900-talet
Skådespelare från Stockholm
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1879
Avlidna 1942
Kvinnor
Barbro Ribbing

Barbro von Horn, känd under tidigare namnet Barbro Ribbing, född Lieberg den 5 juli 1920 i Göteborg, död den 23 februari 2004 i Sofia församling, Stockholm, var en svensk skådespelare. Hon var 1942–1947 gift med läkaren Hans Ribbing  och 1949 med skeppsredaren och läraren Paridon von Horn, till hans död 1999.

Makarna von Horn är begravda på Solna kyrkogård.

Filmografi i urval

Teater

Roller

Referenser

Kvinnor
Födda 1920
Avlidna 2004
Svenska skådespelare under 1900-talet
Skådespelare från Göteborg
Barbro
Gravsatta på Solna kyrkogård
Gunhild Robertson

Gunhild Martina Robertson, född Gunnarsson 1 april 1885, död 17 juni 1947, var en svensk skådespelare.

Hon var gift med direktör Joel Robertson (1887–1947). Paret är begravda på Skogskyrkogården i Stockholm. De var föräldrar till skådespelaren Gun Robertson (1917–2008).

Filmografi (urval)

Externa länkar
 

Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska stumfilmsskådespelare
Kvinnor
Födda 1885
Avlidna 1947
Gravsatta på Skogskyrkogården i Stockholm
Sture Henriksson

Sture Hartvig Henriksson, i riksdagen kallad Henriksson i Bromma, född 28 maj 1917 i Riseberga församling, Kristianstads län, död 22 april 1957 i Bromma församling, Stockholms län (självmord), var en svensk fackföreningsman och politiker (socialdemokrat). Han var Sveriges kommunikationsminister från den 22 mars 1957 till sin död en månad senare.

Biografi 
Axel Henriksson var son till småbrukaren Axel Henriksson och Kristina, född Persson. Till yrket var han montör och från 1946 ordförande i Statstjänarkartellen. Henriksson var riksdagsledamot i andra kammaren 1949–1957 och anlitades för flera utredningar, bland annat 1952 års utredning om indirekt beskattning. Han blev 1956 politiskt sakkunnig i finansdepartementet och året därpå kommunikationsminister.

Tage Erlander och Ulla Lindström beskriver i sina memoarer att Henriksson redan inför utnämningen till statsråd var tveksam, men accepterade efter betänketid. Den 18 april kom det till Erlanders kännedom att Henriksson den 2 mars omhändertagits i Nässjö för fylleri. Allt berodde på ett missförstånd, vilket även bekräftades av polismästaren i Nässjö. Tidningarna hade emellertid fått reda på historien och pressad av denna "affär" begick Henriksson självmord genom att hänga sig den 22 april.

Henriksson gifte sig 1940 med Anna Maria Gustafsson (1914–2003). Tillsammans fick de två barn. Makarna Henriksson är begravda på Bromma kyrkogård.

Källor 
 
 
  
 Henriksson, Sture på SvenskaGravar.se

Män
Födda 1917
Avlidna 1957
Personer från Riseberga socken
Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Socialdemokraterna
Sveriges kommunikationsministrar
Politiker som begått självmord
Gravsatta på Bromma kyrkogård
James Van Alen

James Henry "Jimmy" Van Alen, född 19 september 1902 i Newport, Rhode Island, död 3 juli 1991 i Newport, Rhode Island, var en amerikansk tennisspelare. Van Alen var, förutom en god tennisspelare, också en radikal regelförnyare inom tennis. 

Van Alen spelade förutom tennis också "court tennis" (i England kallat real tennis). Trots att court tennis skiljer sig väsentligt från tennis (egentligen lawn-tennis) höll han hög standard i båda sporterna.  Han vann tre amerikanska mästerskap i court tennis (1933, 1938 och 1940). Han deltog i flera Grand Slam-turneringar i tennis, dock utan att erövra någon titel.

Grundaren av the International Tennis Hall of Fame
År 1954 grundade han the International Tennis Hall of Fame i sin hemstad Newport, i en äldre Casinobyggnad belägen invid gräsbaneanläggning för tennis, där man spelat turneringar sedan 1881. Fram till 1915 spelades "US national Championships" (numera US Open) där och från 1915 inbjudningsturneringar, sedermera för professionella tennisspelare, efter 1976 "Hall of Fame tournaments"). James Van Alen hade under lång tid ansvaret för inbjudningsturneringarna. 

James Van Alen invaldes 1965 i sin egen International Tennis Hall of Fame.

VASSS
Singelfinalen i Newportturnering 1954  för vilken Van Alen hade det övergripande ansvaret, drog ut på tiden, den varade över fyra timmar, och spräckte tidsschemat för nästa match, som var dubbelfinalen. Van Alen försökte därför anpassa tennisreglerna så att man i någon mån kunde förutsäga hur länge varje match skulle pågå. Han införde sitt "VASSS" (Van Alen streamlined scoring system) som bland annat innebar enkel poängräkning, först upp till 21 eller 31 och servebyte som i bordtennis. Systemet praktiserades under en tid vid professionella turneringar.

Introduktion av tiebreak
Störst betydelse har han dock fått som den som introducerade tiebreaket i tennis. Han har därmed blivit känd som "Mr. Tie breaker". Från början avsåg tiebreak bäst av 9 bollar och sudden death, men har senare modifierats till bäst av 12 bollar och krav på 2-bollars övervikt för vinst (i enlighet med ett förslag från Rod Laver). Tiebreak praktiserades första gången 1966 och infördes sedan successivt i tennisturneringar. Från 1970 användes det i alla amerikanska turneringar. De australiska spelarna Ken Rosewall och Malcolm Anderson spelade det första tiebreaket som avgjorde en tennismatch.

Referenser

Källor
John-Anders "Jonte" Sjögren och Jan Kotschack, 1992. En bok om tennis. ICA Bokförlag.       
Martin Hedges, 1978. The Concise Dictionary of Tennis. Mayflower Books Inc (om VASS).

Amerikanska tennisspelare
Amerikanska idrottare under 1900-talet
Personer från Newport, Rhode Island
Födda 1902
Avlidna 1991
Män
Henry (enhet)

Henry (H) är SI-enheten för induktans. Induktansen hos en elektrisk krets är 1 henry om en elektrisk ström som ändras med 1 ampere per sekund orsakar en elektromotorisk kraft av 1 volt över induktorn:
,
där  betecknar den resulterande spänningen över kretsen,  är strömmen genom kretsen och  är kretsens induktans.

Uttryckt som en kombination av SI-enheter, är 1 henry 

Enheten är uppkallad efter amerikanen Joseph Henry (1797–1878).

Se även
 Permeabilitet
 Reaktans
 Farad

Referenser

Noter

Härledda SI-enheter
Induktansenheter
Lista över IOK:s landskoder

IOK:s landskoder används för att under olympiska spel markera vilket land en tävlande eller ett tävlande lag kommer ifrån. Koderna skiljer sig i många fall från de trebokstavsbeteckningar för världens länder som finns i den internationella standarden ISO 3166.

Lista över koder

Nuvarande koder
Följande lista visar landskoder för de nuvarande 204 nationella olympiska kommittéer (NOK).

För olympiska sommar- och vinterspel som ägde rum under samma år, där man brukade olika koder, skiljer tabellen på sommarspel "SS" och vinterspel "VS".

</div>

Historiska koder och speciella koder

Se även 
Internationella Olympiska Kommitténs ledamöter

Referenser

Externa länkar 
Internationella Landskoder för telefonisystemet

IOK
IOK
Gun Robertson

Gun Robertson, egentligen Gunborg Margareta Robertsson-Marklund, född 3 maj 1917 i Stockholm, död 26 januari 2008 i Hedvig Eleonora församling i Stockholm, var en svensk skådespelare. Hon var dotter till direktör Joel Robertson och skådespelaren Gunhild Robertson samt gift 1946 med konstnären Bror Marklund.

Biografi 
Gun Robertson växte upp på Östermalm i Stockholm. Hon medverkade redan som treåring i en filminspelning men hennes första stora intresse var piano. Robertson studerade till konsertpianist vid Musikaliska akademien men teaterintresset tog över och hon fortsatte på Dramatens elevskola (1938–1941). Efter sin examen spelade hon vid privatteatrar i Stockholm, medverkade i filmer och var flitigt verksam med lyrikuppläsningar för bl.a. radions Dagens dikt.

Gun Robertson ägnade sig sedan helt åt teatern och var engagerad vid Malmö Stadsteater (1944–1951), Göteborgs Stadsteater (1952–1953) och Uppsala Stadsteater (1957–1963). Från 1964 arbetade hon som frilans vid bl.a. Riksteatern och för radion och televisionen där hon medverkade i många teater- och filmproduktioner. Robertson spelade ofta allvarliga karaktärsroller men hon trivdes också med det burleska och humoristiska. Hennes sista framträdanden på teaterscenen var i May Fair Lady på Oscarsteatern 1977 och i Riksrevisorn på Dramaten 1985. Hon är gravsatt i minneslunden på Galärvarvskyrkogården i Stockholm.

Filmografi

Teater

Roller

Radioteater

Källor

Fotnoter

Externa länkar
 
 Gun Robertson på Malmö stadsteater

Svenska scenskådespelare
Svenska skådespelare under 1900-talet
Skådespelare från Stockholm
Alumner från Dramatens elevskola
Gravsatta på Galärvarvskyrkogården
Födda 1917
Avlidna 2008
Kvinnor
Šumadija

Šumadija är en region (serbiska: Шумадијски округ, Šumadijski okrug) i centrala Serbien som ibland kallas "Serbiens hjärta". Šumadija är en grönskande och bördig jordbruksbygd.

Städer i Šumadija 
 Belgrad
 Kragujevac
 Krusevac
 Čačak
 Aranđelovac
 Gornji Milanovac
 Jagodina
 Smederevo
 Smederevska Palanka
 Mladenovac
 Lazarevac
 Velika Plana

Orter i Šumadija 
 Knić
 Varvarin
 Topola
 Lapovo
 Ljig
 Grocka
 Belanovica
 Rača
 Barajevo
 Sopot
 Batočina
 Rekovac
 Jabučje

Serbiens geografi
Per Appelberg

Per Alge Appelberg, född 7 april 1928 i Brännkyrka församling, Stockholm, död 31 december 2002 i Hagsätra, var en svensk skådespelare. Han var brorson till skådespelerskan Ellen Appelberg och barnbarn till stadsarkitekten Per Appelberg.

Per Appelberg är begravd på Brännkyrka kyrkogård.

Filmografi

Referenser 

Svenska skådespelare under 1900-talet
Skådespelare från Stockholm
Gravsatta på Brännkyrka kyrkogård
Födda 1928
Avlidna 2002
Män
Bernhard Näsgård

Bernhard Näsgård, född 16 april 1891 på Sterte i Österfärnebo församling, Gävleborgs län, död 8 juli 1957 i Solna, Stockholms län, var en svensk politiker och statsråd.

Biografi
Bernhard Näsgård, som var son till hemmansägaren Johan Olof Eriksson och Kristina Jansdotter, tog studentexamen som privatist och blev filosofie kandidat vid Stockholms högskola 1926. Han var partisekreterare i Bondeförbundet 1932–1936, statssekreterare i Jordbruksdepartementet 1936–1944, riksdagsledamot 1945–1957 samt jordbruksminister 1957. Näsgård avled 1957 i Solna församling och begravdes på Österfärnebo kyrkogård.

Näsgård gifte sig 29 september 1923 i Österfärnebo församling med sjuksköterskan Ellen Maria Nilsson (1883–1972). Hon var dotter till kyrkoherden Fredrik Nilsson och Ellen Barkman.

Bibliografi
1926 – Några erinringar inför landstingsmannavalen ur Bondeförbundets valhandbok, Stockholm. 
1936 – Bondeförbundarna i riksdagen ur Bondeförbundets 25-årsjubileum, Malmö.
1953 – EDC-planen i Europarådet (Skånska dagbladet, Malmö).
1956 – Skogsbruket behöver jordbruket, jordbruket behöver skogsbruket (Nord-Sverige, Sollefteå).

Källor

 Eriksson (Näsgård), Bernhard på SvenskaGravar.se

Noter 

Sveriges jordbruksministrar
Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare för Centerpartiet
Centerpartiets partisekreterare
Personer från Österfärnebo socken
Gravsatta på Österfärnebo kyrkogård
Födda 1891
Avlidna 1957
Män
Brunn, Gävle kommun

Brunn är den by som utgör centrum i Hedesunda socken i Gävle kommun. Var själva brunnen som är upphov till namnet har funnits är inte klarlagt. Under 2004-2007 pågick ett EU-projekt att utforska en gammal silvergruva, Brunns silvergruva. I Brunn hålls lokala marknader och stadsfest under juli månad. Brunn är känd i skriftliga källor sedan år 1401. Inte långt från centrum fanns Hedesunda station där man förr kunde kliva på tåget till Sala eller Gävle. Här finns banker, matställen, affärer, Erlandssons Handelsträdgård, kommundelen Hedesundas skola (klass 1-7), förskolor, äldreboendet Ängslyckan, Missionskyrkan med mera. Brunn finns vid norra änden av Dalälvens forna genombrytning genom Hedesundaåsen (Enköpingsåsen). Mellan Brunn, Hedesunda och Ön cirka 3 km söderut är åsen nästan helt bortspolad där Dalälven en gång för länge sedan bröt igenom på sin väg mot nordost till Östersjön.

Externa länkar
Brunns Silvergruva

 Leader+, Nedre Dalälven

Orter i Gävle kommun
Hedesunda