kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Anatoliska språk

Anatoliska språk är en grupp i äldre tid i Anatolien talade språk som antingen utgör en egen språkgrupp inom den indoeuropeiska språkfamiljen eller en systergrupp till övriga indoeuropeiska språk. Hettitiska är det bäst kända av de anatoliska språken. Andra språk i gruppen är luviska (ibland kallat "hieroglyfhettitiska" på grund av skriftsystemet), palaiska, kariska, lydiska och lykiska.. Samtliga språk inom den anatoliska språkgruppen är numera utdöda.

Källor 

Utdöda språk
Anatoliska språk
Brodd

Broddar är en typ av halkskydd med piggar eller dubbar som sätts under sulorna på skor för att förhindra halkolyckor, speciellt vid isiga gator och vägar. 

 
Det finns flera varianter på broddar, som sätts fast på olika sätt; oftast med gummiband, där utbytbara stålpiggar är monterade på gummit eller med fast montering på klackens framsida, så man enkelt kan fälla in broddarna när man kommer inomhus. 

Man kan även sätta broddar i hästskor.

Källor
 Apoteket: Halkskydd.

Skotillverkning
Vinterkläder
Landskrona kommunvapen

Landskrona vapen tilldelades Landskrona stad 1663, kort tid efter att Skåne hade erövrats av Sverige, och utvisar flera unika detaljer. Dess nuvarande form registrerades 1953, då flera oklara detaljer fastställdes. Inget annat svenskt kommunvapen har sköldhållare och den krona som finns ovanpå skölden är en unik del av blasoneringen.

Blasonering
Den fullständiga blasoneringen är:

Sköld: kvadrerad: I. i blått fält en kunglig krona av guld; II. i fält av silver ett rött krönt lejon, hållande i högra framtassen ett rött svärd och i den vänstra en grön palmkvist; III. i fält av silver ett åt vänster mellan två röda pelare seglande rött skepp på en av en vågskura bildad stam, fyra gånger av vågskuror delad av blått och silver; IV. i blått fält ett ymnighetshorn av guld. Skölden är krönt med en öppen krona av guld, prydd med pärlor och ädla stenar.
Sköldhållare: till höger Prudentia av silver, hållande i högra handen en orm och i den vänstra en spegel, båda av guld; till vänster Justitia av silver med en ögonbindel av guld, hållande i högra handen ett svärd och i den vänstra en våg, båda av guld. Postament av guld.
Förutom det fullständiga vapnet med sköldhållare och postament, må skölden även brukas med eller utan krona.

Bakgrund
Under den danska tiden hade Landskrona ett vapen som närmast motsvarade det nuvarande vapnets första fält, med en sluten krona.

Staden fick av Kungl. Maj:t (regeringen) en förnyad fastställelse av vapnet med ovanstående blasonering formulerad på modern svenska den 9 oktober 1953. Vapnet registrerades för den moderna Landskrona kommun hos Patent- och registreringsverket 1974, enligt de nya regler för juridiskt skydd av svenska kommunvapen som infördes då. Inga av de andra kommuner som hade lagts samman med staden hade något vapen.

Eftersom Landskrona var stad har kommunen teoretiskt sett också möjlighet att kröna skölden med en murkrona, men så görs aldrig eftersom Landskrona har sin alldeles egna krona.

Källor

Se även
Heraldisk vänster
Heraldisk höger

Kommunvapen i Sverige
Landskrona kommun
Heraldiska vapen med kronor
Heraldiska vapen med lejon
Heraldiska vapen med fartyg
Heraldiska vapen med ymnighetshorn
Heraldiska vapen med svärd
Heraldiska vapen med vågar
Heraldiska vapen med människor
Gendalen

Gendalen är en småort i Alingsås kommun, som huvudsakligen utgörs av jordbruksbyn Genneved i Stora Mellby socken. 

Namnet härrör från år 1900, då Västgötabanan togs i bruk. Post- och järnvägsstationen på orten fick heta Gendalen, för att inte förväxlas med Genevad i Halland.

Genneveds kyrka brändes 1546. Under 1900-talet har här uppförts en minnessten och en klockstapel.

Noter

Orter i Alingsås kommun
Småorter i Sverige
Tiohärads lagsaga

Tiohärads lagsaga kallades länge Värends lagsaga och var en medeltida lagsaga som omfattade sydvästra och mellersta delarna av Småland, från den dåvarande danska gränsen upp till Småländska höglandet söder om Vättern, varifrån Lagan och Emån flyter ner till Kattegatt respektive Östersjön. Lagsagan omtalas från slutet av 1100-talet.

Lagsagan inneslöt de tre "små landen"  Finnveden, med Västbo, Östbo och Sunnerbo härad; Värend, med Allbo, Kinnevalds, Norrvidinge, Uppvidinge och Konga härad; samt Njudung, med Västra härad och Östra härad, sammanlagt tio härader, därav lagsagans namn. 

Lagsagan, efter huvudlandet länge kallat Värends, stundom även Smålands, hade sin egen lagbok, Smålandslagen, (varav numera endast kyrkobalken finns kvar) sannolikt ända in i senare halvan av 1300-talet, då den ersattes av den allmänna landslagen. 

1718–1719 var lagsagan ersatt av Kronobergs läns lagsaga och Jönköpings läns lagsaga (som också inkluderade områden som ingått i Kalmar läns och Ölands lagsaga).

Lagsagan avskaffades med övriga lagsagor 31 december 1849.

Lagmän

Nils omkring 1180
Ulf omkring 1200
Karl Ingeborgasson (Lejonbalk) 1266–1268
Folke Karlsson (Lejonbalk) 1273–1283
Nils Sigridsson (Natt och Dag)1286–1299
Magnus Karlsson (Lejonbalk) 1301–1304
Ture Kettilsson (Bielke) 1313–1315
Tuke Jonsson (Läma) 1319–1321
Erik Turesson den äldre (Bielke) 1328
Gustaf Nilsson (Bielke)  nämnd 1336
Sune Jonsson (Båt) 1337
Gustaf Nilsson (Bielke) 1341
Ulf Abjörnsson (Sparre av Tofta) 1347
Nils Turesson (Bielke) 1348–1356
Birger Ulfsson 1381–1382  
Karl Magnusson (Oxpanna) 1400–1426
Arvid Svan 1426--1453
Erik Eriksson (Gyllenstierna) den äldre 1453–1457,1468–1475
Gustaf Larsson (Snedbjälke av Ed) 1460–1461
Arvid Knutsson (Drake af Intorp) 1475–1497
Arvid Trolle 1499–1505
Bengt Abjörnsson (Liljesparre) 1508–1515
Bengt Gylta 1520
Tord Bonde 1523
Ture Arvidsson Trolle 1528–1529
Jöns Larsson (Bölja från Västbo) 1533–1537
Måns Pedersson (Stierna) 1541–1547
Axel Eriksson (Bielke) 1548–1559
Sten Eriksson (Leijonhufvud) 1559–1561
Arvid Trolle 1564–1565
Erik Karlsson Gyllenstierna 1565–1568
Nils Gyllenstierna 1568–1601
Peder Ribbing 1602–1604
Erik Ribbing 1605–1612
Gustav Eriksson (Stenbock) 1613–1628
Johan Eriksson Sparre 1630–1632
Carl Carlsson Gyllenhielm 1634–1650
Fredrik Stenbock 1650–1652
Gustaf Adolf Lewenhaupt 1652–1656
Erik Gyllenstierna 1657
Axel Sparre 1657–1679
Henrik Horn af Marienborg 1679–1680
Augustin Leijonsköld 1680–1682
Harald Strömfelt 1682–1695
Johan Tungel 1695–1708
Gabriel Gyllengrip 1708–1718
Johan Palmfelt 1719–1729
Nils Stedt 1729–1736
Carl Bonde 1737–1740
Carl Gustaf Silverskiöld 1740–1741
Erik Germund Cederhielm 1741–1743
Gustaf Fredrik Rothlieb 1744–1747
Gustaf Leonard Stenbock 1747–1758
Georg Adolf Rutensköld 1759–1773
Salomon von Otter 1773–1776
Carl Gustaf Spens 1776–1793
Arvid Erik Posse 1783–1795
Jonas Stockenberg 1795–1807
Fredrik Jakob Funck 1807–1817
Carl Arvid von Otter 1817–1849

Källor 

 
Rudolf Tengberg, Om den äldsta territoriala indelningen och förvaltningen i Sverige. Lagmansdömen Stockholm 1875.

Historiska indelningar av Småland
Lagsagor
Hemsjö, Alingsås kommun

Hemsjö är kyrkbyn i Hemsjö socken i Alingsås kommun, drygt en mil söder om Alingsås. 

Bebyggelsen är spridd, men i huvudsak centrerad kring Hemsjövägen som löper parallellt med E20, från Kärrbogata, förbi Hemsjö kyrka, Hemsjö IF:s idrottsplats, gamla kyrkogården, Hästeryd och sedan ansluter till E20 vid Hästerydskorset. Även vid vägen mot Edsås finns en del bebyggelse. 

Hemsjös stora kyrka från 1856 är församlingskyrka för Hemsjö församling.  Runt kyrkan finns, förutom församlingshem och bostäder för kantor, kyrkvaktmästare och präst, också byns grundskola Hemsjö Kyrkskola (årskurs 0 – 6). 500 meter norrut från kyrkan ligger Byvallen som är hemmaplan för Hemsjö IF.

Hemsjö IF har verksamhet inom bland annat fotboll, bordtennis, handboll, gymnastik, bandy och innebandy. Hemsjö IF:s herrfotbollslag spelar under säsongen 2010 i division 5.

Administrativ historik
Bebyggelsen var av SCB före 2015 avgränsad i tre småorter som betecknats som Hemsjö (S5029) (från 1990), Hemsjö (östra delen) (S5035) (från 1995) och Hemsjö (norra delen) (S5031) (från 1995). 2015 uppgick Hemsjö (östra delen) i Hemsjö som då klassades som en ny tätort medan Hemsjö Norra fortsatte räknas som en egen småort. Tätorten hade då 2015 370 invånare på 129 hektar.

2018 sammanväxte tätorten med bebyggelsen i tätorten Ingared och räknas därefter som en del av den tätorten. samtidigt upphörde småorten Hemsjö Norra, då antalet invånare var för få

Källor

Externa länkar
Hemsjö IF:s webbplats

Orter i Alingsås kommun
Tidigare tätorter i Västra Götalands län
Tidigare småorter i Sverige
Hushållerska

Hushållerska eller husföreståndarinna, ålderdomligt även husmamsell, är på vissa håll den högsta titeln för flickor och kvinnor som arbetar i familjer.

Om en familj i Sverige hade flera kvinnliga anställda var hushållerskan arbetsledare för de övriga, jämställd med till exempel den manlige butlern hos överklassen i 1800-talets Storbritannien (manliga hushållsarbetare var ovanliga i Sverige).   

I Sverige, där manliga inomhustjänare var sällsynta, var hushållerskan normalt sett högst i hierarkin bland tjänarna i ett hushåll hos överklassen: hon stod över de personliga tjänarna (kammarjungfrun, frökenpigorna och barnpigorna), som i sin tur stod över mellanklassen "grad 2" av tjänare (kokerska och husor); som i sin tur stod över "grad 3", pigorna och de tjänare som skötte de grövsta sysslorna. Hushållerskan övervakade de övriga tjänarna men utförde själv inga sysslor, tog order direkt från "frun i huset" och vidarebefordrade hennes order.  I Sverige tilltalades hon oftast mamsell, från husmamsell. Svenska hushållerskor kunde också själva vara från förmögna familjer: Ida Posse (1826-1908), dotter till Fredrik Posse, var hushållerska hos familjen Bonde på Ericsberg, och kunde därför äta vid samma bord som sina arbetsgivare när dessa inte hade gäster.  Annars åt husmamsell vid ett eget bord, vare sig det var i samma rum som de övriga tjänarna eller inte, tillsammans med inspektor, bokhållare och "gäster av lägre rang" som befann sig i en social status mellan adel och tjänstefolk.  På ett flera svenska gods var det också vanligt att en husmamsell hade i uppgift att undervisa borgerliga döttrar i hushållskunskap: dessa flickor var då en slags elever i en informell skola hos husmamsell, räknades inte som tjänare och fick äta vid hennes bord.

Fanns ingen annan hushållspersonal i familjen, var titeln hushållerska oftast, men inte alltid, ett tecken på att personen hade fått betydligt större handlingsfrihet av arbetsgivaren än till exempel en piga/hembiträde/barnflicka och/eller var lite äldre, även om personen förväntades utföra samma sysslor som en piga.

Den person som förr skötte matlagning och städning åt en ungkarl av medelklass kallades oftast hushållerska, eftersom hon ansågs begripa dessa sysslor betydligt bättre än arbetsgivaren, och arbetade därför mycket självständigt. Hon hanterade en hushållsbudget, skötte matinköpen, bestämde vad arbetsgivaren skulle ha till middag, och avgjorde själv när hon behövde städa. I familjer med en person anställd i hushållet, nöjde man sig oftast med en piga/barnflicka/hembiträde, eftersom den icke förvärvsarbetande hustrun skötte hushållerskans ekonomiska sysslor och planeringsuppgifter.

Hushållerska är i dagens Sverige ett ganska utdött arbete i sådan mån att nästan ingen anger det som sysselsättning, även om uppdragets innehåll alltjämt är uppgifter som kan lejas ut mot betalning. Kännetecknade för arbetsuppgiften har varit det hushållsnära arbetet i form av städning, matlagning, vård och omsorg om familjemedlemmar, med oreglerad arbetstid och avtalslösa anställningsförhållanden.

Källor

Fotnoter

Hushållsarbetare
Göteborgs stadsvapen

Göteborgs stadsvapen är Göteborgs kommuns och tidigare Göteborgs stads heraldiska vapen. Det har använts både av Göteborg och av den tidigare staden Karl IX:s Göteborg.

Historia
Stadsvapnet innehåller bilder från Sveriges stora riksvapen och skall symbolisera att staden är Sveriges värn mot väster. Lejonet är hämtat från Bjälboättens (tidigare kallat Folkungaätten) vapen, som på 1600-talet ansågs vara Götalands vapen (därav uttrycket "Göta lejon") och det håller i vapnet för Sverige, tre kronor, och försvarar detta med ett svärd. Den äldsta beskrivningen av vapnet förekommer i ett privilegiebrev från 1607.

Lejonet i Göteborgs vapen är vänt åt heraldisk vänster. Detta berodde från början antagligen på ett rent misstag, men på grund av dess långa tradition har lejonet förblivit i denna position. En vänsterställd figur är symboliskt med flykt, medan en högerställd figur skulle ha varit symboliskt med anfall (det beror på att om man går framåt på ett slagfält med skölden på vänster arm kommer en vänstervänd gående figur på skölden se ut att gå åt andra hållet). Den vänsterställda versionen fastställdes slutligt av Kungl. Maj:t 1952 trots invändningar från Riksheraldikerämbetet.

Den 6 maj 1737 skriver Lars Salvius på uppdrag av magistraten om Göteborgs vapen: "Stadens Insigne, är en blå Schöld, med 3ne wita Strömmar, hwaruti ett förgylt lejon med Crona på Hufwudet uprätt står, hållandes med högra foten ett Swärd, och med den wänstra en Schöld, hwaruti 3 Cronor stå."

Murkrona

Stadsvapnet hade förr ofta en murkrona överst. Det var en rättighet man fick då staden erhöll sina stadsrättigheter. Sedan kommunreformen 1971 ingår inte längre murkronan i de vapen som är registrerade hos Patent- och registreringsverket, men vissa städer använder sig dock fortfarande av murkrona av hävd.

Blasonering
Blasonering: I blått fält tre av vågskuror bildade ginbalkar av silver, överlagda med ett vänstervänt, gyllene, med sluten krona krönt lejon med svansen kluven och tunga, tänder och klor röda, svingande med högra framtassen ett gyllene svärd och hållande i den vänstra en blå sköld, vari tre gyllene kronor, ordnade två och en.

Varianter

Se även 
 Heraldik
 Kommunvapen
 Göteborgs stads förtjänsttecken

Källor

Externa länkar
Göteborgs Stad: Stadsvapnets historia
Göteborgs stads grafiska profil - om den tolkning av vapnet som Göteborgs kommun använder, med mera.

Göteborgs kommun
Kommunvapen i Sverige
Heraldiska vapen med lejon
Kullen

Kullen kan syfta på

Kullen (film) – en brittisk film från 1965

Geografi

Sverige 

Kullen (halvö) – en halvö i nordvästra Skåne
 Kullaberg – en bergkam på Kullen
 Västra Kullabergs naturreservat – ett naturreservat på Kullaberg
 Östra Kullebergs naturreservat – ett naturreservat på Kullaberg
 Kullens fyr – en fyr i naturreservatet Västra Kullaberg i Höganäs kommun i Skåne län
Kullen, Alingsås kommun – en ort i Långareds socken och tidigare småort i Alingsås kommun
Kullen, Härryda kommun – en ort i Härryda socken i Härryda kommun, Västra Götalands län
 Kullen (östra delen) – östra delen i Kullen i Härryda kommun klassas som småort
Kullen och Dyrtorp – en av SCB avgränsad och namnsatt småort i Stenungsunds kommun

Antarktis 

 Kullen (kulle i Antarktis), 

Robotskapade Antarktisförgreningar
Lo, Alingsås kommun

Lo är en småort i Alingsås kommun i Västra Götalands län, belägen i Långareds socken. Orten hade 158 invånare 2015.

Lo var sätesgård för Heliga Birgittas syster Katarina Birgersdotter som kallades "Katerina de Loo" och sedermera "Frw Karin af Loo".

I sjön Anten nära Lo ligger ön Loholmen där ruinen efter Lo slott ligger. Bland andra bodde Gustav Vasas andra fru Margareta Leijonhufvud på Loholmen innan hon blev drottning i samband med giftermålet 1536.

Namnformer 
Orten har en intresseförening som vill återinföra gammalstavning för ortnamnet och skriva ortens namn Loo. Man ansökte därför om namnändring hos Lantmäteriet, både 1999 och 2003 men fick avslag. Överklaganden till Länsrätten och Kammarrätten har också avslagits. Fastighetsadresser på orten skrivs alltjämt med den gamla stavningen Loo.

Källor 

Orter i Alingsås kommun
Småorter i Sverige
Cardigan

Cardigan kan syfta på:

 Cardigan (klädesplagg) – en långärmad, rak kofta/jacka
 James Brudenell, 7:e earl av Cardigan (1797–1868), en engelsk militär
 The Cardigans – en svensk pop- och rockgrupp bildad i Huskvarna 1992

Geografi

Australien 

 Cardigan, Victoria, ort,

Kanada 

 Cardigan (ort), Prince Edward Island,

Storbritannien 

 Cardiganbukten, vik, Wales, 
 Cardigan, Wales, stad,  

Robotskapade Australienförgreningar
Robotskapade Kanadaförgreningar
Koh-i-noor

Koh-i-noor , som betyder ljusberget på persiska,är en diamant som i dag är infattad i en av brittiska kungahusets kronor och har sitt ursprung i Indien.
 
Indiska legender berättar att diamanten hittades i Golkondagruvorna nära Krishnafloden och burits för 5000 år sedan av Karna, en av hjältarna som hyllas i Mahabharata. Efter att ha gått genom många händer hamnade den 1526 hos Babur, grundaren av Mogulriket. En oskicklig diamantslipare klöv diamanten och minskade vikten från ursprungliga 793 carat till 280 carat. Då den persiske kungen Nader Shah invaderade Indien 1739 tog han diamanten som krigsbyte och förde den med sig till Iran. Han gav den namnet Koh-i-noor som betyder "berg av ljus". Ett av Naders barnbarn gav diamanten i present till en afghansk furste som tack för dennes militära stöd. År 1813 var den i maharajan Ranjit Singhs ägo i Lahore.

Efter britternas erövring av Punjab 1849 fick drottning Victoria den i gåva 1850. Den visades på Londonutställningen 1851 och vägde då 186 carat men har senare delats och slipats om till briljant och är nu 106 carat.

Stenen monterades in i kronan för drottning Elizabeth, Georg VI:s gemål, till hennes kröning 1937.

Källor
 Britannica Concise Encyclopedia
Encyclopaedia Britannica/ Famous Diamonds
 Anna Malecka, " Naming of the Koh-i-Noor and the Origin of Mughal-Cut Diamonds", The Journal of Gemmology, no. 4 2017, 738-751.

Externa länkar 

Kultur i Indien
Enskilda diamanter
Storbritanniens riksregalier
Wangari Maathai

Wangari Maathai, född 1 april 1940 i Ihithe, distriktet Nyeri, Centralprovinsen, död 25 september 2011 i Nairobi, var en kenyansk miljöaktivist och Kenyas vice miljöminister mellan januari 2003 och november 2005. Hon grundade miljöorganisationen The Green Belt Movement.

År 1984 mottog Maathai Right Livelihood Award för sitt arbete med Green Belt Movement och 2003 mottog hon Sofie-priset i Norge. Maathai tilldelades Nobels fredspris år 2004. Nobelkomittén hade följande motivering: Fred på jorden är beroende av att vi lyckas säkra livsmiljön. Maathai står längst fram i kampen för miljön, demokrati och kvinnors rättigheter.

Maathai avled i cancer 2011.

Referenser

Externa länkar 

 Green Belt Movement
 College of New Jersey - Wangari Maathai

Mottagare av Right Livelihood Award
Mottagare av Nobels fredspris
Kenyanska politiker
Kenyanska miljöaktivister
Födda 1940
Avlidna 2011
Kvinnor
Lycke

Lycke kan syfta på:

 Lycke, Alingsås kommun – en småort i Alingsås kommun i Västra Götalands län
 Lycke socken – en socken i Bohuslän som ingick i Inlands Södre härad
 Lycke landskommun – en tidigare kommun i dåvarande Göteborgs och Bohus län 1863–1951
 Lycke församling – en församling i Göta Älvdalens kontrakt i Göteborgs stift
 Lycke kyrka –  församlingskyrka i Lycke församling i Kungälvs kommun
 Lycke distrikt – ett distrikt i Kungälvs kommun och Västra Götalands län 2016– 
 -lycke – ett ortnamnsefterled
Lycke, varumärke från Sofidel Sweden AB
Långared

Långared är en ort i Alingsås kommun i Västra Götalands län och kyrkbyn i Långareds socken. Sedan 2015 utgör orten en tätort. Tidigare har orten istället utgjort en småort.

I Långared finns Långareds kyrka samt en sporthall som heter Albert Hall som används av bland annat Långared BOIS som tränar och har cuper där. Bakom Albert Hall ligger Långared BOIS hemmaarena Ollevi.

Befolkningsutveckling

Referenser 

Orter i Alingsås kommun
Tidigare småorter i Sverige
Tätorter i Sverige
Lövekulle

Lövekulle är den västligaste delen av tätorten Alingsås i Alingsås kommun i Västra Götalands län.

Lövekulle var fram till 2010 en separat småort innan den växte ihop med Alingsås.

Källor 

Orter i Alingsås kommun
Tidigare småorter i Sverige
Lövhult

Lövhult är en småort i Alingsås kommun, belägen i Hemsjö socken nära sjön Ömmern.

Noter

Orter i Alingsås kommun
Småorter i Sverige
Magra

Magra är en ort i Alingsås kommun och kyrkbyn i Magra socken. Sedan 2015 utgör orten en tätort. Tidigare har orten istället utgjort en småort.

Historia
Namnet Magra tros härstamma från den tveksamma kvaliteten på odlingsjorden. Liknande exempel kan återfinnas i till exempel bygdenamnet Svältorna.

Befolkningsutveckling

Samhället
Förutom Magra kyrka med anor från 1100-talet finns i byn Equmeniakyrkan, bygdegård, skjutbana, kommunal skola med årskurserna 0-6 samt en obemannad mataffär. Idrottsföreningen Magra IS bedriver en rad olika verksamheter som t ex. motionslopp i cykling, skidåkning och löpning. I anslutning till klubblokalen finns terrängbana för mountainbike, elljusspår, agilityträning och boulebana. Det finns ungefär ett tiotal verksamma företag i området.

Kända personer 
 Disneytecknaren Gustaf Tenggren föddes i Magra. 
IFK Göteborg-anfallaren och landslagsmannen Robin Söder är född och uppvuxen i Magra.
 Skådespelaren Villiam Hellman är från Magra.

Externa länkar
Magra IS webbplats
www.magra.se
https://www.svenskakyrkan.se/bjarkeforsamling/magra-kyrka

Noter

Orter i Alingsås kommun
Tätorter i Sverige
Tidigare småorter i Sverige
Nolhagen

Nolhagen är en småort vid gränsen mellan Alingsås och Lerums kommun i Västra Götalands län, belägen i Hemsjö socken, .

Källor 

Orter i Alingsås kommun
Orter i Lerums kommun
Småorter i Sverige
Jesse Jackson

Jesse Louis Jackson, Sr., ursprungligen Jesse Louis Burns, född 8 oktober 1941 i Greenville i South Carolina, är en amerikansk medborgarrätts- och människorättsaktivist, politiker och baptistpastor.

Biografi 
Efter universitets- och teologistudier började Jackson arbeta för Martin Luther King och blev en av dennes närmaste män. Tillsammans med denne organiserade han Southern Christian Leadership Conference (SCLC) och var i slutet av 1960-talet ledare för Operation Breadbasket. 1971 grundade han People United to Serve Humanity (PUSH), en organisation för självhjälp åt den svarta befolkningen och 1984 Rainbow Coalition. 

Under 1980-talet blev han en uppmärksammad politiker och talesman i medborgarrättsfrågor och för den afrikansk-amerikanska befolkningen. Han drev 1984 och 1988 som andra (efter Shirley Chisholm) svarta amerikan kampanjer för att bli presidentkandidat för det Demokratiska partiet. Efter några uppmärksammade negativa uttalanden om judar och Israel är Jackson inte särskilt väl sedd inom den judiska minoriteten i USA. På senare tid har Jackson dock försökt reparera relationerna, och talade bl.a. offentligt för senator Joe Lieberman vid dennes presidentnomineringskampanj.

Han har därefter bland annat stött Bill Clinton och varit dennes rådgivare. Han har även verkat internationellt och vid ett antal tillfällen medverkat till att få amerikanska fångar och gisslan frisläppta. Han har på senare tid framträtt som kritiker av amerikansk utrikespolitik i Mellanöstern och Latinamerika, senast i samband med kriget i Irak 2003.

Lördagen den 2 juli 2011 höll Jesse Jackson ett tal för 30 000 människor på musik- och kulturfestivalen Peace & Love i Borlänge. I talet protesterade han mot NATO:s bombningar i bland annat Libyen och citerade bland andra Bob Dylans "Blowin' in the Wind" och John Lennons "Give Peace a Chance".

Referenser

Noter

Externa länkar 

Amerikanska presidentkandidater
Födda 1941
Män
Levande personer
Personer från Greenville, South Carolina
Mottagare av Frihetsmedaljen
Medeltida liv i Skåneland

Medeltida liv i Skåneland är en serie populärhistoriska böcker i fyra delar av Jan Moen och K Arne Blom utgivna av Studentlitteratur 1990-1993 som handlar om Skåne under medeltiden. Serien består av:
Städer och stadsbor (1990)
Byar och bönder (1991)
Stormän och strider (1992)
Kyrka och kultur (1993)

Källor

Historisk litteratur
Svenskspråkig facklitteratur
Nagapattinam

Nagapattinam (äldre namnformer Nagapatnam eller Negapatam) är en hamnstad i den indiska delstaten Tamil Nadu, vid en av floden Cauverys mynningsarmar. Den är centralort i ett distrikt med samma namn som staden. Folkmängden uppgick till 102 905 invånare vid folkräkningen 2011.

Genom bibana är staden förenad med Chennai-Calicutbanan. Nagapattinam var ett av portugisernas äldsta nybyggen på Koromandelkusten. Det intogs av holländarna 1660 och av engelsmännen 1781.

Källor

Noter

Orter i Tamil Nadu