Mindre strandpipare

Mindre strandpipare (Charadrius dubius) är en fågel som tillhör familjen pipare (Charadriidae). Den har en mycket vid utbredning i Europa och Asien österut till Filippinerna och Nya Guinea. Vintertid flyttar den till tropiska områden. Mindre strandpiparen häckar i grusiga och sandiga marker, ursprungligen utmed insjöar och rinnande vattendrag, men alltmer i av människan skapade miljöer. Globalt anses den vara livskraftig.

Utseende och läte 

En adult mindre strandpipare blir 15,5–18 centimeter lång, har ett vingspann på 32–35 centimeter och väger 25–55 gram. Den har brun rygg och vit undersida, kort mörk näbb med rött vid näbbroten och brungula ben. Ögat är svart med tydlig gul orbitalring. Främre delen av huvudet har svartvit teckning. Den har ett svart halsband. Båda könen har samma teckning. Underarten dubius har i adult dräkt tydligt bredare orbitalring och stort rött parti vid näbbroten.

Dess vanligaste läte är ett nedåtkrökt "piu" och den varnar med ett liknande men rivigare "prii". Sången framförs i sångflykt med långsamma vingslag både på dagen och natten och består av rytmiska "pri-pri-pri" och raspigare "krri-a, krri-a, krri-a".

Utbredning och systematik 
Mindre strandpipare har ett stort utbredningsområde och häckar i nordvästra Afrika, i stora delar av Europa och Asien sydost till Filippinerna och Nya Guinea, och på några enstaka öar i Stilla havet. Den delas upp i tre underarter:
 Charadrius dubius curonicus (Gmelin 1789) – häckar i Europa, Nordafrika samt centrala och norra Asien; flyttfågel som övervintrar i främst Afrika, sydvästra Asien och Sydostasien
 Charadrius dubius jerdoni (Legge 1880) – häckar på Indiska subkontinenten och i Sydostasien; stannfågel eller kortflyttare
 Charadrius dubius dubius – häckar på Filippinerna, Nya Guinea och i Bismarckarkipelagen; främst stannfågel men ibland kortflyttare

Släktskap 
Genetiska studier visar att Charadrius är kraftigt parafyletiskt, där arterna i släktet inte står varandra närmast. Istället är en stor grupp strandpipare närmare släkt med vipor i Vanellus och andra udda pipare som australiska inlandspiparen (Peltohyas australis) och arten snednäbb i Nya Zeeland (Anarhynchus frontalis) än med typarten för släktet större strandpipare. 

Mindre strandpipare står förhållandevis nära större strandpipare, men allra närmast östasiatiska flodstrandpiparen (C. placidus). Även de afrikanska arterna savannstrandpipare (C. forbesi) och trebandad pipare (C. tricollaris) samt de australiska och nyzeeländska arterna svartpannad pipare (Elseyornis melanops), svarthuvad pipare (Thinornis cucullatus) och chathampipare (T. novaeseelandiae) är del av samma klad. De tre senare arterna har därför inkluderats i Charadrius av Clements et al 2023. Se artikeln om släktet Charadrius för mer information om inbördes släktskap mellan strandpipare.

Förekomst i Sverige 
I Sverige häckar i Götaland, Svealand och i Norrlands kustland. Den flyttar vanligen mot sydost till tropikerna mellan slutet av juli och början av september. En unge som ringmärktes i Sandviken i Gästrikland sköts vid Madras i sydöstra Indien. En del fåglar flyttar även rakt söderut med förmodad övervintring i Medelhavsområdet och Afrika norr om Ekvatorn. Den mindre strandpiparen återvänder till Sverige i april–maj.

Ekologi

Biotop 

Mindre strandpipare  häckar på slam-, sand- och grusytor och vid muddervatten. Ursprungligen förekom den vid sand- och grusstränder utmed insjöar och vattendrag. När dessa områden alltmer växt igen eller exploaterats nyttjar fågeln idag även ruderat eller andra biotoper som skapats av människan genom exempelvis grävning och schaktning.

Häckning 
Häckningstiden varar från april till juli. Boet är en urholkning i marken som inreds med växtdelar och annat. Honan lägger fyra ägg som genom sitt färgmönster är väl dolda. Båda föräldrar ruvar äggen i fyra veckor tills de kläcks. Om en fara närmar sig lockar föräldrarna inkräktaren i en annan riktning med avledningsbeteenden för att skydda ungarna.

Föda 
Mindre strandpiparen livnär sig av maskar, spindlar, insekter, larver och andra ryggradslösa djur.

Mindre strandpipare och människan

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen uppskattas till 280 000 till 530 000 par.

Även i Sverige anses beståndet livskraftigt och bestå av mellan 2 600 och 4 600 häckande individer. Det finns inga tecken på betydande populationsförändringar.

Namn 
Mindre strandpipare kallades förr nordanvärstyta i Södermanland. Nordanvärstyta skulle kunna översättas med "liten fågel i samband med nordanvind eller nordanväder, det vill säga kyla". Ett annat äldre namn är mindre strandrulling eller sandrulling.

Referenser 
Delar av artikeln bygger på översättning av artikeln Flussregenpfeifer i tyskspråkiga Wikipedia, läst 1 september 2005

Noter

Källor

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org
 

Fåglar i palearktiska regionen
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i australiska regionen
Fåglar i etiopiska regionen
Strandpipare