Atlantskogen

Atlantskogen () är en region med tropisk och subtropisk fuktskog, tropisk och subtropisk torrskog, tropisk och subtropisk savann, semi-lövfällande skog och mangroveskog som sträcker sig längs Brasiliens atlantkust, från delstaten Rio Grande do Norte i norr till Rio Grande do Sul i söder och inåt land ända till Paraguay och provinsen Misiones i nordöstra Argentina.

Regionen omfattar skogar av flera olika slag:
 Den kustnära restingas är lågväxt skog som växer på stabila sanddyner.
 De kustnära skogarna, kända som Atlantiska fuktskogarna, är städsegrön tropisk skog med struktur.
 Inåt land ligger inlandsskogarna, kända som Atlantiska semi-lövfällande skogarna, där många träd tappar sina löv under torrsäsongen.
 Längre in ligger Atlantiska torrskogarna, som bildar en övergång mellan det torra Caatinga i nordost och Cerrados savanner i öster.
 Bergsfuktskogar finns i Serra do Mar och över bergen och platåerna i södra Brasilien. Här växer Araucaria och städsegröna träd som tillhör växtfamiljerna lagerväxter och myrtenväxter.
 Buskiga bergssavanner förekommer på de högst belägna områdena.

Atlantskogen är ovanlig på det sättet att den sträcker sig som en riktig tropisk regnskog till breddgrader ner mot 24 grader sydlig bredd. Detta beror på att passadvindarna skapar nederbörd under södra halvklotets hela vinterhalvår. Norra Zona da Mata i nordöstra Brasilien får mer regn mellan maj och augusti (vintern) än under sommaren.

Atlantskogen är numera klassad som ett biosfärområde, då den har ett stort antal starkt utrotningshotade djurarter – däribland silkesapa, lejontamarin och ullspindelapa. Omfattande avskogning har skett sedan den koloniala tiden, mestadels för odling av sockerrör och för bosättningar. Det som i dag finns kvar uppskattas vara mindre än 10 % av den ursprungliga skogen och är ofta uppbrutet i "öar" på olika höjder.

Amazon Institute verkar aktivt för återbeskogning i delstaten Pernambuco i nordöstra Brasilien. Under 2007 planterade Joao Milanez och Joanne Stanulonis 5 500 nya träd i bergen som börjar med Gravata, som en utökning av den lilla urskogen som finns kvar där.

Ekoregioner

Tropiska och subtropiska fuktskogar
 Araucarias fuktskog
 Atlantiska kustrestingan
 Bahias kustskog
 Bahias inlandsskog
 Caatingaenklavens fuktskog
 Paraná-Paraíba inlandsskogen
 Pernambucos kustskogar
 Pernambucos inlandsskogar
 Serra do Mars kustskogar

Tropiska och subtropiska torrskogar
 Atlantiska torrskogarna

Tropisk och subtropisk savann
 Campos Rupestres bergssavann

Mangroveskogar
 Bahias mangroveskog
Ilha Grandes mangroveskog
Rio Piranhas mangroveskog
Rio São Franciscos mangroveskog

Ett världsarv
Discoverykustens Atlantskogsreservat är ett 1 119,3 km² stort världsarv inom regionen bestående av 8 olika reservat och nationalparker. Dessa är:
Monte Pascoal nationalpark, grundad 1961
Pau Brasil CEPLAC experimentstation, grundad 1993
Una biologiska reservat, grundat 1980
Sooretama biologiska reservat, grundat 1982
Veracruz station, privatägt naturarvsreservat, lagligt skyddad 1998
Linhares skogsreservat, privatägt, grundat av företaget Vale do Rio Doce Corporate
Pau Brasil nationalpark
Descobrimento nationalpark

Runt området har man tänkt införa en buffertzon men dess gränser har ännu inte fastställts.

Referenser

Externa länkar

 UNESCO World Heritage Centre - Discovery Coast Atlantic Forest Reserves
 UNEP World Conservation Monitoring Centre - Brazilian Discovery Coast 
 Amazon Institute
 Atlantic Forest (Conservation International) 
 Atlantic Forest Foundation, help preserves the Atlantic Forest
 Iracambi Atlantic Rainforest Research and Conservation Center 
 Atlantic forest (World Wildlife Fund) 
 Plant a Billion Trees in the Atlantic Forest
 Conservation significance of the Atlantic Forest 
 Embassy of Brazil in London: Atlantic Forest 
 FirstFlora  
 The Nature Conservancy: Atlantic Forest (with photo)
 The Reforestation efforts of 2 individuals in Pernambuco Joanne Stanulonis and João Milanêz 

Brasiliens geografi
Natur i Brasilien
Världsarv i Brasilien
Ekoregioner
Skogar i Brasilien
Världsarv inskrivna 1999
Biosfärområden