kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Systema naturae

Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis, vanligen förkortat kallad Systema naturae är en bok av Carl von Linné som publicerades för första gången 1735 (under något annorlunda titel: Systema naturae: sive regna tria naturae systematice proposita per classes, ordines, genera, & species). Den latinska titeln betyder: Naturens system: naturens tre riken, underordnade klasser, ordningar, släkten och arter med dessas karakteristika, skillnader, synonymer och lokaler.

I detta verk beskriver Linné alla arter av växter, djur och mineraler som han kände till. Dessa var alltså de tre riken som titeln syftar på. Han grupperar här arterna baserat på observationer av dessas kännetecken. Linné var i början av sin vetenskapliga karriär en stark anhängare av principen om arternas oföränderlighet, och syftet med hans grupperingar var inte att påvisa någon evolutionär utvecklingslinje. Mot slutet av sin bana kom Linné att mer och mer överge tanken om arternas oföränderlighet efter observationer rörande hybridisering. Någon evolutionslära i egentlig mening omfattade han dock aldrig.

Linnés arbete tog den engelske naturforskaren John Rays arbete (bland annat presenterat i Historia generalis plantarum) som utgångspunkt och vidareutvecklade dennes principer och metoder. Andra som föregick och influerade honom var Andrea Cesalpino, Joseph Pitton de Tournefort och Sébastien Vaillant.

I boken presenteras den systematik för beskrivning och indelning av biologiska arter som används än i dag. Ibland används bokens namn för att beteckna denna typ av systematik. Varje art tilldelas ett vetenskapligt namn, baserat på latin eller grekiska, bestående av artens släkt samt en unik beteckning för arten. Dessa skrives med kursiv stil och släktens namn anges med stor initial. Ett namn på en art som vitsippan är sammansatt av släktnamnet (Anemone) och ett artepitet (nemorosa). En sådan tvådelad beteckning kallas för ett binomen.

Boken kom kontinuerligt ut i reviderade och utökade upplagor. Den första upplagan var endast 11 sidor lång, medan den 13 upplagan från 1770 var över 3000 sidor. Den 10 upplagan från 1758, i vilken Linné bland annat överförde valarna från fiskarna till däggdjuren, anses i dag vara den tidigaste giltiga källa för vetenskapliga beteckningar på biologiska arter inom djurriket. För växter brukar man istället räkna Linnés Species plantarum (Växternas arter) från 1753.

Systema naturae har haft samma grundläggande betydelse för biologin som periodiska systemet har för kemin. I dag anses dock mineralerna inte längre vara ett separat rike på det sätt som växter och djur är, men istället har svamparna brutits ut ur växtriket. Dessutom betraktas bakterier och protister som separata domäner.

Se även 
 Linnés sexualsystem
 Taxonomi

Externa länkar 

 Tionde upplagan av Systema naturae i digital form
 Linné online på Uppsala universitet

Systematik
Carl von Linné
Verk 1735
Vetenskapsåret 1735
Stallmästaregården

Stallmästaregården är en byggnad i Hagaparken i Solna kommun. Den ligger intill Brunnsvikens strand, alldeles norr om kommungränsen mot Stockholm, vidNorrtull. Själva gården har anor tillbaka till 1600-talet, då det första huset här byggdes av stallmästaren vid Karlbergs herresäte, Ebbe Håkansson. Denna byggnad, den så kallade Gamla Byggningen, revs omkring 1700 och ersattes av den Nya Byggningen mot väster, detta är idag värdshusets huvudbyggnad.

Historik

Stallmästaregården är stockholmstraktens äldsta kvarvarande utvärdshus med samma funktion sedan 1600-talets mitt. Drottning Kristina brukade ofta rida och jaga i trakterna kring Brunnsviken och när hon år 1645 passerade stallmästare Håkanssons gård med sitt följe, beslöt hon sig att fira midsommar där. Ryktet om detta spred sig i staden och stallmästaren Ebbe Håkansson beslöt sig därefter att öppna ett värdshus.

I fjorton år drev Håkansson sitt värdshus och efter hans död förvandlades värdshuset till en mer traditionell krog med utskänkning av öl och brännvin. År 1672 flyttades tullen till knutpunkten mellan Norrtullsgatan, Uppsalavägen och den starkt trafikerade vintervägen över Brunnsvikens is, detta förbättrade affärerna på ett högst betydande sätt. 

Gården har bevarat sin typiska 1700-talskaraktär trots många förändringar. Invändigt finns de ursprungliga tak- och väggmålningarna kvar från byggnadstiden kring 1735. På Lucas Boogers (falkenerare vid Fredrik I:s hov och boende på falkenerarbostället) initiativ tillkom då den östra byggnaden, kallad Tingshuset, värdshuset höjdes med en våning och parterren ner mot Brunnsviken anlades. Booger lät även flytta hit det lilla åttkantiga 1600-talslusthuset och plantera fyra lindar, varav två finns kvar än idag, arrangemanget har kallats Drottning Kristinas lövsal. År 1754 lät han också sätta in den första annonsen för värdshuset i Stockholms Posttidningar.

År 1840 övertogs rörelsen av Pierre Bichard, en gång kock åt kung Karl XIV Johan och krögare på Hasselbacken. De enormt populära hästkapplöpningarna under vintertid på Brunnsviken inleddes också under denna tid. 1884-1906 höll Södra Roslags domsaga ting i en 1815 tillbyggd festsal på den östra byggnaden fram till man fick eget hus vid Hagaparken.

Den västra byggnaden utökades på 1920-talet då en envånings matsal, den så kallade Hagapaviljongen, uppfördes mot Brunnsviken enligt Carl Åkerblads ritningar.

Åren 1882–1893 hade Stallmästaregården en egen järnvägshållplats med detta namn.  Den var belägen mellan stationerna Norrtull och Albano på SJ-linjen Karlberg–Värtan.

Stallmästaregården idag
År 1950 övertog Tore Wretman Stallmästaregården och 1988 tog Alessandro Catenacci över. Idag är Stallmästaregården restaurang med hotellrörelse. År 2000 invigdes den nybyggda hotelldelen med 49 rum.

Bilder

Se även

 Stockholms historiska krogar, värdshus och restaura

Noter

Källor
 Stallmästaregårdens historik.

Externa länkar 

Hagaparken
Restauranger i Stockholms län
Företag bildade 1645
Byggnadsminnen i Stockholms län
Byggnader och anläggningar i Solna kommun
Gästgiverier i Sverige
Skara–Lundsbrunns Järnvägar

Skara-Lundsbrunns Järnvägar (SkLJ) är en 12 kilometer lång smalspårig, 891 mm, museijärnväg i Västergötland som drivs av en ideell förening.

Historia
Sträckan Skara–Lundsbrunn var en del av Skara–Kinnekulle–Vänerns Järnväg (SKWJ) som öppnade för trafik 1887 och köptes av Västergötland–Göteborgs Järnvägar (VGJ) 1904. VGJ:s smalspåriga huvudlinge mellan Göteborg och Gårdsjö blev kända som Västgötabanan. VGJ köptes av staten 1948 och införlivades i dåvarande Statens Järnvägar (SJ).

Sedan VGJ:s lok nr. 29 hade återfunnits i Verkebäck utanför Västervik startades en kampanj för att få tillbaka loket till Skara som hade varit en järnvägsknutpunkt med järnvägslinjer i fem riktningar. Skara stad beslutade att förvärva loket om en förening bildades för att ansvara för underhållet. Föreningen "29:an" bildades för detta ändamål och VGJ 29 återkom till Skara i januari 1967. 

VGJ 29 var från början tänkt att placeras som ett monument över Skaras järnvägsepok, men entusiasterna i den nybildade föreningen hade högre ambitioner än så. Redan innan VGJ 29 var renoverad arrangerades det trafik i Skara med historiskt järnvägsmaterial i samband med bland annat Ostmässan i Skara. När SJ lade ner den sista godstrafiken i Skara 1984 blev det kritiskt då VGJ-banan skulle rivas. Föreningen lyckades överta sträckan Skara-Lundsbrunn från staten och det var början till museijärnvägen. 

En anlagd brand 2008 förstörde en av de äldsta motorvagnarna av typen DEVA och andra fordon.

Nutid
Samlingarna har utökats efter det första loket och består av ytterligare ett ånglok VGJ 4 i drift. Det finns diesellok, rälsbussar, personvagnar och godsvagnar som används i trafiken eller är uppställda vid Skara Järnvägsmuseum i det gamla rundlokstallet. Föreningen Skara-Lundsbrunns Järnvägars trafikerar sträckan Skara–Lundsbrunn under juni-september.

Källor

Externa länkar 
Skara-Lundsbrunns Järnvägar - officiell webbplats

Museijärnvägar i Sverige
Transport i Skara kommun

de:Bahnstrecke Skara–Lundsbrunn
Saxo Grammaticus

Saxo, med tillnamnet Grammaticus ("den lärde"), född cirka 1150 eller 1160 (troligen på Själland), död tidigast cirka 1206, var en dansk historiker och författare. Han var sekreterare hos ärkebiskop Absalon av Danmark i Lund och samtida med kung Valdemar den store av Danmark. Saxo är känd för sin danska historia, Gesta Danorum.

Asteroiden 10462 Saxogrammaticus är uppkallad efter honom.

Biografi

Identitet 
Saxo kan vara identisk med en i Absalons testamente omnämnd klerk. I Gesta Danorum nämner han själv att både hans far och farfar tjänade som krigare under kung Valdemar I. Dessutom nämns det i den äldre delen av Chronica Sialandie att han var Saxo, cognomine Longus (= Saxo med tillnamnet "den långe"). Tillnamnet Grammaticus dyker upp först i Chronica Jutensis omkring år 1342.

Gesta Danorum 

Saxo skrev bland annat en dansk rikshistoria i 16 böcker, Gesta Danorum (Danernas historia, eller Danernas bedrifter), som på latin skildrar Danmarks historia till år 1185 och också innehåller den danska versionen av många fornnordiska sagor och myter. Han konstruerade långa kungalängder i syfte att förlänga det egna folkets historia bakåt i tiden. Flera av gestalterna kan falsifieras mot andra källor, och betraktas som sagokungar av det helt fiktiva slaget.

Gesta Danorum innehåller för övrigt en version av berättelsen om Amlet, på vilken William Shakespeare senare baserade sitt drama Hamlet.

Utifrån ett svenskt perspektiv är Saxo Grammaticus historieverk intressant på många sätt, bland annat genom att det innehåller det äldsta belägget på att de svenska kungarna företog en eriksgata efter att de blev valda. I samma avsnitt, vilket handlar om tronstriderna i Sverige på 1120-talet, bekräftas även den traditionella tolkningen av den äldre Västgötalagens berömda fras "Sveær egho konung at taka ok sva vrækæ". Det framgår tydligt att Saxo uppfattade svear och götar som två skilda folk och att det bara var de förstnämnda som hade formell rätt att välja kung.

Betydelse 
Saxo hyllades under såväl medeltiden som renässansen (inte minst av humanisten Erasmus av Rotterdam), men har i modern tid inte samma litterära status som exempelvis Snorre Sturlasson. Av världslitterär betydelse är dock att han är den ursprungliga källan till handlingen i Shakespeares Hamlet.

Referenser

Vidare läsning 

Saxo Grammaticus; Gesta Danorum Översättning Saxo Danmarkskrøniken Genfortalt af Helle Stagerup 2000

Externa länkar 
Gesta Danorum i dansk översättning från latinet av Frederik Winkel Horn.
Engelsk översättning Bok I–IX:  Online Medieval and Classical Library
 
 
 
 
 
 

Danska historiker
Personer i Danmark under 1200-talet
Födda 1100-talet
Avlidna 1200-talet
Män
Stenkoraller

Stenkoraller (Scleractinia) är en ordning i klassen koralldjur och underklassen sexstråliga koralldjur. De har polyper som skyddas av ett hårt yttre kalkskelett och är ofta kolonibildande. Stenkoraller har därför stor betydelse för uppbyggnaden av korallrev. 

Bland stenkoraller finns många exempel på koraller som lever i symbios med zooxanteller, små encelliga alger som lever i polyperna och genom sin fotosyntes bidrar till koralldjurens energiförsörjning. Stenkoraller som lever i den här formen av symbios förekommer inte på större djup än att solljus kan nå zooxantellerna, eftersom zooxantellerna behöver solljus för att överleva. Särskilt revbildade stenkoraller i tropiska hav hör till den här gruppen. Det finns dock även en del stenkoraller som saknar zooxanteller, vilka klarar att leva på större djup, på mer skuggade platser och i kallare vatten än stenkoraller med zooxanteller, som ögonkorall.

Utseendet på stenkorallernas kolonier varierar mycket, de kan vara greniga, runda, mer eller mindre knöliga, skivformade eller skorpliknande. Hur olika stenkorallernas kolonier kan se ut visas bland annat av hjärnkoraller och älghornskoraller. Det finns även exempel på stenkoraller som inte bildar kolonier, som svampkoraller och bägarkorall.

Källor 

Schou, Per (red.). Djur: illustrerad guide till världens djurliv, Globe Förlaget, 2007.

Externa länkar 

Stenkoraller
Slan

Slan är en science fictionroman av den kanadensiske författaren A.E. van Vogt. Slan publicerades först som följetong i den amerikanska science fiction-tidskriften Astounding Science Fiction 1940 för att sedan ges ut som bok 1946 av förlaget Arkham House.  
Van Vogt blev med Slan, vilket var hans första längre verk inom genren, den populäraste författaren under det som kom att kallas science fictions guldålder.

Intrig 
I romanen, som utspelas i ett framtida samhälle, är slan en ras telepatiska människor som jagas av övriga människor för att de är avvikande. Slan är den första science fictionberättelse, där telepatisk förmåga framställs som något som kan vara problematiskt och att personer, som har denna förmåga, ses som avvikande av det omgivande samhället. Van Vogt lyckas, enligt Holmberg, frammana en känsla för de avvikandes situation.

Handling 
Berättelsen kretsar kring den unge slanen Jommy Cross som flyr efter att hans mor mördats. Han växer upp och som tonåring söker han efter faderns efterlämnade vetenskapliga dokument och uppfinningar, eftersom de kan hjälpa honom att uppfylla moderns sista önskan – att han skall ägna sitt liv åt att återupprätta ett normalt liv för slanerna. I sökandet upptäcker han att det finns ytterligare en typ av muterade människor och att dessa i hemlighet bygger massförstörelsevapen på planeten Mars. För att kunna förhindra att ett världsomspännande krig bryter ut måste han kontakta människornas diktator Kier Gray, samtidigt som han för att klara livhanken måste undgå att bli upptäckt av de båda andra folkgrupperna.

Källor

Svenska utgåvor 
 SLAN, Science fiction serien nr 2, Lindfors förlag (1973)
 Slan, pocketutgåva från föreningen Duga, även innehållande novellen "En vis" av pseudonymen Eddot (Todde Salén) (1986)

Science fiction-böcker
Amerikansk skönlitteratur
Skönlitteratur 1940
Engelskspråkig skönlitteratur
Samfälligheten för Nordisk Sed

Samfälligheten för Nordisk Sed är ett registrerat trossamfund för utövare av nordisk sed. Samfundet är en mötesplats för människor med hednisk tro och är öppet för de som bekänner sig till den nordiska seden. 

Samfälligheten firar hedniska högtider, genomför bröllop, begravningar och bedriver själavård. Organisationen är ett renodlat trossamfund som enbart ägnar sig åt religiös verksamhet. Den har sitt säte i Uppsala och är verksam i hela landet.

Historia

Organisationen bildades 12 oktober 1997 vid ett riksmöte i Sollentuna och blev ett Registrerat trossamfund 14 mars 2000. Man bildades utifrån ett samarbete mellan flera lokala samfund, så kallade gäll, och Nätverket för nordisk sed. 

De ursprungliga organisationerna upplöstes och man införde ett formellt medlemskap 1999. Vid denna tid hade man ett femtiotal medlemmar . Genom åren har medlemstalen varierat och nu uppger man sig ha några hundra medlemmar. Efter att ha arbetat med en organisation förberedd för tusentals medlemmar så omorganiserades Samfälligheten 2007 till en plattare, billigare och mer lättarbetad organisation.

Skåne gäll var en avdelning verksam i Sydsverige.

Religion

Samfälligheten använder begreppen nordisk sed och hedendom för att beskriva sin religion. Man utövar en levande tradition av folkliga seder och tror på hednisk folktro. Med hednisk menar man icke kristet, och även om man menar att folktron härstammar från fornnordisk religion så har man inget större intresse för historia. Man ställer sig till exempel skeptisk mot att asatro funnits som historisk företeelse utan ser det som ett nationalromantiskt påfund. Man ser därför inte någon likhet mellan sin religion och modern asatro och man önskar inte bli sammanblandad med nyandliga rörelser. Några anhängare av modern asatro betraktar trots detta Samfälligheten som ett samfund för asatro.

Man lägger betoning på levande traditioner och betraktar enbart det som förekommer i levande tradition som en del av religionen. Däremot accepterar man att den religionen till viss del kan organiseras i ett trossamfund. Man tror på folktroväsen så som alver, tomtar, Tor och Oden. När det gäller synen på nordisk mytologi så håller man alltså fast vid de nutida folkliga föreställningarna och bryr sig inte om hur man trodde tidigare. Man använder till exempel inte ordet asar, utan man använder ordet "Makterna" för att tala om sina gudar. Makterna omtalas normalt inte med namn.

De högtider man firar hänger samman med odlingsåret och inkluderar jul och midsommar. Vid högtiden finns inte någon formell ritförättare.

Källor

Externa länkar 
Officiell webbplats

Organisationer inom nordisk folktro
Religiösa organisationer i Sverige
Organisationer bildade 1997
Sunna Godeord

Sunna Godeord var ett blotlag i Skåne. 

Sunna Godeord tillhörde tidigare Sveriges Asatrosamfund, men lämnade våren 2004 samfundet och var med och bildade Nätverket Forn Sed. Blotlagets namn kommer av solens gudinna, Sunna, som nämns i den andra Merseburgergaldern.

Asatro i Sverige
Statens porträttsamling

Statens porträttsamling på Gripsholms slott i Mariefred är en samling porträtt av bemärkta svenskar. Porträttsamlingen har byggts upp under lång tid och ses som det äldsta nationella porträttgalleriet i världen. Grunden lades redan av kung Gustaf Vasa, som lät hänga tavlor i det nybyggda slottet. År 1548 fanns det 98 målningar i slottet, varav 23 porträtt. År 1755 hade samlingen vuxit till 275 porträtt, enligt en sammanställning som gjordes av slottsförvaltaren Carl Fredrik Ljungman.

Från Gustav III:s trontillträde år 1771 började samlingen utökas med icke kungliga personer. 

Statens porträttsamling grundades officiellt 1822. Då gav kung Karl XIV Johan överkammarherren Adolf Ludvig Stierneld i uppdrag att utveckla "det svenska galleriet". Samlingen har med tiden växt till cirka 4 600 verk (år 2017). Sedan 1860-talet ansvarar Nationalmuseum för samlingen, som utökas successivt.

Hedersporträttsamlingen 
Sedan 1959 bekostar och skänker Gripsholmsföreningen årligen ett porträtt av en betydande svensk till samlingen. Några av de hedersporträtt som föreningen har skänkt föreställer Olof Palme, Dag Hammarskjöld, Birgit Nilsson, Astrid Lindgren, Ingmar Bergman och Benny Andersson.

Galleri 
Nedan finns några av porträtten ur Statens porträttsamling.

Referenser

Externa länkar

Statliga konstmuseer och konsthallar i Sverige
Kultur i Mariefred
Nationalmuseum
Stenberga socken

Stenberga socken i Småland ingick i Östra härad, ingår sedan 1971 i Vetlanda kommun i Jönköpings län och motsvarar från 2016 Stenberga distrikt.

Socknens areal är 51,80 kvadratkilometer, varav land 47,02. År 2000 fanns här 161 invånare. Kyrkbyn Stenberga med sockenkyrkan Stenberga kyrka ligger i denna socken.

Administrativ historik
Stenberga socken har medeltida ursprung.

Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till Stenberga församling och för de borgerliga frågorna till Stenberga landskommun. Landskommunen inkorporerades 1952 i Nye landskommun och uppgick sedan 1971 i Vetlanda kommun. Församlingen uppgick 2006 i Nye, Näshult och Stenberga församling.

1 januari 2016 inrättades distriktet Stenberga, med samma omfattning som församlingen hade 1999/2000.  

Socknen har tillhört samma fögderier och domsagor som Östra härad. De indelta soldaterna tillhörde Kalmar regemente och Smålands grenadjärkår, Östra härads kompani.

Posthistoria 
Postlinjen mellan Nottebäck och Målilla upprättades 1857. Från och med 1874 upprättades en poststation i Stenberga som då blev ansvarig för kronobrevbäringen. Stationen lydde under postmästaren i Växjö. Lantbrevbäringen infördes 1879 och stationen fanns kvar till den drogs in 30 april 1965.

Geografi
Stenberga socken ligger vid gränsen till Kalmar län med sjön Saljen i norr. Socknen är en kuoperad höglänt skogsbygd med mossar och småsjöar.

Fornlämningar
Några gravrösen från bronsåldern och järnåldern är kända. På Biskopsön finns en medeltida borgruin.

Namnet
Namnet (1337 Stenabergh) kommer från kyrkbyn. Förleden är sten och efterleden är berg troligen syftande på berghällar vid kyrkbyn.

Personer från Stenberga socken
Sofia Drake af Torp och Hamra
Pelle Näver
Jon Stålhammar
Stenbergapyromanen

Se även
Stenberga församling
Lista över fasta fornminnen i Vetlanda kommun#Stenberga

Källor

Noter

Vidare läsning 
Sveriges bebyggelse : statistisk-topografisk beskrivning över Sveriges städer och landsbygd.Landsbygden. Jönköpings län, del 1 Hermes 1952 libris

Externa länkar

Stenberga sockenråd och hembygdsförening
Socknar i Östra härad, Jönköpings län

Indelningar i Vetlanda kommun
Snörmakare

Snörmakare var före industrialiseringen ett skrå av hantverkare som tillverkade finare snören och band, snoddar, fransar, galoner, gage, ligatur, band (spec sidenband) och liknande. Snörena tillverkades på speciella vävstolar med trampor.

När varorna började fabriksproduceras under 1800-talet försvann snörmakarskrået successivt. Under frihetstiden var snörmakarna inblandade i en långvarig tvist med gulddragarskrået.

Författaren Gustaf Hellströms bok Snörmakare Lekholm får en idé handlar om den svenska ståndscirkulationen, hur personer från lägre stånd kunde ta sig upp i samhällshierarkin och följderna av detta. (Jfr klassresa.)

Referenser

Textila hantverksyrken
Historiska yrken
Spiksmed

Spiksmed är en smed som smider spik för hand med en slägga och ett städ. Tidigare innan industrialiseringen var spiksmederna ett eget skrå.

Den äldre dräng som gick i lära hos en spiksmed kallades huvdare eller bakfördräng, medan den yngre kallades värmare, spikpojke eller framfördräng.

Se även
 Bult
 Spik

Externa länkar 
 Spik och spikning

Järnbruk
Hantverksyrken
Historiska yrken
Skräddare

En skräddare är en hantverkare som förfärdigar kläder på beställning. Det finns herr- och damskräddare som arbetar med tunga plagg (kostymer, rockar och tjockare tyger) samt även klänningsskräddare som arbetar med lätt sömnad (klänningar, korsetter m.m). Det finns ännu många skräddare här i landet, även om flera av dem försvann under industrialiseringen och moderniseringen på 1800-talet.

Förr var skräddarna ett eget skrå med speciella privilegier. Privilegierna försvann med skråsystemets upphävande år 1846. Men än idag kan man ta skräddargesällbrev och skräddarmästarbrev. Sveriges Skrädderiförbund är dam- herr- och klänningsskräddarnas yrkesförbund. 

Under 1900-talet växer konfektionsindustrin och att gå till skräddare för att få sina kläder uppsydda blir allt ovanligare. Numera är det snarast ett lyxfenomen, eftersom priserna har stigit i takt med att antalet skräddare har minskat och i takt med att alternativen har blivit desto fler. Skräddarsydda plagg formges efter kroppen i och med att det sys upp efter kundens egna mått vilket ger en perfekt passform, helt överlägsen den bästa konfektion (förutsatt att skräddaren är kvalificerad). En skräddarsydd kostym eller dräkt är idag så dyr att få har råd att köpa en.

"Skräddarsytt" innebär ett helt individuellt och i huvudsak handtillverkat plagg som i regel kräver flera avprovningar under arbetets gång. Detta ska ej förväxlas med "måttbeställd" eller "made-to-measure" som innebär ett plagg som kan beställas i individuella mått.

Skräddare är också ett yrke inom teatern.

Se även 
skräddarsydd
sömmerska
Skräddargränd
Mäster Skräddare
sockenskräddare

Vidare läsning

Externa länkar 
Skrädderiförbundet

Skrädderi
Textila hantverksyrken
Yrken inom scenkonst
Skräddare (hantverk)