kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Segertoner

Segertoner är den svenska pingströrelsens sångbok, som utgavs första gången 1912 som "Segersånger", och från 1914 som "Segertoner". Upplagan från år 1988 har de 325 första ekumeniska texterna gemensamt med de psalmböcker som används i de flesta övriga svenska kyrkliga samfund.

Utgåvor
Segersånger (1912) 
Segertoner 1914 (första upplagan med 61 sånger)
Segertoner 1916 (tredje upplagan utökad till 69 sånger)
Segertoner 1916, del 2 (nr 70-189)
Segertoner 1922 (337 sånger)
Söndagsskolans Segertoner 1928
Segertoner 1930 (452 sånger, redigerad av Lewi Pethrus "Omarbetad och tillökad upplaga")
Tillägg till Segertoner 1-10, 199 sånger utgivna i 10 häften 1945-1946.
Sånger för Väckelsemöten ett särtryck ur Segertoner 1930 med 140 psalmer
Söndagsskolans Segertoner 1956
Segertoner 1960 (i stort samma nummerordning men 604 sånger)
Söndagsskolans Segertoner 1969
Levande sång, tillägg till Segertoner med nr 605 - 674, tryckt 1984.
Segertoner 1988
Sångerna i Segertoner 1988
1-325
326-695

Källor

Fotnoter

Svenska psalmböcker
Pingströrelsen i Sverige
Sionstoner

Sionstoner var Evangeliska Fosterlands-Stiftelsens (EFS) sångbok från 1889 fram till 1986, då den ersattes med 1986 års psalmbok samt ett tillägg på 100 äldre och nyare psalmer.

Ursprungligen var titeln Sångbok för den kristiliga andakten, men redan samma år ändrades titeln till Sionstoner: Sångbok för den kristliga andakten. Av förorden i de äldsta utgåvorna framgår att en diskussion pågick mellan olika samfund, om vilket samfund som hade upphovsrätt och därmed rätt att ge ut en sångtext för allmän sång i församlingarna. Ofta anges inte författares namn, utan sångsamlingen ur vilken en text har hämtats. Förkortningar för sådana källor är Ahnf. = Ahnfelts sånger av Oscar Ahnfelt, Hemlt. = Hemlandstoner, Missionsf. = Svenska Missionsförbundets sångbok, Sionst. för tidigare versioner av Sionstoner, Sv. ps. = Den svenska psalmboken, Sönd. = Stockholms söndagsskolförenings sångbok (1882) och Ungdomst. = Ungdomstoner med flera förkortningar på förlag eller särskilda sångsamlingar i direkt anslutning till enskilda sångtexter. 

Genom åren blev det flera reviderade upplagor, främst:

 Sionstoner (1889), som omtrycktes flera gånger och psalmerna nummer 1–550 benämndes Första samlingen medan nummer 551–800 kallades Andra samlingen. Samlingarna sammanbands flera gånger och utgavs då med alla 800 psalmerna, varav många var hämtade från 1819 års psalmbok.
 Sionstoner (1935)
 Sionstoner (1972)

Se även 
 Lista över psalmer efter innehåll
 Psalmer

Källor

Fotnoter

Svenska psalmböcker
Evangeliska fosterlandsstiftelsen
Sionsharpan

Sionsharpan är en sångbok för Svenska Lutherska Evangeliföreningen i Finland (SLEF), en väckelserörelse inom den finländska lutherska folkkyrkan. Den finska motsvarigheten är Siionin kannel.

De äldsta kända versionerna finns bevarade från 1870-talet, från de svensktalande områdena i Finland. Den senaste upplagan kom 1993 och var då en av de första församlingssångböcker inom det svenska språkområdet där alla sånger försetts med ackordsanalyser.

Källor
Akademisk uppsats om Sionsharpan av Birgitta Sarelin

Finländska psalmböcker
Vem är skaran, som syns glimma

Vem är skaran, som syns glimma, diktad 1884, är en allhelgonapsalm av Carl Boberg (1859-1940). Melodin är komponerad 1884 av Amanda Sandborg Waesterberg (1842-1918). Texten är hämtad ur Uppenbarelseboken 7:9-10.

Publicerad i
Herde-Rösten 1892 som nr 504 under rubriken "Frälsta skaror"
Svenska Missionsförbundets sångbok 1920 som nr 749 under rubriken "Det eviga livet"
Svensk söndagsskolsångbok 1929 som nr 198 under rubriken Hemlandssånger
Kom 1930 som nr 96 under rubriken "Hemlandssånger"
Sionstoner 1935 som nr 244 under rubriken "Allhelgonadagen"
Lova Herren 1988 som nr 208 under rubriken "Alla helgons dag"
Psalmer och Sånger 1987 som nr 536 under rubriken "Kyrkoåret - Alla helgons dag" 
EFS-tillägget 1986 som nr 744 under rubriken "Alla helgons dag"
Segertoner 1988 som nr 674 under rubriken "Framtiden och hoppet - Himlen"

Referenser

Noter

Externa länkar

Svenska psalmer
Åbo ärkestift

Åbo ärkestift är ett stift inom Evangelisk-lutherska kyrkan i Finland. I dag omfattar ärkestiftet 95 församlingar, vilket gör ärkestiftet till det största i Finland.

Historia 
I Finland uppstod ett så kallat missionsstift i slutet av 1100-talet. Stiftets biskopssäte låg först i Nousis för att år 1229 flyttas till Korois i Räntämäki och därifrån år 1300 till Åbo.

Domkapitlet i Åbo ärkestift är Finlands äldsta alltjämt verkande ämbetsverk. Stiftelseurkunden är från år 1276.

I slutet av medeltiden omfattade Åbo stift cirka hundra moderförsamlingar och ett femtiotal kapellförsamlingar. Kung Gustav Vasa genomförde den första stiftsdelningen år 1554 då de östra delarna överfördes till Viborgs stift och Mikael Agricola utnämndes till biskop av Åbo. 

Efter det att Sverige förlorat Finland till Ryssland lämnade Åbo stift sin organisatoriska gemenskap med Svenska kyrkan. Den Evangelisk-lutherska kyrkan i Finland konstituerades som ett eget samfund och Åbo stift blev 1817 upphöjt till ärkestift (med ärkebiskop). Sedan år 1998 delar ärkebiskopen arbetsuppgifterna i ärkestiftet med en biskop.

Sedan 2018 är Tapio Luoma ärkebiskop och sedan 2021 är Mari Leppänen biskop i Åbo ärkestift.

Prosterier i Åbo ärkestift 
Domprosteriet
Nousis prosteri
Pemar prosteri
Nedre Satakunta prosteri
Björneborgs prosteri

Externa länkar 

 Ärkestiftets webbplats

Se även 
Lista över biskopar i Åbo stift
Lista över Finlands ärkebiskopar
 Åbo domkyrka
 Herdaminne

Åbo stift
Stift i Evangelisk-lutherska kyrkan i Finland
Aura å

Aura å är en av Finlands mest betydande åar. Aura å börjar vid Oripääs åsområde och rinner genom Pöytis, Aura, Lundo kommuner och S:t Karins stad till Åbo, vartefter den rinner ut i Slottsfjärden. Aura å är 70 kilometer lång och flödesvolymen uppgår till 7 kubikmeter per sekund. Det finns 11 större forsar i Aura å, av vilka Nautelaforsen i Lundo är den största. Där faller vattnet 17 meter på en sträcka om 600 meter. Den nedersta och mest vattenrika forsen är den dammbebyggda Hallis fors i Åbo.

Som i många andra vattendrag som flödar genom lermarker är även Aura å grumlig. Grumligheten orsakas av lerpartiklar och jord som sköljs ned i ån under smältsäsongen. Vattenkvaliteten är försvarlig och det största problemet kommer från övergödningen från jordbruksmarker. Aura å har dock blivit betydligt renare sedan 1970-talet och dagligen tas 50 000 kubikmeter vatten därifrån för att användas som bruksvatten och för industrins behov. Syrenivåerna i Aura å är tillräckliga till och med för laxfiskar.

Aura å är möjligtvis Egentliga Finlands mest betydande kulturmiljö. Den första bebyggelsen vid åstranden kan dateras till åtminstone  år tillbaka. Under medeltiden växte Aura ås betydelse, eftersom den ledde till Finlands dåvarande huvudstad Åbo. Det äldsta omnämnandet av Finlands och Aura ås vattenkvarnar är från år 1352.

I Åbo talar man fortfarande om den här sidan (söder om ån) (på åbofinska täl pual jokke, även Åbossa) och andra sidan (norr om ån) av staden (på åbofinska tois pual jokke, även Turussa). Benämningarna kommer ifrån att Åbo stad tidigare befann sig på åns södra sida, respektive att det svenska och finska universitetet tidigare befann sig på olika sidor.

Namnet "Aura å" kan härledas från fornsvenskans ord för vattenled, aathra. Samma ursprung har även ordet åder.

Källor
 Aura ås informationscentral

Externa länkar
 

Aura
Lundo
Oripää
Pöytis natur
S:t Karins
Åbos natur
Vattendrag i Egentliga Finland
Skärgårdshavets avrinningsområde
Ugglan
Växjö stift

Växjö stift är ett stift inom Svenska kyrkan. Stiftsstad är Växjö och stiftskyrka är Växjö domkyrka. Stiftet omfattar huvuddelen av Småland – utom samtliga församlingar i Västerviks, Vimmerby, Hultsfreds, Eksjö, Aneby och Tranås kommuner, Misterhults församling i norra Oskarshamns kommun samt Norra Solberga-Flisby församling i Nässjö kommun, som alla tillhör Linköpings stift. En mindre del av Jönköpings kommun (Norra Mo församling) tillhör Skara stift. I Växjö stift ingår även landskapet Öland. Stiftet har sju kontrakt, 56 pastorat och 171 församlingar (2019).

Växjö stift bildades senast 1170. Efter reformationen lades andra delar av Småland till stiftet och i början av 1600-talet även Tveta och Vista härad. Fram till 1915 bildade de delar av Växjö nuvarande stift som då låg i Kalmar län ett eget stift, Kalmar stift. Kalmar domkyrka har alltjämt en domkyrkas rang. Då biskopen i Växjö besöker domkyrkan i Kalmar använder han den senares biskopsornat.

Inom området för Växjö stifts verksamhet fanns 2011 omkring 628 000 invånare.

Kontrakt 
 Växjö domkyrkokontrakt
 Allbo-Sunnerbo kontrakt
 Södra Vätterbygdens kontrakt
 Östbo-Västbo kontrakt
 Njudung-Östra Värends kontrakt
 Kalmar-Ölands kontrakt
 Stranda-Möre kontrakt

Se även 
 Lista över biskopar i Växjö stift
 Herdaminne

Referenser

Litteratur
Lars-Olof Larsson, Växjö stift under 800 år- Verbum 1972, 138 sidor.
Växjö stift 850 år. Studier och essäer. Redaktion: Lars Aldén, Oloph Bexell och Erik Sidenvall. (Växjö stiftshistoriska sällskap. - Skrifter 25), Artos 2022, 473 sidor.
Växjö stift i ord och bild. Redaktionskommitté: Ivar Hylander, Suno Ohlander, P.G. Vejde, Josef Wahlgren och Olof Thulin. Idun 1950, 1028 sidor
Göran Åberg, Växjö stift i historia och nutid. (Växjö stiftshistoriska sällskap - Skrifter 16). Arcus 2007, 206 sidor.
Göran Åberg, Växjö Diocese. Past and Presemt. The  History and Development of a Diocese of the Church of Sweden. (Växjö stiftshistoriska sällskap - Skrifter 20/Växjö Diocese Historical Society - Publication 20). Arcus 2n13, 205 sidor.

Externa länkar 

 Officiell webbplats
 Stiftshistoriska sällskap
Byggningabalken

Byggningabalk är den huvudavdelning i 1734 års lag, som berör lantbruksförhållandena. 

Byggningabalk var en av nio balkar i 1734 års lag, med historik från Magnus Erikssons stadslag. Den är tillsammans med handelsbalken de enda som fortfarande gäller i Sverige; i Finland gäller även 1734 års rättegångsbalk, om än kraftigt reviderad. 

I båda länder har en stor del av balken upphävts och kvarvarande lagrum i den anses sakna större praktisk betydelse. I balken återfinns såväl den kortaste kapitelrubriken, "Om bi" (21 kap) som den längsta, "Om den, som sårar eller dödar annans fä eller hund, och om någon köper eller säljer sjukt fä; så ock om fä eller hund skadar annans fä" (kap 22). Viss ryktbarhet har också rubriken "Huru svin må i ollonskog släppas" (12 kap) nått.

I Sverige har balken till största delen ersatts av bland annat fiskelagen, jaktlagen, plan- och bygglagen samt skadeståndslagen.  

Frågan rättsvetenskapen ställer sig är om stadgarna är helt eller delvis obsoleta. I jord- och skogsbrukstrakter är några av rättsproblemen som tas upp i balken fortfarande relevanta, medan andra ej längre är giltiga. 8 kap 1§ "Skär eller slår någon in på grannes åker eller ängsteg; gälde åter säd mot säd, och hö mot hö; böte ock för åverkan å varje teg en daler" är fortfarande applicerbar, men behöver i så fall omvandlas i modern form. Daler omvandlas till svenska kronor och räknas upp med inflationen, medan företeelsen att stjäla annans avkastning fortfarande är giltig. Man kan även bryta ut skadeståndsbiten och applicera skadeståndslagen.  

En lantbrukare som skördar en annan jordbrukares mark vid en gräns kan med lätthet återbörda säden till rätt ägare. En person utan anknytning till de agrara näringarna kan återgälda säden som denne stulit eftersom denne troligen har denna i sin besittning eller kan köpa annan säd på den öppna marknaden för att återgälda in natura.  

Lagstiftningen som sådan är även av principiell betydelse för att knyta an till längre historia, vilket jurister får lära sig i kursen rättshistoria.

Externa länkar

, gällande lydelse i Sverige
Byggninga Balk, gällande lydelse i Finland
Uppsats om huruvida byggningabalken är obsolet eller inte

Civilrätt
1734 års lag
Sveriges lagar
Finlands lagar
Stadsplanering i Sverige
Staty

Staty , från franskans statue (från latinets statua), är en fristående skulptural avbildning av en människa i helfigur, utförd i ett bestående material som trä, metall eller sten. Uttrycket används oftast i vardagligt talspråk; den konstvetenskapliga termen är skulptur. Skulpturer som föreställer personer i helfigur fast i liten skala kallas statyett, figur eller figurin. I äldre tiders konst och arkitektur, exempelvis antikens Egypten, Grekland eller Rom, förekom ibland skulpturer av kolossalformat - främst i religiösa och rituella sammanhang - som porträtterade en gudom eller härskare. En skulpturalt porträtt som avbildar huvud och övre delen av bröstet kallas för byst. En skulptural skildring av bålen, det vill säga en kropp som saknar huvud, armar och ben, kallas torso.

Skulptur är ett av de allra vanligaste konstnärliga uttryckssätten genom historien och över hela världen. I förhistorisk tid rör det sig ofta om skulpturala objekt som tros haft rituell funktion, som amuletter föreställande djur eller människofigurer - exempelvis Venus från Willendorf. Antikens skulptörer skildrade gudar och gudinnor såväl som filosofer, politiker och härskare, oftast i marmor eller brons. I kristen avbildningstradition är Jesus på korset ett ymnigt förekommande skulpturalt motiv, både i naturlig storlek och mindre format och kallas krucifix. För dessa framställningar användes under medeltiden främst trä, under senare sekler även sten och metall. Skulpturer förekommer ofta i stadsrummet som offentlig konst. Porträttlika skulpturer är vanliga som minnesmärken för en historisk händelse eller betydelsefull person.

Noter

Externa länkar 

Skulpturtyper
Missgärningsbalken

Missgärningsbalken var en av de nio balkarna i 1734 års lag som angav vilka gärningar som var straffbelagda.

I Sverige ersattes Missgärningsbalken tillsammans med Straffbalken år 1864 av Strafflagen. År 1962 ersattes Strafflagen i sin tur av den nu gällande Brottsbalken.

I Finland ersattes Missgärningsbalken tillsammans med Straffbalken år 1889 av Strafflagen. Denna lag är med successiva revisioner fortfarande gällande rätt i Finland.

Se även
Svensk författningssamling

På andra projekt

Straffrätt
1734 års lag
Svenska historiska lagtexter
Rønne

Rønne (alternativt Rönne på svenska) är en ort på västra Bornholm, som med  invånare (2017) är Bornholms största ort. Den har också en viktig fiskehamn. Rønne är huvudort i Bornholms regionkommun och i orten finns även Bornholms sjukhus, gymnasium, elverk, tidningen Bornholms Tidende och ett slakteri.

Historia 
Orten omnämns som stad första gången 1327. Ortens tidiga historia var starkt präglad av Hansan, inte minst köpmän från Greifswald. Staden har sedan 1600-talet kommit att bli Bornholms administrativa centrum. Orten hade 1787 en befolkning på omkring , denna ökade sedan kontinuerligt fram till 1970-talet då omkring  personer bodde i staden. Sedan dessa har befolkningen minskat något till något under  i slutet av 2010-talet. Rønne har historiskt haft en betydande urtillverkning och keramikindustri

Rønne bombades, liksom Nexø, av Sovjetunionen den 7 maj och 8 maj 1945, då den tyske kommendanten Gerhard von Kamptz (1902–1998) inte accepterade att kapitulera till Sovjetunionen. 212 hus förstördes helt i Rönne.  Ön var central för tyskarnas tillbakadragande från östfronten. Bornholmarna blev förvarnade om bombräderna, och byarna evakuerades därför på förhand och enbart tio öbor dog i bombningarna. Ett okänt antal tyskar och baltiska flyktingar dödades. Efter bombningarna ockuperade Sovjetunionen Bornholm fram till den 5 april 1946. Efter bombningar donerade den svenska staten 225 hus till staden.

Kommunikationer 
Från Rønne har Bornholmerfærgen färjeförbindelser till Ystad i Sverige, Køge i Danmark och sommartid Sassnitz i Tyskland. Turen till Køge ersatte 2004 den tidigare rutten till Köpenhamn. Bornholms flygplats ligger i närheten av orten, och är den enda i Danmark som styrs av staten.

Sevärdheter
Bornholms museum
Erichsens gård
Sankt Nicolai kyrka, Rønne

Sport
Rønne Boldklub
Rønne Idrætsklub

Se även
Rønnegranit

Källor

Noter

Externa länkar  
Rønnes webbplats

Orter i Region Hovedstaden
Bornholm
Upsala Simsällskap

Upsala Simsällskap är en svensk idrottsförening, bildad 1796 i Uppsala. Den är möjligen världens äldsta ännu verkande simförening och Sveriges äldsta ännu existerande idrottsförening.

Historia 
Simsällskapet bildades 1796 av en samling akademiker, ledda av Jöns Svanberg. Han var docent i matematik vid Uppsala universitet.

Upsala Simsällskaps arbete för att stimulera simkunnigheten var banbrytande och sällskapets system med magister- och kandidatvärdigheter togs över av andra simföreningar.

1841 fick Uppsala sin första sim- och badinrättning i form av ett på tunnor flytande badhus som redan 1857 ersattes av ett kallbadhus i Fyrisån, nordost om där ån korsas av Luthagsleden. Efter ett par år byggdes det till ett hopptorn som nyttjades flitigt av Lars Fredrik Isander och Anders Fredrik Mollberg. Dessa män gav namn åt det "Isanderska hoppet" respektive "Mollbergare", numera välkända hopp från tävlingar i simhopp världen över.

Kallbadhuset hade sedan spelat ut sin roll när Uppsalas stadsarkitekt Gunnar Leche skapade Fyrisbadet i ån vid den plats där sedan det landbaserade Fyrisbadet uppfördes 1959 med Sveriges första 50-metersbassäng.

Tävlingssimning tog simsällskapet upp 1910.

Nutid 
Landslagssimmare från Upsala Simsällskap har varit eller är bland andra:
 Jennie Johansson
 Monica Parsmark
 Anders Bellbring
 Rolf Pettersson
 Per-Alvar Magnusson
 Richard Milton
 Ulf Eriksson
 Lars-Ove Jansson
 Ola Strömberg
 Anders Kroon
 Christoffer Wikström
 Sebastian Wikström
 Carl Göransson

Referenser

Vidare läsning 
 Karsvik, Einar. Upsala simsällskap 150 år. Årsboken Uppland 1946, s. 116-124.

Externa länkar 
 

Upsala Simsällskap
AT

AT, At eller at kan syfta på

 AT – ISO 3166 landskod för Österrike
 .at – den nationella toppdomänen för Österrike
 AT-läkare – en tidsbegränsad anställning under handledning
 AT (formfaktor) – den första formfaktorn för PC-datorer
 PC/AT-bus – en standard för expansionsplatser i PC, se ISA
 IBM Personal Computer/AT – en ny design som dock fortfarande var kompatibel med den tidigare IBM PC 
 AT-kommandon – för kommandon för hantering av modem, utvecklad av Hayes Microcomputer Products
 AT – en tidigare socialdemokratisk kvällstidning i Stockholm, se Aftontidningen
 At – kemiskt tecken för grundämnet astat
 at – det engelskspråkiga namnet på @, Snabel-a
 at – valuta i Laos, 100 at = 1 kip
AUT

AUT kan syfta på 

 AUT – landskod för Österrike
 AUT – IATA:s kod för en flygplats i Atauro, Indonesien, se Atauro Airport 
 AUT – ICAO:s kod för flygbolaget Austral Lineas Aereas
Sionstoner (1972)

Sionstoner är en sångbok från 1972 som utgavs av Evangeliska Fosterlandsstiftelsen, och blev en melodisångbok, som ersatte föregångaren Sionstoner 1935.

1972 års Sionstoner förebådade i ekumeniskt hänseende 1986 års svenska psalmbok, med dess EFS-tillägg. Ännu fler psalmer än tidigare togs nämligen med, och överensstämmelsen med frikyrkornas sångböcker blev större i fråga om både text och melodier. Antalet sånger bantades ner till 700, och många nyskrivna sånger - främst av Anders Frostenson men också av rörelsens egna författare som till exempel Tore Nilsson, Margareta Malmgren och Thure Byström - infördes i sångboken.

Sånger i Sionstoner 1972:

 Nummer 1-100
 1: Herren, vår Gud, är en konung (listad)
 2: Hela världen fröjdes Herran (listad)
 3: 
 4: Dig skall ditt Sion sjunga
 5: Vi lova dig, o store Gud
 6: Nu tacken Gud, allt folk (listad)
 7: Allena Gud i himmelrik
 8: Vi tro på Gud, som himmel, jord
 9: Helig, helig, helig (listad)
 10: Loven Gud i himmelshöjd (listad)

 Nummer 101-200
 101: Vakna upp, du Guds församling
 102: Till Betlehem mitt hjärta
 103: Hell dig, du härliga julafton klara
 104: Förlossningen är vunnen
 105: Fröjdas, vart sinne (listad)
 106: Nu tändas tusen juleljus (listad)
 107: Stilla natt
 108: Ringen, I klockor
 109: Var hälsad, sköna morgonstund (listad)
 110: Det är en ros utsprungen (listad)

 201–300
 301–400
 401–500
 501–600
 601–700

Se även 
 Sionstoner
 Sionstoner (1889)
 Sionstoner (1935)

Källor

Fotnoter

Litteratur 1972
Musikåret 1972
Svenska psalmböcker
Kristendomsåret 1972
Sionstoner (1889)

Sionstoner var en sångbok från 1889, som användes och utgavs av Evangeliska Fosterlandsstiftelsen och innehöll 550 sånger. Den byggde till stor del på den av Bernhard Wadström utgivna sångboken Pilgrimsharpan, och innebar att Lina Sandell blev den mest representerade sångtextförfattaren. År 1906 kom ett tillägg på 250 sånger och 29 år senare följde en helt ny, omarbetad upplaga av sångboken.

Psalmboken innehåller i en version tryckt 1902 en uppdelning där nr 1-432 omnämns som sånger och nr 433-550 är ett urval av psalmer med spridda verser från den svenska psalmboken (1819 års psalmbok). Titelraderna sammanfaller därmed inte alltid med den svenska psalmboken, men varje psalm har hänvisningsnummer till den svenska psalmboken.

VIII Psalmer

Se även
Sionstoner
Sionstoner 1889 Ny utgåva av 'Andra samlingen' (Sionstoner 1908) och 'Första samlingen' (Sionstoner 1912)
Sionstoner 1935
Sionstoner 1972

Lista över psalmer efter innehåll
Psalmkaraktärer

Källor

Fotnoter

Litteratur 1889
Musikåret 1889
Svenska psalmböcker
Kristendomsåret 1889
Evangeliska fosterlandsstiftelsen
Holmens IF

Holmens IF är en idrottsförening i Falun som bildades på det tidiga 1900-talet. Namnet kommer från en ö ute i sjön Runn. 

De första verksamheterna som bedrevs var fotboll, bandy, längdåkning och backhoppning.

De verksamheter som bedrivs i dag är backhoppning och nordisk kombination. Klubben har haft många aktiva med mycket goda resultat både nationellt och internationellt. Holmens IF är en av huvudarrangörerna vid det årligt återkommande Svenska skidspelen i Falun.

Externa länkar
Holmens IF
Holmens IF - Backhopparklubben i Falun (gamla sidan)

Föreningar i Falu kommun
Backhoppningsklubbar i Sverige
Upplösta bandyklubbar i Sverige
Upplösta fotbollsklubbar i Sverige
Skidklubbar i Sverige
Sport i Falun
Stenpassion

Stenpassion är ett äldre svenskt ord för lidande orsakat av stensjukdomar (konkrement), det vill säga blåssten, njursten och gallsten. Förr kunde sådana sjukdomar inte opereras eller botas, och stenpassion anges därför ofta som dödsorsak i gammal folkbokföring.

Källor

Föråldrade sjukdomsdiagnoser
Ugglan
Konkrement
Viktoria Tolstoy

Louise Viktoria Tolstoy (folkbokförd Victoria), tidigare Kjellberg, född 29 juli 1974 i Sigtuna, Stockholms län,  är en svensk jazzsångerska.

Familj 
Tolstoy är dotter till musikvetaren Erik Kjellberg och läkaren Marja Tolstoy. Författaren Lev Tolstoj är hennes morfars farfar.

Hon är uppvuxen i Sigtuna och Uppsala, och var under sju år gift med  skateboardåkaren och modedesignern Per Holknekt; de separerade i mars 2008. Viktoria Tolstoy gifte sig 2012 med jazztrummisen Rasmus Kihlberg (född 1967) och tillsammans har de två söner. Familjen är sedan 2008 bosatt på Limhamn, Malmö.

Priser och utmärkelser 
 1994 – Jazzkatten som ”Årets nykomling”
 1998 – Ulla Billquist-stipendiet

Diskografi 
 1994 − Smile, Love and Spice
 1996 − För älskad
 1997 − White Russian
 2001 − Blame It on My Youth
 2004 − Shining on You
 2005 − My Swedish Heart
 2006 − Pictures of Me
 2008 − My Russian Soul
 2011 − Letters to Herbie
 2013 − A Moment of Now (med Jacob Karlzon)
 2017 − Meet Me at the Movies
 2020 − Stations

Tolstoy har även medverkat på andra artisters skivor, till exempel:
 1998 − Svante Thuresson: Här kommer natten
 2002 − Nils Landgren: Sentimental Journey
 2004 – Nils Landgren Funk Unit: Funky Abba
 2016 – Beat Funktion: Green Man

Filmografi 
 
 (säsong 1, avsnitt 6)

Fotnoter

Källor

Externa länkar 
Officiell webbsida 

Viktoria Tolstoy, officiell webbplats (arkiverad) 

Svenska jazzsångare
Personer från Sigtuna
Födda 1974
Levande personer
Kvinnor