kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Olle Hilding

Olle Hilding, ursprungligen Hilding Olof Johansson, född 19 juli 1898 i Katarina församling i Stockholm, död 9 november 1983 på samma plats, var en svensk skådespelare.

Biografi
Hilding blev intresserad av teater i barndomen då han brukade besöka Emil Norlanders revyer. Hilding debuterade 1917 som statist på Dramaten. Han saknade dock formell teaterutbildning som en följd av att han inte hade råd att bekosta en sådan. I stället tog han lektioner för Sie Christiernsson. 1920–1923 turnerade han på landsorten med Oscar Winges teatersällskap och filmdebuterade under samma tid i Victor Sjöströms Vem dömer (1922). Från och med 1923 var han åter i Stockholm och verkade där vid diverse småscener som Lilla teatern, Blancheteatern och Komediteatern. 1928–1929 var han engagerad vid Svenska teatern i Vasa.

Under stora delar av 1930-talet tog Hilding ett uppehåll från skådespeleriet och hjälpte i stället Erik Lindorm med dennes bokkrönikor. Hilding återvände till teatern 1940 då han engagerades vid Dramaten. Samtidigt blev han lärare för Dramatens elevskola och 1948–1953 var han även föreståndare för densamma. Under sin tid som lärare införde han improvisation i undervisningen.

Hilding fick inte sällan spela aparta typer, ibland humoristiska. Han hade ett skarpskuret ansikte, vilket gjorde att han ofta fick gestalta figurer som av olika anledningar befann sig utanför samhällets gemenskap. Som exempel på sådana roller kan nämnas procentare i Hustru för en dag (1933), judisk man i Uppsagd (1934) och osympatisk byggmästare i Goda vänner och trogna grannar (1938). Hilding var aktiv fram till 1980-talet och gjorde 1980 sin sista roll på Dramaten i Hustruskolan. 1982 medverkade han i Ingmar Bergmans Fanny och Alexander och 1983 i TV-versionen av Hustruskolan.

Han mottog Dramatens O'Neillstipendium 1973. Han var från 1934 gift med skådespelaren Olga Appellöf.

Filmografi 

 

 

 (TV-film)

Teater

Roller (ej komplett)

Regi

Radioteater

Roller

Referenser

Externa länkar 
 
 Olle Hildings arkiv, Musik- och teaterbiblioteket (Musikverket)
 
 

Svenska scenskådespelare
Svenska stumfilmsskådespelare
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska teaterregissörer
Skådespelare från Stockholm
Födda 1898
Avlidna 1983
Män
Olga Appellöf

Olga Sofia Louise Appellöf, född 14 januari 1898 i Bergen, Norge, död 13 december 1989 i Stockholm (Katarina församling), var en svensk skådespelare.
 
Appellöf filmdebuterade 1934 i Lorens Marmstedts Eva går ombord och kom att medverka i drygt 30 film- och TV-produktioner.

Olga Appellöf var dotter till professor Adolf Appellöf i Uppsala. Hon var från 1925 gift med konsthistorikern Gunnar W. Lundberg och från 1934 gift med skådespelaren Olle Hilding. Hon är begravd på Uppsala gamla kyrkogård.

Filmografi 

1934 – Eva går ombord
1936 – Familjen som var en karusell
1937 – Häxnatten
1938 – Adolf klarar skivan 
1939 – Hennes lilla Majestät 
1939 – I dag börjar livet
1939 – Frun tillhanda
1939 – Följ med till M.F.A.
1939 – Då länkarna smiddes
1940 – Stål 
1941 – En fattig miljonär
1941 – Eld, lera och människor
1943 – Anna Lans 
1943 – Kvinnor i fångenskap
1943 – På liv och död
1944 – Den osynliga muren  
1944 – Jag är eld och luft

1944 – Kungajakt
1945 – Flickorna i Småland
1946 – Klockorna i Gamla sta'n 
1947 – Den långa vägen 
1947 – Det kom en gäst
1947 – Maria
1949 – Skolka skolan
1954 – Simon Syndaren
1955 – Mord, lilla vän 
1957 – Synnöve Solbakken 
1959 – Fröken Chic  
1959 – Vår ofödde son (TV-film)
1959 –  Oväder på Sycamore street (TV-film)

Teater

Roller

Referenser

Noter

Källor 
 Östgötateaterns arkiv

Externa länkar 
 
 
 

Kvinnor
Svenska skådespelare under 1900-talet
Födda 1898
Avlidna 1989
Skådespelare från Bergen
Gravsatta på Uppsala gamla kyrkogård
Anna och kungen

Anna och kungen () är en amerikansk film som hade biopremiär i USA den 17 december 1999, i regi av Andy Tennant.

Handling 

Filmen utspelar sig under 1860-talet. Änkan Anna Leonowens och hennes son Louis kommer till Siam (nuvarande Thailand) för att undervisa kung Mongkuts barn, däribland den senare kungen Chulalongkorn. Efter diverse kulturkrockar förenas kungen och Anna i ett försök att framställa kungen som modern och demokratisk.

Om filmen 

Handlingen bygger på Anna Leonowens dagböcker. Tidigare har det gjorts en musikal och två filmer, baserade på samma böcker. Den första filmen heter "Anna och kungen av Siam" (1946) och den andra Kungen och jag (1956). Eftersom det fanns för många avvikelser från den historiska verkligheten vägrades filmning i Thailand. Filmen är därför filmad i Malaysia.

Rollista i urval 

 Jodie Foster - Anna Leonowens 
 Chow Yun Fat - Kung Mongkut 
 Bai Ling - Tuptim 
 Tom Felton - Louis Leonowens 
 Randall Duk Kim - General Alak
 Kay Siu Lim - prins Chaofa, kung Mongkuts bror
 Melissa Campbell - prinsessan Fa-Ying
 Deanna Yusoff - Drottning Thiang
 Geoffrey Palmer - Lord John Bradley
 Ann Firbank - Lady Bradley
 Bill Stewart - Mycroft Kincaid, East India Trading Co.
 Sean Ghazi - Khun Phra Balat
 Keith Chin - prins Chulalongkorn
 Syed Alwi - The Kralahome, premiärminister

Källor

Fotnoter

Externa länkar 
 

Filmer 1999
Amerikanska dramafilmer
Amerikanska romantikfilmer
1800-talet på film
Engelskspråkiga filmer
Amerikanska episka filmer
Thailand på film
Filmer från Twentieth Century Fox
Zoë Porphyrogenita

Zoë (grekiska Ζωή, "liv") med tillnamnet "Porphyrogenita", grekiska Ζωή η Πορφυρογέννητη, född 978 i Konstantinopel, död i juni 1050 i Konstantinopel, var en regerande kejsarinna av bysantinska riket med medregenter från 15 november 1028 till juni 1050, och regent från 19 april till 11 juni 1042.

Biografi

Tidigt liv
Zoë var en av de få bysantinska kejsarinnorna som föddes kejserlig, alltså som ett legitimt barn till en regent, därav tillnamnet "Porphyrogenita" (den purpurfödda). Hon var dotter till Konstantin VIII som hade blivit medregent 976 och ensam regent 1025, och hans hustru Helena. Konstantin regerade i verkligheten bara i tre år, mellan 15 december 1025 och 15 december 1028.

Kejsarinna
Innan Konstantin dog, hade han den 12 november 1028 arrangerat ett äktenskap mellan Zoë och sin utvalde efterträdare Romanos III Argyros, epark av Konstantinopel, i hopp om att Romanus skulle hjälpa dottern med att styra riket. Romanus visade sig vara en otrogen make och en ineffektiv regent. Han påträffades mördad i ett bad år 1034. Zoë gifte omedelbart om sig. Hennes andre make blev Mikael IV Paflagoniern, som också blev hennes medregent och styrde till sin död 1041.

Hennes nästa medregent blev adoptivsonen Mikael V Kalfatraren, brorson till hennes andre make, vars korta regeringstid varade endast till det kommande året. Under två månader år 1042, delade Zoë styret med sin syster Theodora. 

Hon gifte sig sedan en tredje gång, det sista äktenskap hon hade tillstånd till enligt ortodoxa kyrkans regler. Hennes val föll på Konstantin IX som regerade 1042–1055 och överlevde henne med drygt fyra år. Han var i hemlighet gift med Maria Skleraina, som officiellt mätress och som Zoë kom överens med. 

Zoë avled 1050.

Källor 
 

Födda 978
Avlidna 1050
Bysantinska kejsarinnor
Kvinnliga regenter under 1000-talet
Kvinnor
Personer i Bysantinska riket under 1000-talet
Gravsatta i Apostlakyrkan
Bysantinska kejsare
John G. Avildsen

John G. Avildsen, född 21 december 1935 i Oak Park (förstad till Chicago), Illinois, död 16 juni 2017 i Los Angeles, var en amerikansk filmregissör och filmproducent. 

Hans första framgångsrika film var dramafilmen Joe. Andra filmer i hans regi är Save the Tiger, Rocky och Karate Kid: Sanningens ögonblick med uppföljare. För Rocky tilldelades han en Academy Award för bästa regi 1976.

Filmografi

Källor

Externa länkar
All Movie Guide (på engelska)

Födda 1935
Amerikanska filmproducenter
Amerikanska filmregissörer
Män
Avlidna 2017
Personer från Oak Park
Oscar för bästa regi
Alumner från New York University
De sju haven

De sju haven är ett uttryck som ofta omnämns i medeltida europeisk och arabisk litteratur och som även förekom i texter som ärvdes från greker och romare under antiken. Vilka sju hav som uttrycket åsyftar varierar genom historien och ofta avses bara "alla hav" eller världshavet. I ett grekiskt eller romerskt sammanhang avsågs dock sju av följande nio hav:
 Adriatiska havet
 Arabiska havet
 Egeiska havet
 Indiska oceanen
 Kaspiska havet
 Medelhavet
 Röda havet
 Persiska viken
 Svarta havet

Uttrycket finns omnämnt i Sumer omkring 2300 f.Kr. i en översättning av en av En Hedu'annas hymner till Inanna.

Om man istället utgår från de tre världshaven (Stilla havet, Atlanten, Indiska Oceanen) finner man naturliga gränszoner för att dela upp dessa i totalt sju hav:
 Norra Stilla havet
 Södra Stilla havet
 Norra Atlanten
 Södra Atlanten
 Norra ishavet
 Södra ishavet
 Indiska oceanen

Om man ser till ytvattencirkulationerna finner man en naturlig gräns i Stilla havet och Atlanten, ungefär vid ekvatorn. Detta får till följd att man kan dela upp båda dessa hav i två mindre delar.

På grund av Norra ishavets relativt trånga utlopp till Atlanten via Grönlandshavet och till Stilla havet via Berings sund kan detta räknas som ett eget hav.

Gränsen för Södra ishavet går ungefär vid S 55° där det finns en konvergenszon (den så kallade Antarktiska konvergensen) som skapar en gräns för vattnet söder om denna från de övriga världshaven.

Referenser

Hav
Sjöfart
Sjutal
Tom Berenger

Tom Berenger, ursprungligen Thomas Michael Moore, född 31 maj 1949 i Chicago, Illinois, är en amerikansk skådespelare och filmproducent. 

1987 nominerades Berenger till en Oscar i kategorin Bästa manlig biroll för sin roll som Sgt. Barnes i Oliver Stones krigsdrama Plutonen. 2012 vann Berenger en Emmy Award i kategorin Bästa manliga biroll i miniserie eller film, för sin roll som Jim Vance i miniserien Hatfields & McCoys.

Tom Berenger var gift första gången 1976–1984 med Barbara Wilson, andra gången 1986–1997 med Lisa Williams, tredje gången 1998–2011 med Patricia Alvaran samt är sedan 2012 gift för fjärde gången med Laura Moretti. Berenger har två barn i sitt första äktenskap, två barn i det andra och ett barn i det tredje.

Filmografi (i urval) 

 (okänt antal avsnitt)

 (miniserie, tre avsnitt)

 (två avsnitt)

 (TV-film)

 (TV-film)

 (TV-film/miniserie)

 (fyra avsnitt)

 (19 avsnitt)

 (sex avsnitt)

 (miniserie)
 (sju avsnitt)

Externa länkar 

 
 

Amerikanska filmproducenter
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska TV-skådespelare
Födda 1949
Män
Levande personer
Amerikanska skådespelare under 2000-talet
Skådespelare från Chicago
Alumner från University of Missouri
Cecilia Julin

Cecilia Julin, född 1955, är en svensk diplomat. Hon har varit kommunikationschef på UD och har tjänstgjort bland annat vid ambassaderna i Washington, D.C., Tel Aviv, Lima och Pretoria samt var varit chef för EU- och handelsministerns kansli och varit biträdande chef för Amerikaenheten. Hon var den första svenska ambassadören i Bratislava. Julin var ambassadör i Madrid från 2011 till 2016 och i Pretoria från 2016 till 2020.

Utmärkelser 
 Storkorset av Isabella den katolskas orden (2017)

Referenser

Externa länkar
 

Kvinnor
Födda 1955
Levande personer
Sveriges ambassadörer i Slovakien
Sveriges ambassadörer i Spanien
Sveriges ambassadörer i Sydafrika
Storkorset av Isabella den katolskas orden
Arabiska havet

Arabiska havet, ofta även Arabiska sjön, är den del av Indiska oceanen som är belägen mellan Indien och Arabiska halvön. Genom Adenviken och sundet Bab el-Mandeb står Arabiska havet i förbindelse med Röda havet och genom Omanviken och Hormuzsundet med Persiska viken.

Referenser

Externa länkar

Hav
Indiska oceanen
Raymond Björling

Raymond Rolf Jussi Björling, född i Chicago, USA, 7 maj 1956, är en svensk operasångare (tenor). Han är son till Rolf Björling och sonson till Jussi Björling. Raymond Björling tog examen vid Operahögskolan i Stockholm 1989.

Raymonds musikalitet märktes tidigt, han tog pianolektioner, spelade gitarr och sjöng i kör under skoltiden, förutom att han satte upp ett band tillsammans med kamrater. Han första operaroll var José i Don Quijote med Stockholms Musikdramatiska Ensemble 1984. Under tiden vid Operahögskolan var han redan känd från konserter och framträdanden i radio och TV. Ett långvarigt engagemang blev det som Ubaldo Piangi i Fantomen på Operan på Oscarsteatern i Stockholm, där han sjöng mellan 1989 och 1994 i nästan ettusen föreställningar. 

Mera musikal blev det några år senare då Kristina från Duvemåla sattes upp på Cirkus i Stockholm. Raymond Björling alternerade mellan olika roller och vid ett tillfälle var det många sjukdomsfall i ensemblen. Då gjorde han sju roller i en och samma föreställning. Det blev till slut cirka 300 föreställningar för Björling i uppsättningen. 

Han är också känd som Ray The Hoss – en av medlemmarna i Grammisbelönade musikerkollektivet CowboyBengts. 

Raymond Björling tilldelades Lille Bror Söderlundh-stipendiet tillsammans med Pär Sörman och Aurum trio 2007.

Referenser

Noter

Tryckta källor
 , Raymond – fjärde generationen sångare i familjen Björling. Jussi Björlingsällskapets tidning, Hösten 2021, s. 22-23.

Externa länkar
 CowboyBengts hemsida
 Folkets Jussi - Familjebanden, Sveriges Radio, 16 september 2010. 
 Till havs, Raymond Björling, Youtube

Svenska operasångare under 2000-talet
Svenska tenorer
Födda 1956
Levande personer
Män
Musiker från Chicago
Gösta Gustafson

Gösta Artur Gustafson, född 15 november 1886 i Haga i Göteborg, död 19 januari 1963 på Höstsol i Täby, var en svensk skådespelare.

Gustafson studerade vid Dramatens elevskola 1906–1907 och engagerades efter studierna vid Intima teatern. Han var engagerad vid de flesta av Stockholms teatrar efter att Intima teatern stängde 1910. Han filmdebuterade i Alexander den store 1917 och kom att medverka i drygt 80 filmer, mest i små roller.

Filmografi

Teater

Roller (ej komplett)

Radioteater

Roller

Referenser 

Svenska scenskådespelare
Svenska skådespelare under 1900-talet
Skådespelare från Göteborg
Födda 1886
Avlidna 1963
Män
Svenska stumfilmsskådespelare
Bleka dödens minut (film)

Bleka dödens minut (originaltitel: The Princess Bride) är en amerikansk film från 1987 i regi av Rob Reiner. Filmen är baserad på romanen The Princess Bride från 1973 av William Goldman, som också skrev filmens manus.

Handling 
Smörblomma är en ung kvinna som bor på en bondgård. Hon och drängen Westley blir förälskade, men han måste ge sig av ut i världen. Efter en tid får Smörblomma besked om att Westley har blivit dödad av den fruktade piraten Roberts. Av förtvivlan accepterar hon prins Humperdincks frieri.

Hon kidnappas av tre män, Vizzini, Inigo Montoya och Fezzik. De förföljs av en man i svart. En efter en övervinner han männen för att sedan rädda Smörblomma.

Medverkande (urval)

Musik 
Musiken till filmen skrevs och producerades av Mark Knopfler, vilken var den person som, enligt regissören Rob Reiner, var den enda som kunde skriva musik för att fånga filmens, för den tiden, annorlunda något sarkastiska romantik. Reiner var sedan tidigare ett fan av Knopfler men kände honom inte privat, och skickade därför manuset till honom för att förhoppningsvis kunna övertyga honom. Knopfler ställde upp på ett villkor; att baseball-kepsen som Rob Reiner använde i filmen Spinal Tap (1984) skulle finnas med någonstans i filmen. En kopia av kepsen kan skymtas i barnbarnets rum. Mark Knopfler förklarade senare att han bara hade skämtat om det med kepsen.

Låten "Storybook Love" är dock skriven av Willy DeVille och producerad till hans eget album Miracle, vilket Knopfler även producerade. Låten var nominerad för en Oscar för bästa sång.

Låtlista 
Alla låtar är komponerade av Mark Knopfler, om inget annat angetts.
 "Once upon a Time...Storybook Love" – 4:00
 "I Will Never Love Again" – 3:04
 "Florin Dance" – 1:32
 "Morning Ride" – 1:36
 "The Friends' Song" – 3:02
 "The Cliffs of Insanity" – 3:18
 "The Swordfight" – 2:43
 "Guide My Sword" – 5:11
 "The Fire Swamp and the Rodents of Unusual Size" – 4:47
 "Revenge" – 3:51
 "A Happy Ending" – 1:52
 "Storybook Love" (Willy DeVille) – 4:24

Källor

Externa länkar 
 

Amerikanska filmer baserade på böcker
Amerikanska fantasyfilmer
Amerikanska äventyrsfilmer
Filmer 1987
Filmer om bröllop
Kungligheter på film
Jättar på film
Filmer i regi av Rob Reiner
Engelskspråkiga filmer
Filmer bevarade i National Film Registry
Filmer om hämnd
Cary Elwes

Ivan Simon Cary Elwes (), född 26 oktober 1962 i London, är en brittisk skådespelare. 

Son till porträttmålaren Dominick Elwes, som begick självmord år 1975, vid 44 års ålder, och inredningsarkitekten Tessa Kennedy. År 1957 skapade hans föräldrar stora tidningsrubriker i England när de rymde till Kuba för att gifta sig. Tessa Kennedys rika familj var emot äktenskapet, och när paret återvände till England några månader senare såg hennes far till att Dominick Elwes greps av polis. 

Elwes är styvson till den amerikanske filmproducenten Elliott Kastner, som hans mamma senare gifte om sig med, och bror till filmproducenten Cassian Elwes och konstnären Damian Elwes. Elwes  utbildades vid den prestigefyllda engelska internatskolan Harrow. 

Under tonåren jobbade Elwes extra som produktionsassistent på sin styvfars filminspelningar, däribland inspelningarna av filmerna Syndernas förlåtelse, Stålmannen och Octopussy, innan han utbildade sig till skådespelare i New York. Hans stora skådespelargenombrott kom i filmen Bleka dödens minut år 1987.

Elwes bor sedan 1990-talet i Malibu i USA. Han är gift och har en dotter.

Filmografi (i urval) 
 - James Harcourt
 - Guilford Dudley
 - Westley
 - Maj. Cabot Forbes
 - Russ Wheeler
 - Lt. Kent Gregory
 - Dobbs
 - Lord Arthur Holmwood
 - Robin Hood
 - William Boone
 - Dr. Jonas Miller 
 - Jerry
 - Lt. David Ferris
 - Det. Nick Ruskin
 - Lt. Col. James Burton (TV-film)
 - Wagner
 - Brad Follmer (gästroll)
 - Dr. Lawrence Gordon
 - kung Edgar
 - Arnold
 - Välgöraren
 - Dr. Lawrence Gordon
 - Stans läkare
 - David Mills
 - Larry Kline
 - Professor Gelson

Referenser

Noter

Externa länkar 

Födda 1962
Brittiska skådespelare
Män
Levande personer
Alumner från Sarah Lawrence College
Åke Engfeldt

Nils Åke Engfeldt, född 1 november 1913 i Johannes församling i Stockholm, död 13 mars 1977 i Malmö, var en svensk skådespelare och regissör.

Biografi 
Engfeldt scendebuterade som skådespelare 1934 i Helsingborg och studerade senare vid Dramatens elevskola, efter studierna engagerades han först vid Blancheteatern 1939, för att senare engageras vid Norrköpings stadsteater 1950–1953. Han återvände till Helsingborg och var engagerad där på stadsteatern 1953–1958. Han började på Malmö stadsteater 1958, där han även verkade som scenskolelärare och regissör.  

Engfeldt filmdebuterade 1936 i Arne Bornebuschs Kvartetten som sprängdes och kom att medverka i drygt 60 film- och TV-produktioner. 

1966–1972 var han ordernsgeneral i TSO:s Malmöavdelning. Han fick Anders de Wahl stipendiet 1966.

Engfeldt är gravsatt i minneslunden på S:t Pauli mellersta kyrkogård i Malmö. Han var mellan 1936 och 1941 gift med skådespelaren Stina Ståhle och från 1949 med Gunnel Larson, född Landman.

Filmografi

Teater

Roller (ej komplett)

Regi

Radioteater

Referenser

Noter

Källor 
 Östgötateaterns arkiv

Externa länkar 
 
 Åke Engfeldt på Malmö stadsteater

Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska teaterregissörer
Män
Födda 1913
Avlidna 1977
Skådespelare från Stockholm
Gravsatta på Sankt Pauli mellersta kyrkogård
Bruhathkayosaurus

Bruhathkayosaurus (ungefär ödla med jättelik kropp) är en tämligen okänd dinosaurie från sen krita ca 70 miljoner år sedan, funnen 1989 i Tiruchirapallidistriktet i Indien. Det kan vara den största dinosaurie som någonsin existerat men hittills är fynden alltför få för att man ska kunna dra några säkra slutsatser. Först trodde faktiskt forskarna att man hittat en enorm carnosaurie (köttätande dinosaurie) men i mitten av 1990-talet ansåg man att fossilen tillhörde en jättelik sauropod, tillhörande familjen titanosaurider och därmed släkt med till exempel de jättelika Puertasaurus, Argentinosaurus, Andesaurus och Argyrosaurus.

Om uppskattningarna visar sig vara korrekta är Bruhathkayosaurus den överlägset största dinosaurie man hittat. Med en längd på 40–44 meter, huvudhöjd cirka 14 meter och en beräknad vikt på omkring 200 ton, kanske ända upp till 220 ton, skulle den till och med överträffa blåvalen i fråga om vikt som man alltid trott vara det största djuret någonsin. (Argentinosaurus anses "bara" ha vägt omkring 100 ton). Bruhathkayosaurus skulle viktmässigt med mycket bred marginal överträffa även den från 2006 vetenskapligt beskrivna Puertasaurus som världens största kända dinosaurie.

Av övriga jättelika sauropoder som endast är känd från fragmentariska fossil är det endast diplodociden Amphicoelias som ens kommer i närheten av Bruhatkayosaurus storlek. Amphicoelias var troligen betydligt längre (55–60 meter) men inte lika kraftigt byggd. De senaste undersökningarna beräknar att Amphicoelias vägde 120–122 ton (tidigare 150–170 ton) men det enda fynd som gjorts förstördes kort efter att det beskrevs i slutet av 1870-talet. Breviparopus blev kanske 48 meter lång men är endast känd från jättelika fotspår som man hittade i Marocko 1980. Även i Australien hittade man på 1980-talet fotspår efter en ännu ej namngiven sauropod som av spåren att döma var ungefär lika stor som Amphicoelias och Breviparopus.

Även som Carnosaurie skulle Buhathkayosaurus med god marginal passera de största kända köttätande dinosaurierna Giganotosaurus, Spinosaurus, Mapusaurus och Carcharodontosaurus.

Se även 
Sauropoder
Titanosaurider
Argentinosaurus
Puertasaurus
Andesaurus
Argyrosaurus
De största dinosaurierna
Blåval

Referenser 

Dinosaurier från Asien
Dinosaurier från kritaperioden
Titanosaurider
Titanosauridae
Stina Ståhle

Stina Leonora Ståhle, född 7 september 1907 i Katarina församling i Stockholm, död 10 januari 1971 i Norrköping, var en svensk skådespelare.

Biografi 
Ståhle studerade vid Dramatens elevskola 1927–1930 och var engagerad vid Dramaten fram till 1932. Därefter var hon engagerad vid flera teatrar i Sverige, Malmö stadsteater 1944–1949, Folkteatern i Göteborg 1961–1966 och Norrköping-Linköping stadsteater 1967–1970.

Hon filmdebuterade 1929 i Julius Jaenzons och Edvin Adolphsons film Säg det i toner; hon kom att medverka i drygt 40 filmer och TV-produktioner.

Hon var gift första gången 1930–1935 med regissören Gösta Pettersson, och andra gången 1936–1941 med skådespelaren Åke Engfeldt. Stina Ståhle är begravd på Lidingö kyrkogård.

Filmografi i urval

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser

Noter

Källor 
 Östgötateaterns arkiv

Externa länkar 

 
 Stina Ståhle på Malmö stadsteater

Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska scenskådespelare
Skådespelare från Stockholm
Gravsatta på Lidingö kyrkogård
Födda 1907
Avlidna 1971
Kvinnor
Termostat

En termostat är en reglerteknisk apparatur som ska hålla en nästan konstant temperatur i en ordning.

De enklare elektriska termostaterna består av en bimetallfjäder som fungerar som strömbrytare genom att den böjer sig olika vid olika temperaturer. Själva slutningen av strömkretsen görs ofta med hjälp av ett relä, för att undvika gnistbildning.

Termostater kan också förekomma i andra sammanhang, till exempel i vattenburna centralvärmesystem och i duschblandare, där de kan utgöras av en vaxpropp, som genom sin utvidgning kan stänga och öppna en röröppning.

Vissa legeringar är magnetiska under en viss temperatur, curiepunkten, men blir omagnetiska över denna temperatur. Denna egenskap kan utnyttjas för termostater. En praktisk tillämpning är temperaturhållning av elektriska lödkolvar.

I hjärnans hypotalamus finns det också en biokemisk termostatfunktion som reglerar kroppstemperaturen.

Se även 
 Hemautomation

Externa länkar 

VVS
Elektriska komponenter
Slovaker

Slovaker () är ett västslaviskt folk. Det omfattar personer med slovakiska som modersmål och/eller invånare i Slovakien.

Se även 
 Slovaker i Sverige

Referenser

Noter