Syriska

Syriskan är genom sin litteratur det viktigaste av de arameiska språken och var de kristna jakobiternas språk, med staden Edessa som centralpunkt. De nu levande syriska dialekterna benämns nysyriska, och den moderna syriskan (ܣܘܪܝܝܐ; suryoyo/soreth).

Historik
Syriskan tillhör den östarameiska grenen och skiljer sig från de västarameiska dialekterna, bibelarameiskan, targumiskan och andra, dels fonetiskt genom bortfall av slutande 'u' i pluralis av perfektform och imperativ och avslutande i flera pronominella suffix, dels syntaktiskt genom sin av grekiskan starkt påverkade satsbildning.

I Edessa hade syriskan säkerligen utbildats till skriftspråk före kristendomens utbredning under första århundradet eller 100-talet, men av denna äldre litteratur har knappast något bevarats till vår tid. Till de äldsta språkliga minnesmärkena hör i stället Mara bar Serapions brev, en filosofisk skrift, som antagligen härstammar från den förkristna tiden. I språkligt avseende skiljer den sig dock inte från de kristna författarnas verk. 

Redan tidigt fanns i Edessa en syrisk översättning av både gamla och nya testamentet, den så kallade peshitta ("den enkla"), och det där framträdande skriftspråket blev snart förhärskande bland alla kristna jakobiter, både i väst, där de lydde under Rom, och i öst, där de lydde under Persien. När sedan den kyrkliga splittringen inträdde mellan den jakobitiska (monofysitiska) och den nestorianska läran, omfattades den förra av de romerska och den senare av de persiska jakobiterna. 

Utdrivna från Edessa (489) fick nestorianerna snart sin litterära föreningspunkt i det öster därom liggande Nisibis, och då schismen växte alltmer, uppstod småningom mellan västsyriskan i Edessa och östsyriskan i Nisibis en viss dialektisk skillnad, som huvudsakligen består däri, att den senare bibehåller de ursprungliga vokalerna 'a' och 'o', vilka i västsyriskan vanligen övergår till 'o' och 'u'. Mera betydande är skillnaden i avseende på vokalbeteckningen i skrift. Det konsonantiska syriska alfabetet var först det urgamla estrangela (estrangelo), men snart utbildades en mera kursiv form, kallad serta (serto), vilken skiljer sig från estrangela vida mer hos jakobiterna än hos nestorianerna. 

De senare bibehöll också den äldsta vokalbeteckningen med ett system punkter ovan och under raden, men de förra utbytte detta (omkr. 700) mot ett mer bekvämt, men mindre noggrant system, där tecknens former lånats från de fem grekiska vokalerna A, E, O, H, Y. I senare tider användes stundom syrisk skrift (utan vokalbeteckning) för arabiska språket och kallas då karshuni. Efter arabernas framträngande under 600-talet övergick folkspråket i Palestina, Syrien, Mesopotamien och Babylonien hastigt nog från arameiska till arabiska, och redan omkring 800 var syriskan på väg att dö ut, fastän den bibehöll sig som litteraturspråk i mer än fyra århundraden och ända till vår tid som kyrkospråk hos maroniterna.

Syrologi 
Syrologi är ett samlingsnamn för läran om de syriska kyrkorna, historien, språket och kulturen.

Kända syrologer 

 Assad Sauma Assad 
 Jean Baptiste Abbeloos
 Ignatius Afram I Barsoum
 Giuseppe Simone Assemani
 Stefano Evodio Assemani
 Friedrich Baethgen den äldre
 Bar-Hebraeus
 Paul Bedjan
 Ian Theodor Beelen
 Carl Bezold
 Gustav Bickell
 Sebastian Brock
 Carl Brockelmann
 E. A. Wallis Budge
 Francis Crawford Burkitt
 Antonio Maria Ceriani
 Louis Cheikhô
 William Cureton
 Paul de Lagarde
 Thomas Joseph Lamy
 Adalbert Merx
 Alphonse Mingana
 Youakim Moubarac
 Theodor Nöldeke
 Jessie Payne Margoliouth
 Robert Payne Smith
 Eduard Sachau
 William Wright (orientalist)
 Pius Zingerle

Se även 
 Judeo-arameiska
 Syriacdictionary.net, Syrisk-ordbok på fyra språk på Internet

Referenser

Externa länkar

Arameiska
Orientalistik
Språk i Asien
Främre Orientens språk
Syriska kyrkor
Semitiska språk