kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Upproret mot kung Birger Magnusson

Upproret mot kung Birger Magnusson ägde rum i Sverige under år 1318.

Upproret
När det blev känt att hertigarna Erik och Valdemar dött på Nyköpingshus, samlade deras anhängare sina trupper för att avsätta kung Birger. 

Kungen själv hade ingen stor här att förlita sig på, men hans 18-årige son Magnus kom till undsättning från Danmark. Erik Menved hade för ändamålet utrustat den tilltänkta tronföljaren med en styrka, som visade sig inte på långa vägar räcka till för att stävja upproret. 

Kungen insåg sin hopplösa situation och flydde med sin danska drottning Märta till Gotland. Magnus och de danska krigarna lämnas att försvara det sista fästet, Stegeborgs slott. Borgen blev belägrad, förmodligen från påsktid fram till slutet av augusti 1318. 

Magnus fördes fången till Stockholm och avrättades i juni 1320. Han ligger begravd i Riddarholmskyrkan i Stockholm bredvid Magnus Ladulås. Enligt Erikskrönikan revs Stegeborg efter kapitulationen: 
"the slogo then mwr allan swa smaa / the lotho ey en sten ather staa".

Birger Magnusson och Märta flydde vidare till Danmark, där sedan Birger bodde till sin död.

Deltagare i upproret
 Tord Petersson (Bonde)
Knut Jonsson (Aspenäsätten)

Referenser

1318
Sverige under 1300-talet
Uppror i Sverige
Johan von Brunkow

Johan von Brunkow, även kallad Brunke, död omkring 1 november 1318 i Stockholm (avrättad), var en svensk-tysk riddare. Från slutet av 1314 till sommaren 1318 var Brunkow drots hos kung Birger Magnusson. Efter Nyköpings gästabud togs han till fånga av kungens fiender och avrättades genom halshuggning.

Biografi 
von Brunkow påstås ha varit den som rådde kung Birger Magnusson att år 1317 fängsla sina två bröder under Nyköpings gästabud, och enligt Erikskrönikan var det Brunke som tillsammans med ett kompani armborstskyttar grep hertigarna. I Verner von Heidenstams bok Svenskarna och deras hövdingar (1910) beskrivs von Brunkow såsom att "kroknäsan bar han högt" – med en antydan om judiskt ursprung. 

Sommaren 1318 försökte Brunkow bryta de hertigtrognas belägring av Stegeborgs slott, men misslyckades och greps av hertigarnas trupper. Han fördes därefter till Stockholm och halshöggs på Brunkebergsåsen omkring den 1 november. Åsen har enligt vissa källor fått sitt namn efter Brunke, och Brunkebergstorg i sin tur efter åsen.

Referenser

Noter

Vidare läsning 
 

Svenska riksråd under 1300-talet
Svenska riddare
Män
Personer i Sverige under 1300-talet
Personer som blivit avrättade av Sverige
Avlidna 1318
Födda 1200-talet
Svenska drotsar
Erik Ejegod

Erik l Ejegod, född ca 1056, död 10 juli 1103 på Cypern, var kung av Danmark 1095–1103. Han var Sven Estridssons fjärde son på tronen. Gift med drottning Bodil Thrugotsdatter. 

Erik blev av sin äldre bror Knut den helige utnämnd till jarl på Själland och hjälpte honom troget i hans verksamhet. Sedan Knut dräpts 1086 begav han sig till Sverige, men kallades hem 1095. Han blev kung samma år och vann allas kärlek genom sin vänlighet och vältalighet samt genom att värna lag och rätt gentemot höga och låga. Det sägs också att han såg väldigt bra ut och var en framstående idrottsman. I stället för de svåra år, som hemsökt landet under Olof Hunger, kom en god tid. Kriget mot Danmarks dåvarande fiender, de hedniska venderna, gick bra. 

Han lyckades delvis genomföra tionden åt kyrkan och arbetade hårt på att göra Danmark till en egen kyrkoprovins, oberoende av Hamburg-Bremen. 

1098 gjorde Erik en resa till Italien. Påven godkände att kung Knut helgonförklarades och att ett särskilt ärkestift från 1104 upprättades för Norden, med Lund som ärkebiskopssäte. Samma år kommer en påvlig legat vid namn Alberich till Danmark och gör biskop Ascer i Lund till ärkebiskop för hela Norden, vars beroende av Hamburg - Bremen därmed upphörde. Asser är brorson till drottning Bodil. Han sägs vara "en godmodig och lugn man, icke okunnig i vetenskap och religion, men i sitt yttre väsen lika ohyfsad som venderna".  

År 1103 gjorde Erik en pilgrimsfärd till det heliga landet för att göra bot för mord, som han begått på några av sina hovmän. Genom Ryssland reste kungen till Konstantinopel, där han mottogs med stora hedersbetygelser av kejsar Alexios I Komnenos. Han fortsätter därefter sjövägen sin resa mot Jerusalem. I Pafos, på Cypern insjuknade Erik hastigt och dog. Drottning Bodil nådde dock fram till Jerusalem, men dog strax därefter på Oljeberget.

Erik Ejegods son Harald Kesja styr Danmark i faderns frånvaro och vid dennes död anklagas han snart för våldsdåd och sjöröveri och skjuts åt sidan till förmån för Svend Estridssons söner, av vilka tre fortfarande var i livet. Den valde hette Niels och var gift med Margareta Fredkulla i hennes andra äktenskap.

Barn:
 Knut Lavard
 Harald Kesja
 Erik Emune
 Ragnhild
Bodil

Källor

 

Danmarks regenter
Personer i Danmark under 1000-talet
Födda 1056
Avlidna 1103
Män
Citronsyra

Citronsyra (av latinets Acidum citricum) är en karboxylsyra med summaformeln C6H8O7. Den finns naturligt i bland annat citroner och produceras i vävnaden hos djur. Syran tillsätts ofta i livsmedel och hygienartiklar som antioxidationsmedel, för att förhindra att fett härsknar och att bevara vitaminer.

Definition och namn
Citronsyra är även känt under det kemiska namnet 2-hydroxi-1,2,3-propantrikarboxylsyra. Citronsyrans salter och estrar kallas citrater.

Användning 
Citronsyra tillsätts ofta i livsmedel och hygienartiklar som antioxidationsmedel, för att förhindra att fett härsknar och att bevara vitaminer. Inom livsmedelsindustrin används citronsyra som surhetsreglerande medel med E-nummer 330. Den används även som smaksättning.

Citronsyra är förhållandevis stark för att vara en karboxylsyra och används därför även som rengöringsmedel, exempelvis vid rengöring av badkar och toaletter. Den används även till att ta bort rost från stål.

Syran har även fått användning inom fotografering. Där används den som konserveringsmedel i vissa framkallare, för att avlägsna den gulslöja som kan uppstå vid framkallning med pyroframkallare och vid tillverkning av klorsilverpapper för att dessa ska bli mer hållbara.

Förekomst och framställning
Citronsyra förekommer naturligt i många (sura) frukter och bär, inklusive i betor och citroner. Ämnet produceras i viss mån också i vävnaden hos människan och andra djur.

Citronsyra kan utvinnas ur bland annat omogna citroner och andra (citrus)frukter med höga halter av citronsyra. Den framställs dock oftare genom jäsning på sockerlösningar, med hjälp av svartmögelsvampen (borstmögelsvampen) Aspergillus niger som producerar syran. Alternativt kan någon av de två jästsvamparna Candida guiller-mondii eller Candida lipolytica nyttjas i processen. Sockerlösningen (substratet) kan bestå av sukros, melass, majssirap, stärkelse som genomgått behandling eller paraffin.

Enbart stammar av mögelsvampen som inte producerar toxiner används. Mögelsvampen tas bort från lösningen, och citronsyra isoleras genom utfällning med kalciumhydroxid eller genom extraktion med lösningsmedel. Detta ger kalciumcitratsalt, från vilket citronsyra erhålles genom behandling med svavelsyra (då utkristalliserar citronsyran).

Kontrovers
Framställning med hjälp av svartmögel är över hundra år gammal. Den har numera (tidigt 2000-tal) helt ersatt den extraktion ur citroner som i början av 1900-talet var den enda metoden att tillverka citronsyra.

Jäsningsprocessen är en beprövad metod som enligt Den europeiska livsmedelssäkerhetsmyndigheten (EFSA) är säker ur allergisynpunkt. Trots detta har citronsyran under senare år uppmärksammats som en möjlig källa till livsmedelsöverkänslighet hos vissa människor. Hittills har dock inga vetenskapliga bevis framställts som stödjer teorin, och eftersom citronsyra inte är ett protein kan själva citronsyran inte vara orsak till allergi.

Se även
Citrat
Citronsyracykeln

Kommentarer

Referenser

Hydroxisyror
Ämnen i citronsyracykeln
Surhetsreglerande medel
Fotografiska kemikalier
Trikarboxylsyror
Gånggrift

Gånggrift är en megalitgrav som består av stora stenblock, vilka är ställda så att de bildar en gravkammare och en tvärställd gång som leder in till kammaren. Sett uppifrån bildar kammare och gång ett "T". Gravkammaren omges ofta av en hög, som dock relativt ofta är låg och bara runt 1/3 av kammarens höjd som invändigt ofta är närmare 2 meter eller mer. Gånggrifterna ersatte dösarna och uppfördes runt 3350–3200 f.Kr., varefter de användes under några sekler, men fynd har visat att man spontant eller periodvis ofta har använt gravkamrarna under senneolitikum och stenålderns slut vilket är detsamma som hällkistornas tid. Därtill har man sporadiskt gjort begravningar i högen eller i kammaren samt dess gång ända fram till järnåldern. I främst kammaren har man hittat obrända skelettdelar och en del enklare föremål från den primära perioden som sträcker sig till omkring år 2900 f.Kr. samt spridda fynd från efterföljande perioder.

De största gånggrifterna i Sverige återfinns på Falbygden, ett område mellan Vänern och Vättern, runt Falköping. Den största, Ragvalds grav i Karleby socken i Falköpings kommun, har en 17 meter lång kammare och en 13 meter lång gång. Många gånggrifter på Falbygden har en kammare som är runt 10 meter lång. Den största gånggriften utanför Falbygden finns i Snöstorp i södra Halland och den har en kammarlängd på knappt 7 meter. I Karleby finns ett stråk av tretton gånggrifter vilket löper parallellt med radbyn Karleby långa.

På Falbygden finns 127 säkra gånggrifter samt 77 osäkra (men sannolika) gånggrifter, vilket ger summan 204 stycken eller omkring 2/3 av alla gånggrifter i Sverige. De övriga är belägna i Halland, Bohuslän, Skåne och på Öland. Eventuellt har det även funnits en eller möjligen ett par gånggrifter i Södermanland.

Se även 
 Dös
 Hällkista
 Gravröse
 Gravhög

Källor  
 Tysta budbärare från en avlägsen tid (2001) utgiven av Länsstyrelsen Västra Götaland, http://www.o.lst.se/
 Lars Bägerfeldt: Megalitgravarna i Sverige (1992)
 Per Persson & Karl-Göran Sjögren, Falbygdens gånggrifter Del 1. Undersökningar 1985–1998 (2001)

Megalitiska monument
Fornminnen
Begravning
Dubrawka av Böhmen

Dąbrówka av Böhmen (tjeckiska: Doubravka, polska: Dobrawa eller Dąbrówka), född cirka 925, död 977, dotter till Boleslav I av Böhmen och Biagota samt gift med Mieszko I av Polen, var furstinna av Polen (dock ej drottning då hennes man inte var krönt till kung i en kristen ceremoni utan en icke kristen furste som antagit kristendomen).

Barn
 Boleslav I, kung av Polen, död 17 juni 1025
 Gunhild, gift med Sven Tveskägg av Danmark

Referenser 

Polens kungligheter
Furstinnor
Födda 925
Avlidna 977
Kvinnor
Medeltida personer i Polen
Mieszko I av Polen

Mieszko I, född cirka 931, död 25 maj 992, var hertig av Polen från cirka år 960 och antog kristendomen 966. Han tillhörde Piastdynastin och räknas ofta som Polens grundare.

Mieszko föregås enligt polska urkunder i rakt nedstigande led av hövdingarna Siemomysł (död cirka 960), Lestek (död cirka 930), Ziemowit (död cirka 900), samt anfadern för ätten, Piast Hjulmakaren som levde under andra hälften av 800-talet.

Mieszko var gift med prinsessan Dubrawka av Böhmen (polska Dąbrówka) från 965 och detta tros ha påskyndat Polens kristnande, som ägde rum 966. 

Han erkände 962 kejsar Otto I som sin länsherre och förband sig att betala tribut för sitt land fram till Warta. Efter Otto den stores död gjorde sig Mieszko oberoende av kejsarriket, men erkände 979 åter Otto II och deltog sedan i Otto III:s krig mot de hedniska västslaverna och mot Böhmen.

Han var far till kung Bolesław I av Polen och Świętosława (gift med Sven Tveskägg av Danmark och möjligen identisk med Sigrid Storråda).

Referenser 

Polens regenter
Huset Piast
Födda 931
Avlidna 992
Män
Medeltida personer i Polen
Varnhem

Varnhem är en tätort belägen 14 kilometer öster om Skara och 14 kilometer väster om Skövde i Skara kommun, Västra Götalands län.

Vikingatid och medeltid 

Varnhem är platsen för den äldsta kända stenkyrkan i Sverige utanför Skåne uppförd senast under 1040-talet. På platsen finns även en kristen begravningsplats som togs i bruk under slutet av 800-talet. Skeletten är i mycket bra skick tack vare gynnsamma markförhållanden. Männen som ligger begravda på den södra sidan av kyrkan är storväxta, de flesta är över 180 centimeter. Utgrävningarna avslutades den 29 september 2007, och sista delen av utgrävningarna koncentrerades till den norra sidan av kyrkan där kvinnorna ligger. Flertalet av männen har med sig dolkar och brynen i gravarna. Resterna av vikingagården (gravfält och kyrkogrund) är nu öppna som turistmålet Kata Gård.

1148 etablerade cisterciensorden Varnhems kloster på orten, inte långt från den gamla kyrkan. Varnhems klosterkyrka, som ersatte den äldre kyrkan, används i dag som vanlig kyrka.

Flera kungar från tidig medeltid ligger begravda i kyrkan däribland Knut Eriksson, Erik Knutsson och Erik Eriksson. Birger jarl med familj ligger begravd i Varnhems klosterkyrka, och en arkeologisk undersökning, klar sensommaren 2007, har identifierat vad som troligen är kvarlevorna efter dem.

Den 21 maj 1979 skulle brandkåren på uppdrag bränna ner en gammal ladugård men häftiga vindar gjorde att elden spred sig och 21 byggnader i samhället brann ned. Inga människor skadades fysiskt i branden men ett hundratal grisar brann inne.

Befolkningsutveckling

Se även
 Varnhems socken

Referenser

Noter

Källor

Externa länkar 
 Varnhems webbplats

Tätorter i Sverige
Orter i Skara kommun
Kinnekulle

Kinnekulle är ett berg vid Vänerns sydöstra strand, i Götene kommun i Västergötland. 

Kinnekulle är ett platåberg med en högsta höjd av omkring 306 meter över havet. Själva toppen kallas Högkullen. Kinnekulle är till stor del uppbyggt av sedimentära bergarter som är avlagrade under en tidsperiod från kambrium till silur. Underst, vilande på det prekambriska urbergets peneplan ligger kambrisk sandsten och alunskiffer, sedan följer ordovisisk skiffer och kalksten, silurisk lerskiffer och permisk diabas. Diabasen som man hittar på västgötabergen kallas allmänt lokalt för trapp.

År 1987 hittades första Österplanameteoriten vid Thorsbergs stenbrott norr om Österplana kyrka, meteoriterna är en av de få upptäckta meteoritnedslag i Sverige och klassas som de äldsta meteoritfynden på Jorden.

Namn
Namnet kommer av Kinne härad. Tidigare har den haft noanamnen Kinnebonde eller Bonden, då det ansågs att sjöfarare som uttalade det rätta namnet skulle råka ut för oväder och skeppsbrott.

Natur 
Tack vare sin kalkrika berggrund har Kinnekulle en rik flora och fauna. Kända lokaler är Munkängarna med sin ramslök och murgröna, Österplana hed med sina orkidéer och den så kallade Kleven, en del av berget där det stiger brant. Kinnekulle ligger inom område av riksintresse för naturvården och omfattas också av Natura 2000.

Industri 
På Kinnekulle har sedan medeltiden sten från berget använts för olika ändamål. Tidigt tillverkades huggen sten och bränd kalk. Under 1800-talets senare hälft industrialiserades stenhuggerierna, men nu återstår endast ett stenhuggeri med kommersiell drift (Thorsbergs Stenhuggeri AB). Råbäcks mekaniska stenhuggeri lades ned 1970, men har bevarats som ett arbetslivsmuseum.

Även kalkbränningen industrialiserades under det sena 1800-talet och totalt tillkom ett tjugotal olika kalkbruk på Kinnekulle. Alla dessa är nu nedlagda. Ett av de största och äldsta bruken var Råbäcks kalkbruk, som nu har gjorts tillgängligt för besökare med skyltar och vandringsled.

Skifferolja utvanns tidvis ur alunskiffer på olika ställen på Kinnekulle mellan 1894 och 1946. I särklass störst tillverkning hade Flottans Skifferoljeverk i Kinne-Kleva. En annan industri baserad på alunskiffer var Hönsäters alunbruk, som drevs mellan 1767 och 1856.

I Hällekis fanns Hellekis cementfabrik mellan 1892 och 1978. Fabrikens stora stenbrott har omvandlats till en konstgjord sjö.

Historik
Det sägs att Sigrid Storrådas son Olof, senare Olof Skötkonung, döptes i Husaby källa och att han ligger i en av sarkofagerna utanför Husaby kyrka.

Turism 
Kinnekulle är sedan länge ett mycket populärt turistmål med sin kombination av natur- och kulturupplevelser. Kinnekulle vandringsled är en 45 km lång led runt berget och naturvårdsområdet.

Nära Husaby finns Lasses Grotta där jägaren Lasse i Berget och hans fru Inga bodde i 30 år. Grottan finns bevarad och är ett populärt turistmål.

En gammal biskopsborg finns även i Husaby samt hällristningar från bronsåldern.
På racingbanan Kinnekulle Ring körs bland annat rallycross, folkrace och andra former av motorsport.

Referenser

Platåberg i Västergötland
Mumma

Mumma är en dryck som är vanlig att dricka till julbordet. Grunden består av porter, portvin, eller annat (stark)vin och sockerdricka, lageröl eller julmust. Ofta tillsätts även någon sorts starksprit, t.ex. gin eller brännvin. Mumma med kardemumma är en annan vanlig kryddning som förekommer. Vid lyxigare tillfällen tillagas mumma med mousserande vin, och kan då drickas tillsammans med kokta kräftor. Denna variant har även kallats äkta mumma, gentemot varianten utan mousserande vin som kallats oäkta mumma. Vintillsatsen är inte nödvändig. Sockerdrickan kan bytas ut mot socker, helst i form av kallnad sockerlag, eftersom strösocker löser sig mycket långsamt i de övriga kalla ingredienserna.

Mumma är känt sedan 1500-talet i svenskan och fanns i till exempel Braunschweiger Mumme, ett starkt öl från Braunschweig, som importerades till Sverige. Den vanliga sorten kallades Stadtmumme och en starkare sort Schiffsmumme. Det utvidgades sedan till att betyda sött mörkt öl i allmänhet och senare en ölblandning smaksatt med söta drycker, kryddor, vin och spetsat med sprit. I överförd bemärkelse har mumma fått stå för något som är gott som i "smakar mumma".

Noter

Se även 
 Svenskt öl

Drycker
Julmat
Västerdalälven

Västerdalälven, älv i västra Dalarna, längd 315 km inklusive källflöden. Västerdalälven uppstår genom sammanflödet av Görälven och Fuluälven och flyter samman med Österdalälven vid det så kallade Älvmötet i Djurås och bildar sedan Dalälven, Sveriges tredje längsta älv. I äldre tid var det lokala namnet "Ljuran" av ett fornt ord som antingen har betydelsen bred/vid eller ljus/klar (jfr med fornsv. liure: ljusöppning i eldhus). Detta ord står bakom by- och ortsnamnen Djur, Djurås och Djurmo.

Västerdalälvens största biflöde är Vanån.

Bilder

Referenser

Se även
Vansbrosimningen

Externa länkar

Vattendrag i Gagnefs kommun
Vattendrag i Dalarna
 
Vattendrag i Vansbro kommun
Vattendrag i Malung-Sälens kommun
Österdalälven

Österdalälven i norra Dalarna är cirka 300 kilometer lång. Älven rinner i sydostlig riktning och har tre källflöden: Storån, Grövlan och Sörälven. Dessa tre vattendrag flyter samman vid Idre och bildar då Österdalälven.

Österdalälven går genom Älvdalens, Mora, Leksands samt Gagnefs kommuner där den vid det så kallade Älvmötet nära Djurås förenar sig med Västerdalälven och bildar Dalälven - Sveriges tredje längsta älv. Österdalälven flyter genom dammen Trängslet och sjön Siljan.

Bilder

Dammar före Siljan 
Trängslet
Åsen
Väsa
Blybergs kraftstation
Spjutmo

Se även 
 Dalälven
Österdalälvens naturreservat

Referenser 

Vattendrag i Älvdalens kommun
Vattendrag i Mora kommun
Vattendrag i Leksands kommun
Vattendrag i Gagnefs kommun
 
Vattendrag i Dalarna
Antikvariat

Ett antikvariat är ett företag som bedriver handel med företrädesvis äldre och begagnade böcker, manuskript och kartor.

Historik
Även om det i alla tider bedrivits handel med gamla böcker, så kom antikvariatsbokhandeln i modern mening till Sverige under 1830-talet. Landets första antikvariat med brett sortiment var Catharina Kihlbergs på Södermalmstorg i Stockholm, som öppnade 1833. 1838 öppnade Per Götrek och 1839 N.F. Kjerrström antikvariat, båda i Stockholm. 1845 startade ett av landets mest kända och långlivade, Klemmings antikvariat, med första adress Storkyrkobrinken 9, Stockholm. Det upphörde kring mitten av 1960-talet.  

Sedan 2000-talet sker en stor del av försäljningen från antikvariaten via internet. Den största svenska sökmotorn för antikvariska böcker är Bokbörsen. Den mest omfattande sökmotorn för nordiska antikvariat är Antikvariat.net. Internationellt hör Amazonägda Abebooks.com till de största. Antikvariat använder även sociala medier, exempelvis Instagram, för att marknadsföra sina böcker.

Enligt antikvariat Yconoma Books databas över antikvariat i Sverige är antalet företag, historiska och verksamma ca 1 200. Antalet verksamma antikvariat av någorlunda storlek, både butiker och näthandlare, uppgår till runt 270 (år 2021). Därutöver finns ett mycket stort antal privatpersoner som säljer antikvariska böcker över internet, bl.a. genom Bokbörsen och Tradera.

Förutom butiksförsäljning har antikvariat utgett försäljningslistor och kataloger, där de mest välgjorda använts som referensverk av bok-, person- och litteraturhistoriker.

Svenska antikvariat samlas i branschföreningen Svenska Antikvariatföreningen (SVAF). Den internationella paraplyorganisationen heter International League of Antiquarian Booksellers (ILAB).

Etymologi
Ordet antikvariat kommer från latinets antiquarius, som betyder ”älskare av forntiden”, av antiquus, ”gammal”.

Galleri

Referenser

Noter

Källor 

Meddelanden för bokvänner, Nr 2, Maj, 1945. 
Bonnier, Isidor. Anteckningar om svenska bokhandlare (...), 1920-1935.

Externa länkar
Antikvariat.net
Svenska Antikvariatföreningen (SVAF)
International League of Antiquarian Booksellers (ILAB) 

 
Handel
Holmgång

Holmgång (fornnordiska: hólmganga) var en typ av envig (tvekamp) eller duell i nordisk forntid på liv och död, och ett vedertaget sätt att lösa rättsliga tvister. Detta skulle vanligtvis äga rum på en holme (eller noga avgränsad yta), därav namnet.

Holmgångar nämns bland annat av Egil Skallagrimsson, och reglerades av Hednalagen.

Den som nekade en utmaning till holmgång kunde bli förklarad niding. Vinnaren kunde ibland ha rätt till förlorarens hustru och ägodelar. Enligt isländska sagor fanns krigare som reste runt och missbrukade rätten att utmana män på holmgång, för att besegra flera män och lägga beslag på allt vad de ägde.

Idag avser ordet en mycket hårdhänt eller blodig kamp.

Referenser

Externa länkar 
 

Nordisk rättshistoria
Våld
Uppförandekod
Vasaslott

Vasaslott eller Vasaborgar kallas de slott eller borgar som uppfördes eller moderniserades av Gustav Vasa och/eller hans söner Erik XIV, Johan III och Karl IX under främst 1500-talet. 

Borgarna uppfördes i renässansstil och var ofta en blandning av fortifikation och palats. Andra tidstypiska drag, som dock ej finns representerade på alla slott, är de runda tornen som fungerat i försvarssyfte, sedan kanonen börjat användas. Därför uppfördes också nya jordvallar och kraftiga murar runt tidigare äldre medeltida borgar, som blivit omoderna i och med kanonen.

Lista över Vasaslott
 Borgholms slott, Öland
 Bullerborg, Södra Karelen Finland
 Gripsholms slott, Södermanland
 Gävle slott, Gästrikland
 Jönköpings slott, Småland, Jönköping
 Kalmar slott, Småland, Kalmar
 Kronobergs slott, Småland, Växjö
 Linköpings slott, Östergötland
 Skaraborgs slott, Västergötland
 Stegeborgs slott, Östergötland
 Slottet Tre Kronor, Uppland
 Uleåborgs slott, Norra Österbotten, Finland
 Uppsala slott, Uppland
 Vadstena slott, Östergötland
 Västerås slott, Västmanland
 Åbo slott, Egentliga Finland
 Örbyhus slott, Uppland
 Örebro slott, Närke

Se även
 Vasastil
 Lista över slott i Sverige

Slott i Sverige
Byggnadstyper
Slott i Finland
Sverige under vasatiden