kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Daily Mirror

Daily Mirror är en av Storbritanniens större tidningar. Den grundades 2 november 1903 av Alfred Harmsworth (sedermera Lord Northcliffe) – som på den tiden var ägare av The Daily Mail – som "the first newspaper for gentlewomen". Avisan hade kvinnlig redaktör, och innehöll minimalt med nyhetsstoff. Satsningen på damer blev ett stort fiasko, och tidningen nylanserades 1904 som The Daily Illustrated Mirror  med manlig redaktör. På den tiden låg redaktionen på Carmelite Street.

Tidningen anlitade fotojournalister som uppsökte dramatiska begivenheter med order om att sända bilder hem till London oavsett kostnad och förhinder. Efter hand fick tidningen rykte som en stark nyhetstidning med särskilt god bildtäckning, men blev också kritiserad för sina journalistiska metoder. Tidningen kom 1914 upp till en upplaga på över en miljon exemplar. 1924 var tidningen en av sponsorerna bakom Damolympiaden 1924.

Tidningens betydelse minskade under Lord Rothermeres ledning (grundarens bror), som under mellankrigstiden stöttade fascistiska rörelser i Storbritannien. I slutet av 1930-talet tog Harry Bartholomew över som direktör, och lade om profilen till «sex, brott och sport». Under kriget visade tidningen sitt stöd till den menige soldaten och husmodern, och närmade sig ideologiskt Arbetarepartiet. Efter kriget upplevde tidningen en ny guldålder, med över fyra miljoner exemplar 1949. Under Cecil Harmsworth Kings ledning gick tidningen nya vägar i typografi och layout, med tonvikt på bilder, starka rubriker och braskande förstasidor. King sörjde också för att stärka tidningen genom att gå in i mediesällskapet International Publishing Corporation (IPC).

På 1970-talet prövade tidningen att ta upp konkurrensen med Rupert Murdochs nystartade The Sun, och bytte ut nyhetsjournalistik med stoff om kungahuset och såpaserier. Efter hand skyddes tidningen av seriösa skribenter och läsare. 1991 flyttade tidningen ut från centrum till Isle of Dogs. Tidningen har hållit fast vid sitt tabloida uttryckssätt, men har efter millennieskiftet i högre grad prioriterat täckning av politik och utrikesstoff än under 1990-talet.

Referenser

Externa länkar 

  

Brittiska dagstidningar
Engelskspråkiga dagstidningar
Dagstidningar startade 1903
IK Stjärnan

IK Stjärnan kan avse:

 Helenelunds IK, en idrottsklubb i Sollentuna i norra Stockholm, Sverige
 Makkabi Helsinki, en judisk idrottsförening i Helsingfors, Finland
Sannyasin

Sannyasin (Samnyasin, av sanskr. för "avkastande, försakande", munk, asket), namn på en Vaishnava, Shaiva, Shakta eller någon annan del av de strömningar som utgör "hinduismen" i det fjärde levnadsstadiet (ashrama) enligt den i Vedaskrifterna systematiserade sedvanerätten; synonyma benämningar är yati och bhikshu (tiggare).

Efter genomgående av det tredje stadiet (eller redan efter det första, brahmacari) offrar han hela sin egendom till Prajapati och lever sedan ett liv i tempel eller på vandringar som tiggare mottagandes de allmosor som skänks honom. Hans sysselsättning är meditation eller annat andligt arbete, som; ta hand om tempel, ashram eller liknande. Han är likgiltig gentemot denna materiella värld och glädjes endast av sin kärleksfulla relation med Gud; i och med detta är han också vänligt sinnad mot alla levande varelser.

Källor

Hinduism
Yoga
Santaler

Santaler (santhal) är ett stamfolk i östra Indien, främst bosatta i delstaterna Assam, Bihar, Jharkhand, Västbengalen och Odisha. Deras antal uppgår 2022  till 11,4 miljoner. Många arbetar i kolgruvorna och i stålindustrin samt på landsbygden i risodlingar. Deras religion är främst animism och de talar santali som är ett mundaspråk.

Historia 
Santalerna och deras språk santali har talats i norra halvan av Indien i många tusen år. Som del av mundaspråken är santali olikt både dravida-språken i väster och söder och de indoeuropeiska språk som började talas på den indiska subkontinenten i samband med indoariernas invasioner/invandring för över 3000 år sedan. Santalerna invandrade på 1700-talet västerifrån till östra Indien.

Mundaspråken har språkliga släktingar öster om Bengaliska viken, i form av mon, khmer, vietnamesiska och andra austroasiatiska språk.

Santaler har genom historien ofta varit föremål för förtryck och exploatering från omgivande indoariska eller europeiska herrar, vilket ett antal gånger lett till större revolter. I mitten av 1800-talet utbröt Santhalupproret mot britternas kolonialstyre, och i slutet av 1960-talet deltog santalerna i naxaliternas uppror i norra Västbengalen.

Ekonomi 
Santalerna är i första hand sysselsatta med risodlingar, men ett stort antal arbetar även inom gruv- och stålindustrin i området.

Utbredning och antal 
Santalerna är i första hand spridda över delstaterna Assam, Bihar, Jharkand, Västbengalen och Odisha. Dessutom finns betydande minoriteter i Bangladesh (194 000), Bhutan (2 200) och Nepal (60 500), där främst är bosatta i gränstrakterna mot Indien.

 2006 – >6 miljoner
 2022 – 11,4 miljoner

Referenser 

Indiska folkgrupper
Olof Werling Melin

Olof Werling Melin, född 2 augusti 1861 i Göteborg, död den 15 januari 1940 i Stockholm, var en svensk militär och skaparen av det mest kända svenska systemet för stenografi, det så kallade Melins system.

Melin började sin militära bana vid Elfsborgs regemente, där han blev major 1908, och slutade som överste och chef för Bohusläns regemente 1915–1921. 

Han var vice ordförande i Svenska Gabelsberger-Stenografföreningen, bildad 1889. Han utgav 1890 Lärobok i stenografi efter Gabelsbergers system för militärer och skapade med utgångspunkt från Gabelsbergers stenografi en svensk snabbskrift som byggde på ljudens frekvens i det svenska språket. Han publicerade så 1892 sin Lärobok i Förenklad snabbskrift av O. W. Melin. Melins förenklingar följde i stort maximen "Inga regler, inga undantag". Det är en mycket konsekvent stenografi som tack vare att den följer (det svenska) språket så väl ger en lättare inlärning än tidigare system. Med Melins originalsystem kan en hastighet om cirka 200 stavelser per minut uppnås. 

1896 infördes Melins system som obligatoriskt läroämne på Frans Schartaus Handelsinstitut i Stockholm och Göteborgs handelsinstitut. Samma år bildades Melinska stenografföreningen i Stockholm.

Stenografi användes allmänt inom förvaltningen och Melins lärobok såldes i mer än 150 000 exemplar.

Efter sin pensionering sammanställde Melin sin forskning om stenografi i boken Stenografiens historia i två band vilka utkom 1927-29.

Den första revy som revyartisten Karl Gerhard skrev 1916, handlade om Melin. Revyns namn var "Melins system".

Se även 
Stenografi § Melins system

Källor

Externa länkar

Melinska Stenografförbundet

Svenska militärer under 1900-talet
Stenografer
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1861
Avlidna 1940
Män
Militärer från Göteborg
Personer i Uddevallas historia
Burmantofts

Burmantofts är en stadsdel i centrala Leeds, West Yorkshire, Storbritannien. Stadsdelen domineras av höghusbebyggelse från 60-talet.

Externa länkar 

Stadsdelar i Leeds
Leeds Beckett University

Leeds Beckett University (tidigare Leeds Metropolitan University) är ett universitet med campus i Leeds och Harrogate, Storbritannien. Universitetet har 41 000 studenter och 3 000 anställda.

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Universitet och högskolor i Storbritannien
Utbildning i Leeds
Kyrkofullmäktige

Kyrkofullmäktige är i Svenska kyrkan och Evangelisk-lutherska kyrkan i Finland det högsta beslutande organet på lokal nivå.

Svenska kyrkan 
Genom lagen om församlingsstyrelse den 6 juni 1930, som trädde i kraft den 1 januari 1932, skulle kyrkofullmäktige finnas i varje församling med minst 5 000 invånare, men församlingar med lägre befolkning kunde också införa kyrkofullmäktige genom att kyrkostämman fattade beslut om det. 1942 bestämdes det att varje församling med minst 1 500 invånare skulle ha kyrkofullmäktige.

Kyrkofullmäktige är det högsta beslutande organet i Svenska kyrkans församlingar eller pastorat.

Kyrkofullmäktige väljs genom direkta kyrkliga val. Röstberättigad är den som är döpt (eller ”medlem i väntan på dop”) samt senast på valdagen har fyllt 16 år. Ledamot av kyrkofullmäktige måste vara medlem i församlingen/pastoratet, vara döpt (eller ha varit förtroendevald innan dopkravet kom till) och ha fyllt 18 år senast på valdagen. Den förtroendevalda kan tituleras kyrkofullmäktig (se Fullmäktige), men kallas vanligen (kyrko)fullmäktigeledamot.

Kyrkofullmäktiges arbetsformer regleras i Kyrkoordningen och ofta antar kyrkofullmäktige en egen arbetsordning med detaljerade bestämmelser. Kyrkofullmäktige leds av ett presidium bestående av en ordförande och en eller flera vice ordförande. (Notera att presidiet inte är något organ i sig, och kan således inte fatta några egna beslut.) Kyrkofullmäktiges storlek varierar från minst 15 ledamöter i församlingar/pastorat med högst 5 000 röstberättigade, till minst 35 ledamöter i församlingar/pastorat med över 20 000 röstberättigade.

Kyrkofullmäktige väljer ledamöter till ett kyrkoråd som är församlingens eller pastoratets styrelse.

I församlingar med färre än 500 medlemmar kunde tidigare det högsta beslutande organet vara kyrkostämma. Det finns numera bara kvar i Hovförsamlingen.

Kyrkofullmäktige i kyrkliga samfälligheter
Då två eller fler församlingar samverkar i ett pastorat har pastoratet ett kyrkofullmäktige som väljer både pastoratets kyrkoråd och de ingående församlingarnas församlingsråd.

Före 2014 var samfällda kyrkofullmäktige, som valdes genom direkta kyrkliga val, det högsta beslutande organet i kyrkliga samfälligheter. Då hade också alla de samfälligheten ingående församlingar varsitt kyrkofullmäktige eller direktvalt kyrkoråd.

Se även 
Stiftsfullmäktige
Kyrkomötet (Svenska kyrkan)
Kyrkomötet (Evangelisk-lutherska kyrkan i Finland)

Referenser

Noter

Webbkällor
 Kyrkoordning för Svenska kyrkan

Svenska kyrkan
Evangelisk-lutherska kyrkan i Finland
Politiska församlingar
Plaid Cymru

Plaid Cymru , Walespartiet (officiellt: Plaid Cymru – The Party of Wales) är ett politiskt parti i Wales, som i första hand verkar för självständighet för Wales.

Partiet är det tredje största i Wales, efter Labour och Konservativa partiet. Plaid Cymrus starkaste fästen finns i nordvästra Wales, där det kymriska språket är som starkast. Man har tidvis ingått i den regionala regeringen tillsammans med Labour. Partiledare är Adam Price sedan 2018.

Historia 
Plaid Cymru grundades år 1925 av den walesiska poeten, dramatikern och nationalisten Saunders Lewis. Han utarbetade tillsammans med David James Davies partiets program, som var inspirerat av socialism och pacifism. I början var den viktigaste frågan det kymriska språkets ställning, men så småningom kom frågan om självständighet för Wales att ta överhanden.

År 1966 lyckades man att ta sitt första mandat i det brittiska underhuset. Dåvarande partiledaren Gwynfor Evans genomförde 1981 en hungerstrejk med syftet att få till stånd en kymriskspråkig TV-kanal. Hungerstrejken lyckades och året därpå infördes TV-kanalen.

Referenser

Externa länkar 

 Officiell webbplats 
 Officiell webbplats 

Politiska partier i Wales
Politiska partier bildade 1925
Socialdemokratiska partier i Europa
Kåbdalis

Kåbdalis (lulesamiska Goabddális) är en bebyggelse i Jokkmokks distrikt (Jokkmokks socken) i Jokkmokks kommun, vid sjön Kåbdalisjaure. Bebyggelsen klassades av SCB som en tätort från 1960 till 1970 sedan som en småort från 1990 till 2020. Vid avgänsningen 2020 var antalet bosatta färre än 50 och småorten avregistrerades.

Kåbdalis ligger inom Udtja skogssamebys huvudområde/åretrunt-marker.

Vintertid besöks orten av skidåkare eftersom man har en lång säsong för utförsåkning. 

Kåbdalis ligger vid Inlandsbanan och europaväg E45, cirka 60 kilometer söder om Jokkmokk och cirka 80 kilometer norr om Arvidsjaur. I orten finns Kåbdalis kapell.

Inlandsbanan
Kåbdalis har ett stort traditionsvärde, då det var här som SJ:s sista stora järnvägsprojekt avslutades när SJ:s dåvarande generaldirektör Axel Granholm symboliskt drog åt bulten i den sista skarven i Inlandsbanan den 26 september 1936 vid en håll- och lastplats som anlagts 1935 vid byn Kåbdalis. Trafikplatsen hade fått samma namn som byn och där byggdes en stationsstuga sammanbygd med godsbod, uthus, banmästar- och banvaktsstuga med uthus och banmästarförråd. I Kåbdalis skedde också invigningen av Inlandsbanan den 6 augusti 1937 och i och med det var den 130 mil långa järnvägen klar.

Minnesstenar

Här sammanfogades i september 1936 de sista delarna av Inlandsbanan. En minnessten restes vid järnvägsstationen och är signerad av kronprins Gustaf Adolf.

Minnesstenen har inskriptionen

SJB står för Statens järnvägsbyggnader, en avdelning inom Statens Järnvägar (SJ, formellt Kungl Järnvägsstyrelsen), ursprungligen separat, med uppgift att bygga järnvägar.

En annan minnessten finns strax bakom monumentet. Det är en sten med en inhuggen profilbild av en legendarisk rallarbas som kallades Stor-Olle. Den gjordes av en rallare för att hedra Stor-Olle och hans arbete under bygget av Inlandsbanan. Musikern Johan Piribauer från Arvidsjaur har skrivit en visa med textraderna "Kåbdalisgubben en rallare var han..." som sägs handla om Stor-Olle och Inlandsbanan.

Befolkningsutveckling 

Vid folkräkningen år 1890 fanns det 37 personer som var skrivna i Kåbdalis.

Se även
Kronogård fjällurskog

Referenser

Noter

Orter i Jokkmokks kommun
Tidigare tätorter i Norrbottens län
Tidigare småorter i Sverige
Mattisudden

Mattisudden (lulesamiska: Smirjjo) är en bebyggelse i Jokkmokks distrikt (Jokkmokks socken) i Jokkmokks kommun. Mattisudden eller Matonjarga (på samiska) ligger vid Lilla Luleälven, cirka 7 kilometer sydost om Jokkmokk. Mattisudden är tvådelad och förbinds med en bro över älven. SCB avgränsade bebyggelsen till en småort från 1995 till 2020. Vid avgränsningen 2020 var antalet bosatta inom avgränsningen färre än 50 och småorten avregistrerades. I augusti 2020 fanns det enligt Ratsit 90 personer över 16 år registrerade med Mattisudden som adress. Vid folkräkningen år 1890 fanns det 62 personer som var skrivna i Mattisudden.

Historia 
Det första nybygget anlades av en inflyttad svensk i byn 1792 under namnet Mattisudden eller Övre Nelkerim, fast den kallades även Smeds eller Smirjoo (samiska). Mannen som anlade nybygget var sockensmed. Staten lockade på den tiden nybyggare till trakten genom att exempelvis lova 15 års skattefrihet och att man slapp göra militärtjänst. Det var en del som nappade på erbjudandet, några flyttade hit från kuststäderna eller södra Sverige och en del samer, som redan bodde i trakten, valde att bli bofasta. Man hade tänkt sig att lappmarken skulle bli Sveriges kornbod och kunna försörja även den svenska militären med korn. Så blev som bekant inte fallet, eftersom odlingsförhållandena inte är de bästa i dessa delar av landet. Man fick kämpa ganska hårt bara för att få tag på mat som skulle räcka över den långa vintern till sina egna kreatur.

Åren 1875–1904 fanns ett statligt småskoleseminarium i Mattisudden.

Befolkningsutveckling 

På grund av ändrad metod är småortsavgränsningarna 1990 och 1995 samt 2010 och 2015 inte jämförbara. Mattisudden avgränsades inte som en småort 1990. Befolkningen den 31 december 2010 inom det område som avgränsades som en småort 2015 var endast 59 personer.

Referenser 

Orter i Jokkmokks kommun
Tidigare småorter i Sverige
Murjek

Murjek (lulesamiska: Muorjek) är en ort i Vuollerims distrikt (Jokkmokks socken) i Jokkmokks kommun. Orten utgjorde 1960-1980 en tätort och 1990-2010 en småort men är sedan småortsavgränsningen 2015 ingen småort då befolkningen minskat till under 50 personer. Befolkningen var 44 personer den 31 december 2015 inom gränserna som småorten omfattade 2010.

Samhället
Murjek är centralt beläget i Norrbottens län och är Jokkmokks kommuns enda stationsort vid Malmbanan. I stationshuset finns det postservice och en liten affär. På orten finns Murjeks kyrka. 

I byns före detta lärarseminarium, verksamt här 1904-1934 bedriver Murjeks hembygdsförening en hembygdsgård med servering och vandrarhem där det också finns campingplatser och stugor till uthyrning. På hembygdsgården finns ett mindre bibliotek och ett skolmuseum. Lärarseminariet flyttades till Murjek från Mattisudden 1904 och utbildade småskolelärarinnor. Seminariebyggnaden är inte bara ett museum, utan rymmer också en restaurang och en lokal för hemsamariter.

Kommunikationer
Murjeks järnvägsstation, den enda i Jokkmokks kommun vid Malmbanan, har tågförbindelser till Narvik, Kiruna, Luleå och med nattåg till Stockholm. Stationshuset är i privat ägo. Trafikverket rustade under 2018 upp plattformen.

Det finns bussförbindelse till Jokkmokk och under sommartid även till Kvikkjokk.

Befolkningsutveckling

Se även 
 M/S Murjek
 S/S Murjek

Källor 

Orter i Jokkmokks kommun
Hållplatser längs Malmbanan
Tidigare tätorter i Sverige
Tidigare småorter i Sverige
Tårrajaur

Tårrajaur (lulesamiska: Dårajávrre) är en by och före detta småort i Jokkmokks kommun. Byn är belägen på båda sidor om E45 cirka 2 mil söder om Jokkmokk och i norra änden av sjön Tårrajaure. 
I byns nordöstra utkant ligger hållplatsen Tårajaur (trafikplatssignatur Tår) på Inlandsbanan.

År 1990 hade Tårrajaur 66 invånare. Vid småortsindelningen 1995 hade invånarantalet sjunkit till 55 invånare och vid småortsindelningen 2000 hade Tårrajaur färre än 50 invånare och klassas därför inte längre som småort.

Källor 

Orter i Jokkmokks kommun
Tidigare småorter i Sverige
Agen

Agen är en stad och kommun i departementet Lot-et-Garonne i regionen Nouvelle-Aquitaine i Frankrike med  invånare (). Staden är belägen vid floden Garonne cirka 120 km sydost om Bordeaux.

Agen grundades då Gallien utgjorde en del av det romerska riket och blev en betydande stad under medeltiden med sitt läge mellan de franska och engelska kungarikena.

Befolkningsutveckling 
Antalet invånare i kommunen Agen

Se även 
 Lista över kommuner i departementet Lot-et-Garonne

Källor

Externa länkar 

Orter i Nouvelle-Aquitaine
Kommuner i Lot-et-Garonne
Sankt Lars

Sankt Lars eller Sankt Laurentius, född 26 december 225 i Valencia, död 10 augusti 258 i Rom, är ett helgon som var diakon och kristen martyr i Rom. Hans festdag firas den 10 augusti.

Biografi
Laurentius var diakon i Rom och led martyrdöden där, förmodligen på den plats där kyrkan San Lorenzo in Panisperna nu står. Han begravdes utanför staden, där en kyrka helgad åt honom nu är belägen, San Lorenzo fuori le Mura. Det sägs, enligt Legenda aurea, att då kyrkans skatter eftertraktades av myndigheterna ska påven Sixtus II ha givit Laurentius i uppdrag att utdela dessa bland stadens fattiga. Då Roms ståthållare befallde honom att överlämna dyrbarheterna till myndigheterna samlade han ihop alla de fattiga och sjuka och sade till ståthållaren: ”Här är den eviga skatten, som aldrig förminskas utan växer”. Laurentius lades då på ett järnhalster över glödande kol, och glödgade högafflar pressades mot hans kropp.

Redan 330 uppfördes San Lorenzo in Panisperna på den förmodade dödsplatsen.

Laurentius var ett av Florens och släkten Medicis skyddshelgon och förekommer på många målningar som medicéerna beställde. Laurentius brukar återges klädd som diakon med ett rökelsekar eller med ett fat med mynt, en anspelning på de allmosor han delade ut. Hans vanligaste attribut är dock halstret.

Laurentius är skyddspatron för kockar, bagare och brandmän, och därtill, då han enligt legenden även skyddade kyrkornas böcker och kärl, bibliotekens skyddspatron. Dessutom har han åkallats till skydd mot skärseldens kval.

Platser i Sverige helgade till Lars 
Domkyrkan i Lund, en stadsförsamling – och central gata – i Linköping, Breareds kyrka samt en ruin i Visby är helgade åt Sankt Lars. Uppsala domkyrka är även helgad åt Sankt Lars liksom stadens katolska kyrka. Vidare är ytterligare fyra kyrkor i Halland helgade åt Sankt Laurentius: Sankt Laurentii kyrka i Falkenbergs församling, Tönnersjö kyrka, Eldsberga kyrka, samt Svartrå kyrka i Okome församling. I Skåne finns sammanlagt tio kyrkor invigda åt Sankt Laurentius. Adelövs medeltida kyrka (nu riven) var helgad åt S:t Lars. I den nuvarande kyrkan (Adelövs kyrka, Tranås kommun, Linköpings stift) finns delar av det medeltida altarskåpet bevarat vars målningar har hämtat motiv ur S:t Lars liv. I Söderköping Sankt Anna församling i Linköpings stift finns en kyrka i Söderköping uppkallad efter Sankt Laurentius. Halstret, som nämnts tidigare, finns med i församlingens vapen. En avbildning av detta finns upphängt i vapenhuset. Det ingår också i glasfönstret i det norra kapellskeppet.  i Västerås stift finns Sankt Lars kyrka, Hallstahammar .

I kyrkan San Lorenzo in Lucina i Rom bevaras det halster på vilket Laurentius skall ha lidit martyrdöden.

Se även 
 Cappella Niccolina
 Sankt Lars kyrka

Referenser

Noter

Webbkällor

Tryckta källor

Externa länkar 

Kristna martyrer
Italienska martyrer
Italienska helgon
Födda 225
Avlidna 258
Män
Adrian Molin

Adrian Leopold Molin, född 5 mars 1880 i Varberg, död 10 augusti 1942 i Lidingö, var en svensk sociolog och politiker.

Biografi
Adrian Molin blev student 1899 i Göteborg, vid vars högskola han 1906 promoverades till filosofie doktor på avhandlingen Geijerstudier. Redan dessförinnan hade han gjort sig känd som intresserad socialpolitiker genom Svenska spörsmål och kraf (1905; andra upplagan 1906) och grundade 1907 tidskriften "Det nya Sverige", vari han själv flitigt medarbetade. Det nya Sverige blev ett organ för den så kallade unghögern.  

År 1907 tog Molin tillsammans med expeditionschefen Karl Axel Fryxell initiativet till Nationalföreningen mot emigrationen, i vilken han, alltsedan den bildades, var sekreterare och ombudsman. Han även redaktör för föreningens tidskrift, från 1909 kallad Hem i Sverige. 1910 företog han med statsanslag en resa i Förenta Staterna och Kanada för att studera de utvandrade svenskarnas levnadsförhållanden, som han skildrade i Hur svensk-amerikanerna bo (1912). Han var från 1913 verkställande direktör i AB Svensk jordförmedling, som var en samlande kraft för många lokala egnahemsbolag och syftade till att dels hjälpa svenskar att bygga egna villor (att kolonisera landsbygden), dels att hjälpa svenskamerikaner som ville återvända hem.

Molin kallades 1911 till ledamot av egnahemskommittén och 1912 till ledamot av bostadskommissionen. Han publicerade också skrifterna Svensk egnahemspolitik, några synpunkter och förslag (1909) och Vanhäfd (två upplagor 1911), inlägg i emigrationsfrågan. 

Molin gav uttryck för en uttalad Tysklandsvänlighet under första världskriget bland annat som en av författarna till den omdebatterade Aktivistboken. Hans fortsatt tyskvänliga personliga politiska utveckling under 1920- och 1930-talet har givit honom ett mindre gott eftermäle. Famöst är i sammanhanget hans föredrag inför studentföreningen Heimdal i Uppsala i november 1934, vilket senare återgavs i Svenska Dagbladet, där han bland annat jämställde sina ultrakonservativa och antidemokratiska ideal med den  nazistiska diktaturen:

Adrian Molin skall dock aldrig aktivt ha organiserat sig i någon nazistisk rörelse. Han är begravd på Lidingö kyrkogård.

Se även
Centralförbundet för Socialt Arbete

Källor

 Adrian Molin på Gravar.se

Fotnoter

Vidare läsning 
 

Svenska sociologer
Svenska ämbetsmän under 1900-talet
Personer från Varberg
Gravsatta på Lidingö kyrkogård
Födda 1880
Avlidna 1942
Män
Salar Jung

sir Salar Jung (Mir Turab Ali), född 1829, död i kolera 8 februari 1883, indisk politiker, chefsminister (nawab sahib) från 1853 i vasallstaten Hyderabad och en av de mest anglofila indiska politikerna i Brittiska Indien.

Salar Jung var en begåvad och driftig ämbetsman, och organiserade under sin tid som chefsminister förhållandena i furstestaten, som före hans tid befunnit sig i bedrövligt skick. Under sepoyupproret förhöll sig statsmakten i Hyderabad, mycket tack vare Salar Jung, lojala mot britterna. Hans lojalitet belönades med engelskt adelskap.

Litteratur 
 Memoirs of Sir Salar Jung, redigerade och utgivna av hans privatsekreterare Syed Hossain Bilgrami, 1883.

Källor

Noter 

Indiska politiker under 1800-talet
Män
Födda 1829
Avlidna 1883