kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Adam Clayton

Adam Charles Clayton, född 13 mars 1960 i Chinnor, Oxfordshire, England, basist i U2.

Biografi 
Adam är det förstfödda barnet till Jo och Brian Clayton. Hans syskon heter Sarah Jane (Sindy) respektive Sebastian. 1965 flyttade familjen till Dublin, eftersom fadern fått en anställning hos det irländska flygbolaget Aer Lingus. Inom familjen kallades Adam för Sparky. Han vantrivdes i det strikta irländska skolsystemet och bytte till Mount Temple High School där han började intressera sig för musik. Där träffade han också Bono, The Edge och Larry Mullen Jr (se vidare U2).

Till viss del var det Adam som i början höll U2 vid liv. Detta på grund av att de övriga medlemmarna vid den tiden hade ett religiöst intresse. Adam var också den som ordnade spelningar till bandet och som trodde de kunde bli något stort.

Adams ganska okomplicerade och enkla basspel beror till viss del på att han i början faktiskt inte kunde spela överhuvudtaget. Men det som då lät illa har Adam med åren utvecklat till en egen stil. Vid ett par tillfällen har han också tagit lektioner för att lära sig spela på nya sätt. På två U2-låtar kan man höra Adam sjunga; Endless Deep och Your Blue Room.Utöver U2 har han dessutom arbetat med artister som Little Steven, Robbie Robertson, Daniel Lanois, Maria McKee och Nanci Griffith. 1984 ingick han i Band Aid och 1996 gjorde han tillsammans med Larry Mullen Jr en ny version av ledmotivet till filmen Mission: Impossible.

Privata problem 

Han är den bandmedlem som är mest känd för sin tidigare vilda livsstil. 1984 åkte han fast för rattfylla och 1989 arresterades han i Dublin med cannabisinnehav. Han slapp fängelsestraff genom att donera en större summa till välgörenhet. Före en konsert i Sydney 1993 var han för bakfull för att kunna medverka på scenen. Istället spelade Adams bastekniker Stuart Morgan och det är det enda tillfället som U2 har spelat en konsert utan att ha varit fulltaliga. Efter detta har Adam helt slutat med alkoholen.

Privatliv 

Clayton som genom åren haft ryktet om sig att vara den eviga ungkarlen har haft flera relationer genom åren, bland annat en kortare förlovning med supermodellen Naomi Campbell 1993. På 2000-talet var Clayton tillsammans med Suzanne Smith, en assistent till U2:s före detta manager Paul Mcguinness. De två förlovade sig 2006 men bröt förlovningen året efter och gick skilda vägar. Han hade ett kortare förhållande efter uppbrottet med en icke namngiven fransyska som han enligt rykte skall ha fått en son tillsammans med 2010. Clayton träffade efter det den brasilianska supermodellen Mariana Teixeira De Carvalho som han under stort hemlighetsmakeri gifte sig med 4 september 2013.

Referenser

Noter 

Större delen av den här artikeln är hämtad från den svenska U2-fansidan www.u2.se

Födda 1960
Irländska rockmusiker
Irländska basister
Män
Levande personer
Medlemmar i U2
SdKfz 4

SdKfz 4 Gleissketten-Lastkraftwagen med smeknamn Maultier ("mula") var en tysk halvbandvagn under andra världskriget.

Utveckling 

SdKfz 4 utvecklades ur ett behov av att förbättra rörligheten hos de civila lastbilsmodellerna som man använde för att försörja den tyska armén på östfronten. De ursprungliga lastbilsmodellerna som armén använde hade stora problem i leran och isen på östfronten, och många måste överges. Därför utvecklades halvbandmodifieringar av en rad olika 3 tons lastbilar.

Total tillverkades cirka 22 500 av dessa halvbandslastbilar fram till 1944. Fyra huvudsakliga lastbilsmodeller ändrades. Det var 3t Opel-Blitz Type 3.6-36 S, 3 t Ford V8 Type G 398 TS/V 3000 S, Magirus Type S 3000 och 4.5 t Mercedes-Benz Type L 4500 R. 

De första tre modellerna försågs med en kopia av det brittiska Carden-Loyd bandaggregatet som användes på  Universal Carrier, medan den sista typen försågs med ett bandaggregat från Panzerkampfwagen II.

Egenskaper 
Genom att förse befintliga lastbilsmodeller med ett banddrivet aggregat baktill istället för originalaxeln med vanliga hjul kunde framkomligheten drastiskt förbättras. På fordonet kunde sedan ett raketställ appliceras. Fördelen gentemot en reguljär tanks var framför allt av ekonomisk art. Den var billigare att tillverka och drog mindre drivmedel. SdKfz 4 var trots bandkonverteringen relativt snabb vilket var särskilt viktigt då den var försedd med raketställ eftersom personalen var tvungen att flytta fordonet efter varje salva. Gjorde man inte det var SdKfz 4:an ett lätt byte för fientligt moteld.

Varianter 
SdKfz 4 - Munitionskraftwagen für Nebelwerfer schweres Gleisk LKW Maultier 4,5t
SdKfz 4/1 - 15 cm Panzerwerfer 42 auf Sf (15 cm Panzerwerfer 43?) auf 2t Maultier

Bevarade exemplar 
 På Saumur Tank Museum i Frankrike finns ett bevarat exemplar.
 På Militair - Historical Tankmuseum, Kubinka, Ryssland finns ett bevarat exemplar.

Källor 
 Achtungpanzers informationssida om SdKfz 4
 Wehrmacht-history's informationssida om SdKfz 4
 Wwiivehicles informationssida om SdKfz 4
 Rodens informationssida om SdKfz 4

Externa länkar 
 74 detaljrika foton från ett exemplar på ej namngivet museum
 38 autentiska bilder på Flickr
 Film på YouTube

 

Tyska pansarfordon under andra världskriget
 
Stridsfordon
Sten Svantesson Bielke

Sten Svantesson Bielke, född 1598, död 1638 legat och evangeliska förbundets direktör. Son till friherre Svante Bielke och Elisabet Leijonhufvud.

Hemkommen från flera års utländska resor, under vilka han även besökte många heliga orter i Palestina, och studerade i Tübingen och Leiden utnämndes Sten Bielke 1625 till kammarherre, 1631 till legat och två år senare till generalguvernör i Pommern. Samma år upphöjd till riksråd, utnämndes han 1636 till generallegat i Tyskland och direktor för evangeliska förbundet där. 

Han fick 1629 uppdraget att resa till Tyskland för att inleda förhandlingar med kejsaren. Några sådana kom inte till stånd, men Bielke stannade i Stralsund och sattade här och förstärkte stadens försvar mot Wallensteins anryckande trupper. Han deltog i de många förhandlingar som förekom Gustaf Adolfs övergång till Tyskland. Han kom sedan att bli kvar i Pommern fram till sin död, med undantag för en beskickning till polska riksdagsvalen 1632, trots sin utnämning till riksråd. Bielke arbetade hårt för att hålla kvar hertigen av Pommern, och efter hans död 1637 pommerska regeringen och ständerna i förbundet med Sverige. Han försökte även ivrigt hindra att Brandeburgs arvsanspråk på Pommern erkändes, detta trots att ständerna i Pommern stödde dessa. Han visade här stor sticklighet trots sin tilltagande sjuklighet. Bielke avled under en tid då svenska armén trängts tillbaka till Pommern, och situationen för den Svenska armén i Tyskland såg riktigt mörk ut.

Av sin samtid omtalas han som en lärd och vältalig herre. Att han varit en man av utmärkta egenskaper, framgår tydligt av det stora förtroende Gustav II Adolf satte till hans redbarhet och skicklighet, även konungens yttrande att om Axel Oxenstierna avgick, Sten Bielke vore den enda som skulle kunna fylla hans plats. Död ogift i Stettin den 6 april 1638.

Källor 
 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Noter

Se även 
Bielkeätten

Svenska riksråd under 1600-talet
Sten Svantesson
Män
Födda 1598
Avlidna 1638
Gravsatta i Uppsala domkyrka
Mavrovo

Mavrovo (  ) är en ort i kommunen Mavrovo i Rostuša i nordvästra Nordmakedonien. Orten ligger vid Mavrovosjön och omges av ett bergigt landskap, vilket har gjort den till en turistort. Mavrovo hade 212 invånare vid folkräkningen år 2021.

Av invånarna i Mavrovo är 96,15 % makedonier, 0,96 % albaner och 0,96 % turkar (2021).

Referenser

Externa länkar 

Orter i Mavrovo i Rostusja
Rautaruukki

Rautaruukki Abp var ett finländskt stålföretag med säte i Helsingfors. Det har drygt 3 000 anställda vid stålverket i Brahestad. Rautaruukkis produkter marknadsförs under namnet "Ruukki" (svenska: "bruk").  Företaget hade tillverkningsenheter i Finland, Sverige och Ukraina.

Rautaruukki grundades 1960 av den finländska staten. Företaget delprivatiserades 1994 och staten minskade därefter successivt sin ägarandel till 40 % och lät notera företaget på Helsingforsbörsen.

Rauttaruukki köpte 1986 svenska Fundia med handelstålverk i bland annat Smedjebacken och Boxholm.

Svenska SSAB köpte Rautaruukki 2014, varefter bolaget avlistades från Helsingforsbörsen i november 2014..

Företagets namn lever vidare i namnet på SSAB:s dotterbolag Ruukki Construction, som tillverkar bygg- och konstruktionsprodukter och tjänster i Europa. Den stod 2018 för åtta procent av SSAB-koncernens omsättning.

Av Rautaruukkis tidigare produktionsanläggningar finns inom SSAB kvar stålverket i Brahestad och fabriken för tillverkning av tunnplåt och rör i Tavastehus.

Källor

Noter

Finländska tillverkningsföretag
Finländska ståltillverkare
Stålbyggnadsföretag
Finländska företag med statligt ägande
Sergej Obuchov

Sergej Obuchov, även kallad Obbe, född 29 juni 1974, är en rysk bandyspelare som säsongen 2018-19 spelar i Dynamo Kazan. Han räknas till en av världens bästa bandyspelare genom tiderna. Obuchov har gjort överlägset flest mål i det ryska landslaget, 200 stycken. Förutom flera säsonger i Falu BS har han även spelat i ryska klubbar som HK Vodnik och Dynamo Moskva. Under 2010-talet spelade han minst fyra säsonger i moderklubben Rodina.

Han vann skytteligan år 2001 och blev samma år utsedd till årets man i svensk bandy. Motiveringen löd: För första gången sedan utnämningen Årets Man infördes 1964 går utmärkelsen till en utländsk spelare. Sergei Obuhov från Ryssland är dessutom den första utlänningen som vinner skytteligan. Inte nog med det: han gjorde 63 mål i allsvenskan/elitserien, ett mål mer än Jonas Claessons tidigare rekord. Få spelare genom åren har som Obbe dominerat svenska bandyisar under den gångna säsongen. Hans kraftfulla skridskoåkning och målfarlighet har gjort honom till en isbrytare för rysk bandy i Sverige. Fortfarande (2019) är han den enda utländska spelare som har vunnit utmärkelsen.

Referenser

Externa länkar 
Bandysidan

Födda 1974
Ryska bandyspelare
Män
Levande personer
Personer från Kirov
Spelare i Falu BS BK
Sten Nilsson Bielke

Sten Nilsson Bielke den yngre, född 8 augusti 1624 på Åbo slott, död 8 september 1684 i Stockholm, var en svensk friherre, amiral och riksskattmästare.

Biografi
Föräldrar var presidenten i Åbo hovrätt samt landshövdingen över Finland friherre Nils Bielke och friherrinnan Ingeborg Oxenstierna af Eka och Lindö. 

Bielke tjänstgjorde till en början inom flottan och befordrades 1657 till amiral. Han utnämndes till riksråd 1657 och användes i flera beskickningar, bland annat som sändebud vid fredsunderhandlingarna i Roskilde 1658 och Köpenhamn 1660, och vid förnyandet av förbundet mellan Sverige och Frankrike 1672. Under förmyndarreregeringen utsågs han till president i reduktionskollegium 1663–1668. Han utnämndes 1672 till riksskattmästare, 1673 till  lagman i Söderfinne lagsaga och slutligen 1680 till president i bergskollegium och statskontoret.

Bielke stod i gunst hos Karl XI, inte bara för sina egenskaper som ämbetsman, utan även för sina politiska vyer, som på det närmaste överensstämde med kungens, särskilt i bådas motvilja för Frankrike. Efter sin systerson Clas Tott ägde Bielke godset Ekolsund. Godset indrogs vid reduktionen och Bielke tvingades, för att kunna bibehålla det, sälja sin ytterst dyrbara boksamling, vilken införlivades med kungliga biblioteket.

Han dog »utmattad mindre af ålder än af arbete och bekymmer» den 8 september 1684.

Gift 1) 1655 med Brita Rosladin (1626–15 februari 1675), som var dotter till Fritz Petrovitj Rosladin och Christina Posse. I detta äktenskap blev han far till Ture Stensson Bielke. 

Brita Rosladin ansågs av sin samtid ha ett så stort inflytande över sin man att han, enligt italienaren Lorenzo Magalotti, inte lämnades mycket att säga till om ens i sitt eget hem. Hon ska ha styrt familjens ekonomi och ansågs ha ett mycket stort inflytande över politiken, och enligt samtiden anlitades hon flitigt och vanligen med framgång av supplikanter: Österrikes sändebud von Sternberg rapporterade bland annat att det enda man behövde göra för att utverka något av riksskattmästare Bielke var att muta hans hustru (1673) Det saknas konkreta beskrivningar av vad hon åstadkom och vilka hon hjälpte fram, men år 1674 agerade både hon och Maria Eufrosyne av Pfalz för en tjänst åt Catharina Wallenstedts make. Hon avled enligt danske sändebudet Kristoffer Lindelou av ett slaganfall under ett inbrott.  

Gift 2) 1676 med friherrinnan Märta Sparre (1648–1703), dotter till landshövdingen Svante Larsson Sparre

Se även
 Bielkeätten

Källor

Externa länkar

Svenska amiraler
Lagmän i Finland
Lagmän i Västmanlands och Dalarnas lagsaga
Svenska friherrar
Deltagare i tåget över Bält
Svenska militärer under 1600-talet
Personer under stormaktstiden
Sten Nilsson Bielke
Personer från Åbo
Personer i Finland under 1600-talet
Gravsatta i Riddarholmskyrkan
Födda 1624
Avlidna 1684
Män
Boulton Paul Defiant

Boulton Paul Defiant var ett tvåsitsigt brittiskt tungt jaktflygplan som byggdes av Boulton Paul Aircraft Ltd. Flygplanet kallades informellt "Daffy" av sina piloter.

Under 1930-talet utvecklades en entusiasm för jaktplan med kulsprutetorn varvid de fasta framåtriktade kulsprutorna ersattes med ett vridbart torn med flera vapen. De två främsta argumenten för konstruktionen var: 

 att den minskade pilotens arbetsbelastning och 
 den åstadkom ett avsevärt större skjutfält. 

Det brittiska svaret på idén var Defiant, som tillfördes förband i december 1939. 

När planet i maj 1940 hamnade i luftstrid under Slaget om Storbritannien var flygplanstypen till att börja med förhållandevis framgångsrik som ett resultat av nyheten. Tyska piloter lärde sig snart hur de skulle utnyttja sin större snabbhet och lättrörlighet och anföll Defiant framifrån och underifrån dit planets kulsprutor inte kunde riktas. 

Defiant flyttades därför till nattjaktuppdrag och senare degraderades den till målbogserare. Sammanlagt tillverkades 1 073 Defiant.

Externa länkar 

Brittiska jaktflygplan
Brittiska stridsflygplan under andra världskriget
Defiant
Lagrum

Lagrum är specifika avsnitt av den skrivna rätten som skall tillämpas för en given frågeställning. Lagrummet kan vara stort eller litet beroende på frågeställningens avgränsning. För ett enkelt domslut kan lagrummet vara en enstaka paragraf medan lagrummet för en myndighets verksamhet kan sträcka sig över flera författningssamlingar.

Sverige 
Vid normkonflikter mellan olika lagtexter kan lagrummet definieras då enligt lagvalsprinciper så att speciallag gäller framför allmän lag och högre författning gäller framför lägre.

Se även 
 Lagrummet.se, gemensam webbplats för den offentliga förvaltningens rättsinformation.

Referenser

Externa länkar 
 Lagrumshänvisningar på Lagen.nu

Juridiska termer
Rigadon

Rigadon eller  Rigaudon  är en fransk figurdans lånad från Provence i Frankrike, som påstås ha stiliserats av dansmästaren Rigaud från Marseille 1485. Genom den engelska dansmästaren Isaac blev dansen åter populär på 1700-talet. Dansen dansas på stället av ett par utan att de rör vid varandra. En bit text lyder:

”And Isaac's Rigadoon shall live as long
As Raphael's painting, or as Virgil's song.”

Rigadonen går i snabb 2/4-takt.

Ordet "rigaudon" är av oklart ursprung, möjligen kommer det just från ovan nämnde dansmästare Rigaud.

Se även
Passapied
Bourée
Farandole

Referenser

Externa länkar
StreetSwing.com – Rigadon

Renässansdanser
Aleksej Nikolajevitj

Aleksej Nikolajevitj Romanov (ryska: Царевич Алексей Николаевич), född 12 augusti 1904 i Peterhof, död 17 juli 1918 i Jekaterinburg, var den siste storfursten och arvprinsen (ryska tsarevitj) av Ryssland. Han var son till tsar Nikolaj II Alexandrovitj och tsaritsa Alexandra av Hessen. Han mördades av bolsjevikerna 1918. Syskon var Olga, Tatiana, Maria och Anastasia.

Biografi 
Aleksej led svårt av blödarsjuka. På grund av föräldrarnas förhoppningar om bot av Aleksejs sjukdom hamnade tsaren och särskilt tsaritsan under inflytande av munken Grigorij Rasputin. Aleksej blev mördad, tillsammans med sin familj, 1918. Berättelser från personer som närvarade vid avrättningen beskriver händelseförloppet:

Tsaren sköts först, med fyra eller fem kulor rakt i hjärtat. Aleksej sköts bland de sista; han låg i en blodpöl på golvet och andades fortfarande då han mördades med två skott i bakhuvudet. Efter morden styckades och frättes kropparna upp med hjälp av svavelsyra. Efteråt kördes liken ut i ödemarken och dumpades i en tidigare förberedd grav.

År 1989 påträffades och 1991 identifierades tsarfamiljens kvarlevor; dock fanns inte alla medlemmar av familjen med bland kvarlevorna. Aleksejs kvarlevor påträffades och identifierades först 2008 tillsammans med systerns, Anastasia.

Aleksej martyrförklarades år 2000 av Rysk-ortodoxa kyrkan.

Anfäder

Se även 
Avrättningen av tsarfamiljen

Källor

Webbkällor

Tryckta källor

Externa länkar 

Födda 1904
Avlidna 1918
Romanov
Kungligheter som blivit mördade
Män
Avlidna i barndomen
Personer från Sankt Petersburg
Ryska storfurstar
Mottagare av Sankt Andreas orden
Riddare och kommendör av Kungl. Maj:ts Orden
Mottagare av Serafimerorden
Storkorset av Hederslegionen
Personer under ryska revolutionen
Tronföljare som aldrig tillträdde
Personer som blivit mördade i Ryssland
481



Händelser

Okänt datum 
 Vid Childerik I:s död efterträds han som kung över de saliska frankerna av sin son Klodvig I (detta eller nästa år).
 De koreanska kungarikena Baekje, Silla och Daegaya går i allians mot Goguryeo.

Födda

Avlidna 
 Theoderik Strabo, ostrogotisk hövding
 Childerik I, kung över de saliska frankerna sedan omkring 457 eller 458 (död omkring detta eller nästa år)

Externa länkar
Sten Carl Bielke

Sten Carl Bielke, född 14 mars 1709 i Stockholm, död 13 juli 1753, var en svensk friherre, ämbetsman, vetenskapsman och riksdagsman.

Biografi
Bielke var son till landshövdingen, friherre Ture Stensson Bielke och Ursula Kristina Törne; modern var av samma släkt som bland annat Törnstjerna och Törnflycht och härstammade från Hising och Bureätten.

Efter fadern, som Bielke förlorade vid nio års ålder, mottog han ett arv mera rikt på ärofulla minnen än på gods och pengar. Han fick dock genom anförvanter en omsorgsfull uppfostran, vartill enligt tidens sed hörde en utländsk resa, varefter han anställdes som amanuens vid kungliga biblioteket. Sedan han blivit förbigången till bibliotekariebefattningen, mottog han i stället 1737 fullmakt som assessor i Åbo hovrätt. Han befordrades vidare 1740 till hovrättsråd och fick 1746 vice presidents fullmakt.

Bielke deltog för övrigt i det politiska livet och var en av mösspartiets dugligaste män.

Ledig tid använde han till studier, i synnerhet i naturvetenskaperna, i vilka han för sin tid hade ovanliga insikter. Ibland vistades han på sina gods i Sverige: Funbo Lövsta, Väsby i Almunge och Stenby på Adelsön, som genom honom förvandlades till verkliga mönsteregendomar.

Bielke var god vän med Carl von Linné och Linnés lärjunge Pehr Kalm (vars skolgång Bielke bekostade), och stöttare av deras beskrivningar och systematik av växter. Han bidrog också till dess insamlande, och bara från S:t Petersburg tog han med sig 600 fröer hem, vilka han fått av Linnés argaste motståndare, J. E. Siegesbeck, som 1737 hade publicerat en häftig kritik av Linnés sexualsystem.

Tillsammans med Linné tillhörde han en av de sex grundarna av vetenskapsakademien 1739 och riktade akademiens handlingar med flera värdefulla uppsatser om rön i lanthushållningen.

Han gifte sig första gången 1741 med sin kusin friherrinnan Hedvig Maria Brauner och fick med henne ett barn, Johan Ture Bielke (1742–1792), konspiratör till mordet på Gustav III. 1746 gifte han om sig med Eleonora von Mentzer, med vilken han fick fyra döttrar varav en gifte sig, med greve Göran Posse.

Se även
 Bielkeätten
 Vetenskapsakademien

Källor
 Gabriel Anrep, Svenska adelns Ättar-taflor

Noter

Vidare läsning

Externa länkar
 Historien kring ett Linnéark

Svenska friherrar
Ridderskapet och adelns riksdagsledamöter
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Mösspartiet
Sten Carl Bielke
Ämbetsmän från Stockholm
Politiker från Stockholm
Bureätten
Födda 1709
Avlidna 1753
Män
Prästmon

Prästmon är en småort i Torsåkers socken i Kramfors kommun, Västernorrlands län.  

Orten ligger nära kyrkbyn Torsåker, Kramfors kommun och uppstod som stationsort där järnvägsstationen fick detta namn. I Hola by nära Torsåkers kyrka och nu en del av tätorten startades Hola folkhögskola 1896, i en byggnad som hade varit tingshus för Boteå tingslag.

Prästbäcken var namnet på ångbåtsbryggan vid Ångermanälven, trafikerad till 1939.

Vid Prästmon ligger resterna av Styresholms borg. I Prästmons närhet finns även flygplatsen Höga Kusten Airport.

Befolkningsutveckling

Personer från orten

 Erik Beckman bodde en tid i Prästmon och arbetade då som lärare på Hola folkhögskola. Erik Beckman började utge litterära verk under sin tid på skolan, först diktsamlingen Farstu. 

 Åsa Beckman växte upp i Prästmon. Hon är idag biträdande kulturchef på Dagens Nyheter och skriver i Nyhetskrönikan ibland om livet i Prästmon.

Noter 

Orter i Kramfors kommun
Småorter i Sverige
Tidigare tätorter i Sverige
Diakoni

Diakoni är ett från början grekiskt ord som betyder "tjänst" och används främst som begrepp inom den kristna kyrkan. Nationalencyklopedin beskriver diakoni som "kyrkans sociala ansvarstagande på olika områden". I Socialtjänstkommitténs kartläggning av det frivilliga sociala arbetet i Sverige definieras diakoni som "en verksamhet som i intention och handling har en primär välfärdsinriktning och som sker med anknytning till kyrklig huvudman" (SOU 1993:82, s. 61). 
Sveriges kristna råd formulerar (2014) sin diakonibeskrivning som följer: ”Diakoni är medmänsklig omsorg, grundad i Kristi kärlek, uttryckt i kyrkans liv, och vill genom barmhärtighet och solidaritet möta människor i utsatta livssituationer.”

Diakonalt arbete innebär bland annat att anställda och frivilliga medarbetare möter människor i olika utsatta situationer. Diakoni kan vara att ge stöd åt personer som utsatts för fysiskt eller psykiskt våld, eller är sjuka eller ensamma. Framför allt i anslutning till olika kristna klosterordnar har i främst äldre tider diakonalt arbete utförts med vård av sjuka och nödlidande och upprättande av hospital och andra hjälpinrättningar i kyrklig närhet.

En kyrklig diakoni återupprättades i de lutherska kyrkorna under 1800-talet som en frivillig rörelse med kvinnliga diakonissor vid särskilda moderhus (I Sverige: Ersta diakoni, Samariterhemmet, Vårsta diakoni och Bräcke diakoni) samt manliga diakoner (Stora Sköndal). I Svenska kyrkan har diakonin på senare tid knutits starkare till stiften.

Diakoni i Svenska kyrkan 
Vid mitten av 1800-talet instiftades utbildningar för diakonissor i Sverige. Dessa utbildningar var inom vårdsektorn och har utvecklats vidare till det som i dag är sjuksköterskeutbildningen. Genom reviderad lagstiftning skedde under 1960-talet en förändring i diakonernas arbetsbeskrivning och yrket fick en mer socialt vårdande karaktär. I samband med detta tillkom Diakoninämnden som ett stöd för kyrkans församlingar i deras diakonala arbete.  En stor förändring kom år 1942 då en vigning för diakoner och diakonissor skrevs in i kyrkohandboken. Därmed erkändes diakonämbetet som vigningstjänst i den svenska kyrkan. Det innebar att kvinnor för första gången kunde vigas till kyrklig tjänst i Sverige. 

Svenska kyrkan beskriver det diakonala arbetet på sin hemsida: "Det övergripande uppdraget i Svenska kyrkans diakonala verksamheter är att utifrån kristen tro vara med och skapa ett gott samhälle."Diakonin är inte ett uppdrag enbart ämnat åt den som är vigd till diakon utan ett uppdrag till alla kristna. Diakonen har dock ett särskilt ansvar för det diakonala arbetet och viger sitt liv till det diakonala uppdraget i de vigningslöften som diakoner avger vid sin vigning.

Svenska diakoni-institutioner 
 Ersta diakoni i Stockholm
 Samariterhemmet i Uppsala
 Vårsta diakoni i Härnösand
 Bräcke diakoni i Göteborg
 Stora Sköndal i Stockholm

Diakonianstalter i övriga Norden (urval) 
 Diakonissestiftelsen i Köpenhamn
 Diakonhjemmet i Oslo

Källor 

 
Svenska kyrkan