kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Bortom apornas planet

Bortom apornas planet () är en amerikansk science fiction-film från 1970 i regi av Ted Post. I huvudrollerna ses James Franciscus, Kim Hunter, Maurice Evans, Linda Harrison och Charlton Heston. Filmen hade biopremiär i USA den 26 maj 1970. Den är den första uppföljaren till Apornas planet från 1968.

Handling 
En räddningsexpedition har sänts ut för att hjälpa expeditionen från den första filmen. De kraschar på framtidsplaneten och endast en ur besättningen överlever, Brent (James Franciscus). Tillsammans med Nova (Linda Harrison) beger han sig för att hitta Taylor (Charlton Heston), som har försvunnit i den förbjudna zonen. Samtidigt förbereder aporna en invasion av den förbjudna zonen, som bebos av muterade människor med telepatiska krafter.

Rollista 

 James Franciscus – Brent
 David Watson – Cornelius
 Kim Hunter – Zira
 Maurice Evans – Dr. Zaius
 Linda Harrison – Nova
 Paul Richards – Mendez
 Natalie Trundy – Albina
 Jeff Corey – Caspay
 Gregory Sierra – Verger
 Victor Buono – Adiposo 
 Don Pedro Colley – Ongaro 
 James Gregory – General Ursus
 Charlton Heston – Taylor
 Tod Andrews – Skipper
 Thomas Gomez – Minister
 Paul Frees – berättarröst i slutet av filmen (ej krediterad)

Övriga filmer i serien 
Apornas planet (1968)
Flykten från apornas planet (1971)
Erövringen av apornas planet (1972)
Slaget om apornas planet (1973)

Källor

Fotnoter

Externa länkar 
 
 
 
 

Amerikanska filmer 1970
Amerikanska science fiction-actionfilmer
Tidsresor på film
New York på film
Amerikanska uppföljarfilmer
Filmer från Twentieth Century Fox
Märta Dorff

Märta Kristina Charlotta Dorff, född 10 juni 1909 i Stockholm, död 6 oktober 1990 i Bromma, var en svensk skådespelare.

Biografi
Dorff studerade först vid Franska skolan och därefter på Dramatens elevskola 1928–1931. Under studietiden gjorde hon 1930 sin scendebut i rollen som Hermia i En midsommarnattsdröm på Kungliga Operan i Stockholm. Därefter engagerades hon först en kortare tid vid Dramaten och därefter vid Helsingborgs stadsteater 1932–1938 och Göteborgs Stadsteater. I samband med giftermålet med Hans Gedda kom hon att flytta till Trelleborg 1944, men flyttade 1946 tillbaka till Stockholm. Från och med 1960 var hon verksam vid Stockholms Stadsteater. Hon var även engagerad vid Riksteatern och TV-teatern.

Förutom teatern var Dorff verksam som skådespelare i TV och på film. Debuten skedde i Per-Axel Branners Ungdom av idag (1935). Hon har gjort sig känd i vardagliga, moderliga roller, ofta ur lägre samhällsklasser som till exempel Kristin i Fröken Julie (1951). Hennes sista roll blev i TV-serien Destination Nordsjön (1990).

Dorff gifte sig 1944 i Göteborg med civilekonomen Hans Gedda (1912–1987). De är begravda på Bromma kyrkogård i Stockholms län.

Filmografi 

 

 

 

 
 

1963 – Ett drömspel (TV)

Teater

Roller (ej komplett)

Radioteater

Roller

Referenser

Noter

Källor 
 
 Östgötateaterns arkiv

Externa länkar 
 
 
 Märta Dorff på Malmö stadsteater 
 

Födda 1909
Avlidna 1990
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska scenskådespelare
Skådespelare från Stockholm
Brommabor
Gravsatta på Bromma kyrkogård
Kvinnor
Claes Esphagen

Claes Arvid Esphagen, född 5 oktober 1923 i Lysekil, död 15 augusti 2007 i Norrköping, var en svensk skådespelare.

Biografi 
Esphagen var bohuslänning med skånskt påbrå från Esphult. Han har spelat i en mängd teateruppsättningar i Sverige och Finland. Han avancerade till scenchef på Intiman i Stockholm under Lorens Marmstedts och Alf Jörgensens regim. Efter nio år som scenchef återvände han till skådespelaryrket. 

Esphagen var engagerad hos Nils Poppe på Fredriksdalsteatern 1968 till 1970. Nils Poppe hade han tidigare arbetat med i filmerna Dansa min docka 1955 och Sten Stensson kommer tillbaka 1963. Han var anställd vid Östgötateatern under åren 1970-1984 och spelade revy med Tjadden Hällström under 1990-talet.

Han har medverkat i TV-produktioner bland annat Ett köpmanshus i skärgården och Fiendens fiende. Esphagen är gravsatt i minneslunden på Katarina kyrkogård i Stockholm.

Filmografi

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser

Noter

Källor 
 Östgötateaterns arkiv

Svenska skådespelare
Personer från Lysekil
Gravsatta på Katarina kyrkogård
Födda 1923
Avlidna 2007
Män
Löfberg

Löfberg är ett svenskt efternamn.

Släkter Löfberg
Löfberg från Öland: Anders Löfberg (1646–1711), lantjägare på Öland. Källa: Öländska personminnen (1942), pl. VII. Vapensköld: En jägare till häst jagande en hjort och bakom hjorten två uppväxande rosor, allt på mark.
Löfberg från Östergötland: Bland förfäderna ingår Olof Löfberg(1689–1772), kronolänsman, samt Olof Löfberg(1726–1798), bruksinspektor. Sedan sex generationer tillbaka är släkten bosatt i Stockholm, där man intagit en framträdande roll i näringslivet.
 Harald Olof Löfberg (1868–1924), direktör för Harald Löfberg AB
 Sten Harald Löfberg (1902–1994), generalkonsul, direktör för AB Eaglas
 Anders Löfberg,(f. 1938)son till Sten Harald, bergsingenjör, direktör för Fondmetall AB
Löfberg från Ystad: Se här Robert Hembergs "Ystad-släkterna Grönwall och Löfberg" (1954)
Löfberg från Bro, Värmland: 
Anders Löfberg (direktör) (1877–1950), direktör för kafferosteriet Löfbergs Lila 1927–1944, då under bolagsnamnet AB Anders Löfberg.
Åke Löfberg (f. 1915), (son till Anders Löfberg) 1945-1976 direktör för Löfbergs Lila.
Anders Löfberg (f. 1944), 1976 direktör för Löfbergs Lila.
Löfberg, från Uppland. Tidigare 'Leufberg', med etymologisk koppling till Leufsta bruk.

Personer med efternamnet Löfberg
 Anders Löfberg (född 1959), militär
 Anders Löfberg (född 1977), spelman
 Anders Löfberg (1877–1950), företagare
 Bengt Löfberg, spelman
 Bertil Löfberg, politiker
 Christofer Löfberg, ishockeyspelare
 Jan Löfberg, docent
 Johan Löfberg, kronolänsman och riksdagsman
 Lars Löfberg, militär
 Ninni Löfberg, skådespelare
 Otto Löfberg (1881–1954), kirurg
 Per Löfberg, skådespelare

Se även 
 Löfbergs Lila

Svenska efternamn
Exportkreditnämnden

Exportkreditnämnden (EKN) är en myndighet som främjar svensk export genom att ställa ut olika former av statliga garantier till skydd för utebliven betalning eller andra former av kontraktsbrott. Myndigheten inrättades 1933, men fick en generaldirektör först 1979. EKN:s verksamhetsområde är globalt, men huvudmarknaderna ligger utanför OECD-länderna. Myndigheten har sitt huvudkontor på Kungsgatan 36 i Stockholm men har även kontor i Göteborg  och Malmö.

I samband med coronakrisen 2019-2020 ökade efterfrågan på EKNs garantier kraftigt och maxtaket för garantin höjdes med 50 miljarder SEK till totalt 500 miljarder SEK.

Generaldirektörer och chefer sedan 1979
1979–1985: Axel Wallén
1985–1996: Ragnar Sohlman
1996–1998: Kjell Larsson
1999–2006: Olof Rydh
2007– 2016: Karin Apelman
2016- Anna-Karin Jatko

Referenser

Externa länkar
Officiell webbplats

Myndigheter under Utrikesdepartementet
Svenska statliga myndigheter bildade 1933
Grand Slam (golf)

Den här artikeln handlar Grand Slam som företeelse inom golf. En annan innebörd är tävlingen PGA Grand Slam of Golf.

Grand Slam innebär i golf att en enskild spelare vinner de fyra största turneringarna under ett och samma år, de så kallade majortävlingarna. På herrsidan har detta bara inträffat en gång, 1930, när Bobby Jones vann British Amateur, British Open, US Open och US Amateur (numera ingår US Masters och amerikanska PGA Championships i Golfens Grand Slam i stället för de båda amatörmästerskapen).

På damsidan har det hänt två gånger, dock inte på ett sätt som motsvarar dagens förutsättningar. 1950 vann Babe Zaharias Grand Slam då det bara fanns tre majortävlingar och 1974 vann Sandra Haynie då det bara fanns två majortävlingar.

Grand Slam som företeelse ger, förutom ära och berömmelse, inga övriga priser. De fyra största golftävlingarna på såväl herr- som damsida brukar betecknas som majors eller mer sällan Grand Slam-turneringar. 

Majors på herrsidan:
The Masters Tournament
US Open
The Open Championship (= British Open)
PGA Championship

Majors på damsidan;
Kraft Nabisco Championship (tidigare Nabisco Dinah Shore)
U.S. Women's Open
LPGA Championship
Weetabix Women's British Open
Evian Championship

Career Grand Slam innebär att en spelare vinner fyra olika majors under sin karriär, dock inte nödvändigtvis under ett och samma år och inte i en följd.

Tiger Slam innebär att en spelare vinner fyra majors i rad men inte under samma år. Uttrycket skapades när Tiger Woods vann US Open, The Open och PGA Championship år 2000 och The Masters 2001. Han blev därmed den förste spelare som vunnit alla nuvarande majors i följd.

Little Slam innebär att en spelare vinner amatörtävlingarna US Amateur och British Amateur under ett och samma år. Namnet skapades då Lawson Little vann de båda tävlingarna 1934, trots att Harold Hilton och Bobby Jones hade gjort det tidigare.

Se även
Majors

Golftävlingar
Golftermer
Hedesunda IF

Hedesunda IF är en idrottsförening i Hedesunda, Gävle kommun. Föreningen bildades 1904 och driver bland annat fotboll, ishockey, orientering, skidsport och friidrott. Hedesunda IF vann 1957 sensationellt lagtävlingen i Vasaloppet genom trion Evert Nordin, Ture Larsson och Alex Jönsson.

Externa länkar
https://web.archive.org/web/20170924041448/http://hifhockey.se/
Power (butikskedja)

Power är en detaljhandelskedja för hemelektronik ägd av Norska Expert ASA. Bolaget har 29 stycken varuhus belägna i Sverige. Dessa tog Power över när Media Markt valde att lämna Sverige.

Historia 
Varumärket Powers historia sträcker sig tillbaka till slutet av 1900-talet. År 1980, när tre entreprenörer grundade City Stormarknad i Stockholm. Under 2001 hade det vuxit till en rikstäckande kedja med butiker över hela Sverige. Under 1990-talet köptes kedjan av KF (Kooperativa Förbundet) och fick senare namnet Power i början av 2000-talet. Expert Sverige AB gick i konkurs 2012. 

POWER grundades återigen som ett företag etablerat i Danmark år 2015 och har sedan dess utvecklat sig till en betydande aktör inom elektronikmarknaden i Norden. Företaget har expanderat till olika nordiska länder, inklusive Finland, Sverige och Norge, och har integrerat e-handel i sin verksamhet sedan 2017.

År 2023 tog de över 29 varuhus i Sverige som tidigare drevs av Media Markt.

Källor

Externa länkar 
  

Ej längre existerande svenska företag
Svenska hemelektronikföretag
Svenska butikskedjor
Företag upplösta 2006
Super Mario Bros. 3

Super Mario Bros. 3 är ett TV-spel utvecklat av Nintendo som släpptes till Nintendo Entertainment System i Japan den 23 oktober 1988 och blev en stor försäljningsframgång över hela världen. Spelet producerades av Marios skapare Shigeru Miyamoto. Spelet är ofta sett som ett av de bästa till Nintendo Entertainment System.

Handling 
Bowser, med hjälp av sina släktingar, kallade Koopalings, har tagit över Mushroom World och förvandlat kungarna i kungadömena till olika varelser. Princess Toadstool sände Mario och Luigi för att ta tillbaka kungadömena från Bowser och förvandla tillbaka kungarna till människor igen. Samtidigt som Mario och Luigi var ute på sitt äventyr passade Bowser på att kidnappa Princess Toadstool och föra henne till sitt slott i Dark Land.

Spelet 
Spelet innehåller åtta världar (nio i Game Boy Advance-versionen) som Mario och Luigi måste ta sig igenom. Alla världar slutar med en kamp mot en Koopaling ombord på ett Airship (luftskepp) för att kunna ta tillbaka kungarikets kungs Magic Scepter (magisk spira) och förvandla honom till människa igen.

Till skillnad från Super Mario Bros. har fler Power-Ups tillkommit. Förutom Super Mario, Fire Mario och Invincible Mario, finns även Racoon Mario, P-Wing, Hammer Mario, Frog Mario, Tanooki Mario och Kuribo Mario (se nedan). Många nya fiender introducerades, som till exempel Boo (kallades Boo Diddley i Super Mario Bros. 3), Chain Chomp, Boomerang Bro. och Dry Bones.

Power-Ups

Tvåspelarläge 
Det finns även ett läge där två spelare kan spela. Först spelar den första spelaren en bana och om han/hon klarar banan eller förlorar ett liv, är det den andras tur. Om den spelaren väljer samma bana som den andra redan har spelat på, möts de båda på en bana liknande Mario Bros..

Nyutgivningar och remakes 
Spelet släpptes senare i Super Mario All-Stars till Super Nintendo Entertainment System, tillsammans med Super Mario Bros., Super Mario Bros. 2 och Super Mario Bros.: The Lost Levels. Alla spelen fick då förbättrad grafik, musik och ljudeffekter.

Spelet släpptes även till Game Boy Advance under namnet Super Mario Advance 4: Super Mario Bros. 3. Spelet hade ungefär samma grafik och ljud som Super Mario All-Stars-versionen. Om spelaren har en e-Reader finns det även speciella kort till spelet som låser upp fler föremål och banor, som inte finns i originalet.

2016 fanns spelet med på Nintendo Classic Mini.

Se även
The Adventures of Super Mario Bros. 3 (TV-serie)

Källor

Fotnoter

Externa länkar

Super Mario Bros. 3 på Super Mario Wiki 

Datorspel 1988
Mario-spel
NES-spel
Super NES-spel
Game Boy Advance-spel
Virtual Console-spel till Wii
Virtual Console-spel till Nintendo 3DS
Virtual Console-spel till Wii U
Nintendo Switch Online-spel
Plattformsspel
Spel med enspelarläge och flerspelarläge
Uppföljarspel
Datorspel utvecklade i Japan
Daniel Hansson

Klas-Göran Daniel Hansson, född 23 mars 1977 i Kungälv, död 27 mars 2018, var en svensk nynazist som dömdes till åtta års fängelse för mordet på John Hron 1995.

Biografi 
Hansson växte upp i Kode och visade tidigt tecken på aggressivitet och svårigheter att anpassa sig i skolan. I tredje klass misshandlade han en skolkamrat, och genomgick under mellanstadiet en läkarundersökning på grund av sin aggressivitet och sina skrivproblem. Han lämnade skolan vid 14 års ålder efter sjunde klass. 

Vid denna tid fanns flera engagerade unga nazister i Kungälv som spred propaganda med flygblad, tidningar och möten, och en grupp bildades kring Hansson som distribuerade vit makt-musik, romantiserade det militära och brukade ta tältet och åka ut i fält. Han blev 1994–1995 straffad två gånger för olaga vapeninnehav och omhändertagen tre gånger för fylleri. Han använde ofta alkohol, och blev i samband med detta lätt okontrollerad och aggressiv. 

Vid tidpunkten för mordet på John Hron var Hansson kraftigt berusad och sade sig ha fragmentariska minnesbilder av händelseförloppet. Han åtalades för mord och genomgick en rättspsykiatrisk utredning som påvisade att han hade grava alkoholproblem, och att både det aktuella och tidigare begångna brott var alkoholrelaterade. Utredningen nämnde också en bristande förmåga till empati. Han dömdes i tingsrätten till sex års fängelse för mord, ett straff som hovrätten i juni 1996 skärpte till åtta års fängelse. 

Under fängelsetiden blev Hansson 1996 en av grundarna av Ariska brödraskapet, en organisation för personer som begått "ett nationellt sinnat brott". År 1999 uppgavs han under sin tid i fängelse medverka i den nynazistiska tidningen Info-14, men uttryckte år 2000 att han inte längre var speciellt aktiv. 

Hansson frigavs villkorligt år 2000 och höll sig inledningsvis nykter, men kom senare att dricka och begå ett våldsbrott som gav honom ett års fängelse. Han berättade 2009 att han efter detta nya fängelsestraff sökte läkarhjälp och fick antabus som stöd för att hålla sig nykter. 

Hansson avled 2018 i en ålder av 41 år.

Källor

Födda 1977
Personer inom svensk nazism
Svenska mördare
Män
Avlidna 2018
Personer från Kungälv
Hasans vänner

Hasans Vänner (fullständigt namn: Hasans Vänner mot våld och rasism) grundades den 11 mars 1992 i Hägersten utanför Stockholm och upphörde 2003. Föreningen bildades som en reaktion på Lasermannens attacker mot invandrare och utvecklades till en antifascistisk organisation med bred verksamhet. Hasans Vänner bidrog till att Nätverket Mot Rasism kunde startas 1996. Under åren 1992−1999 arrangerade Hasans Vänner "Gränslösa", en musikfestival mot rasism.

Ej längre existerande organisationer i Sverige
Organisationer bildade 1992
Organisationer upplösta 2003
Antifascism
Antirasism i Sverige
Arbetsmarknadsverket

Arbetsmarknadsverket (AMV) var en svensk statlig myndighet som lades ner 1 januari 2008. Verket omfattade Arbetsmarknadsstyrelsen (Ams) och de tjugo numera nedlagda länsarbetsnämnderna. I länsarbetsnämnderna ingick sammanlagt cirka 325 lokala kontor, arbetsförmedlingar samt ett antal Arbetsmarknadsinstitut (Ami) som främst arbetade med yrkesvägledning och funktionshindrades möjligheter att få arbete.

Verkets uppgifter togs 1 januari 2008 över av den då nybildade myndigheten Arbetsförmedlingen.

Ej längre existerande svenska statliga myndigheter
Svenska statliga myndigheter bildade okänt årtal
Svenska statliga myndigheter upplösta 2007
Arbetsmarknadsstyrelsen

Arbetsmarknadsstyrelsen (Ams) var från 1948 till 2007 en svensk chefs- och förvaltningsmyndighet som hade det övergripande ansvaret för det förutvarande Arbetsmarknadsverket. Arbetsmarknadsstyrelsen var den myndighet som ansvarade för de olika insatserna i arbetsmarknadspolitiken. Den regionala myndighetsnivån bestod av de tidigare 20 länsarbetsnämnderna med 325 arbetsförmedlingar och arbetslivstjänster. Det var genom dessa som arbetsmarknadsinsatserna (bland andra arbetslivsutveckling (ALU), utbildningsvikariat, arbetsmarknadsutbildning (A-utb), ungdomspraktik, inskolningsplatser, beredskapsarbete och rekryteringsstöd) genomfördes.

Arbetsmarknadsstyrelsens uppdrag bestod huvudsakligen i att svara för den nationella arbetsmarknadspolitiken, sätta upp mål för denna, fördela budget och sköta om en hel del administrativa tjänster. Bland de senare återfinns upphandlingsverksamheten inom enheten Affärsstöd som förvaltade ett tiotal ramavtal som användes inom det egna verket, samt tre ramavtal som ingick i den statliga inköpssamordningen. AMS Affärsstöd svarade också för ett stort antal enskilda upphandlingar, främst inom tjänstesektorn, för verkets andra enheter. Därtill bedrevs resebyråverksamhet inom AMV Resor i Östersund och arkivdeponering i Söderhamn.

Den 1 januari 2008 övertogs Arbetsmarknadsstyrelsens, Arbetsmarknadsverkets och länsarbetsnämndernas uppgifter av den nyinrättade myndigheten Arbetsförmedlingen.

Arbetsmarknadsstyrelsen i media
I en granskningsrapport anmärkte Riksrevisionen 2006 på den offentliga arbetsförmedlingen för vad revisorerna fann vara dess låga effektivitet i att förmedla lediga arbeten. Revisionen bedömde att Arbetsmarknadsstyrelsen bland annat borde utvärdera förmedlingsverksamheten mer regelbundet.

Generaldirektörer för Arbetsmarknadsstyrelsen

Referenser

Ej längre existerande svenska statliga myndigheter
Svenska statliga myndigheter bildade 1948
Svenska statliga myndigheter upplösta 2007
Länsarbetsnämnd

Länsarbetsnämnderna var statliga myndigheter i Sverige, en i varje län, som ansvarade för att leda de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna i länet. De ingick i Arbetsmarknadsverket och lydde under Arbetsmarknadsstyrelsen.

Länsarbetsnämnderna inrättades 1940 och var ursprungligen provisoriska organ, men blev permanenta 1948 då även den centrala myndigheten Arbetsmarknadsstyrelsen (AMS) skapades. Under länsarbetsnämnderna fanns lokala arbetsförmedlingar och arbetsmarknadsinstitut. Länsarbetsnämnderna och AMS upphörde den 1 januari 2008, då deras arbetsuppgifter övertogs av den nybildade myndigheten Arbetsförmedlingen.

På Gotland påbörjades 1998 ett försök med samordnad statlig förvaltning. Försöket innebar att Länsarbetsnämnden och Skogsvårdsstyrelsen tidsbegränsat inordnades i länsstyrelsen.

Referenser 

Ej längre existerande svenska statliga länsmyndigheter
Svenska statliga myndigheter bildade 1940
Svenska statliga myndigheter upplösta 2007
Ola Isene

Ola Isene, född den 2 juni 1898 i Rødenes, död den 6 maj 1973 i Oslo, var en norsk skådespelare och operasångare (baryton).

Han debuterade 1923 som operettsångare på Mayol-teatret. Inom operan visade han skådespelartalang bland annat som Beckmeister i Mästersångarna i Nürnberg av Richard Wagner. Från slutet av 1930-talet gick han helt över till talscenen. Både på Trøndelag Teater (1938–1939) och Det Nye Teater (1939–1946) fick han framgångar främst som karaktärsskådespelare, bland annat som gamle Swedenhielm i Hjalmar Bergmans Swedenhielms. På Nationaltheatret (1946–1952) spelade han bland annat muntra charmörer som Benedikt i Shakespeares Mycket väsen för ingenting och Løven i Gunnar Heibergs Gerts have. Åren 1952–1959 var han på Folketeatret; bland hans finaste roller där var prästen i Lost in the Stars av Maxwell Anderson och Kurt Weill (Kritikerpriset 1953) och fadern i Anne Franks dagbok (1956). Mellan 1959 och 1969 var han tillbaka på Nationaltheatret, där han gjorde djärva roller som Monsewer i Brendan Behans Gisslan och generalen i Jean Anouilhs Toreadorvalsen.

På film hade han ledande roller i Nordlandets våghals (1942), Englandsfarare (1946), Den blodiga vägen (1955) och Vildanden (1963).

Filmografi (urval)

Teater

Roller

Källor

Externa länkar 

Födda 1898
Avlidna 1973
Norska sångare under 1900-talet
Norska skådespelare under 1900-talet
Män
Astrid Carlson

Astrid Linnea Carlson, född 16 maj 1914 i Stockholm, död där 17 maj 1992, var en svensk skådespelare. Hon var 1933–1937 gift med filmproducenten Lorens Marmstedt.

Filmografi

Källor

Fotnoter

Skådespelare från Stockholm
Kvinnor
Födda 1914
Avlidna 1992
Nita Hårleman

Nita Hårleman, född Amy (Anny) Regina Åhlin, död som Palm, född  13 september 1891 i Maria Magdalena församling, Stockholm, död 10 juli 1961 i Gustaf Vasa församling, Stockholm, var en svensk skådespelare.

Biografi
Hårleman föddes på Södermalm i Stockholms innerstad. Hon spelade i pjäser och revyer på diverse Stockholmsscener, bland annat Folkets hus teater, Södra Teatern och Folkan samt på Vanadislundens friluftsteater. Tidskriften Scenen beskrev henne 1927 som en representant för Folkets hus teaters "gamla, beprövade garde". På film var hon mindre företrädd med endast tre roller mellan 1924 och 1953. 

Hon var gift med skådespelaren Bror Hårleman från 1912 till dennes död 1917 samt med redaktören Karl Erik Palm mellan 1927 och 1931.

Filmografi

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 
 
 

Svenska scenskådespelare
Svenska skådespelare under 1900-talet
Skådespelare från Stockholm
Födda 1891
Avlidna 1961
Kvinnor