kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Hudson Soft

Hudson Soft  är en av Japans äldsta utvecklare och utgivare av tv-spel och datorspel för hemmet, grundad 18 maj 1973 i Sapporo. Hudsons mest kända spel är Bomberman-serien som har släppts till de flesta plattformar. 2003 hade företaget mer än 400 anställda. April 2005 blev Konami majoritetsägare i Hudson.

Bakgrund
Företaget började med att sälja produkter inom amatörradio men började inom kort att utvidga sin verksamhet till den på den tiden närliggande mikrodatorhobbyn. Genom en anmodan från Sharp, som var en tidig japansk tillverkare av hobbydatorer, började man sälja egenutvecklad mjukvara via postorder, vilket blev en mycket snabbt växande verksamhet. Genom sitt rykte fick Hudson kontraktet att utveckla Basicen till Nintendos Family Computer, och företaget blev därmed Nintendos allra första tredjepartsutvecklare. Genom Nintendos framgångar med NES i utlandet blev Hudson kända också utanför Japan. Hudsons första NES-spel, Lode Runner, sålde i 12 miljoner exemplar. Hudson samarbetade även med NEC för att skapa spelkonsolen PC Engine, som sålde bra i Japan men var sämre marknadsförd utomlands. Genom de tidigare kontakterna med Sharp kom man också att utveckla operativsystemet till X68000-datorn, liksom Basicen till dess föregångare i X1- och MZ-serierna.

Speltitlar av Hudson Soft
Bomberman-serien
Bonk-serien
Adventure Island-serien
Bloody Roar-serien
Faxanadu (NES)
Milon's Secret Castle (NES)
Lode Runner (NES)
Adventures of Dino Riki (NES)
Rollerball (NES)
Ninja Five-O (även Ninja Cop, utgivet av Konami utanför Japan)
Mario Party-serien
Elemental Gimmick Gear 
Nectaris & Neo Nectaris (även Military Madness)
Earth Light
Tengai Makyou (även känt som Far East of Eden)
Star Soldier-serien
Momotaro Dentetsu-serien
Xexyz (NES)
Calling (WII)

Externa länkar
Hudsonsoft.net 

Japanska datorspelsföretag
Företag bildade 1973
Mikael I av Portugal

Mikael I av Portugal (portugisiska: Dom Miguel eller Miguel I), född 26 oktober 1802, död 14 november 1866 på slottet Bronnbach i Baden, var regent av Portugal 1822–1824 och kung av Portugal 1828–1834.

Biografi
Han var son till Johan VI av Portugal och Charlotta Joakima av Spanien, bror till Peter I av Brasilien.

När Frankrike erövrade Portugal 1807 flydde Dom Miguel och den kungliga familjen till Brasilien. Vid revolutionen 1822 återvände han till Portugal men tillsammans med sin mor och det klerikala partiet konspirerade han mot sin far, som var mer liberalt sinnad. Han gjorde ett misslyckat kuppförsök mot fadern 1824 och blev landsförvisad.

Hans far, Johan VI, avled 1826. Mikaels bror, Peter I av Brasilien, avsade sig sina anspråk på Portugals tron på villkoret att hans dotter, den sjuåriga Maria II utnämndes till drottning av Portugal och trolovades med sin farbror Mikael. Mikael blev utsedd till regent under Marias minderårighet, men 1828 genomförde han en statskupp och lät utropa sig till kung av Portugal. Som kung regerade han som envåldshärskare.

År 1832 landsteg hans bror, Peter, med en här i Porto i norra Portugal och 1833 bemäktigade han sig Lissabon. Mikaels flotta tillintetgjordes vid ett sjöslag vid Kap Sankt Vincent utanför Azorerna. Påföljande år gick Mikael med på att lämna Portugal i utbyte mot en årlig pension.

Han gifte sig 1851 med Adelheid av Löwenstein-Wertheim-Rosenberg (1831–1909).

Barn 
 Maria (1852–1941) gift med infant Alfonso av Spanien (1849–1936)
 Mikael, hertig av Braganza (1853–1927; från honom härstammar Portugals nuvarande tronpretendent, dom Duarte, hertig av Braganza, född 1945)
 Maria Theresa av Portugal (1855–1944) gift med ärkehertig Karl Ludwig av Österrike
 Maria Josefa av Portugal (1857–1943) gift med hertig Karl Theodor av Bayern 
 Adelgunde (1858–1946) gift med Enrico av Bourbon-Parma
 Maria Anna av Portugal (1861–1942; gift med Vilhelm, storhertig av Luxemburg
 Maria Antonia av Portugal (1862–1959; gift med Robert I av Parma

Galleri

Referenser

Externa länkar
 Diccionario Histórico – (Portuguesiska) webbplats om Mikaels liv

Personer i Portugal under 1800-talet
Födda 1802
Avlidna 1866
Portugals regenter
Huset Bragança
Män
Mareld

Mareld är ett fenomen som orsakar ett turkost sken i havsvatten. Mareld orsakas av flera arter i olika organismgrupper, bland annat av planktonet dinoflagellat. Mareld är ett exempel på bioluminiscens. Dinoflagellater lyser upp när de känner sig hotade av till exempel småfisk, detta för att locka till sig rovfiskar som undsätter dem.

Förekomst, ursprung 
Om man nattetid badar när dessa organismgrupper finns i vattnet upplever man att vattnet lyser upp omkring en själv. Fenomenet är vanligast under sensommaren. Den vanligaste orsaken till mareld är mareldsflagellaten Noctiluca scintillans, som ingår i gruppen dinoflagellater, som i sin tur ingår i gruppen protister. Mareldsflagellater förekommer oftast i den övre delen av havet som är solbelyst.

Etymologi
Termen mareld härstammar från fornnordiska, där mar betyder hav, ej mara. Den är besläktad med danska och norska morild, engelska mareel (Shetlandsdialekt), isländska maurildi och finska merituli. Det finns belagt i svenska språket sedan 1740.

Utseende

De största mareldsflagellaterna är 2 mm i diameter, men i Sverige förekommer sällan storlekar större än 1 mm. Mareldsflagellaterna är genomskinliga och nästan helt utan färg, men då de driver ihop i stora mängder blir vattenfärgen ljusbrun eller rosa och ger ett såsigt intryck. Cellen är tämligen stor och rundad. 

Cellen har tre utskott, två små och otydliga, varför man tror att de är motsvarigheten till andra dinoflagellaters två rörliga cellutskott. Det tredje utskottet, som är unikt för mareldsflagellaten och kallas tentakel, är randigt och syns tydligare än de andra. Alla cellutskotten finns i en stor och djup fåra på cellens undersida. Med hjälp av tentakeln samlar mareldsflagellaten in föda – som kan vara lika stor som den själv – och för den till cellmunnen längst ner i fåran. Färgade partiklar i cellen är ofta matrester eller små fotosyntetiserande organismer som lever tillsammans med flagellaten.

Mareldsflagellaten erhåller sin stora storlek genom att med vatten pumpa upp sig själv. Den kan påverka sin flytkraft genom att reglera mängden joner och de brukar samlas i vattenytan vid slutet av sin blomning. Det kan bildas tusentals små rörliga förökningskroppar i de stora cellerna.

Källor

Bioluminiscens
Protister
Komposit

Kompositer är sammansatta material, där två eller fler av de ingående materialen var för sig har helt olika egenskaper och tillsammans bildar ett konstruktionsmaterial med nya egenskaper. 
Kompositmaterial har använts länge, exempelvis hyddor av lera och växtmaterial. 
Trä kan betraktas som en naturlig komposit med cellulosafibrer som ger styrka och lignin som fungerar som bindemedel.

Exempel på kompositer
Laminat
Armerad plast
Armerad betong
 Epoxi-, poly- eller vinylester armerad med kolfiber
 Epoxi-, poly- eller vinylester armerad med glasfiber
Kolfibergranit
Kompositfönster
Speciellt med kompositer är att materialet uppstår först i lamineringsprocessen eller vid en gjutning som med armerad betong. Alla material där de olika ingående materialen är med för att bidra med sina egenskaper är kompositer, men i dagligt tal menas ofta kompositer med en matris av plast och lång eller huggen fiber som armering.

Se även
Legering

Externa länkar
Beskrivning av komposit

Material
Carl Olof Cronstedt den yngre

Carl Olof Cronstedt den yngre, född 18 oktober 1800 i Stockholm, död 5 mars 1883 i Helsingfors, var en finländsk militär och ämbetsman. Han var son till Carl Olof Cronstedt (den äldre).

Cronstedt gjorde först en militär karriär och blev 1833 överste. Han utnämndes 1837 till guvernör i Vasa län och blev 1845 ledamot av senatens ekonomiedepartement. Han var en av de fyra senatorer som 1861 framförde till tsar Alexander II att januariutskottet inte var lämplig som representation för Finlands folk. Cronstedt erhöll geheimeråds titel 1862. Från 1868 var han chef för kammarexpeditionen och avgick 1879.

Cronstedt av adliga ätten nr 70 upphöjdes till friherre och introducerades 1870 jämte sin svärson, verkställande direktören i Föreningsbanken i Finland, Jean Cronstedt.

Källor 

Finländska officerare
Finländska politiker under 1800-talet
Födda 1800
Avlidna 1883
Män
Finländska innehavare av geheimeråds titel
Militärer från Stockholm
Ämbetsmän från Stockholm
Politiker från Stockholm
Carl Olof 2
Daniel Dennett

Daniel Clement Dennett III, född 28 mars 1942 i Boston, Massachusetts, är en amerikansk professor i filosofi. Dennett är föreståndare för Centret för kognitiva studier vid Tufts University.
Han har en fil. kand. i filosofi från Harvard (1963) och doktorerade i filosofi 1965 under överseende av Gilbert Ryle vid Oxfords universitet. Han undervisade vid University of California, Irvine under perioden 1965 till 1971. Från 1971 har han undervisat vid Tufts University.

Dennett är författare till ett flertal böcker om evolution och medvetandet och är även känd som en av ateismens "fyra ryttare" där de andra tre är Richard Dawkins, Sam Harris och den framlidne Christopher Hitchens.

Bibliografi 
 Content and Consciousness (1969)
 Brainstorms (1978)
 Elbow Room (1984)
 The Intentional Stance (1987)
 Consciousness Explained (1991)
 Darwin's Dangerous Idea: Evolution and the Meanings of Life (1995) 
 Kinds of Minds: Toward an Understanding of Consciousness (1996) 
 Brainchildren: A Collection of Essays 
 Freedom Evolves (2003)
 Breaking the Spell (2006)

Utgivet på svenska 
 1992 – Hjärnstormar 
 1999 – Att förstå medvetandet hos människor och andra djur 
 2017 – Från bakterier till Bach och tillbaka 
 2019 – Till den fria tankens försvar (tillsammans med Christopher Hitchens, Richard Dawkins och Sam Harris)

Referenser

Se även 
 Daniel Dennetts torn

Externa länkar 
 Daniel C. Dennetts hemsida vid Tufts University
 Center för Kognitiva Studier vid Tufts University
 Videointervju med Dennett av Robert Wright

Födda 1942
Amerikanska filosofer under 1900-talet
Män
Levande personer
Religionskritiska författare
Amerikanska ateister
Mottagare av Erasmuspriset
Alumner från Harvard University
Amerikanska filosofer under 2000-talet
Forskare från Boston
Alumner från Oxfords universitet
Christian McBride

Christian McBride, född 31 maj 1972 i Philadelphia, Pennsylvania, är en amerikansk jazzbasist.

McBride spelar både kontrabas och elbas (ofta utan band) och han är en av dagens mest eftertraktade jazzbasister. Han lärde sig spela elbas vid 9 års ålder och kontrabas vid elva. Hans första lärare var hans far och hans farbror. Han tog examen från en musikskola i Philadelphia 1989 och började spela i Philadelphia Youth Orchestra och fusiongruppen Free Flight. Efter att ha börjat studera igen ett tag började han arbeta på diverse jazzklubbar i New York. Så småningom blev han medlem i Roy Hargroves band följt av Freddie Hubbards. Där stannade han till 1993.

1991 fick han förfrågan att få spela tillsammans med kontrabasisterna Ray Brown och John Clayton i trion SuperBass. Efter att 1992 blivit hyllad av tidskriften Rolling Stone och hoppat in i olika band spelade han in sitt första album som ledare 1994, Gettin' to It. 1996 medverkade han i Robert Altmans film Kansas City.

Diskografi

Externa länkar
Officiell webbplats

Födda 1972
Amerikanska jazzmusiker
Amerikanska basister
Män
Levande personer
Adium

Adium är ett direktmeddelandeprogram för Mac OS. Programmet är baserat på öppen källkod (GNU GPL) och påminner en del om Pidgin till Linux. Adium och Pidgin använder samma grundsten för meddelandetjänster, libpurple. 

Bland funktionerna märks flikar, kryptering, stöd för filöverföring samt meddelandevisning via Growl. 

Programmet finns översatt till drygt 20 språk, däribland svenska.

Historia 
Adium 1.0 utkom i september 2001 och hade på den tiden enbart stöd för AIM. Flera uppdateringar till denna version släpptes, ända fram till Adium 1.6 hösten år 2002. 

Efter version 1.6 påbörjades en omfattande revidering av källkoden för att ge stöd för fler meddelandetjänster. Tanken var att denna version skulle kallas Adium 2.0, men i stället bestämdes i april 2004 att projektet skulle byta namn till Adium X med versionsnummer 0.50, då skillnaderna mot den gamla versionen var omfattande. Adium X 0.89.1 släpptes i april 2006, den sista versionen som går att köra i OS X 10.3.8 och lägre. 

Projektet bytte ännu en gång, nu tillbaka till Adium, och version 1.0 släpptes i februari 2007. Adium 1.0.6 är den sista versionen som går att köra i OS X 10.3.9, version 1.1 kräver OS X 10.4 eller högre.

Utveckling 
Adium använder libpurple för att hantera meddelandetjänsterna, vilket gör att utvecklarna kan fokusera sina ansträngningar på användargränssnittet i stället. Programspråket som används är Objective-C i Apples Cocoa-ramverk. 

I framtiden planeras bättre stöd för gruppsamtal samt audio/video. Utvecklingen kan följas genom Adiums trac-verktyg,

Protokoll som stöds 
Adium stödjer följande protokoll:
OSCAR inklusive AIM, Mobileme (tidigare känt som .Mac) och ICQ-tjänster
XMPP (tidigare känt som Jabber) inklusive Google Talk, Facebook Chat och LiveJournal-tjänster
.NET Messenger Service (även känt som MSN och Windows Live)
Yahoo! Messenger, USA och Japan
Bonjour
MySpace IM
Gadu-Gadu
Novell Groupwise
Lotus Sametime
MeBeam med ett insticksprogram
Tlen med ett insticksprogram
Xfire med insticksprogrammet XBlaze
Skype med ett insticksprogram
IRC
Twitter
NateOn med ett insticksprogram

Referenser

Externa länkar 

 Adium — officiell webbplats
 Portable Adium — byggd som ett portabelt program för externa enheter.
 Intervju med Chris Forsythe från Adium och Growl, OSNews, 9 augusti 2006
 Chris Forsythe diskuterar Adium, CocoaRadio, 23 maj 2006

Direktmeddelandeprogram
Fria direktmeddelandeprogram
Universitetet i Warszawa

Universitetet i Warszawa () är Polens största universitet, med över 50 000 studenter.

Universitetet grundades år 1816 och slog upp portarna för sina första studenter 1818.

Referenser

Externa länkar 
 Universitetet i Warszawa

Universitet och högskolor i Polen
Utbildning i Warszawa
Om tingens natur

Om tingens natur (lat. De rerum natura) är ett verk skrivet av den romerska poeten Titus Lucretius Carus under sista århundradet före vår tideräknings början. Det är Lucretius enda bevarade verk, såvitt vi vet det enda större verk han författade. Boken är en lärodikt, starkt influerad av den grekiske filosofen Epikuros.

Innehåll och form 
Världsbilden i Om tingens natur kommer från Epikuros och är strikt materialistisk. Världen består av odelbara partiklar och tomrum. Lucretius/Epikuros ser ingen plats för gudar. Om de existerar, är de inte aktiva i människornas värld där allt styrs av slump och av atomernas tillfälliga kombinationer, även människans själ. Det finns inget liv efter döden och därför inte heller något skäl att frukta döden. I stället gäller det att, i måttfullhet, söka lycka i denna världen. 

Dikten är skriven på hexameter på ett latin som hyllats för sin skönhet. Den är indelad i sex böcker:

Historik 
Om tingens natur skrevs ca år 60-55 f. Kr. Boken var mycket spridd under antiken och påverkade författare som Vergilius. Med kristendomens seger föll boken mer eller mindre i glömska, liksom andra epikureiska verk. Under större delen av medeltiden fanns inget känt exemplar av boken. År 1417 fann man så i ett klosterbibliotek en avskrift från tidig medeltid. Skriften kopierades och blev med tiden åter vida läst, trots kyrkligt motstånd. Det var främst genom Lucretius dikt som Epikuros lära ånyo blev levande under renässansen.

Bokens innehåll stred mot centrala kristna dogmer om Guds försyn och om ett evigt liv. De författare som ändå hyllade Om tingens natur, gjorde det oftast med försiktighet. Man kunde prisa Lucretius vackra språk eller göra en mer diskuterande betraktelse samtidigt som man betygade sin trohet mot kyrkans lära. Bland dem som tog intryck kan nämnas Giordano Bruno (utan tillbörlig försiktighet, han dömdes till döden), Thomas More (som dock höll fast vid den gudomliga försynen och det eviga livet) och Michel de Montaigne. 

Det finns likheter mellan Lucretius materialistiska världsbild och dagens naturvetenskap. Det gäller såväl atomteorin som evolutionsläran, men det betyder inte att han ska ses som någon föregångare eller inspiratör till den moderna vetenskapen.

Källor 
 Greenblatt, Stephen (2011). The swerve : how the world became modern. Libris 12321275
 Linnér, Sture. Inledning till Om tingens natur, tolkad av Ingvar Björkeson (2002). Libris 8438110
 Sundberg, Björn (2006). Oidipus öga : nedtecknat om litteratur och teater. Libris 10247780
 Uddenberg, Nils. En modern gammal grek, Forskning och framsteg, 2003:2, sida 39-41

Externa länkar   
 Oscar Levertin. Diktare och drömmare (1898). Sid 1-31 Till “Naturens Epos“ på Litteraturbanken

Litteratur om epikurism
Latinskspråkig litteratur
Litteratur under antiken
Almirante Tamandaré

Almirante Tamandaré är en stad och kommun i södra Brasilien och ligger i delstaten Paraná. Staden är belägen strax norr om Curitiba och ingår i dess storstadsområde. Befolkningen uppgick år 2014 i kommunen till cirka 112 000 invånare.

Källor

Indelningar i Paraná
Orter i Paraná
Pieter van der Staak

Pieter van der Staak, född 25 maj 1930 i Haag, död 2 november 2007 i Zwolle, var en nederländsk kompositör, som skrev musik för gitarr.

Källor

Nederländska kompositörer
Män
Födda 1930
Avlidna 2007
Lena Rice

Helena "Lena" Bertha Grace Rice, född 21 juni 1866, New Inn, Tipperary, Irland, död 21 juni 1907, var en irländsk tennisspelare.

Tenniskarriären
Lena Rice nådde 1889 finalen i All Comers Round i de första Wimbledonmästerskapen hon deltog i. Rice förlorade matchen mot Blanche Bingley Hillyard  med setsiffrorna 6-4, 6-8, 4-6. Hillyard hade tidigare i samma turnering också besegrat den likaledes tennisspelande systern, Annie Rice. Säsongen därpå, 1890, vann Lena Rice singeltiteln i Wimbledon efter att ha spelat bara två matcher (detta år ställde bara fyra spelare upp i All Comers Round). Hillyard ställde inte upp för att försvara sin titel eftersom hon var gravid. Den andra matchen som Lena Rice spelade gällde därför som titelmatch. Hon mötte där brittiskan May Jacks, som hon besegrade med 6-4, 6-1. Därmed blev Lena Rice den första och hittills enda kvinnliga spelaren från Irland som vunnit singeltiteln i Wimbledon. Matchen spelades i strålande solsken och hög sommartemperatur. Trots det var de båda kontrahenterna klädda som dåtidens mode föreskrev, det vill säga iförda hatt, korsett och lång fotsid kjol. 

Lena Rice deltog också i Irish Open 1889 och 1890. Det första året nådde hon semifinal, där hon mötte Blanche Hillyard. Hon förlorade denna med 5-7, 5-7. Tillsammans nådde de två dubbelfinalen, och tillsammans med landsmannen Willoughby Hamilton vann Lena Rice mixed dubbel-titeln. Året därpå förlorade Rice singelfinalen mot irländskan Louise Martin, en spelare som hörde till de få som under sin karriär lyckades besegra Lottie Dod, den tidens dominerande kvinnliga spelare.

Spelaren och personen
Lena Rice spelade tävlingstennis bara under två säsonger (1889 och 1890) och deltog bara i ett fåtal turneringar. Hon växte upp som den näst yngsta i en syskonskara om åtta barn. Hon och systern Annie, uppmuntrades av föräldrarna att spela tennis, eftersom familjen bodde i närheten av Cahio Tennis Club, som förutom krocketbanor också hade fyra tennisbanor. Knappast något om hennes spelstil finns noterat, men Blanche Hillyard beskrev efter deras möte i Wimbledon hennes forehanddrive som bra men hennes backhand som dålig. Efter säsongen 1890 återvände Lena Rice till sitt föräldrahem i New Inn för att ta hand om sin sjukliga mor som dog kort därpå. Lena Rice stannade sedan kvar i hemmet och inget är känt om eventuellt vidare tennisspel för hennes del.

Lena Rice gifte sig aldrig. Hon dog, sannolikt av tuberkulos på sin 41-årsdag. Hon ligger begravd i sin hemby.

Grand Slam-titlar
Wimbledonmästerskapen
Singel - 1890

Referenser

Källor
Tipperary Historical Journal, 1988. 
Martin Hedges (1978). The Concise Dictionary of Tennis. Mayflower Books, Inc., .

Externa länkar
Lena Rice biografi

Irländska tennisspelare
Födda 1866
Avlidna 1907
Kvinnor
Araucária

Araucária är en stad och kommun i södra Brasilien och ligger i delstaten Paraná. Staden ingår i Curitibas storstadsområde och kommunen hade år 2014 cirka 131 000 invånare.

Administrativ indelning 
Kommunen var år 2010 indelad i två distrikt:
Araucária
Guajuvira

Referenser 

Indelningar i Paraná
Orter i Paraná
Cascavel

Cascavel är en stad i kommunen  Cascavel i södra Brasilien och ligger i delstaten Paraná.

Referenser 

Orter i Paraná
Colombo, Paraná

Colombo är en stad och kommun i södra Brasilien och ligger i delstaten Paraná. Den ligger ett par mil norr om Curitiba, delstatens huvudstad, och hade år 2010 cirka 203 000 invånare. Staden härrör från bosättningen Colônia Alfredo Chaves, som började bebos av italienska bosättare 1878. Platsens namn ändrades till Colombo 1890.

Källor

Indelningar i Paraná
Orter i Paraná
Foz do Iguaçu

Foz do Iguaçu är en stad och kommun i södra Brasilien och ligger i delstaten Paraná. Den är en av delstatens största städer och har cirka 260 000 invånare. Den är en välbesökt turismstad, med de berömda Iguassufallen belägna strax söder om staden. Foz do Iguaçu är belägen vid Iguaçuflodens sammanflöde med den större Paranáfloden, med den paraguayanska staden Ciudad del Este på den västra sidan om Paranáfloden och den argentinska staden Puerto Iguazú i söder. Detta internationella storstadsområde har över en halv miljon invånare.

Staden började som en militär utpost i slutet av 1800-talet, som 1910 blev ett distrikt inom kommunen Guarapuava under namnet Vila Iguassu. Den 10 juni 1914 blev Vila Iguassu en egen kommun, och ändrade namnet till Foz do Iguaçu år 1918.

Iguaçu nationalpark ligger i närheten av staden, och norr över breder Itaipu-dammen ut sig.

Administrativ indelning
Kommunen var år 2010 indelad i två distrikt:
Alvorada do Iguaçu
Foz do Iguaçu

Källor

Indelningar i Paraná
Orter i Paraná
Gränsorter i Sydamerika
Guarapuava

Guarapuava är en stad och kommun i södra Brasilien och ligger i delstaten Paraná. Centralorten hade år 2010 cirka 142 000 invånare, och i hela kommunen var det cirka  177 000 invånare år 2014. Guarapuava grundades 1810. Jordãofloden (som ansluter till den större Iguaçufloden) ligger strax söder om staden.

Administrativ indelning
Kommunen var år 2010 indelad i sex distrikt:
Atalaia
Entre Rios
Guairacá
Guará
Guarapuava
Palmeirinha

Källor

Indelningar i Paraná
Orter i Paraná
Londrina

Londrina är en stad och kommun i södra Brasilien och ligger i delstaten Paraná. Den är delstatens näst största stad och har cirka en halv miljon invånare. Londrina är portugisiska för lilla London, ett namn som kommer av de brittiska entreprenörer som arbetade med järnvägsanläggning i området vid stadens grundande. Londrina blev en egen kommun den 10 december 1934.

Administrativ indelning 
Kommunen var år 2010 indelad i åtta distrikt:
Guaravera
Irerê
Lerroville
Londrina
Maravilha
Paiquerê
São Luiz
Warta

Storstadsområde 
Londrinas storstadsområde, Região Metropolitana de Londrina, bildades den 17 juni 1998 och bestod då av sex kommuner. Den 5 juni 2002 utökades området med ytterligare två kommuner. Befolkningen uppgick till 818 300 invånare 2014.

Kommuner 
Bela Vista do Paraíso²
Cambé¹
Ibiporã¹
Jataizinho¹
Londrina¹
Rolândia¹
Sertanópolis²
Tamarana¹
¹ Ingår i området från den 17 juni 1998.
² Ingår i området från den 5 juni 2002.

Källor

Externa länkar 

Indelningar i Paraná
Orter i Paraná