kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Svartjord

Svartjord, eller tjernozem (från Ukraina чорнозем, tjorna betyder svart, och zemlja jord), nästan helt svart jordmån med upp till en meter djupt humus. Svartjord bildas i grovkorniga, väldränerade och kalkrika markområden. Den förekommer främst i områden där vegetationen utgörs av grässtäpp. Jorden har mycket goda odlingsegenskaper och är eftertraktad i stora delar av världen.

Spridning och användning 
Stora områden med i uppodlad svartjord finns i bland annat Ryssland, Rumänien, Ungern, Ukraina och Moldavien samt ett jordbälte i Nordamerikas prärie. Det finns många olika typer av svarta jordmåner och klassas olika beroende på vilket klassificeringssystem som används.

Den relativa bristen av regn i områdena med svartjord resulterar i att kalium, kalcium, natrium och magnesium inte sköljs ned i marken utan stannar i den odlingsbara humusens A-horisont. Under ofta återkommande torrperioder stiger kalciumkarbonat från B-horisonten med hjälp av kapillärverkan. Vindavsatt lössjord bidrar även till att ge svartjorden en lerig jordstruktur. Gräs trivs utmärkt i dessa förhållanden, och historiskt sett var jorden mycket svårhanterad med dåtidens träplogar på grund av gräsets täta rotsystem. Bönder ansåg att jorden var värdelös tills stålspetsplogen uppfanns under 1800-talet.

Illegal export 
Försäljning av jorden har varit förbjuden i Ukraina sedan år 1992. Trots detta säljs det svartjord för cirka 900 miljoner dollar om året från Ukraina. Den svarta marknaden underminerar en hållbar ekonomisk utveckling i Ukraina som framgångsrik spannmålsexportör när markena förstörs på grund av den illegala handeln. Jorden säljs som blomjord till trädgårdsbutiker runt om i världen, till farmare och växthus.

Se även 

 Brunjord
 Lössjord

Referenser 

Jordmåner
Denis Thatcher

Sir Denis Thatcher, 1st Baronet, född 10 maj 1915 i Lewisham, London, död 26 juni 2003 i London, var en brittisk affärsman. Han gifte sig med den blivande premiärministern Margaret Thatcher (född Roberts) den 13 december 1951 och var gift med henne fram till sin död. Han upphöjdes 1991 till baronet, en titel som vid hans död ärvdes av sonen Mark.

Källor

Födda 1915
Avlidna 2003
Engelsk adel
Baronetvärdiga personer
Män
Canterburysägner

Canterburysägner (The Canterbury Tales) är en samling berättelser på vers av Geoffrey Chaucer, tillkomna 1378–1400. På en resa i Italien kom Chaucer i kontakt med Dantes och Boccaccios verk, översatte Decamerone och bestämde sig för att skriva något liknande. Resultatet blev hans berömda Canterburysägner, som består av 24 berättelser på vers.

Handling 
Författaren presenterar ett sällskap på ett trettiotal pilgrimer som samlats på värdshuset Häroldskåpan (The Tabard Inn) i Southwark i London för att göra en pilgrimsfärd till katedralen i Canterbury, där den helige Thomas Beckets kvarlevor vilar. Sällskapet består av folk ur olika stånd, i skilda åldrar och med olika uppfattningar om det mesta. För att fördriva tiden under resan kommer de överens om att var och en skall berätta fyra historier, två på resan dit och två på hemvägen. Berättelserna är roliga, frispråkiga och ger realistiska glimtar från det medeltida England. Chaucer växlar stil och språk så att berättarnas karaktärer speglas i de historier de återger; till exempel berättar riddaren en hövisk roman, abbedissan en helgonlegend och den försupne mjölnaren berättar en fabliå.

Sägner 
Några av de sägner som ingår är:
 Mjölnarens berättelse. Berättelsen handlar om en snickare, hans vackra hustru Alison och två yngre män som båda vill ha samlag med henne. 
 Fogdens berättelse
 Frun från Bath
 Riddarens berättelse
 Munkens berättelse

Eftermäle 
Canterburysägner anses som en milstolpe i den engelskspråkiga litteraturen. I och med den överges den tidigare förhärskande allittererade versen och övergår till rimmad vers. Vissa anser därför att Canterburysägner är det första verket på medelengelska.

Översättning 
Canterburysägner är översatt till svenska av Harald Jernström.

Återgivning i andra media i urval 
 A Canterbury Tale – engelsk spelfilm från 1944 av Michael Powell och Emeric Pressburger 
 Canterbury Tales – italiensk spelfilm från 1971 av Pier Paolo Pasolini

Källor

Externa länkar 

Modern översättning på eChaucer
The Canterbury Tales Project: publicerar bilder och annat från kvarvarande exemplar från 1400-talet
Humor från 1300-talets London

Engelskspråkig litteratur
Litteratur under medeltiden
Tales
England i fiktion
Verk av Geoffrey Chaucer
Pianokonsert nr 1 (WA Mozart)

Pianokonsert No. 1 K. 37 i F-dur är en pianokonsert av Wolfgang Amadeus Mozart som komponerades i april 1767. 

Denna Mozarts första konsert för piano och orkester brukar tillsammans med de närmast följande, nr. 2, K. 39, nr. 3, K. 40 och nr. 4, K. 41, räknas till Mozarts så kallade ”pastischkonserter”.

Det är tveksamt om ”pastischkonserterna” bör räknas som originalkompositioner eftersom det musikaliska materialet i dem till större delen är hämtat från sonater (det vill säga solostycken, i detta fall för piano eller andra klaverinstrument) av andra tonsättare, samtida med Mozart. Den elvaårige Mozarts insats har huvudsakligen bestått i att orkestrera och bearbeta dessa stycken. 

I den första pianokonsertens första sats (Allegro) används en sonatsats av Hermann Friedrich Raupach (1728–78), och i konsertens tredje och sista sats (Allegro) härstammar materialet från en sonat av Leontzi Honauer (cirka 1730–cirka 1790). Raupach och Honauer var båda två tyska tonsättare verksamma i Paris. För pianokonsertens andra sats (Andante) finns ingen känd förlaga, och det är därför möjligt att det här rör sig om musik som Mozart själv skrivit.

Osjälvständigheten hos den elvaårige tonsättaren markeras också av att det är fadern Leopold Mozart som har skrivit ned stora delar av ”pastischkonserterna”.

Satser
I. Allegro (efter H F Raupach)
II. Andante
III. Allegro (efter L Honauer)

Externa länkar
 Piano Concertos Nos 1-4 (Mozart) från Neue Mozart-Ausgabe.
 International Music Score Library Project

Verk av Wolfgang Amadeus Mozart
RG Line

RG Line var ett finländskt rederi med bas i Vasa, som ägdes av "pizzakungen" Rabbe Grönblom. Rederiet ägde fartyget M/S RG I, som trafikerade sträckan Umeå–Vasa (egentligen Umeå hamn i Holmsund). Rederiet var inriktat på godsfrakt i första hand men tog även viss personbefordran. RG Line begärdes i konkurs i november 2011.

Se även 
Umeå–Vasa
Vasabåtarna, rederi som 1948-1993 hade färjetrafik från Vasa samt från 2013 då rederiet även bytte namn till Wasaline.

Källor

Noter

Externa länkar
RG Lines webbplats

 
Finländska rederier
Sjöfart i Umeå kommun
Rederier bildade 2001
Rederier upplösta 2011
M/S Fennia

M/S Fennia var en bil- och passagerfärja som senare hette Casino Express, C Express, Onyx och Kaptain Boris. Byggd 1966 av Öresundsvarvet i Landskrona för Silja Line.

2000-talet
Från 2001 ägdes den av RG Line och trafikerade till och med 2005 sträckan Vasa–Umeå (Holmsund). Den 24 november 2004 gick fartyget på grund strax utanför hamnen i Holmsund. Den 10 juli 2007 såldes fartyget till Attar Construction Ltd, omdöpt till Casino Express. Därefter legat upplagd i Vasa tills den efter många förvecklingar i november 2009 avgick mot Turkiet under namnet M/S Onyx. Den drabbades av maskinhaveri i Biscayabukten och gick in till Brest för reparation. I april 2010 kom den till Dubai och fick namnet Kaptain Boris. Den 8 maj 2010 kom den till Gadani Beach i Pakistan för att bli upphuggen.

Referenser

Noter

Källor
Fakta om Fartyg
Fennia - Vasabåtarna

Passagerarfartyg
Fartyg sjösatta 1965
Fartyg byggda i Landskrona
Fartyg i Östersjön
Midwayöarna

Midwayöarna (, polynesiska Pihemanu) är ett område inom Förenta staternas mindre öar i Oceanien och Västindien och har tillhört USA sedan 28 augusti 1867 utan att vara en införlivad del av hemlandet. Området ligger ungefär halvvägs mellan Nordamerika och Asien.

Historia 
Området upptäcktes 8 juli 1859 av den amerikanske medborgaren kapten N.C. Middlebrooks. 1939 anlade USA en militärbas på huvudön och 3 juni - 5 juni 1942 utkämpades här slaget vid Midway.

År 1956 utförde den amerikanske ornitologen Chandler Robbins fältarbete på öarna. Robbins ringmärkte där en Laysanalbatross vid namn Wisdom År 2021 var Wisdom minst 70 år gammal och är den äldsta verifierade levande vilda fågeln.

Geografi 
Midwayöarna är ett öområde i norra Stilla havet som har en area av 5,2 km² (motsvarar ön Ven). Det består av två huvudöar: Eastern Island (cirka 1–2 km diameter) och Sand Island (cirka 2–3 km diameter). Revets högsta punkt är endast 1 m ö.h.. Revet är vått och överspolas den mesta tiden, vilket gör Midwayöarna till en fara för sjöfarare.

Ön är obebodd och förvaltas direkt från Washington av den amerikanska flottan och är stängd för allmänheten. Det finns en landningsbana för flyg. Enstaka turistbesök tillåts sedan 2008.

Se även 
 Slaget vid Midway - Andra världskriget

Referenser

Externa länkar 
 Om Midwayöarna

Förenta staternas mindre öar i Oceanien och Västindien
Ögrupper i Stilla havet
Atoller i Stilla havet
Dunedin

Dunedin (maori: Ōtepoti) är en stad på Sydön i Nya Zeeland med drygt 100 000 invånare. Den är belägen vid havsviken Otago Harbour, vid foten av Otagohalvön.

Historia
Staden grundades av presbyterianska skottar 1848. Dess namn kommer från det skotska gaeliska namnet på Edinburgh. Många av de första nybyggarna kom just från Edinburgh och man byggde upp sin nya stad så likt den man kunde. I början av 1860-talet upptäcktes guld i det inre av Otago, vilket gav ett stort uppsving för staden och under en tid var Dunedin landets kommersiella huvudstad. När man på 1880-talet kom på frystekniken gav ju det ett uppsving för landets ekonomi och 1882 seglade det första fartyget med fryst kött från Nya Zeeland till Storbritannien. Det avgick från Port Chalmers, utanför Dunedin.

Befolkningsutveckling

I centrum

Dunedins centrum är beläget runt den åttakantiga platsen, the Octagon. Vid the Octagon finns en stor staty av den skotske poeten Robert Burns. Här ligger den anglikanska katedralen St Paul's, landets enda kyrka med välvt stentak. Vidare finns här kommunfullmäktiges byggnader, Municipal Chambers, uppförda 1880 under guldrush-eran krönt av ett 47 m högt torn. I byggnaden finns också stadens besökscentrum.

Ett kvarter från the Octagon finns huvudkyrkan för presbyterianerna, First Church. Den invigdes 1873 och ritades av arkitekten Robert Lawson. Det är en smäcker gotisk byggnad med ett 56 meter högt torn.

I centrum finns också ett stort museum, Early Settlers Museum, vilket vill ge en inblick i de förhållanden under vilka de tidiga nybyggarna levde. I närheten ligger stadens järnvägsstation, byggd 1906, i fransk renässansstil. Den ritades av järnvägens arkitekt George Troup, vilken p.g.a. byggnadens detaljrikedom fick smeknamnet "Pepparkaks-George". I stationens övervåning finns stora utställningar om landets idrottsmän, New Zealand Sports Hall of Fame.

Utanför centrum

Landets första botaniska trädgård anlades här 1868, numer framför allt känd för sin stora samling rhododendron, mer än 3 000 arter.

Ytterligare en "landets första", University of Otago grundades 1869 och var alltså först i landet.

Det stora privathuset Olveston House (35 rum i jakobitisk stil) byggdes 1906 för familjen Theomin, skänktes senare till staden, och finns kvar med sin ursprungliga inredning.

Övrigt

Den lilla gatan Baldwin Street, i förorten North East Valley 3,5 km från Dunedins centrum, är världens näst brantaste efter Fford Pen Llech i Harlech i Wales enligt Guinness rekordbok.
Mellan 1881 och 1957 hade Dunedin en väl utbyggd kabelspårväg. Den invigdes som den andra i världen efter San Franciscos, och när man lade ner driften 1957 fanns bara San Franciscos kvar, vilken fortfarande är igång.
Denna stad ligger längst från Sverige av alla städer i världen, 17 700 km fågelvägen från Stockholm och 18 100 km från Göteborg.
Staden var en av värdarna vid Världsmästerskapet i fotboll för damer 2023.

Se även 
 Dunedin-studien

Bildspel

Referenser

Externa länkar

Orter i Nya Zeeland
Sydön
1048

1048 (MXLVIII) var ett skottår som började en fredag i den julianska kalendern.

Händelser

Juli 
16 juli – Benedictus IX blir avsatt som påve för sista gången och bannlyst, anklagad för simoni.
17 juli – Efter att Benedictus IX har blivit avsatt dagen innan väljs Poppo av Curagnoni till påve och tar namnet Damasus II, men avlider efter endast tre veckor senare.

Okänt datum 
Sven Estridsson gifter sig med Gunhild Anundsdotter.
Oslo grundas av Harald Hårdråde.
Johanniterorden grundas.

Födda 
Alexios I Komnenos, bysantinsk kejsare 1081–1118.
Magnus Haraldsson, kung av Norge 1066–1069.
Domnall Ua Lochlainn, storkonung av Irland 1086–1121.
Omar Khayyam, persisk poet, astronom, matematiker och filosof.
Song Shenzong, kinesisk kejsare.
 Arwa al-Sulayhi, regerande drottning av Jemen.

Avlidna 
9 augusti – Damasus II, född Poppo av Curagnoni, påve sedan 17 juli detta år.
Gregorius VI, född Johannes Gratianus, påve 1045–1046.
Abu Raihan Muhammed ibn Ahmed al-Biruni, matematiker.

Källor

Externa länkar
Hitler och vi på Klamparegatan

Hitler och vi på Klamparegatan är en svensk film från 1997, producerad av produktionsgruppen Wechselmann AB.

Handling
I stadsdelen Masthugget i Göteborg är livet hårt under 1930-talet. Här bor den unge pojken Eric i en trång lägenhet tillsammans med sin stora familj.

Om filmen 
Filmen hade biopremiär i Sverige den 19 april 1997. Maj Wechselmann baserade manuset på Eric S. Alexanderssons självbiografiska romaner om 1930-talets Masthugget. Filmen fick mycket dålig kritik och mycket få biobesökare. Då den visades på TV sågs den av 600 000 TV-tittare.

Rollista (urval)
Peter Wechselmann - Eric
Kent Andersson - Albin, stuveriarbetare
Lasse Brandeby - masthuggsledare
Puck Ahlsell - Nazistledare
Sonny Johnson - masthuggsagitator
Marika Lagercrantz - Victoria Ridderstad
Chatarina Larsson - Mamma Maria

Filmografi

Källor

Fotnoter

1930-talet i svensk film
Göteborg på film
Filmer 1997
Svenska dramafilmer
Adolf Hitler på film
Filmer i regi av Maj Wechselmann
Svenska filmer baserade på romaner
Svenska 1990-talsfilmer
Lugnet

Lugnet kan syfta på:

 Lugnet, Falun – en idrotts- och fritidsanläggning i Falun
 Lugnets isstadion – en bandyarena i Falun
 Lugnet (bok) –  en bok om Lugnets industriområde
Lugnet (naturreservat, Falu kommun)
Lugnet (naturreservat, Gnesta kommun)
 Lugnetleden – en väg inom Faluns tätortssystem

Orter 
 Lugnet och Skälsmara – en tätort på Ingarö, i Värmdö kommun
 Lugnet, Håbo kommun – en småort i Skoklosters socken i Håbo kommun, Uppsala län
 Lugnet, Uppsala kommun – en småort i Danmarks socken i Uppsala kommun
 Lugnet, Rättviks kommun – en by i Rättviks kommun 
 Lugnet och Skälsmara – en  tätort på Ingarö, i Värmdö kommun

Stadsdelar, bostadsområden, områden, gårdar, villor 
 Lugnet, Göteborg – en gata i stadsdelen Majorna i Göteborg
 Lugnet, Hökarängen – ett tidigare torp i förorten Hökarängen i Stockholm
 Lugnets industriområde – ett tidigare industriområde i Södra Hammarbyhamnen i Stockholm
 Lugnet, Malmö – ett bostadsområde i stadsdelen Centrum i Malmö
 Lugnet (Ronneby) – ett bostadsområde beläget sydväst om Ronneby centrum
 Lugnet, Salems kommun – torp i Salems socken
 Lugnet, Sjundeå – mödravårdsrådgivningens hus i Sjundeå i Finland
 Lugnet, Södertälje kommun – ett bostadsområde i Södertälje
 Lugnet (torp) – ett tidigra torp i nuvarande stadsdelen Hökarängen, södra Stockholm
 Lugnet, Värmdö kommun – ett bostadsområde i Gustavsberg
 Lugnet, Åmål – en stadsdel i Åmål
 Lugnet, Örebro – ett grönområde som utgör den norra kanten av Sommarroskogen i Adolfsberg,
 Torpet Lugnet – ett torp i Judarskogen i Bromma i Stockholm
 Villa Lugnet – en villa belägen i Kåbo sydost om Uppsala slott i kvarteret Blåsenhus
 Östra Lugnet – ett bostadsområde i norra Växjö

Personer 
 Christina Lugnet (född 1953), svensk ämbetsman
Frilans

Frilans eller frilansare är ett annat ord för en person som tar eller gör uppdrag utan fast anställning (ofta egenföretagare). Ordet används ofta om frilansjournalister eller frilansfotografer – som i Sverige är organiserade i Frilans Riks, en sektion inom Journalistförbundet – men även om andra fria yrkesutövare inom till exempel grafisk formgivning, teater, programmering och olika former av konsulttjänster. 

Ordet kommer ursprungligen från fri lans, alltså legosoldat.

Källor

Yrken
Simics

Simics är en simulator som utvecklats av svenska startup-bolaget Virtutech, sedermera uppköpt av Intel och Wind River. Utvecklingen av Simics har fortsatt inom Intel och Wind River. Simics kan simulera ett komplett datorsystem på en så låg nivå att man kan köra ett helt oförändrat operativsystem i den virtuella maskinen, och det fungerar precis som om det hade körts på en riktig dator. Men till skillnad från den riktiga datorn har man i simulatorn full insyn i, och kontroll över exekveringen på lägsta funktionella nivån (enskilda maskininstruktioner). Simics tillåter användaren att spara maskinens hela tillstånd till fil ("checkpoint"). Vidare är simuleringen deterministisk, vilket gör att exekvering från samma starttillstånd alltid ger exakt samma exekveringsväg. Dessa två funktioner gör det möjligt att uppnå illusionen av att exekvera kod baklänges. Vill man exekvera en instruktion bakåt hoppar Simics tillbaka till närmast föregående mikro-checkpoint, för att sedan exekvera framåt till instruktionen före där man startade .

Simics simulerar ett antal olika CPU-arkitekturer, inklusive x86 (både 32- och 64-bitar), ARM, Sparc V8, UltraSPARC, Power Architecture, MIPS, IA64, H8. Utöver CPU:erna simuleras också all annan hårdvara i några typiska datorsystem, som till exempel hårddiskar, PCI-bryggor, nätverkskort, grafikkort med mera.

Kommersiell användning 
Simics används för programvaruutveckling framför allt bland företag som tillverkar datorservrar, data- och telekomutrustning och rymd- och flygsystem (aerospace). Simics används för att kunna påbörja programvaruutveckling innan hårdvara finns tillgänglig, för att ge utvecklaren tillgång till en komplett programmeringsmiljö och testmiljö oberoende av tillgång till specifik hårdvara, och som ett avancerat avlusningsverktyg.

Bland projekt där Simics använts eller används finns porteringen av Microsoft Windows till AMD:s 64-bitars x86-arkitektur (processorfamiljen Opteron), utvecklingen av programvara för IBM:s Power6-baserade servrar, Ericssons CPP-system (3G-system), SwitchCores Xpeedium3-system, och NASA:s Orion.

Akademisk användning 
Simics är tillgängligt gratis för akademisk användning (i binärformat) och används inom datorarkitekturforskning samt inom undervisning (framför allt operativsystemskurser). Flera forskningsramverk för att testa nya datorarkitekturidéer har utvecklats ovanpå Simics, bland andra GEMS från University of Wisconsin-Madison, Vasa från Uppsala Universitet samt SimFLEX från Carnegie-Mellon University.

Historik 
Simics (tidigare skrivit SimICS) började utvecklas vid Swedish Institute of Computer Science, SICS, i början av 1990-talet, under ledning av Peter S. Magnusson. 1998 bildades Virtutech AB som en avknoppning från SICS för att kommersialisera Simics. 2010 köpte Intel upp Virtutech för att använda Simics internt. Extern försäljning av Simics sköts av Intels dotterbolag Wind River.

Referenser

Noter

Externa länkar 
 Simics produktsida hos Wind River
 GEMS från University of Wisconsin-Madison
 Vasa från Uppsala Universitet
 SimFLEX från Carnegie-Mellon University

Datorprogram
Simulering
Hedesunda församling

Hedesunda församling är en församling i Valbo-Hedesunda pastorat i Gästriklands kontrakt i Uppsala stift. Församlingen ligger i Gävle kommun i Gävleborgs län.

Administrativ historik 
Församlingen har medeltida ursprung och utgjorde ett eget pastorat till 2018. Från 2018 ingår församlingen i ett pastorat med Valbo församling.

Kyrkor 
Hedesunda kyrka
Ansgariikyrkan

Se även
Hedesunda socken

Källor

Externa länkar 
Officiell webbplats

Hedesunda
Indelningar i Gävle kommun
Församlingar i Uppsala stift
Möklinta

Möklinta  är en tätort i Möklinta distrikt i Sala kommun och kyrkbyn i Möklinta socken i Västmanland, belägen drygt 20 kilometer norr om tätorten Sala och cirka 10 kilometer söder om Bysjön (Dalälven). Sydväst om orten ligger sjön Storsjön.

Samhället 
Orten har många bevarade äldre byggnader.

Befolkningsutveckling

Näringsliv
Bokförlaget Gidlunds har sitt säte i Möklinta.

Evenemang
I Möklinta arrangerades under många år Möklintaveckan, från 1989 och fram till mitten av 2010-talet. I orten förekommer bland annat tävlande i yxkastning och det har slagits världsrekord i vedtravning.

Födda i Möklinta 
 Ove Lundell
 Carl Magnus Wrangel
 Carola Gunnarsson

Källor

Externa länkar 
Möklinta.se (lokal webbplats)

Möklinta distrikt
Orter i Sala kommun
Tätorter i Sverige
Ön, Hedesunda

Ön är en ö och ett kulturellt centrum i Hedesunda socken vid Dalälven i Gävle kommun. En by med samma namn omnämns i skrivna källor från år 1356  angående vattenrätt vid Söderfors kvarn, och 1424 om ett jordbyte med Hade vid Dalälven och framåt.

Geografi 
Enköpingsåsen delar sig i två åsar strax söder om Tärnsjö, nämligen Hedesundaåsen och Österfärneboåsen. Åsarna fortsätter sedan mot Valbo socken - Hamrånge socken respektive Österfärnebo - Ockelbo. Ön är en del av den östra av dessa båda åsar.

Infrastruktur 
Mellan 1964 och 2002 trafikerade bilfärjan Elinor Södra Färjsundet för att sedan ersättas av en permanent broförbindelse den 15 juni 2002. 
Även den norra delen av ön Norra Färjsundet har sedan tidigare en broförbindelse mot Hedesunda.

Lokala platser 
Räknat söderifrån, från Södra Färjsundet finns på Ön: Den kända dansplatsen Ön Hedesunda, Hedesunda Camping med Sandsnäsbadet, Olof F Rudbecks Herrgårdsträdgård från 1700-talets mitt, Missionförbundets sommargård Ögården Hedesunda Hembygdsgård på Åshuvudet, samt Skaparbyn med Hedesundavävarna och konsthantverksutbildningar. Norr om Öns bro vid Norra Färjsundet finns sockenkyrkan i Hedesunda församling. 

På Ön finns ett gravfält från vikingatiden som består av tio fornlämningar som utgöres av sex gravhögar och fyra runda stensättningar.   Gravfältet, som tidigare har varit betydligt större, är idag 80 gånger 60 meter. Gravhögarna begränsas av kantrännor och den största högen är 1,7 meter hög och 15 meter i diameter.

Källor 

Med arkeologen Sverige runt, Bokförlaget Forum, 1987,

Externa länkar
, Riksantikvarieämbetet.
Hedesunda Camping
Hedesunda Gävles sydligaste kommundel
Historik Ön, Hedesunda

Hedesunda
Öar i insjöar i Sverige
Gästriklands öar
Fornminnen från vikingatiden i Sverige
Fornminnen i Gästrikland
Gravhögar i Sverige
Ronnie Campbell

Ronald Campbell, född 14 augusti 1943 i Tynemouth i Northumberland, är en brittisk politiker (Labour). Han var ledamot av underhuset för Blyth Valley mellan 1987 och 2019.

Campbell röstade ofta emot den egna partilinjen, exempelvis rörande Irakkriget. Han var också för Brexit och röstat mot förslag att fördröja utträdet.

Referenser

Externa länkar 

Tidigare brittiska underhusledamöter
Födda 1943
Män
Levande personer
Personer från Northumberland
Färingsö församling

Färingsö församling är en församling i Birka kontrakt i Stockholms stift. Församlingen ligger i Ekerö kommun i Stockholms län.

Administrativ historik
Församlingen bildades 1992 genom sammanläggning av Färentuna församling, Hilleshögs församling, Skå församling och Sånga församling. Området motsvarar "storkommunen" Färingsö landskommun som fanns 1952–1970.

Kyrkor 
Färentuna kyrka
Hilleshögs kyrka
Skå kyrka
Sånga kyrka
Expeditionen finns i församlingsgården i Stenhamra, där det även finns ett kapell, Timmermannens kapell, och en stor sal för musik och gudstjänst,

Series pastorum
Kyrkoherde mellan 2010 och 2019 var Lars Brattgård.

Kyrkoherde sedan 2019 är Peter Strömmer.

Se även 
 Färingsö landskommun
Färingsö distrikt

Källor

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Församlingar i Stockholms stift
Indelningar i Ekerö kommun
nn:Färingsö
Nora socken

Nora socken, kan avse:

Nora socken, Uppland – en socken i Heby kommun, Uppland
Nora socken, Västmanland – en socken i Nora kommun, Västmanland
Nora socken, Ångermanland – en socken i Kramfors kommun, Ångermanland