kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Taï nationalpark

Taï nationalpark ligger i sydvästra Elfenbenskusten mellan Cavallyfloden och Sassandrafloden. Nationalparken omfattar 330 000 hektar samt en skyddszon på 20 000 hektar. Taï är ett av de största områdena med ursprunglig tropisk regnskog i Västafrika. Temperaturen är mellan 24 °C och 27 °C året runt, luftfuktigheten är hög och årsnederbörden omkring 2 000 mm.

Man har funnit närmare 50 arter av större däggdjur i nationalparken, varav fem är utrotningshotade. Här finns bland annat elva arter av apa, pygméflodhäst (Choeropsis liberiensis), leopard (Panthera pardus), och afrikansk elefant (Loxodonta africana).

Taï nationalpark upptogs på Unescos världsarvslista 1982.

Källor

Externa länkar 
  UNESCO World Heritage Centre - Taï National Park

Världsarv i Elfenbenskusten
Världsarv inskrivna 1982
Nationalparker i Elfenbenskusten
Gilbert Elliot, 1:e earl av Minto

Gilbert Elliot, 1:e earl av Minto, född 23 april 1751 i Edinburgh, död 21 juni 1814 i Stevenage, Hertfordshire, var en skotsk statsman, son till Gilbert Elliot, 3:e baronet av Minto, och far till Gilbert Elliot, 2:e earl av Minto.

Minto blev 1776 medlem av underhuset, där han slöt sig till whigpartiet och utmärkte sig som ivrig anhängare av Charles James Fox och Edmund Burke. I samförstånd med den sistnämnde började Elliot anfallen på Warren Hastings genom att 1787 genomdriva dennes väns, överdomaren sir Elijah Impeys, ställande under åtal för (förment) orättvisa domar. Från Fox tog han avstånd 1793 till följd av dennes välvilliga politik mot franska revolutionen. Elliot var november-december 1793 brittisk regeringskommissarie i Toulon och 1794–1796 vicekung över Korsika, vilken ö han ville göra till medelpunkten för den brittiska sjömaktens övervälde i Medelhavet.

År 1799 blev Elliot, som två år tidigare upphöjts till peer (baron Minto), brittisk minister i Wien och arbetade där förgäves på att förmå Österrike till energisk krigföring mot Napoleon I. Återkallad 1801 efter freden i Lunéville, sändes Elliot 1807 som generalguvernör till Indien med kompanidirektörernas bestämda order att föra en sparsam icke-interventionistisk politik.

Omständigheterna nödgade honom emellertid att i stället sätta den angloindiska diplomatin i rörelse i grannländerna Afghanistan och Persien samt hos emirerna i Sindh och Ranjit Singh i Lahore för att motarbeta Napoleons anfallsplaner mot det brittiska väldet i Indien. En rad av fördrag avslöts 1808–1809, och mot fransmännens nederländska allierade organiserade Elliot flera erövringsexpeditioner, varunder Moluckerna och Java intogs 1810–1811. Han hemkallades 1813 och upphöjdes då till viscount Melgund och earl av Minto, men dukade redan följande året under för en vid fälttåget på Java ådragen sjukdom.

Källor

Noter

Skotska politiker
Skotsk adel
Engelsk adel
Brittiska politiker under 1800-talet
Personer från Edinburgh
Födda 1751
Avlidna 1814
Män
Ugglan
Ledamöter av Royal Society
Baronetvärdiga personer
Alumner från Christ Church, Oxford
Alumner från Edinburghs universitet
Gilbert Elliot, 2:e earl av Minto

Gilbert Elliot, 2:e earl av Minto, 2:e viscount Melgund, 2:e Baron Minto, 5:e Baronet, född 16 november 1782 i Glasgow, död 31 juli 1859 i Potsdam i Tyskland, var en brittisk politiker, son till Gilbert Elliot, 1:e earl av Minto.

Minto var 1835-1841 sjöminister (förste amiralitetslord) i lord Melbournes ministär och 1846-1852 under lord John Russell lordsigillbevarare, men utmärkte sig varken som politisk talare eller administratör.

Källor

Noter

Storbritanniens sjöministrar
Engelsk adel
Brittiska politiker under 1800-talet
Födda 1782
Avlidna 1859
Män
Ugglan
Ledamöter av Royal Society
Personer från Glasgow
Alumner från St. John's College, Cambridge
Baronetvärdiga personer
Alumner från Edinburghs universitet
Rönneberga

Rönneberga kan syfta på:

Rönnebergs härad – ett härad i västra Skåne
Rönneberga landskommun – en tidigare kommun i dåvarande Malmöhus län 1952–1968
Rönneberga kurs- och konferensanläggning – en kurs- och konferensanläggning på Lidingö
Rönneberga, Eslöv – en stadsdel i Eslöv
Rönneberga backar – en samling gravhögar 5 km öster om Landskrona i Skåne
Tomas Laustiola

Tomas (Tuomas) Laustiola, född 1 mars 1949 i Råda öster om Göteborg, är en sverigefinsk skådespelare, regissör och alkoholterapeut.

Biografi
Han är son till den finska dansösen Rita Laustiola och författaren Arne H. Lindgren.

Som tvååring flyttade Laustiola med sin finländska mor till Finland där han utbildade sig vid Svenska Teaterskolan i Helsingfors  åren 1969–1973. Han kom åter till Sverige i slutet av 1970-talet. Laustiola har varit gift med skådespelaren Basia Frydman. 
Han var med och grundade Judiska teatern i Stockholm 1991 och verkade där till 1994. Han har även varit rösten Doc Hudson i Bilar 1 och 3.

Utmärkelser
År 2001 tilldelades Laustiola Finlands vita ros förtjänstkors för sitt konstnärskap.

Filmografi

Roller 

 (röst)

 (röst)

 (Doc Hudsons röst)

 (Doc Hudsons röst)

Regi

Teater

Roller (ej komplett)

Källor

Externa länkar 
 
Officiell webbplats

Svenska scenskådespelare
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska skådespelare under 2000-talet
Svenska röstskådespelare
Svenska TV-regissörer
Svenska regissörer under 1900-talet
Sverigefinländare
Personer från Råda socken, Askims härad
Födda 1949
Levande personer
Män
Skönvik

För fotbollsklubben Skönviks IF, se Sund IF. För det gamla bruksamhället i Sundsvalls kommun, se Skönvik, Sundsvall.

Skönvik är ett område i Säter i Dalarnas län, mellan sjön Ljustern och byn Jönshyttan. 

I Skönvik låg tidigare Säters hospital, senare namnändrat till Säters mentalsjukhus. Sjukhusområdet kallades Den vita staden Sjukhuset hade ursprungligen plats för 830 patienter, att jämföra med ortens befolkning som år 1900 uppgick till 627 personer.

Efter psykiatrireformen 1995 avvecklades vid Säters mentalsjukhus, förutom den akutpsykiatriska mottagningen och den rättspsykiatriska kliniken. Det privata behandlingshemmet Sävik öppnade 1994 och senare har tillkommit bland andra Säters golfklubb och Dahlandergymnasiet.

Skönviks rättspsykiatriska klinik
Huvudartikel: Skönviks rättspsykiatriska klinik

Skönviks rättspsykiatriska klinik är en rättspsykiatrisk klinik med tio avdelningar, varav sju är högsäkerhetsavdelningar.

Källor

Noter

Externa länkar 

Säter
Charles Elliot

Charles Elliot, född 1801, död 9 september 1875, son till Hugh Elliot och kusin till George Elliot, var en brittisk amiral och ämbetsman.

Biografi
Charles Elliot blev efter att ha vunnit en kaptensgrad inom marinen 1834 sekreterare hos kommissionen för handeln med Kina samt 1837 denna kommissions överuppsyningsman, med säte i Kanton, och fullmäktig brittisk agent med domsrätt över britter i Kina. 

Efter kinesiska hotelser i Kanton 1839 gick Elliot med på att engelsmännen skulle lämna ifrån sig sitt förråd av opium, värderat till fyra miljoner pund, till förstöring. Han garanterade att brittiska kronan skulle ersätta köpmännen deras förluster. Han ledde året efter de militära operationerna mot kineserna vid Kanton och lät staden köpa sig fri från förstöring för 1,25 miljoner pund. Elliot återkallades senare, eftersom han trots sina framgångar till sjöss utrymt Macao. Elliot var därefter guvernör över Bermuda 1846–1854, Trinidad 1854–1856 och Sankta Helena 1863–1869 samt avancerade inom Royal Navy till amiral 1865.

Referenser

Noter

Externa länkar

Hongkongs guvernörer
Brittiska amiraler
Brittiska diplomater
Personer i Storbritannien under 1800-talet
Personer från Dresden
Födda 1801
Avlidna 1875
Män
WP:Projekt Kina
Ugglan
Henry George Elliot

Henry George Elliot, född 30 juni 1817, död 30 mars 1907, var en brittisk diplomat, son till Gilbert Elliot, 2:e earl av Minto.

Elliot blev 1858 minister i Köpenhamn och 1863 vid Italienska hovet samt 1867 ambassadör i Konstantinopel, där han jämte lord Salisbury var Storbritanniens ombud vid konferensen 1876–1877. Samma år återkallades han såsom misshaglig för de ryssvänliga liberalerna i hemlandet och var 1877–1884 brittisk ambassadör i Wien.

Källor

Tryckta källor

Noter

Storbritanniens ambassadörer i Danmark
Storbritanniens ambassadörer i Italien
Storbritanniens ambassadörer i Osmanska riket
Storbritanniens ambassadörer i Österrike
Diplomater under 1800-talet
Personer i Storbritannien under 1800-talet
Alumner från Trinity College, Cambridge
Födda 1817
Avlidna 1907
Män
Ugglan
Earl av Minto

Earl av Minto, titel för huvudmannen i skotska ätten Elliot

 Gilbert Elliot, 1:e earl av Minto (1751–1814)
 Gilbert Elliot, 2:e earl av Minto (1782–1859)
 William Hugh Elliot-Murray-Kynynmound, 3:e earl av Minto (1814–1891)
 Gilbert Elliot-Murray-Kynynmound, 4:e earl av Minto  (1845–1914)
 Victor Gilbert Lariston Garnet Elliot-Murray-Kynynmound, 5: earl av Minto (1891–1975)
 Gilbert Edward George Lariston Elliot-Murray-Kynynmound, 6:e earl av Minto (1928–2005)
 Gilbert Timothy George Lariston Elliot-Murray-Kynynmound, 7:e earl av Minto (f. 1953)

Nuvarande arvtagare är den äldsta sonen till den sjunde earlen, Gilbert Francis Elliot-Murray-Kynynmound, Viscount Melgund (f. 1984).

Skotska adelstitlar
Gun Jönsson

Gun Vera Birgit Irene Jönsson Lindqvist, känd som Gun Jönsson, född 13 december 1929 i Vetlanda, Jönköpings län, död 27 oktober 2021, var en svensk skådespelare och regissör.

Biografi 
Jönsson var ursprungligen elev vid Kungliga Svenska Balettskolan. År 1946 blev hon Stockholms Lucia då hon vann Stockholms-Tidningens omröstning. Jönsson studerade vid Dramatens elevskola 1954–1957 efter studierna blev hon kvar vid Dramaten i två år. Hon var därefter engagerad vid olika teatrar i Sverige. Jönsson var chef för nuvarande Östgötateatern 1978–1981. Hon arbetade senare som frilansregissör på olika teatrar och vid TV.

Två av Jönssons mer kända rollfigurer är den hunsade direktörsfrun från staden i Badjävlar och Lisa Persson i Hem till byn. Hon regisserade även 2006 års omgång av den sistnämnda TV-serien.

Jönsson bodde i Falkenberg där hon drev Teater Boudoir Intim. Hon har sonen Michael Lindqvist från äktenskapet med skådespelaren Lars Lind. Barnbarn till Gun Jönsson och Lars Lind är skådespelerskan Jenny Antoni.

Priser och utmärkelser 
1980 – Svenska teaterkritikers förenings teaterpris
2007 – Litteris et Artibus

Film och TV

Filmografi som skådespelare

TV-produktioner som skådespelare

Regi 
1976 – Leva livet
1978 – Hon kräver upprättelse (TV)

1982 – Sova räv
1984 – Jag vill ha barn
1987 – Skjutshållet (TV)

2008 – Den avundsjuke
2009 – Ett drömspel

Filmmanus 

1987 – Skjutshållet (TV)

Teater

Roller

Regi (ej komplett)

Radioteater

Roller

Referenser

Noter

Källor 

 Östgötateaterns arkiv

Externa länkar 
 
 
 
Dokumentär "Kaos är granne med Gun" från 2020

Svenska teaterregissörer
Svenska skådespelare under 1900-talet
Alumner från Dramatens elevskola
Svenska teaterchefer
Svenska filmregissörer
Svenska TV-regissörer
Mottagare av Litteris et Artibus
Sommarvärdar 1978
Personer från Vetlanda
Födda 1929
Avlidna 2021
Kvinnor
Fältbiologerna

Fältbiologerna är Sveriges största natur- och miljöorganisation för unga. Föreningen driver opinion i frågor som rör miljö, klimat och hållbarhet, och genomför olika typer av aktiviteter som exkursioner, inventeringar, diskussionsforum, aktioner, läger och träffar. Organisationen har verksamhet i form av klubbar över hela landet och distriktet Fältbiologerna Stockholm-Uppland-Gotland. Fältbiologerna grundades 1947 under namnet Sveriges fältbiologiska ungdomsförening. Föreningen drivs av och riktar sig till unga i åldern 6 till 25 år.

Fältbiologerna är en fristående ungdomsorganisation till Naturskyddsföreningen. Organisatoriskt läggs vikt vid demokrati, särskilt deltagardemokrati, öppenhet och jämlikhet.

Verksamhet 

Fältbiologerna har en mycket blandad verksamhet, innefattande allt från fågelskådning och lavkurser till miljökampanjer, klimat- och rättviseaktioner och skogsinventeringar. En viktig grundidé som finns hos alla är att det är medlemmarna själva som anordnar aktiviteterna. Årets traditionella höjdpunkter är bland annat RÅM (Riksårsmöte) som ordnas första veckan i januari och Ölandsläger som hålls i Grönhögen på södra Öland under Kristi himmelfärdshelgen i maj. Sedan december 2014 har Fältbiologerna sitt rikskansli vid Medborgarplatsen i Stockholm.

På flera håll bedriver Fältbiologerna även Minifältis-verksamhet. Detta innebär att ett grupp medlemmar startar en klubb för barn i åldern 6-12 år och anordnar aktiviteter för dem.

Organisation 

Högsta beslutande organ är RÅM (Riksårsmötet) på vilket alla större beslut gällande riksföreningen tas. Däremellan förvaltas organisationen av riksstyrelsen som också väljs på RÅM.

Fältbiologernas klubbar och distrikt är självständiga och bestämmer själva vad de ska göra.

Utöver aktiviteter i klubbarna och distrikten anordnas även aktiviteter inom olika nätverk. Exempel på nätverk är Skogsnätverket. Nätverken får sin budget från riksföreningen och är verksamma inom sitt specifika område.

Tidningen Fältbiologen 
Tidningen Fältbiologen ges ut med 3-4 nummer om året. Alla medlemmar har möjlighet att få den men även skolor och andra intresserade kan prenumerera på tidningen och den finns på många bibliotek runt om i landet. Tidningen Fältbiologen produceras av en ideellt arbetande redaktionsgrupp som väljs på riksårsmötet.

Källor 
Fältbiologernas officiella webbplats

Noter

Externa länkar 
Fältbiologernas officiella webbplats

Miljöorganisationer
Intresseorganisationer i Sverige
Ungdomsorganisationer i Sverige
Howard Greenfield

Howard Greenfield, född 15 mars 1936 i New York, USA, död 4 mars 1986, var en amerikansk textförfattare. 

Tillsammans med kompositören och sångaren Neil Sedaka skrev han över 500 sånger som kontraktsförfattare på Aldon Music från 1952 fram till sin död 1986. Bland låtarna märks bland andra "Breaking Up Is Hard to Do", "Calendar Girl", "Happy Birthday Sweet Sixteen", "I Go Ape", "I'm a Song (Sing Me)", "Is This the Way to Amarillo", "Little Devil", "Love Will Keep Us Together", "Next Door to an Angel", "Stairway to Heaven", "Stupid Cupid" och "Oh Carol".

Greenfield samarbetade också med en mängd andra kompositörer, som exempelvis Roy Orbison ("Claudette"), Carole King ("Crying in the Rain") och Jack Keller ("Venus in Blue Jeans" och "Everybody's Somebody's Fool").

Källor 

Amerikanska låtskrivare
Födda 1936
Avlidna 1986
Män
Ale-Skövde socken

Ale-Skövde socken i Västergötland ingick i Ale härad, ingår sedan 1971 i Lilla Edets kommun och motsvarar från 2016 Ale-Skövde distrikt.

Socknens areal är 67,89 kvadratkilometer varav 64,24 land. År 2000 fanns här 1 466 invånare.  Orten Prässebo samt tätorten Nygård och dess del och tidigare kyrkby Skövde med sockenkyrkan Ale-Skövde kyrka ligger i socknen.

Administrativ historik
Socknen har medeltida ursprung. Före den 1 januari 1886 (ändring enligt beslut den 17 april 1885) var namnet Skövde socken.
 
Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till Skövde församling och för de borgerliga frågorna bildades Skövde landskommun. Landskommunen inkorporerades 1952 i Lödöse landskommun som 1971 uppgick i Lilla Edets kommun. Församlingen uppgick 2010 i Lödöse församling.

1 januari 2016 inrättades distriktet Ale-Skövde, med samma omfattning som församlingen hade 1999/2000.

Socknen har tillhört län, fögderier, tingslag och domsagor enligt vad som beskrivs i artikeln Ale härad. De indelta soldaterna tillhörde Västgöta regemente, Barne kompani och de indelta båtsmännen tillhörde Västergötlands båtsmanskompani..

Geografi och natur
Ale-Skövde socken ligger söder om Trollhättan med Göta älv i väster och kring Lödöseån. Socknen har odlingsbygd vid älven och ådalen och är i övrigt en skogsbygd med kala bergshöjder i nordost. De största insjöarna är Vanderydsvattnet  som delas med Lagmansereds och Upphärads socknar i Trollhättans kommun samt Hålanda socken i Ale kommun, Gravlången som delas med Fors, Rommele och Upphärads socknar i Trollhättans kommun samt Tunge socken i Lilla Edets kommun och Bodasjön (Prässebosjön).

Bergslagsbanan (nu Norge/Vänerbanan) följer i stort sett ån genom socknen.

Fornlämningar
Ett 30-tal boplatser och flera hällkistor från stenåldern är funna. Från bronsåldern finns gravrösen. Från järnåldern finns gravar och en fornborg. De omkring trettio boplatserna återfinns runtom hela socknen, vanligen med fynd av skärvor och spån.

Befolkningsutveckling
Befolkningen minskade från 1 004 1810 till 996 1820 varefter den hastigt ökade till 1 342 redan 1830. Därefter steg folkmängden till 1 887 1870 och sjönk sedan under hundra år till 876 1970 då den var som lägst under 1900-talet. Efter det steg befolkningen på nytt till 1 414 1990.

Namnet
Namnet skrevs 1401 Sködhwe kommer från kyrkbyn. Namnet innehåller vi, 'helgedom' samt sked, 'bräde' eller 'kapplöpningsbana'.

Se även
 Ale-Skövde församling

Referenser

Noter

Externa länkar

Sköfde socken i Historiskt-geografiskt och statistiskt lexikon öfver Sverige i 7 band, Stockholm 1856-1870

Socknar i Ale härad
Indelningar i Lilla Edets kommun
Plasma (interferensmönster)

Plasma brukar moirémönster kallas i datorgrafiksammanhang. Mönstren misstas ibland för fraktaler men de bygger vanligtvis på sinuskurvor. Ett exempel på hur ett sådant mönster skapas är genom att ta ett stycke tunt tyg, vika det dubbelt och hålla upp det mot en ljuskälla.

Olika varianter

Externa länkar 

Datorgrafik
Ellen Rasch

Ellen Geneviéve Rasch Lindqvist, född Rasch den 20 september 1920 i Genève i Schweiz, död den 24 oktober 2015 i Västermalms församling i Stockholm, var en svensk dansare, balettpedagog och skådespelare.

Ellen Rasch var dotter till kaptenen Erik William Rudolf Rasch. Hon avgick med normalskolekompetens från flickskola i Stockholm 1938. Efter att ha börjat som elev vid Kungliga Svenska Balettskolan 1928 fick hon 1939 kontrakt som premiärelev. Samma år fick hon kontrakt som figurantska, blev 1943 sekonddansös och 1946 premiärdansös på Kungliga Teatern. 1946 avslutade hon sin utbildning för Egorova i Paris. Hon tog avsked 1962 i sin favoritroll Giselle. Hon var en av landets främsta lyrisk-dramatiska ballerinor och dansade alla klassiska huvudroller. Bland de koreografer hon arbetade med märks Maurice Béjart, Janine Charrat, Ivo Cramér, Birgit Cullberg, Björn Holmgren, Antony Tudor och Birgit Åkesson. Efter pensioneringen var hon verksam som pedagog.

Rasch var gift första gången 1943–1949 med civilingenjören Jan Westerberg (1917–1994), andra gången 1950–1956 med regissören Lorens Marmstedt (1908–1966) och tredje gången från 1957 med direktören Bo Lindqvist (1923–2004). Hon fick en son Raoul (född 1957) i tredje äktenskapet. Ellen Rasch är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Filmografi 
Enligt Svensk Filmdatabas och Internet Movie Database.

 (TV)
 (TV)

Priser och utmärkelser
1963 – Carina Ari-medaljen
1982 – Officer av Arts et Lettres-orden
1987 – Litteris et Artibus

Källor

Svenska balettdansare under 1900-talet
Svenska danspedagoger
Svenska skådespelare under 1900-talet
Mottagare av Litteris et Artibus
Personer från Genève
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1920
Avlidna 2015
Kvinnor
Anders Henrikson (skådespelare)

Anders Henrik Henrikson, född 13 juni 1896 i Klara församling i Stockholm, död 17 oktober 1965 i Västerleds församling i Stockholm, var en svensk skådespelare, regissör och manusförfattare.

Biografi 
Henrikson studerade först ett år i pianoklassen vid Musikaliska akademien 1914–1915 och sedan ett år vid Dramatens elevskola 1915–1916. Han var engagerad vid Lorensbergsteatern i Göteborg 1916–1918, vid Svenska teatern i Helsingfors 1919–1921 och därefter vid Dramaten 1921–1935 och från 1949 och till sin död. 

Han valdes till ordförande för Svenska teaterförbundet 1945, en post han innehade till 1949. 

Anders Henrikson filmdebuterade 1913 i Mauritz Stillers Gränsfolken och debuterade som filmregissör med Flickan från varuhuset 1933. 

Henrikson tilldelades Teaterförbundets guldmedalj 1949, O'Neill-stipendiet 1958 och utmärkelsen Litteris et artibus samma år.

Anders Henrikson har använt pseudonym de Canaille på några av sina arbeten.

Under 1930-, 40- och 50-talen var Henrikson en framgångsrik filmregissör och regisserade bland annat komedin Blixt och dunder (1938), kriminalthrillern Ett brott (1940), dramakomedin Familjen Björck (1940), Strindbergsfilmatiseringen Giftas (1955) och Ett dockhem (1956).

Som filmskådespelare gjorde Anders Henrikson några av sina främsta insatser i Tåg 56 (1943), Trots (1952) och Pojken i trädet (1961).

Privatliv 
Henrikson var son till skräddarmästaren Claes Henriksson och Fredrika, född Stenborg. Han var gift tre gånger. Första hustrun var skådespelaren Mayne Lundgren (1898–1954), som han var gift med mellan 1921 och 1927. Åren 1927 till 1940 var han gift med Märta Hultgren (1896–1983) och från 1940 till sin död var han gift med skådespelaren Aino Taube (1912–1990). Han var far till skådespelarna Mathias Henrikson (1940–2005) och Ella Henrikson (1941–1972), som hade en av rollerna i filmen Morianerna 1965 och samma år som hon avled stod på Dramatens scen i Mäster Olof, samt Thomas Henrikson (född 1942).

Henrikson är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Filmografi i urval

Roller

Regi

Manus

Teater

Roller (ej komplett)

Regi

Bibliografi (i urval) 
1963 – Den vita fläcken

Referenser

Externa länkar 
 
 
 

Svenska manusförfattare under 1900-talet
Svenska filmregissörer
Svenska teaterregissörer
Svenska scenskådespelare
Alumner från Dramatens elevskola
Svenska stumfilmsskådespelare
Svenska skådespelare under 1900-talet
Mottagare av Litteris et Artibus
Skådespelare från Stockholm
Regissörer från Stockholm
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1896
Avlidna 1965
Män
Badal Singh

Badal Singh var en raja i norra Indien som kan ha börjat anlägga staden Agra 1475. Staden gick då under namnet Taj.

Referenser
Royal Rajasthan Tour Packages

Indiska regenter
Män
Födda okänt år
Avlidna okänt år
Personer i Indien under 1400-talet
Firozabad

Firozabad är en stad i den indiska delstaten Uttar Pradesh, och är administrativ huvudort för distriktet Firozabad. Folkmängden uppgick till 604 214 invånare vid folkräkningen 2011. Staden grundades på 1300-talet av sultanen Firuz Shah och hette Chandwar Nagar fram till 1566, då staden fick sitt nuvarande namn. Firozabad är känd för sin glasindustri.

Källor 

Orter i Uttar Pradesh
MSN

MSN, tidigare Microsoft Network, är en samling internettjänster som företaget Microsoft tillhandahåller. Under MSN-varumärket finns en webbportal med nyheter, reportage, väder och dylikt. I USA är MSN även en stor Internetleverantör. De populäraste webbtjänsterna är Hotmail, MSN Messenger, MSN Sök och MSN Virtual Earth. Namnet förknippas ofta med MSN Messenger, tjänsten för snabbmeddelanden. Från dess webbplats kan man ladda ner smajlisar (smileys) och läsa senaste skvallret.

De flesta av Microsofts internettjänster blev 2005-2006 förflyttade till det nya varumärkesnamnet Windows Live. Till exempel har ovanstående MSN-tjänster i dagsläget efterträtts av Windows Live Messenger, Windows Live Search, Windows Live Local och så vidare.

Se även 
Microsoft Passport Network

Externa länkar 
 MSN Sverige
 MSN i andra länder (engelska)

Microsoft
ISP

ISP kan syfta på: 

 ISP – en svensk statlig förvaltningsmyndighet, se Inspektionen för strategiska produkter
 ISP – en fristående enhet vid Uppsala Universitet under den teknisk- och naturvetenskapliga fakulteten, se International science programme
 ISP – en leverantör som tillhandahåller Internetuppkoppling Internet Service Provider, se Internetleverantör
 ISP – programmering av en installerad digital krets, se In-System Programming