kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Kodiakbjörn

Kodiakbjörn (Ursus arctos middendorffi) är en underart till brunbjörnen som förekommer på ön Kodiak Island och mindre öar i samma område utanför sydcentrala Alaskas kust.

Kännetecken 

Kodiakbjörnen är den största underarten av brunbjörn. Honornas genomsnittsvikt är c.a 202 kg och hanarnas c.a 312 kg även om vikter på 680 kilogram påträffats. Individerna når i extremfall en kroppslängd på upp till 3,0 meter och en mankhöjd upp till 1,5 meter. De har liksom andra brunbjörnar en robust kropp, långa och kraftiga extremiteter och ett stort huvud. Svansen är däremot bara en liten stump. Honor är vanligen 20 % kortare och 30 % lättare än hannar. Vuxna individer är lättast när de lämnar idet under våren, de kan öka sin vikt under sensommaren och hösten med 20-30%. Den största kodiakbjörnen man känner till var en björn som dog 1955 i Cheyenne Mountain Zoo i Colorado Springs, USA. Den vägde 757 kg.

Levnadssätt 

I stort sett har kodiakbjörnen ett beteende som liknar andra brunbjörnars. Varje individ lever ensam, men reviret är betydligt mindre än hos brunbjörnar som lever på det amerikanska fastlandet. De är allätare och livnär sig på bland annat gräs, bär och rötter samt kött och as. Under den kalla årstiden går de i ide. Ett viktigt byte är fisk. När laxfiskarna vandrar upp- eller nedåt i floderna vistas ofta flera kodiakbjörnar i samma område för att fånga sina byten.

Även fortplantningen liknar andra brunbjörnars. Parningen sker vanligen i juni eller juli men det befruktade ägget vilar en tid och den egentliga dräktigheten börjar först i november. Honan föder en till två ungar under vintervilan (januari eller februari). Ungarna stannar två till fyra år hos modern.

Systematik 

I Nordamerika skiljer man på två underarter av brunbjörnen: grizzlybjörnen och kodiakbjörnen. I storlek och utseende är de nästan lika varandra.

Kodiakbjörnen och människan 

På grund av jakt har artens population minskat betydligt och därför inrättades 1914 ett skyddsområde på Kodiak Island. Idag är jakten begränsad till 160 individer per år. Hela beståndet uppskattas till c.a 3 000 individer. På senare tid har kodiakbjörnar varit mål för fotosafarier som ökar regionens turism.

En känd kodiakbjörn är Bart the Bear som medverkade i flera hollywoodfilmer under 1980- och 90-talen; bland annat i Varghunden, Höstlegender, Björnen och På gränsen.

Referenser

Noter

Externa länkar 

 Ytterligare information på engelska

Björnar
Hiram Bingham III

Hiram Bingham III, född 19 november 1875 i Honolulu, Hawaii, död 6 juni 1956 i Washington, D.C., var en amerikansk upptäckare, historiker och republikansk politiker. Han var son till missionären Hiram Bingham II.

Bingham undervisade på Harvard University, Princeton University och Yale University och upptäckte Machu Picchu 1911. Han blev senare guvernör i Connecticut. Han hade dock den kortaste tjänstgöringstiden som guvernör i Connecticuts historia, en dag, varefter han avgick för att ta uppdraget som ledamot av USA:s senat.

Asteroiden 8291 Bingham är uppkallad efter honom.

Se även 
 Lista över guvernörer i Connecticut

Referenser 

 

Amerikanska republikaner
Ledamöter av USA:s senat från Connecticut
Guvernörer i Connecticut
Viceguvernörer i Connecticut
Födda 1875
Avlidna 1956
Män
Personer från Honolulu
Amerikanska upptäcktsresande
Tumbasjön

Tumbasjön ( eller ) är en stor sjö i Kongo-Kinshasa, som blev känd utanför närområdet då den "upptäcktes" av Henry Morton Stanley 1883. Den ligger vid Kongofloden, nära gränsen till Kongo-Brazzaville. 

Tumbasjön är en grund sjö vars yta varierar, men ligger runt 760 km². Den ligger på 340 m ö.h. Sjön står i förbindelse med Kongofloden genom Irebu-kanalen. De speciella förhållandena i denna ofta översvämmade region (Mbandaka) gör att vattnet i denna kanal kan strömma i båda riktningarna. Den största bosättningen vid sjön är Bikoro.

Området runt sjön är känt för stor biologisk mångfald, här finns bland annat bonobo och andra primater, samt även skogselefant. I själva sjön lever även två arter av krokodil (C. cataphractus och nilkrokodil) samt flodhästar. Många av dessa arter är hotade av befolkningstrycket och av omfattande skogsavverkning (huvudsakligen av Mellitia laurenti).  Det finns 114 olika sorters fiskar i Tumbasjön.

Källor 

Kongoflodens avrinningsområde
Insjöar i Kongo-Kinshasa
Équateur
Irländska sjön

Irländska sjön är det innanhav som skiljer öarna Irland och Storbritannien.

Geografi 
Irländska sjön förbinds i söder med Keltiska sjön och Atlanten genom Sankt Georgskanalen (sundet mellan Irland och Wales. I norr står den i förbindelse med Atlanten genom Nordkanalen (sundet mellan Irland och Skottland). Ön Isle of Man ligger i Irländska sjön. Bukten i sydost är Cardiganbukten. Till de större hamnstäderna kan nämnas Dublin och Liverpool. Huvuddelen av färjetrafiken mellan de två öarna går mellan Dublin och Holyhead.

Historia 
Under delar av den senaste istiden var innanhavet troligen en sötvattensjö. När isen drog sig tillbaka fick Irländska sjön kontakt med havet igen, och blev efter en tid åter salt.

Namn 
 
 
  eller

Föroreningar 
Irländska sjön har blivit drabbad av omfattande föroreningar från kärnvapenproduktion som skett i Sellafield framförallt under 1940- och 1950-talen. Uppskattningsvis ska 250 kilogram plutonium ha sedimenterat på dess botten under de år produktionen pågick.

Källor 
Nationalencyklopedin, Irländska sjön (hämtad 2020-12-21)

Externa länkar 

Europas innanhav
Atlanten
Irländska sjöns avrinningsområde
Turlupin

Turlupin [tyrly'pä, betoning enligt IPA], från franska (ursprungligen benämning på medlemmarna av en fransk medeltidssekt, vars grundsats var, att man icke behöver skämmas för naturliga ting), ett "nom de guerre" för franske komikern Henri Legrand, som uppträdde i Paris 1583-1634, först på gator och torg, sedermera på teatern i Hotel de Bourgogne. Därav kommer de franska orden turlupinade [-'nad], ett vanligen på en ordlek byggt, grovkornigt skämt, och turlupiner [-pi'ne], "turlupinera", skämta grovt, göra någon till föremål för ett plumpt och opassande skämt.

Källor
Franska komiker
Nat Turner

Nat Turner, född 1800 i Southampton County, Virginia, avrättad 1831, var en svart nordamerikansk upprorsman. Han verkade som baptistpredikant bland slavarna i Virginia och uppgav sig 1828 ha fått en uppenbarelse om att slavarna skulle bli härskande, "de yttersta varda de främsta". Han planlade med anledning därav ett slavuppror, och 21 augusti 1831 anföll han och sju kamrater sin ägare, J. Travis, gård och mördade honom och hans familj. 

Efter räder i grannskapet med mord på slavägare och befriande av slavar steg upprorsmännens antal till ett sjuttiotal. Trots Turners åsikt att "revolutionärt våld" var viktigt för att ge vita insikt i slaveriets fasor var gruppen inte urskiljningslös i dödandet, utan lät några vita familjer vara. Detta för att de var fattiga och Turner trodde dem inte se sig själva som förmer än slavarna.

Upproret slogs ned 22 augusti av i hast uppbådade vita och upprorsmännen infångades sedermera av till orten beordrade soldater och milis. Turner själv fängslades 30 oktober och avrättades genom hängning. Upproret kostade 60 vita och omkring två hundra svarta livet. Majoriteten av de svarta ingick inte i upproret utan mördades av vita medborgargarden både under och efter upproret. Endast 56 av de svarta offren avrättades genom domstolsbeslut.

Ledande sydstatsmän skyllde dess utbrott på abolitionistagitationen, och det föranledde skärpning av slavlagarna.

Referenser

Noter

Övriga källor

Externa länkar 

Upprorsledare
Personer från Southampton County
Personer som blivit avrättade av USA under 1800-talet
Födda 1800
Avlidna 1831
Män
Ugglan
Tom Segerberg

Tom Gösta Segerberg, född 25 augusti 1934 i Helsingfors, död där 1 februari 2007, var en finlandssvensk regissör och skådespelare.

Segerberg blev student 1952, studerade vid Helsingfors universitet 1952–1955 och vid Svenska Teaterns elevskola 1955–1957. Han var skådespelare och regiassistent vid Åbo svenska teater 1957–1958, ledare för Nya turnéteatern 1958 samt programredaktör vid Rundradions TV-program från 1959 och TV-teaterregissör från 1961. Han innehade regiuppgifter vid Radioteatern och gjorde regigästspel vid Svenska Teatern 1964 och vid Fjernsynteatret i Oslo 1966.

Han jobbade på YLE till och med 1999.

Filmografi som regissör (TV-produktioner)
 1960 — Ödets man
 1960 — I Italien
 1960 — Madame
 1961 — Huset vid landsvägen
 1961 — Efter levande modell
 1961 — Bygdeväg-Motorväg
 1961 — Nej
 1962 — Staden
 1962 — Ordet
 1962 — Antigone
 1963 — Ett ovanligt fall & Trappan
 1963 — Nike
 1963 — Greve Öderland
 1964 — Kattorna
 1965 — Fru Carrars gevär
 1965 — Supé med Arman klockan åtta
 1966 — Skriet
 1966 — Gehenna
 1966 — Grannar
 1966 — Corpus delicti
 1967 — Javisst, kära du
 1967 — Jean-Paul Marat förföljd och mördad så som det framställs av patienterna på hospitalet Charenton under ledning av herr de Sade
 1967 — Kärlek utan strumpor
 1968 — Fysikerna
 1969 — Konfirmasjonen
 1970 — Som fisken i vattnet
 1984 — Bidermann och pyromanerna (även roll)
 1984 — I kväll Dario Fo (3 pjäster)
 1985 — Forellerna

Källor

Noter

Män
Födda 1934
Avlidna 2007
Personer från Vasa
Finlandssvenska skådespelare
Finlandssvenska TV-regissörer
Alderängesån

Alderängesån är ett biflöde till Ljungan i Ånge kommun. Ån har sina källflöden något mer än en mil söder om sin mynning mellan Ljungaverk och Fränsta. Ån avvattnar inga större sjöar, den största är Klocktjärnen (14 hektar).

Källor

 

Vattendrag i Medelpad
Vattendrag i Ånge kommun
Ljungans avrinningsområde
Shikken

Shikken , japansk term för en förmyndare som regerar å en omyndig shoguns vägnar. Även omyndiga kejsare hade en motsvarighet till detta, insei. I det tidiga Kamakurashogunatet spelade shogunerna själva en underordnad roll till förmån för deras förmyndare av huset Hojo, som de var släkt med på mödernet.

Källor 

Nationalencyklopedin, Hojo. http://www.ne.se/uppslagsverk/encyklopedi/lång/hojo (hämtad 2020-05-29)

Japans historia
WP:Projekt Japan

de:Japanischer Regent#Shikken
Anderslövs kyrka

Anderslövs kyrka är en kyrkobyggnad belägen i Anderslöv, Trelleborgs kommun. Kyrkan tillhör Anderslövs församling i Lunds stift och Svenska kyrkan. Här gifte sig filosofen Hans Larsson med lärarinnan Johanna Pålsson.

Kyrkobyggnaden 
En kyrka i romansk stil uppfördes på 1100-talet och hundra år senare tillkom första kyrktornet. Av den medeltida kyrkan återstår långhus och kor. Nuvarande kyrktorn med en smäcker spira tillkom på 1500-talet. År 1767 byggdes den norra korsarmen till och 1841 byggdes den södra korsarmen till. En sommardag 1869 slog åskan ned i kyrktornet. Tornspiran brann ned och kyrkklockorna smälte. År 1871 var det nya tornet färdigställt med ny spira, ännu högre än tidigare.

Kyrkobyggnaden inhägnas av en kallmur.

Interiör 
I kyrkan finns kalkmålningar utförda av Snårestadsgruppen från ungefär 1350. Dessa togs fram 1930 och visar Yttersta domen och Jesus barndom.

Inventarier 
 Predikstolen skulpterades ungefär 1630 av Jacob Kremberg.
 Vid en restaurering 1891 tillkom nuvarande altaruppsats och dopfunt.

Orgel
1867 byggde Johan Nikolaus Söderling, Göteborg en orgel med 11 stämmor.
Den nuvarande orgeln byggdes 1951 av Olof Hammarberg, Göteborg och är en mekanisk orgel.

Bilder

Källor

Referenser

Externa länkar 

 Kyrkans webbplats
 Anderslövs församling informerar
 Trelleborgs kommun informerar
 Åsbo Släkt- och Folklivsforskare informerar

Kyrkobyggnader i Lunds stift
Kyrkobyggnader i Trelleborgs kommun
Terentianus Maurus

Terentianus Maurus, som troligen levde mot slutet av 100-talet, var en romersk grammatiker från Afrika.

Terentianus Maurus författade en lärobok på vers, De litteris, de syllabis, de metris ("Om bokstäver, stavelser och versmått; editio princeps 1497, sedan flera upplagor). Den tredje avdelningen, som behandlar versmåtten, vart och ett i dess egen versart, är den viktigaste. Författaren ådagalägger särskilt i denna del mycken sakkunskap och ledighet i formen, och hans citat från äldre och yngre litteratur har ett visst värde.

Källor 
 

Antikens latinska grammatiker
Latinskspråkiga författare
Romerska författare
Män
Ugglan
Frederiksberg

Frederiksberg är en stadsdel i Köpenhamn som samtidigt är en fristående kommun, Frederiksbergs kommun, inom Region Hovedstaden. Denna blott 8,77 km² stora kommun med  invånare (1 jan 2017)
är sedan 1901 helt omsluten av Köpenhamns kommun och kvartersbebyggda innerstad. Den är Nordens mest tätbefolkade kommun med nära 12 000 invånare per kvadratkilometer.

Enklaven uppkom år 1901, när Valby och Brønshøj inkorporerades i dåvarande Köpenhamns stad. 

Frederiksberg har mycket äldre anor än "brokvarteren" Østerbro, Nørrebro och Vesterbro, som byggdes upp under 1800-talets senare hälft, och har länge åtnjutit en särstatus i dansk administration. Vid kommunreformen 2007 förändrades inte Frederiksbergs kommungräns, men ställningen som eget amt upphörde. Köpenhamn, som varit hårt drabbat av sociala problem, hade varit i stort behov av skatteintäkterna från det rikare Frederiksberg med relativt många hög- och medelinkomsttagare och därför under lång tid haft en av de lägsta kommunala skattesatserna i Danmark. 

Bebyggelsen är till större del av innerstadskaraktär. Här finns även Danmarks högsta, och Nordens fjärde högsta, bostadshus, det 102 meter höga Domus Vista. Även Köpenhamns klassiska cykelvelodrom Forum ligger i kommunen. Frederiksberg åtskiljs delvis mot Nørrebro genom en sexfilig motorvägsliknande vägsträcka som är byggd på pelare, den så kallade Bispeengbuen. Merparten av Copenhagen Business Schools verksamhet är förlagd till Frederiksberg.

Frederiksbergs historia går tillbaka till 2 juni 1651, när Fredrik III gav 20 amagerbönder med holländska rötter rätt att bosätta sig i ett område som kom att heta "Ny Hollænderby" (vid nuvarande Allégade i Frederiksberg). År 1700-1703 uppförde Fredrik IV slottet Frederiksberg Slot på det som numera heter Frederiksberg Bakke. Palatset var inspirerat av kungens resor i Frankrike och Italien. Han gav slottet namnet Friederichs Berg, och byn vid slottsbackens fot kom att heta Frederiksberg.

I Frederiksberg ligger även Köpenhamns zoo med djur från hela världen. Ett annat omtyckt besöksmål är Frederiksberg Have, en engelskinspirerad park i romantisk stil med mer än 300 år gamla anor. Omedelbart söder om denna park ligger den avsevärt mer skogsliknande parken Søndermarken.

Frederiksberg hade förr egen järnvägsstation, som dock saknade direkt förbindelse med Köpenhamn. Av de stationer som idag ingår i Köpenhamns metro, ligger stationerna Forum, Frederiksberg, Fasanvej (tidigare kallad Solbjerg) och Lindevang i Frederiksberg, medan Flintholm station, som även betjänar två korsande S-tågsbanor, ligger på gränsen mellan de två kommunerna. Detsamma gäller Fuglebakkens S-tågsstation, medan S-tågsstationen Peder Bangs Vej ligger inom Frederiksberg. Tidigare fanns S-tågssträckan Hellerup - Vanløse - Frederiksberg, som slutade vid Frederiksbergs dåvarande station. Ville man därifrån vidare mot Köpenhamns centrum var man tvungen att byta till buss (alternativt byta till annan tåglinje i Vanløse eller Hellerup).

Källor

Externa länkar 

 
Frederiksbergs kommun
Orter i Region Hovedstaden
Områden i Köpenhamn
Orter i Öresundsregionen
Enklaver
Go-Saga

Go-Saga , född 1 april 1220, död 17 mars 1272. Regerade som Japans 88:e kejsare från 1242 till 1246. Go-Saga efterträddes av sin son 
Go-Fukakusa, och tolv år senare gjorde även en annan av hans söner, Fushimi, anspråk på tronen, vilket resulterade i att två konkurrerande kejsarhov uppstod.

Se även
 Ashikagaperioden i Japans historia

Referenser

Japanska kejsare
Födda 1220
Avlidna 1272
Män
WP:Projekt Japan
Personer i Japan under 1200-talet
Fédération Cynologique Internationale

Fédération Cynologique Internationale (FCI) är den internationella kennelfederationen. Organisationen har sitt säte i den belgiska staden Thuin. FCI grundades 1911 av kennelklubbarna i fem länder: Tyskland, Österrike, Belgien, Nederländerna och Frankrike. Idag är kennelklubbar från cirka 80 länder anslutna.

Syftet med FCI är att bevaka och främja kynologiska frågor, det vill säga frågor som rör tamhundar och hundsport. FCI godkänner och registrerar vilka hundraser som kan betraktas som rastypiska och rasrena samt fastställer vilken rasstandard som ska gälla för dessa raser. Det sker genom att ett visst land tilldelas ansvaret för en viss hundras standard. När man talar om en hundras ursprungsland menar man det land som FCI utsett att ansvara för standarden, vilket inte nödvändigtvis är detsamma som det historiskt korrekta ursprunget. FCI har delat in hundraserna i olika rasgrupper, vilket har betydelse vid hundutställningar och tävlingar i olika hundsporter. FCI legitimerar internationella domare, fastställer utställningsregler och övervakar internationella utställningar och tävlingar.

Medlemmar av FCI

Externa länkar
Fédération Cynologique Internationale (FCI)

Kennelklubbar
Internationella ideella organisationer
Byblos

Den antika staden Byblos (arabiska جبيل Ǧubayl, (grekiska Βύβλος Byblos - Papyros, grekiska "Πάπυρος") är en arkeologisk plats i mellersta Libanon cirka 37 km norr om huvudstaden Beirut i muhafazah (provins) Jabal Libanon i den nuvarande staden Jbeil.

Moderna Jbeil är även idag en hamnstad.

Platsen upptogs på Unescos världsarvslista 1984.

Historia 
Området tros ha varit bebott sedan 5000-talet f. Kr. och hyste en betydande hamn redan på 3000-talet f. Kr. Under bronsåldern blev Byblos en viktig hamnstad i Levanten innan Fenicien uppstod. Invånarna i staden kallades "byblier" och var kända för sin papyrushandel. Fenicierna inhandlade papyrus i Egypten som var det enda område där denna bearbetades. Därefter exporterades papyrusen till de grekiska stadsstaterna. Denna handel med grekerna blev så omfattande att grekerna gav papyrus namnet biblos, sedermera biblion, som i sin tur kan ha givit upphov till namnet på den heliga skrift: "bibeln". Fenicierna var obenägna att berätta varifrån de fått sina varor och uppgav därför – för att inte förlora sin ställning som mellanhand – att papyrusen härstammade från de egna hemtrakterna. Cirka 900 f. Kr. råkade Byblos under assyriskt välde och kom därefter att styras av babylonier och perser. Efter Alexander den stores död kontrollerades staden av seleukiderna och blev sedermera en viktig hamn och knutpunkt för korstågens kristna fartyg. År 1187 erövrades staden av Saladin och inlemmades 1516 i det osmanska riket.

Byblos är därmed en av världens äldsta och sedan urminnes tider bebodda städer.

Byggnader 
Bland de framstående byggnader som ännu finns bevarade kan nämnas

 Obelisktemplet
 Teatern
 Kolonnaden
 Korsfararborgen

Bilder

Referenser

Litteratur 
 Byblos through the Ages, Nina Jidejian, Dar al-Machreq, Beyrouth, 1968
 Je m'appelle Byblos, Jean-Pierre Thiollet, H & D, Paris, 2005.

Externa länkar 
 UNESCO världsarv Byblos
 om Byblos

Världsarv i Libanon
Fornminnen i Libanon
Fenicien
Världsarv inskrivna 1984
919

919 (CMXIX) var ett normalår som började en fredag i den julianska kalendern.

Händelser

Okänt datum
Henrik I väljs till tysk kung.

Födda 
Garcia III av Pamplona, kung av Navarra.

Avlidna 
 14 september – Niall Glúndub, storkonung av Irland sedan 916
1125

1125 (MCXXV) var ett normalår som började en torsdag i den julianska kalendern.

Händelser

Okänt datum 
 Den svenske kungen Inge den yngre mördas "med ond dryck" i Vreta, och därmed utslocknar den Stenkilska ätten.
 Svearna väljer Ragnvald Knaphövde till kung, medan västgötarna väljer den danske prinsen Magnus den starke, som på mödernet är släkt med Stenkilska ätten. I Östergötland väljs Sverker den äldre, som till en början dock endast härskar över detta landskap.
 Lothar III väljs till tysk kung.

Födda 
 Sven Grate, kung av Danmark 1146–1157.
 Öystein Haraldsson, kung av Norge 1142–1157.

Avlidna 
 23 maj – Henrik V, tysk-romersk kejsare.
 Inge den yngre, kung av Sverige möjligen sedan 1110 och säkert sedan 1118 (mördad i Vreta i Östergötland).
 Rikissa av Berg, hertiginna av Böhmen.

Externa länkar
Udmurtiska

Udmurtiska (удмурт кыл, udmurt kyl), tidigare kallat votjakiska, är ett finsk-ugriskt (permiskt) språk som talas i Ryssland, särskilt av udmurterna i den autonoma republiken Udmurtien, där det är officiellt språk tillsammans med ryska. Antal etniska udmurter är ca 550 000 men bara ca 340 000 av dem talar udmurtiska, vilket betyder att språket klassificeras som ett hotat språk.. Det skrivs med en variant av det kyrilliska alfabetet. Den äldsta funna skrivna udmurtiskan är från 1700-talet. Språket har påverkats i hög grad av ryska, tjuvasjiska och tatariska. Udmurtiska delas i fyra dialektgrupper.

Det ryska bidraget till Eurovision Song Contest 2012, "Party for Everybody" med gruppen Buranovskije Babusjki, framfördes på udmurtiska (och delvis på engelska).

En fullständig översättning av Bibeln publicerades för första gången 2013.

Fonologi

Konsonanter 

Källa:

Vokaler 

Källa:

Grammatik 
Udmurtiska har en grammatik som liknar andra uraliska språk.

Det är femton kasus. Substantiv och personal pronomen har inte manliga och kvinnliga former (han/hon). Språket använder negativa verb för negationer av verb.

Referenser

Externa länkar 

 Frändefolksutskottet om permiska språk

Permiska språk
Språk i Ryssland
Johannes Tauler

Johannes Tauler, född omkr. 1300, död 1361, tysk dominikanmunk, predikant och mystiker; anhängare av Eckhart, vars läror han sökte förena med kyrkoläran; skattades av Luther. Tauler är den store förkunnare av reningens väg som över upplysningens väg leder till förenings väg. Den mystiska förening är enligt Tauler kraftkällan till ett liv i Kristi efterföljd. Tauler betonar jämvikten mellan det aktiva och det kontemplativa livet, mellan den inre andliga fördjupningen och vardagslivets praktiska arbete.

Externa länkar 

Mystiker inom kristendomen
Tyska teologer
Tyska dominikaner
Avlidna 1361
Män
Födda 1300
Udmurtien

Udmurtien (; udmurtiska: Удмуртия eller Удмурт Элькун, Udmurt Elkun), formellt Udmurtiska republiken (; udmurtiska: Удмурт Республика) är en delrepublik i Ryssland, mellan floden Volga och Uralbergen, med cirka 1,5 miljoner invånare på en yta av 42 100 km². Huvudstad och största stad är Izjevsk. Andra stora städer är Sarapul, Votkinsk och Glazov. Republikens president är för närvarande (2006) Aleksandr Aleksandrovitj Volkov. Majoriteten av befolkningen är ryssar, medan udmurter är den näst största folkgruppen. Ryska och udmurtiska är officiella språk.

Kultur 
Folkmusikgruppen Buranovskije Babusjki som tävlade för Ryssland i Eurovision Song Contest 2012 är från Udmurtien, och vid tillfället sjöng de på udmurtiska.

Källor

Externa länkar
Justine Kirk

Justine Kirk, född 14 oktober 1966 i Manchester, Massachusetts, USA, är en svensk koreograf, skådespelare och före detta programpresentatör och programledare på Sveriges Television.

Biografi
Justine Kirk har en bakgrund som dansare, koreograf och skådespelare. Under 1990-talet medverkade hon i mindre roller i filmerna Zorn (1994), 30:e november (1995) och Lögn (1996). Under åren 1992–1998 var hon medlem i Romeo och Julia-kören på Dramaten.

Från 1996 var hon programpresentatör i Sveriges Television.  Justine Kirk medverkade i filmen om mordet på John Hron, där hon spelade hans mor. Sommaren 2015 ledde hon arbetet med en programserie med fem män i Tornedalen som övade in en sorts balett, baserad på rörelser som kan förknippas med bastubad och med männens personligheter, Bastubaletten. Serien sändes i tre säsonger (2015–2017). Sista säsongen var det fem tornedalska kvinnor som dansade i bastun.

Den 1 december 2017 lämnade hon SVT för att frilansa.

Familj
Justine Kirk är dotterdotter till Per-Oscar Nyströmer. Åren 2005 – 2011 var hon gift med skådespelaren Alejandro Bonnet (född 1972), med vilken hon har två barn. Åren 2016–2019 var hon gift med tv-producenten Mattias Barsk (född 1976).

Filmografi
 (Pearl Pierce)
 (Maddes vän)
 (student)

Teaterroller (ej komplett)

Externa länkar

Referenser

Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska programpresentatörer
Svenska koreografer under 1900-talet
Födda 1966
Kvinnor
Levande personer
Personer från Essex County, Massachusetts