Erik Palmstierna

Erik Kule Palmstierna (i riksdagen kallad Palmstierna i Stockholm), född 10 november 1877 i Stockholm, död 22 oktober 1959 i Florens, Italien, var en svensk friherre, sjöofficer, diplomat och politiker (till 1911 liberal, därefter socialdemokrat). Han var sjöminister 1917–1920, utrikesminister 1920 samt envoyé i London 1920–1937. Eftersom han trots sin högadliga börd var socialdemokrat har han även kommit att kallas "Röde baronen", ett epitet som annars, och av helt andra skäl, oftast har tillkommit Manfred von Richthofen.

Biografi
Palmstierna var ursprungligen sjöofficer och blev 1906 kapten men övergick samma år till reserven och blev sekreterare i Centralförbundet för socialt arbete.

Palmstierna grundade hösten 1908 diskussionsklubben "Vi", som kom att samla en stor del av sin tids yngre radikala politiker.

Erik Palmstierna var riksdagsledamot i andra kammaren under åren 1909–1920, 1909–1911 för Stockholms stads valkrets och därefter för Stockholms stads andra valkrets. Han tillhörde Liberala samlingspartiet fram till 1911 men övergick 1912 till Socialdemokraterna. I riksdagen var han bland annat ordförande för andra kammarens fjärde tillfälliga utskott 1910–1911 och ledamot i bevillningsutskottet 1912–1917. Som riksdagspolitiker arbetade han bland annat med socialpolitiska frågor, men lämnade också in motioner om exempelvis grundlagsfästande av Sveriges permanenta neutralitet. Palmstierna var drivande för grundandet av Svenska stadsförbundet 1908 och blev dess förste sekreterare, med andre sekreteraren och vännen Yngve Larsson vid sin sida.

Hans krav på utredning om monopolen på svenska arbetsmarknaden resulterade i tillsättandet av 1911 års trust- och kartellkommitté, där han var medlem. Palmstierna var 1916–1917 riksgäldsfullmäktig och var en av de fyra socialdemokrater som tillsattes i regeringen Edén, där han var sjöminister 19 oktober 1917–10 mars 1920. I den första regeringen Branting var Palmstierna 10 mars–27 oktober 1920 utrikesminister.

Palmstierna tillhörde de ledande bland de svenskar som förespråkade att Sverige skulle ingripa militärt för att få Finland att avstå Åland till Sverige, för att på det viset lösa den så kallade Ålandsfrågan. Han var Sveriges delegerade i Ålandsfrågan inför Nationernas förbund 1920.

Palmstierna har bland annat utgett Vattenkraftens socialisering (1908), Fred och krig (1914) och Internationell ordningsmakt (1916).

Familj 
Palmstierna var son till diplomaten Carl Fredrik Palmstierna. Han var gift med Ebba Palmstierna, med vem han fick två söner, läkaren Kule Palmstierna och historikern Carl-Fredrik Palmstierna samt dottern Margareta, gift de Seynes.

Palmstiernas grav återfinns på Protestantiska kyrkogården i Florens, Italien.

Bibliografi (urval) 
 1908 – 
 1914 – 
 1916 – 
 1952–1954 – 
 1954 –

Utmärkelser 
   Minnestecken med anledning av Konung Gustaf V:s 70-årsdag, 16 juni 1928.
   Storkorset av Bulgariska Sankt Alexanderorden, senast 1931.
   Storkorset av Storbritanniska Victoriaorden, senast 1925.

Referenser

Noter

Källor
 Tvåkammarriksdagen 1867–1970, band 1 (Almqvist & Wiksell International 1988), band 1, s. 159–160

 Palmstierna, Erik, Orostid I. 1914–1916. Politiska dagboksanteckningar. Tidens förlag: Stockholm 1952

Vidare läsning

Externa länkar

Svenska diplomater under 1900-talet
Sveriges sjöministrar
Sveriges utrikesministrar
Svenska friherrar
Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Liberala samlingspartiet
Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Socialdemokraterna
Diplomater från Stockholm
Födda 1877
Avlidna 1959
Män
Palmstiernas klubb
Sveriges ambassadörer i Storbritannien
Georgister
Militärer från Stockholm
Politiker från Stockholm
Erik