kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Tuve

Tuve är en stadsdel och ett primärområde i stadsområde Hisingen i Göteborgs kommun. Tuve ligger mitt på Hisingen på gränsen mellan den tätbebyggda staden i söder och landsbygden i norr. Stadsdelen har en area på 1 720 hektar.

Tuveraset 

Tuveraset var ett kraftigt jordskred som inträffade klockan 16.09 den 30 november 1977 i Tuve. Det krävde nio dödsoffer och är därmed en av de värsta naturkatastroferna i Sverige i modern tid.

Tuve torg 
Tuve torg ligger mitt i stadsdelen. Torget byggdes 1971 och arkitekter var Jansson Persson Trogard Arkitektkontor AB, Tage Jansson. Under 2007 fick Tuve torg ett nytt ansikte, då fastighetsförvaltaren GöteborgsLokaler renoverade och förnyade torgytor och fastigheter.

Busstrafik
Tuve trafikeras av tre busslinjer. 17, en stombusslinje som går Tuve - Björkekärr - Östra Sjukhuset. 44, en vanlig stadsbuss som går Tuve - Backatorp - Bällskär - Hjalmar Brantingsplatsen. Och den sista, 145. Det är en industribuss som går Tuve - Länsmansgården - Volvo Torslanda.

Nyckeltal

Stadsområdes- och stadsdelsnämndstillhörighet 
Primärområdet tillhörde fram till årsskiftet 2020/2021 stadsdelsnämndsområdet Norra Hisingen och ingår sedan den 1 januari 2021 i stadsområde Hisingen.

Kända personer med anknytning till Tuve 
 Anette Börjesson (född 1954), framgångsrik landslagsspelare i fotboll och badminton
 Lotta Lundgren (född 1971), journalist, författare och reklampersonlighet
 Jonas Olsson (född 1970), fotbollsspelare och tränare i IFK Göteborg
 Magnus Wislander (född 1964), framgångsrik handbollsspelare, utsedd till världens bästa handbollsspelare under 1900-talet
 Steffo Törnquist (född 1956), bosatt i Tuve i ett par år under tidigt 2010-tal.

Byggnadsminne 

Skändla sörgård är en bondgård, som ligger i Skändla by i Tuve. Gården är byggnadsminne enligt Kulturmiljölagen sedan 7 juni 2002. Adressen är Tuve kyrkväg.

Se även 
Stadsdelar i Göteborgs kommun
Stadsplanering i Göteborg
Stadsplanering i Sverige
Tuve socken
Östra Hisings härad

Referenser

Noter

Tryckta källor

Vidare läsning 

Filipsson, Else-Britt; Theliander, Claes (2008) Tuve på Hisingen i Göteborg. Tuve socken, Västergötland. Särskild arkeologisk utredning, steg 1. Rapporter från Arkeologikonsult 2008:2179.

Externa länkar
 Byggnadsminne inom stadsdelen Tuve, Bebyggelseregistret, Riksantikvarieämbetet.

Stadsdelar i Göteborg
Primärområden i Göteborg
Hisingen
 
Tidigare tätorter i Västra Götalands län
Pepparkaksgubbe

Pepparkaksgubbe kallas en pepparkaka som är skapad i en pepparkaksform formad som en gubbe. Om degen i stället formas till en gumma, kallas den följaktligen pepparkaksgumma.

Pepparkaksfigurerna kan pyntas med glasyr, korinter med mera, och äts oftast vid lucia eller jul.

Det är vanligt att barn klär ut sig till pepparkaksgubbar i Luciatåg. Pepparkaksgubbar förekommer även i sånger och sagor, exempelvis sången Tre pepparkaksgubbar och filmen Shrek med uppföljare.

Under 2010-talet har man i Sverige i juletider ibland debatterat om ifall pepparkaksgubbar och pepparkaksgummor symboliserar en rasistisk och nedlåtande syn på mörkhyade människor.

Källor

Fotnoter

Bakverk
Lucia
Julmat
Julfigurer
Pulstågsmodulering

Pulstågmodulering: modulering av pulståg.

Man skiljer mellan pulsamplitudmodulering (PAM), pulsbreddsmodulering (Pulse Width Modulation, PWM — Pulse Duration Modulation, PDM — av dessa två termer är PWM vanligast), pulslägemodulering (Pulse Position Modulation, PPM) och pulskodmodulering (Pulse Code Modulation, PCM). Den senare karaktäriseras av att förekomsten av puls varieras. Puls och icke-puls bildar då ett binärt mönster enligt en viss kod. Vid överföring av data från satelliter används vanligen PCM. Inom telefontekniken har PCM numera helt tagit över den roll tidigare frekvensdelningsmultiplex (Frequency Division Multiplex, FDM) hade för analoga mångkanalsystem.

Signalbehandling
Pulskodsmodulering

Pulskodsmodulering, PCM, (engelska: pulse code modulation), är en digital representation av en analog signal där omfattningen av signalen samplas i regelbundna intervaller och sedan översätts till symboler inom den digitala koden.
De analoga signalerna omvandlas till digitala i en så kallad sändare och signalen översätts sedan igen i en mottagare. 

Spänningen i varje sample beskrivs med 7 databitar (128 spänningsnivåer), det krävs också en databit utöver dessa sju, som används för polaritet, alltså plus eller minus. Dessa 128 nivåer är olika stora beroende på amplitud, mindre vid låg amplitud och större vid hög amplitud. Detta ger bra återgivning, även vid de svaga ljuden/signalerna.

Förutom ovan beskrivna 8 bitars upplösning förekommer normalt även 10, 12, 16, 24, 32 samt 64 bitars upplösning. Ju fler bitar, desto bättre signalbrusförhållande. Vanligast i dag är 16 och 24 bitars upplösning. 32 och 64 bitars upplösning gör inte någon hörbar skillnad men har andra tillämpningar, till exempel mättekniska.

Signalbrusförhållande är förhållandet mellan originalsignalen och den pulskodsmodulerade signalen. Generellt är alltså signalbrusförhållande förhållandet mellan den önskade återgivna signalen och det extra brus som genererats vid demodulering. Alla nivåer som förekommer mellan de nivåer som kan representeras av de tillgängliga spänningsnivåerna kommer att ha ett fel med storleken Uin - Usample. Ju fler bitar desto mindre avstånd mellan de tillgängliga spänningsnivåerna, och därmed blir felet mindre.

PCM används exempelvis inom digital telefoni och är även vanligt inom DAT- och CD-spelare. Ljudkorten i dagens datorer använder också PCM, vanligen med 16 och 24 bitars upplösning.

Se även
 Nyquist-Shannons samplingsteorem
 Pulsbreddsmodulering
 Kvantisering (signalbehandling)

Externa länkar
 PCM description on MultimediaWiki

Signalbehandling
Referensellipsoid

En referensellipsoid är en förenkling av jordens form och består av en kring en rotationsaxel symmetrisk kropp, en så kallad rotationsellipsoid. En referensellipsoid ansluter nära till en geoid, som något förenklat utgör medelhavsytan. Referensellipsoider används inom kartografi och geodesi.

Till skillnad från referensellipsoiden som är en helt homogen symmetrisk kropp opåverkad av yttre krafter, får geoiden en oregelbunden form genom variationer i densitet och påverkan av både yttre och inre gravitationskrafter med mera.

Ellipsoider 
Detta är ett urval av ellipsoider som är i användning eller som har använts.

 Bessel 1841
 World Geodetic System 1972
 World Geodetic System 1984
 Geodetic Reference System 1980

Externa länkar 
 
 
 

Geodesi
Kartografi
Longueuil

Longueuil är en stad i den kanadensiska provinsen Québec. Longueuil är en förort till miljonstaden Montréal och ligger på Saint Lawrenceflodens södra strand mittemot Île de Montréal. Longueuil har 229 330 invånare (2006) och en befolkningstäthet på 1 984,0 personer/km², vilket gör den till den femte största staden i Québec och den nittonde i Kanada. Staden upptar en area på 115,59 km².

Historik
Olika förklaringar har givits på stadens namn. Enligt en populär version ska staden i mitten av 1600-talet ha fått sitt namn efter det som då var en by i Dieppe i Normandie.

Efter en stor administrativ reform i Québec slogs Longueuil den 1 januari 2002 samman med sina grannstäder Boucherville, Brossard, Greenfield Park, LeMoyne, Saint-Bruno-de-Montarville och Saint-Lambert. Dessa städer blev arrondissement (engelska boroughs) i den nybildade staden, med undantag för Saint-Lambert och LeMoyne, som tillsammans bildade ett arrondissement. Den gamla staden Longueuil blev arrondissementet Vieux-Longueuil (populärt kallad Longueuil propre, "egentliga Longueuil"). I en folkomröstning den 20 juni 2004 röstade dock invånarna i Boucherville, Saint-Lambert, Saint-Bruno-de-Montarville och Brossard för att lämna den nya stadsbildningen och återbilda de tidigare. Delningen trädde i kraft 1 januari 2006, då också LeMoyne överfördes till Vieux-Longueuil. Longueuil och de avstyckade kommunerna bildar nu Communauté urbaine de Longueuil.

Transporter och näringsliv
Majoriteten av Longueuils invånare pendlar till sina arbetsplatser i Montréal. Saint Lawrenceflodens bredd har gjort broförbindelser mellan stadskärnan och förorten dyra, och dagens förbindelser, fyra bilbroarna och en biltunnel, bildar en flaskhals som varje dag orsakar trafikköer. Longueuil förbinds också med stadskärnan med tunnelbana, buss och pendeltåg.

I Longueuil finns flera universitetscampus och sjukhus, och staden har åtminstone två lokaltidningar. 

Betydande arbetsgivare är Bombardier, Héroux-Devtek och Pratt & Whitney. Den kanadensiska rymdmyndigheten Canadian Space Agency har sitt säte i Longueuil.

Externa länkar 

 Ville de Longueuil – officiell webbplats

Orter i Québec
Kommuner i Québec
Geocentriskt kartesiskt koordinatsystem

Geocentriskt kartesiskt koordinatsystem är ett tredimensionellt ortonormerat koordinatsystem ungefärligt orienterat med origo i jordens tyngdpunkt, z-axeln parallell med jordens rotationsaxel, x-axeln genom Greenwichmeridianen och y-axeln vinkelrät mot dessa så att ett s.k. högersystem bildas.

WGS 84 är ett exempel på ett geodetiskt datum som använder ett geocentriskt kartesiskt koordinatsystem.

Geodesi
Geografiska koordinatsystem
PCM

PCM kan syfta på: 
 Phase-change memory, teknik för datorminnen
 Pulskodsmodulering, digital representation analoga signaler
Anders Persson (jazzpianist)

Anders Persson, född 28 mars 1958 i Göteborg är en svensk jazzpianist.

Persson gick sin musikerutbildning mellan åren 1979 och 1983 på Musikhögskolan vid Göteborgs universitet. Sedan 1980-talet har han spelat med en lång rad svenska och utländska musiker, bland andra Palle Danielsson, Jonas Knutsson, Joakim Milder, Yasuhito Mori, Stina Nordenstam, Lina Nyberg, Terje Sundby, Jim Beard, Tom Harrell, Adam Nussbaum och Toots Thielemans.

Diskografi (urval) 
 1983 – Time Unit (Dragon)
 1987 – L'air du côte, kvartett med Ove Ingemarsson (Dragon).
 1991 – Memories of a Color, Stina Nordenstam (Caprice).
 1991 – Concensus, Joakim Milder (Opus3) 
 1994 – Aire de tango, kvartett med Luis Salinas (Dragon).
 1996 – At Large, trio med Yasuhito Mori & Magnus Gran (Dragon).
 1999 – Domestic Wax, trio med Yasuhito Mori & Magnus Gran (Prophone).
 2003 – In Person, trio med Yasuhito Mori & Magnus Gran (Spice of Life).
 2003 – A Song Book med Lina Nyberg (Spice of Life).
 2004 – Lonely Fungus, trio med Palle Danielsson & Terje Sundby (Touché Music).
 2005 – barT featuring Jim Beard, trio med Owe Almgren, Terje Sundby & gäst Jim Beard (Imogena).
 2007 – Love Letters med Joelle och Yasuhito Mori (King Records).
 2008 – Obsolete Music med Ove Ingemarsson, Johan Borgström, Magnus Gran och Yasuhito Mori (Imogena).
 2008 – A remark you made – Memories of Joe Zawinul med Jonas Knutsson (Touché Music).
 2010 – Morten Mosgaards Orkester med Morten Mosgaard (Jævn).  
 2010 – Catwalk med Patrick Rydman (Imogena). 
 2013 – The second time around med Palle Danielsson och Terje Sundby (Imogena).
 2019 - Starling & Oaktree med Stina Andersdotter

Utmärkelser 
 2002 – Laila och Charles Gavatins stipendium för jazzmusik
 2007 – Västra Götalands Kulturstipendium
 2008 – SKAP-stipendium
 2011 – Göteborgs Stads Kulturstipendium
 2019 - Hedersgäst på Umeå Jazzfestival

Svenska jazzpianister
Födda 1958
Män
Levande personer
Musiker från Göteborg
Inferno (Strindberg)

För boken med samma namn av Dante Alighieri, se Den gudomliga komedin. För boken med samma namn av Larry Niven och Jerry Pournelle, se Inferno (1976). För boken med samma namn av Dan Brown, se Inferno (2013).

Inferno är en självbiografisk bok av August Strindberg, skriven på franska 1897 under hans tid i Lund.

Bakgrund och stil
Strindberg skildrar i Inferno sin psykiska kris under åren 1894–1896, då han vistades i Paris och Österrike. Han hade problem med både censorer och kvinnor, och boken rör detta såväl som hans liv i de båda städerna samt hans olika besattheter. Dessa inkluderar alkemi, ockultism och Swedenborgianism, och han uppvisar tecken på både paranoia och neuroticism. Boken har ofta använts för att visa på Strindbergs personliga neuroser, såsom förföljelseidéer, men mycket tyder på att Strindberg – även om han hade lätta neurotiska symtom – både uppfunnit och överdrivit mycket av bokens material för den dramatiska effektens skull.

Stilen är i hög grad experimentell och på många sätt banbrytande för den moderna prosan. Texten är skriven helt på franska, även om den – i översättning av Eugène Fahlstedt – kom att först publiceras på svenska, år 1897. Året därpå, 1898, gavs även Strindbergs franska originaltext ut i bokform. Boken är baserad på Strindbergs dagbok Ockulta dagboken.

Handling 
Berättaren – i huvudsak Strindberg, även om berättelsen ibland följer, och ibland skiljer sig från, den historiska sanningen – tillbringar merparten av tiden i romanen i Paris åtskild från sin fru (Frida Uhl), barn och vänner. Han bekantar sig med ett gäng parisiska konstnärer och författare, däribland Paul Gauguin och Edvard Munch, men känner ofta att de förlöjligar och förföljer honom. I sin isolering försöker sig Strindberg med framgång på alkemiska experiment, och hans arbete har publicerats i framstående tidskrifter. Hans rädslor att hans hemligheter kommer att stjälas är dock stora, och hans förföljelseidéer utvecklas alltmer; han tror att hans fiender attackerar honom med "infernaliska maskiner". Han använder sig dessutom av det ockulta; vid ett tillfälle använder han svart magi mot sin egen avlägset befunna dotter.

Genom sina studier och äventyr tror sig Strindberg guidas av mystiska krafter (ibland kallas de Gud, ibland Ödet, ibland vagare källor). När han återvänder till Österrike för att träffa sin dotter introduceras han till tysk mytologi och Swedenborgs läror, som både påverkar hans fatala tro och villfarelser. Genom det nyfunna bildspråket ser Strindberg sitt liv som ett levande helvete – därav bokens titel.

Struktur 
Romanen är uppdelad i hundratals korta sektioner, vilka arrangeras i kapitel betitlade med allusioner till Gud (skärselden, inferno med mera). Romanen har kallats en samling av prosadikter.

Bearbetningar
2010 kom Fabian Göransons serieversion av romanen, under titeln August Strindbergs inferno.

Referenser

Noter

Franskspråkig litteratur
Svenskspråkig litteratur
Romaner av August Strindberg
Skönlitteratur 1897
Självbiografier
Aktiehandel

Aktiehandel betecknar handel med aktier. Dessa kan vara listade på svenska börser (OMX eller Nordic Growth Market) eller internationella börser såsom New York Stock Exchange, NASDAQ eller London Stock Exchange. Mycket av den svenska aktiehandeln sker idag genom nätmäklare.

Tick-size
Tick-size avser den minst möjliga prisskillnaden mellan två order i en orderbok.  Allt annat lika styr tick-size likviditeten i orderboken eftersom tick-size ofta bestämmer kostnaden för att betala spreaden mellan köp- och säljsidan.

Budplikt 
Om en aktieägare kommer över 30 procent av rösterna i ett aktiebolag infinner sig så kallad budplikt. Ägaren måste då inom fyra veckor erbjuda sig att köpa samtliga andra aktieägares aktier och därmed köpa hela bolaget. Syftet med budplikten är att skydda mindre aktieägare, då förutsättningarna för företaget förändras genom det förändrade ägarförhållandet.

Se även 
 Börs
 Derivathandel
 Inlösenrätt
 Algoritmisk handel
Dagshandel
Tickarbandet

Referenser 

Aktier
Värdepapper
Peter Warlock

Peter Warlock är en pseudonym som Philip Arnold Heseltine, född 30 oktober 1894 i London, död där 17 december 1930, använde för sin verksamhet som tonsättare. Som kritiker använde han sitt eget namn, men för eftervärlden är han ändå mest känd som tonsättaren Peter Warlock. Före och efter första världskriget bodde Warlock i den walesiska byn Abermule.

Warlock skrev över hundra sånger, ett antal körverk och ett fåtal instrumentalstycken. Han var inspirerad av tonsättarna Frederick Delius, Bernard van Dieren samt elisabetansk- och folkmusik. Hans kanske mest kända verk är Capriol Suite från 1926.

Verkförteckning
För körverken står SATB för sopran, alt, tenor och bas.

Källor

Noter

Externa länkar 
 

Brittiska kompositörer
Alumner från Christ Church, Oxford
Män
Födda 1894
Avlidna 1930
Hallgrímskirkja

Hallgrímskirkja (isländska, i direktövers. Hallgrímurs kyrka) är en kyrka i Reykjavík, Island. Kyrkan har fått sitt namn efter den isländske prästen och psalmdiktaren Hallgrímur Pétursson. Kyrkan ligger nära centrum av huvudstaden och är synlig över hela staden. Den är en känd symbol av Reykjaviks mest kända symboler.

Kyrkobyggnaden
Kyrkans ritningar gjordes år 1937 av arkitekten Guðjón Samúelsson. Det tog hela 41 år att få kyrkan helt klar; bygget påbörjades 1945 och avslutades år 1986. År 1948 invigdes ett kapell i källaren av nuvarande kor. Kyrktornet blev klart redan 1974, långt före den övriga byggnaden. Kyrktornets högsta topp är 74,5 meter, vilket gör Hallgrímskirkja till den näst högsta byggnaden i landet, efter det ca 3 meter högre Smáratorg 3 i Kópavogur (allra högsta konstruktionen är radiomasten i Hellissandur på 412 meter). Det finns en hiss man kan åka 8 våningar och gå ytterligare 2 trappor upp till en storslagen utsiktplats med vy i alla väderstreck. Statyn framför kyrkan föreställer Leif Eriksson, son till Erik Röde. Statyn är äldre än kyrkan själv och är en gåva av USA 1930 för att fira Alltingets tusenårsjubileum.

Inventarier
Kyrkans orgel med 5275 pipor som är tillverkad år 1992 av Klais Orgelbau i Bonn. Dopfunten är tillverkad av akryl och påminner om en bit glaciäris.

Bildgalleri

Diskografi 
Inspelningar av musik framförd på kyrkans orgel.
Cathedral music / Idenstam, Gunnar, orgel. CD. BIS NL-CD-5018. 2002.

Se även
Reykjaviks domkyrka

Referenser
 Die Hallgrímskirche in Reykjavík

Externa länkar 
 Officiell webbplats
 Islandsmyndir.is - Bilder på kyrkan

Kyrkobyggnader i Reykjavik
Kyrkobyggnader invigda 1986
1986 på Island
Microsoft Paint

Paint är ett mycket enkelt rastergrafiskt ritprogram från Microsoft och ingår som tillbehör i alla Windows-versioner. Programmet är ett av de äldsta i operativsystemet. Det är i stort sett oförändrat sedan Windows 3.1, då programmet hade namnet Paintbrush. Från och med 1995 heter programmet bara Paint och programfilen heter mspaint.exe (även om kommandot pbrush också kan användas för att öppna Paint). I Windows 7 fick programmet en uppgradering och har bland annat fått ett helt nytt gränssnitt baserat på Microsoft Ribbon från Office 2007.

Förutom frihandsritning av kurvor (med penna och pensel), konstruktion av Bézier-kurvor, polygoner, ellipser och avrundade rektanglar och en så kallad "Retuschspruta", har Paint också funktioner för att spegelvända, rotera (dock endast 90°, 180° och 270°), skala, snedställa och färginvertera bilder.

Stöd för filtyper 

*stödjer inte animerade bilder, utan öppnar första "filmrutan". Stödjer inte transparens heller, istället för transparent blir det svart.
**du måste själv skriva in ändelsen när filtypen är satt till BMP.

Bildbehandlingsprogram
Windows-komponenter
Azarbaijan

Azarbaijan (sydazerbajdzjanska och , Azarbayjan), eller Iranska Azerbajdzjan, även Sydazerbajdzjan, är ett landskap i nordvästra Iran. Det är den södra och iranska delen av det historiska området Azerbajdzjan, som 1828 delades mellan Persien (nuvarande Iran) och Ryssland. I den andra delen, norr om gränsfloden Aras, ligger den sedan 1991 självständiga republiken Azerbajdzjan.

Azarbaijan omfattar  med 7,2 miljoner invånare (2017). Befolkningen är i huvudsak azerer som talar azerbajdzjanska, men här lever även armenier, kurder och en mindre del perser. För närvarande finns det mellan 16 och 25 miljoner azerier i Iran.

Landskapet består av de tre provinserna Ardabil, Östazarbaijan och Västazarbaijan. Ibland inkluderas även den intilliggande provinsen Zanjan. Tabriz, huvudorten för Östazarbaijan, är landskapets största stad. Andra stora städer är Urmia, Miandoab, Ardabil, Maragheh, Khoy, Maku, Marand och Zanjan.

Det historiska området för dagens Azarbaijan och republiken Azerbajdzjan tillhörde det persiska riket under en lång period, fram till Turkmenchayfördraget 1828 mellan Ryssland och Persien. 

Efter att Iran under andra världskriget ockuperats av Sovjetunionen och Storbritannien, bildades här under sovjetiskt beskydd ett azerbajdzjanskt självstyre med kommunisten Jafar Pishevari som ledare. Självstyret varade mellan november 1945 och november 1946, och under den tiden genomdrevs många förändringar, till exempel en jordreform, byte av myndighetsspråk från persiska till azerbajdzjanska och införande av ett nytt rätts- och utbildningssystem. Alla dessa åtgärder sågs med misstro av den iranska regeringen, som i självstyret såg ett hot mot dess territoriella integritet. Självstyret upplöstes när ockupationen upphörde och den iranska armén återtog kontrollen över hela landet.

Referenser 

Irans geografi
Paint

Paint kan syfta på

Paint (film) – amerikansk drama- och komedifilm från 2023
Paint (hästras) – en hästras som utvecklats i USA
Microsoft Paint – ett mycket enkelt rastergrafiskt ritprogram från Microsoft
John Osborne

John Osborne, född 12 december 1929 i Fulham i London, död 24 december 1994 i Clun, Shropshire, var en brittisk författare, främst verksam som dramatiker samt manusförfattare för filmer.

Biografi 
Osbornes far ägde en bar och hans mor arbetade som barflicka. Han blev en legend redan på 1950-talet, då han 26 år gammal gjorde sensationell debut med pjäsen Se dig om i vrede. Pjäsen hade premiär på Royal Court-teatern i London den 8 maj 1956, gavs som TV-föreställning sex månader senare och filmatiserades 1959.

Osborne blev en budbärare för "de arga unga männen", den besvikna efterkrigsgenerationen, i brittisk litteratur. Hans speciella hatobjekt var den engelska pressen, tidningsägare, aristokrater och den populära smaken. Han var också en av de ledande bakom Woodfall-bolaget som stod bakom den s. k. diskbänksrealismen inom engelsk film på 1960-talet.

Bland hans teaterproduktioner kan nämnas The entertainer (1957), A Scandal of Subject and Concern (1960), Tom Jones! (även filmmanus 1963, för vilket han erhöll en Oscar för bästa manus), The Right Prospectus (1970), Dorian Grays porträtt (1976) och Very Like a Whale (1980).

Han var gift fem gånger, bl.a. med skådespelerskan Mary Ure 1957–1963.

Osborne avled i en hjärtattack på julafton 1994.

På svenska
 Glädjespridaren (otryckt översättning av Jan Olof Olsson för Vasateatern 1957) (The entertainer)
 Se dig om i vrede: pjäs i tre akter (översättning Göran O. Eriksson, Bonnier, 1958) (Look back in anger)
 Vittne mot sig själv (otryckt översättning av Carl-Olof Lång för Helsingborgs stadsteater 1965) (Inadmissable evidence)

Källor 
 Bra Böckers lexikon 1978

Externa länkar
 

Engelskspråkiga författare
Brittiska författare under 1900-talet
Engelska dramatiker
Födda 1929
Avlidna 1994
Män
Författare från London
Oscar för bästa manus efter förlaga
Figure Number Five

Figure Number Five är ett musikalbum släppt 2003 av den svenska metalgruppen Soilwork.

Låtlista 
 "Rejection Role" - 3:35
 "Overload" - 3:44
 "Figure Number Five" - 3:12
 "Strangler" - 3:48
 "Light the Torch" - 3:41
 "Departure Plan" - 4:24
 "Cranking the Sirens" - 3:26
 "Brickwalker" - 3:45
 "The Mindmaker" - 3:32
 "Distortion Sleep" - 3:46
 "Downfall 24" - 3:55
 "Bursting Out" (bonuslåt på den japanska utgåvan)

Musikalbum 2003
Album av Soilwork
Natural Born Chaos

Natural Born Chaos är det svenska metalbandet Soilworks fjärde studioalbum, utgivet 2002. Det producerades av Devin Townsend, som också sjunger på "Black Star Deceiver" och "Song of the Damned". Även gitarristen Mattias Eklundh gästar albumet, på "No More Angels".

Låtlista
"Follow the Hollow" - 4:03
"As We Speak" - 3:43
"The Flameout" - 4:18
"Natural Born Chaos" - 4:08
"Mindfields" - 3:29
"The Bringer" - 4:44
"Black Star Deceiver" - 4:42
"Mercury Shadow" - 3:49
"No More Angels" - 4:02
"Song of the Damned" - 5:02

Musikalbum 2002
Album av Soilwork