kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Lady Marions sommarflirt

Lady Marions sommarflirt är en svensk dramafilm  från 1913 i regi av Victor Sjöström och med manus av Algot Sandberg.

Om filmen
Filmen premiärvisades 3 september 1913 på biograf Odéon i Stockholm där den ackompanjerades av musik arrangerad och framförd av John Svenssons orkester. Inspelningen skedde under juli-augusti 1912 vid Svenska Biografteaterns ateljé på Lidingö med några utomhusscener från ett icke definierat slott av Julius Jaenzon. Varken filmen eller manuskriptet finns bevarade. Det finns inga uppgifter om att filmen skulle ha sålts utomlands.

Rollista
Hilda Borgström – Lady Marion 
Richard Lund – Lord Handsome 
Axel Ringvall – Axel Pärzon, greve 
Victor Lundberg – Viktor, hovmästare 
John Ekman    
Bergliot Husberg    
Eric Lindholm    
Algot Sandberg    
Olof Sandborg    
Carl-Ivar Ytterman

Mottagande 
I Nya Dagligt Allehanda skrev en anonym recensent följande: "Ett lustspel med favoriterna Axel Ringvall, Victor Lundberg och Hilda Borgström i huvudrollerna. Detta är ju alldeles oemotståndliga lockelser". Svenska Dagbladets recensent instämde i detta och konstaterade att "Den trion ser man alltid med nöje". Tidningen Sydsvenska Dagbladet Snällposten skrev "Naturligtvis kommer hela Malmö att se den och att valuta erhålles för entréavgiften är säkert."

Referenser 

Svenska filmer 1913
Svenska dramafilmer
Svenska kortfilmer
Svenska stumfilmer
Svartvita filmer
Filmer i regi av Victor Sjöström
Filmer från Svenska Biografteatern
Kortfilmer 1913
Förlorade filmer
Yvonne Norrman

Eva Sonja Yvonne Norrman, född 27 juli 1941 i Vänersborg, död 11 februari 1986 i Askims församling, Göteborgs och Bohus län, var en svensk sångerska.

Hon växte upp i Uddevalla där hon debuterade som sångerska redan som 11-åring. Hon slog igenom vid ett artistforum i Linköping 1961 med låten Du måste lära dig vad jag heter; samma år debuterade hon på skiva. 1962 hamnade hon på Radio Nords svenska topplista "de tio" med Spargrisen och gav sig ut på folkparksturné med paketshowen Västkustshow. I november 1962 gjorde hon TV-debut i Söndagsbilagan, därefter följde flera framgångsrika år med grammofoninspelningar, TV-program och folkparksturnéer med bl.a. Laila Westersund, Östen Warnerbring och Gunnar Wiklund.
1964 kom hennes största skivsuccé Jag marscherar vid din sida som gick in på såväl Svensktoppen (som bäst tre veckor på första plats) som Kvällstoppen. Hon hade också framgångar med Världens rikaste flicka och Tack för alla kyssar, som hon sjöng in på Larry Finnegans nystartade skivbolag SvenskAmerikan.
I slutet av 1960-talet dalade populariteten; hon lämnade musikbranschen mycket på grund av personliga problem. Hon bosatte sig i Göteborg där hon försörjde sig som barnsköterska.

Diskografi

Singlar
 Du måste lära dig vad jag heter / En kyss per telefon  (1961)
 Du måste lära dig vad jag heter / En kyss per telefon / En i taget / Du kom försent  (1961)
 Du har väl köpt ringen  (med Berndt Westerberg)  /  Eso Beso, Bossa Nova (1962)
 Jonatan / Johnny Jingo / Stoppa in / Spargrisen  (1961)
 Rudolf med röda mulen / Jag vill sitta på ett moln och gunga - twist  (1962)
 En herrskapstrall / Ja, min lilla flicka  (1963)
 Zum-zum-zum, lilla sommarbi / Jag vill sitta på ett moln och gunga - twist (1963)
 Gräsänke-twist / Jag vill sitta på ett moln och gunga - twist (1963)
 Rudolf med röda mulen / Bjällerklang  (1963/66)
 Zum-zum-zum, lilla sommarbi / En herrskapstrall / Ja, min lilla flicka / Jag vill sitta på ett moln och gunga - twist (1963)
 Håll igång twist / Jag trodde / Kom tillbaka / Förälska dig, förlova dig  (1963)
 Jag marscherar vid din sida / Trogen mot dej  (1964)
 En snögubbe är jag så kär i / Det är så skönt (1964)
 Jag marscherar vid din sida / Från fjärran länder / Trogen mot dej / Letka Jenka (1964)
 Sälj inte gården / Kommer, kommer ej (1965)
 Jag går här och längtar / Kär till tusen / Det är så skönt / En snögubbe är jag så kär i (1965)
 Tur i kärlek / Adjö, farväl, vi ses / Kommer, kommer ej / Super-opti-mopsiskt-topp-i-pang-fenomenaliskt  (1965)
 Tack för alla kyssar / Världens rikaste flicka (1966)
 Det smärtar mitt hjärta / Aldrig mer (1967)
 Hälsa hem till mamma (med Larry Finnegan )  (1967)
 Du var den första kärleken / Kom tillbaka till Kramfors igen (1968)
 Wenn Am Siljan See / Zum-zum-zum Kleiner Sommer Bi (1990)

Filmografi

Referenser

Externa länkar
Yvonne Norrman på Svensk Mediedatabas.
Yvonne Norrman på Svensk Filmdatabas.
Yvonne Norrman på HG Larssons webbplats. Åtkomst 16 augusti 2012.

Svenska sångare inom populärmusik
Födda 1941
Avlidna 1986
Kvinnor
Personer från Vänersborg
Songs of Love and Hate

Songs of Love and Hate är Leonard Cohens tredje album, utgivet 1971. Den inledande låten "Avalanche" tillhör Cohens mer välkända kompositioner. Nick Cave spelade på 1980-talet in en version av den låten. "Famous Blue Raincoat" om en kärlekstriangel har också spelats in av många artister och fick namnge Jennifer Warnes hyllningsalbum till Cohen 1987. Producenten Bob Johnston har valt att ge störst utrymme åt Cohen och hans gitarr, medan övriga instrument återges mer nedtonade. Albumet gjorde inte mycket väsen av sig i USA, men blev populärt i Europa.

Låtlista 

 "Avalanche" – 5:00 
 "Last Year's Man" – 5:58 
 "Dress Rehearsal Rag" – 6:05 
 "Diamonds in the Mine" – 3:50 
 "Love Calls You by Your Name" – 5:38 
 "Famous Blue Raincoat" – 5:09 
 "Sing Another Song, Boys" – 6:11 
 "Joan of Arc" – 6:24

Samtliga låtar skrivna av Leonard Cohen.

Medverkande
Musiker
Leonard Cohen – sång, akustisk gitarr
Elkin "Bubba" Fowler – akustisk gitarr, basgitarr, banjo
Charlie Daniels – akustisk gitarr, basgitarr, violin
Paul Buckmaster – dirigent (barnkör), arrangement
The Corona Academy, London – barnkör
Ron Cornelius – elgitarr, akustisk gitarr
Michael Sahl – stråkinstrument
Bob Johnston – piano
Corlynn Hanney – sång
Susan Mussmano – sång

Produktion
Bob Johnston – musikproducent
Bill Donovan, Ed Kollis, Ed Hudson, Neil Wilburn, Robin Cable – ljudtekniker
John Berg – omslagsdesign
Jacotte Chollet – foto

Listplaceringar

Källor 
Songs of Love and Hate på Allmusic
Fotnoter

Musikalbum 1971
Album av Leonard Cohen
Album producerade av Bob Johnston
Album utgivna på Columbia Records
Pegbar

Pegbar är en konstruktion som används i traditionell animering och som håller papperet/plasten på plats under tiden som animatören tecknar på det. En pegbar består av en skena med ett antal piggar som passar i de håll som finns stansade i animatörens papper.

Externa länkar
Animation equipment

Animationsteknik
New Skin for the Old Ceremony

New Skin for the Old Ceremony är Leonard Cohens fjärde studioalbum, släppt 1974 av skivbolaget Columbia Records.

Cohen tydliggjorde vid liveframträdanden att kvinnan som figurerar i "Chelsea Hotel #2" är Janis Joplin. Han har senare bett om ursäkt för att han gjorde det.  Det finns en "Chelsea Hotel #1", men den har endast spelats live. Namnet kommer  från ett känt hotel i New York, Hotel Chelsea. 

Originalomslaget ansågs i USA vara för ekivokt och ersattes med ett foto på Cohen.

Låtlista 

"Is This What You Wanted" – 4:13 
"Chelsea Hotel No. 2" (Leonard Cohen/Ron Cornelius) – 3:06 
"Lover, Lover, Lover" – 3:19 
"Field Commander Cohen" – 3:59 
"Why Don't You Try" – 3:50 
"There Is a War" – 2:59 
"A Singer Must Die" – 3:17 
"I Tried to Leave You" – 2:40 
"Who by Fire" – 2:33 
"Take This Longing" – 4:06 
"Leaving Green Sleeves" (Cohen, trad.) – 2:38

Samtliga låtar skrivna av Leonard Cohen, om inte annat anges.

Medverkande
Musiker
Leonard Cohen – sång, gitarr, munharpa
John Lissauer – träblåsinstrument, keyboard, körsång, arrangement
Emily Bindiger – körsång
Gerald Chamberlain – trombon
Erin Dickins – körsång
Lewis Furey – viola
Ralph Gibson – gitarr
Armen Halburian – percussion
Janis Ian – körsång
Gail Kantor – körsång
Jeff Layton – banjo, mandolin, gitarr, trumpet
Barry Lazarowitz – trummor, percussion
Roy Markowitz – trummor
John Miller – basgitarr
Don Payne – basgitarr

Produktion
Leonard Cohen – musikproducent
John Lissauer – musikproducent
Rick Rowe – ljudtekniker, ljudmix
Frank Laico – ljudtekniker
Leanne Ungar – assisterande ljudtekniker
Teresa Alfieri – omslagsdesign

Externa länkar
New Skin for the Old Ceremony på Discogs

Musikalbum 1974
Album av Leonard Cohen
Album utgivna på Columbia Records
X-sheet

X-Sheet är en förkortning av de engelska orden Exposure Sheet. Ett x-sheet beskriver hur de olika delarna som ingår i en animation ska bytas, förflyttas med mera. I och med att datorer tar över mer och mer av produktionen av animerad film så har den traditionellt handskrivna versionen övergivits till förmån för ett digitalt x-sheet.

Externa länkar
 https://web.archive.org/web/20051216161845/http://www.donbluth.com/xsht.html

Animationsteknik
François Bernier

François Bernier, född 1625, död 1688, var en fransk doktor och resande, född i Angers. Han var doktor i 12 år för kejsaren Aurangzeb, och publicerade reseskildringar.

Hans kändaste publikation som han skrev 1684, är, Nouvelle division de la terre par les différentes espèces ou races qui l'habitent.

Källor

Franska författare
Franskspråkiga författare
Franska läkare
Födda 1625
Avlidna 1688
Män
Frank Williams (skådespelare)

Frank John Williams, född 2 juli 1931 i London, död 26 juni 2022, var en brittisk skådespelare, mest känd i rollen som kyrkoherden Timothy Farthing i David Crofts sitcomserie Krutgubbar (Dad's Army, 1968–1977) och biskopen Charles i Crofts andra sitcomserie You Rang, M'Lord? (1988–1993).

Källor

Män
Födda 1931
Brittiska skådespelare under 1900-talet
Avlidna 2022
Skådespelare från London
Death of a Ladies' Man

Death of a Ladies' Man är Leonard Cohens femte studioalbum, utgivet 1977. På detta album skrev Phil Spector musiken, medan Cohen skrev texterna. I och med Phil Spectors storslagna musikarrangemang är skivan mycket avvikande mot Cohens tidigare 1970-talsalbum som var mycket avskalade. Albumet fick viss kritik för att det ibland knappt gick att höra vad Cohen sjöng. Cohen själv var missnöjd med albumet och ansåg i efterhand att Spector förstört hans låtar.

På den närmast discoartade låten "Don't Go Home with Your Hard-On" medverkar Bob Dylan och Allen Ginsberg som körsångare.

Låtlista 

"True Love Leaves No Traces" – 5:03 
"Iodine" – 5:42 
"Paper Thin Hotel" – 5:59 
"Memories" – 3:28 
"I Left a Woman Waiting" – 5:36 
"Don't Go Home with Your Hard-On" – 5:36 
"Fingerprints" – 2:58 
"Death of a Ladies' Man" – 9:19

Samtliga låtar skrivna av Leonard Cohen (text) och Phil Spector (musik).

Medverkande
Musiker
Leonard Cohen – sång
Don Menza – saxofon, arrangement (mässinginstrument)
Phil Spector – arrangement (rytminstrument), gitarr, keyboard, bakgrundssång
Ray Pohlman – basgitarr
Ray Neapolitan – basgitarr, kontrabas
Hal Blaine, Jim Keltner – trummor 
Bobby Bruce – violin
Don Menza – flöjt
Steve Douglas – saxofon, flöjt
Dan Kessel – gitarr, keyboard, orgel, synthesizer, bakgrundssång
David Kessel – gitarr, bakgrundssång 
Art Munson, David Isaac, Jesse Ed Davis, Ray Pohlman – gitarr
Barry Goldberg, Bill Mays, Don Randi, Mike Lang, Pete Jolly, Tom Hensley – keyboard
Bob Zimmitti, Emil Radocchia, Gene Estes, Terry Gibbs – percussion
Jay Migliori – saxofon
Albert Perkins, "Sneaky Pete" Kleinow – steel guitar 
Devra Robitaille – synthesizer
Bob Robitaille – programmering (synthesizer)
Charles Loper, Jack Redmond – trombon 
Conte Candoli – trumpet
Terry Gibbs – vibrafon
Allen Ginsberg, Bili Thedford, Bill Diez, Bob Dylan, Brenda Bryant, Clydie King, Gerry Garrett, Julia Tillman, Lorna Willard, Oma Drake, Oren Waters, Ronee Blakley, Sherlie Matthews, Venetta Fields – bakgrundssång

Produktion
Phil Spector – musikproducent
Larry Levine – ljudtekniker
Bruce Gold, Bob Robitaille, Stan Ross – assisterande ljudtekniker
John Cabalka, Bill Naegels, Ron Coro – omslagsdesign
"Anonymous Roving Photographer At A Forgotten Polynesian Restaurant", Martin Machat – foto

Listplaceringar 
UK Albums Chart, Storbritannien: #35
VG-lista, Norge: #20
Topplistan, Sverige: #15

Källor

Externa länkar
Death of a Ladies' Man på Discogs

Musikalbum 1977
Album av Leonard Cohen
Album utgivna på Columbia Records
Bahnschutzpolizei

Bahnschutzpolizei (BSP) var 1939–1945 Deutsche Reichsbahns driftspolis med ansvar för allmän ordning och säkerhet inom järnvägsområdet och för skydd och försvar av dess egendom och personal. Detta polisorgan lydde enbart under Deutsche Reichsbahn.

Tillkomst 
BSP bildades efter en sammanslagning av järnvägspolisen (Streifendienst) och driftvärnet (Reichsbahnschutz). Den tidigare järnvägspolisen bildade den fasta kadern, men huvuddelen av organisationen bestod av järnvägspersonal, som vid sidan ordinarie tjänster verkade som driftvärnsmän.

Organisation 
Organisatoriskt räknades BSP som Sonderpolizei, var helt underställd Deutsche Reichsbahn och lydde alltså inte under vare sig polisen eller SS. Under Andra världskriget mobiliserades Bahnschutzpolizei och användes som heltidstjänstgörande järnvägsbevakningsförband i de ockuperade områdena. Som ersättning på rikstyskt territorium bildades därför 1944 SS-Bahnschutz, ett företagshemvärn underställt SS.

Avveckling 
Bahnschutzpolizei avvecklades när Tyskland ockuperades av segrarmakterna efter andra världskriget. I den sovjetiska ockupationszonen bibehölls driftvärnsorganisationen Bahnschutz, som användes för att skydda järnvägens egendom från plundring och förstörelse. Organisationen efterträddes snart av ett järnvägspolisorgan, som vid DDR:s bildande 1949 kom att benämnas Transportpolizei (transportpolisen).

Tjänstegrader

Se även 
 Nazitysklands polisväsen
 Deutsche Reichsbahn

Referenser

Externa länkar 
 Dienstrangabzeichen der Deutschen Reichsbahn bereich Bahnschutz Gradbeteckningar 1933-1938.

Myndigheter i Nazityskland
Ej längre existerande tyska polismyndigheter
Organisationer bildade 1938
Recent Songs

Recent Songs är Leonard Cohens sjätte studioalbum, släppt 1979. Efter Phil Spector-producerade Death of a Ladies' Man var Recent Songs en återgång till den akustiska folkmusiken på Cohens tidigare skivor.

Låtlista 

"The Guests" – 6:40 
"Humbled in Love" – 5:15 
"The Window" – 5:56 
"Came So Far for Beauty" (Cohen/John Lissauer) – 4:04 
"The Lost Canadian" ("Un Canadien Errant") (trad./Antoine Gérin-Lajoie) – 4:42 
"The Traitor" – 6:16 
"Our Lady of Solitude" – 3:13 
"The Gypsy's Wife" – 5:13 
"The Smokey Life" – 5:19 
"Ballad of the Absent Mare" – 6:26

Samtliga låtar skrivna av Leonard Cohen, om inte annat anges.

Medverkande
Musiker
Leonard Cohen – sång, akustisk gitarr
Mitch Watkins, Ricardo Gonzalez, Filipe Perez – gitarr
Everado Sandoval – guitarrón
Abraham Laboriel, Roscoe Beck, John Miller – basgitarr
John Lissauer – piano, arrangement
Garth Hudson – piano, dragspel
Bill Ginn – elektrisk piano
Randy Waldman – orgel
Steve Meador – trummor
John Bilezikjian – oud
Raffi Hakopian, Agostin Cervantes, Armando Quintero, Luiz Briseño, Miguel Sandoval – violin
Paul Ostermayer – saxofon
Edgar Lustgarten – cello
Jose Perez, Pablo Sandoval – trumpet
Earl Dumler – oboe
Jennifer Warnes, Jim Gilstrap, Julia Tillman Waters, Maxine Willard Waters, Roger St. Kenerly, Stephanie Spruill – bakgrundssång
Jeremy Lubbock – arrangement (stråkar och mässingblås), dirigent
Luiz Briseño – dirigent (Mariachi band)

Produktion
Leonard Cohen, Henry Lewy – musikproducent
Henry Lewy, Derek Dunan, Greg Falken, Skip Cottrell – ljudtekniker, ljudmix
Bernie Grundman – mastering
Glen Christensen – omslagsdesign
Dianne Lawrence – omslagskonst

Externa länkar
Recent Songs på Discogs

Musikalbum 1979
Album av Leonard Cohen
Album utgivna på Columbia Records
Charles de Saint-Évremond

Charles de Marguetel de Saint-Denis, seigneur de Saint-Évremond, född 1 april 1610, död 29 september 1703, var född i Saint-Denis-le-Guast, nära Coutances, hans familjs högsäte i Normandie.

Han var kapten i det trettioåriga kriget och studerade Michel de Montaignes arbeten, spanska språket och italienska språket under fälttågen.

Litteratur 
Knif, Henrik: Leva och låta leva i gamla Europa (Bokförlaget Atlantis, 2010)

Franska militärer under 1600-talet
Franska författare under 1600-talet
Franskspråkiga författare
Födda 1610
Avlidna 1703
Män
Riksväg 90

Riksväg 90 är en riksväg i Västernorrlands län och Västerbottens län i Sverige. Vägen går mellan Härnösand och Vilhelmina, via Veda, Lunde, Kramfors, Bollstabruk, Sollefteå, Resele, Näsåker, Junsele, Åsele och Meselefors. 

Från Härnösand till Trafikplats Mörtsal är vägen gemensam med E4. Vägen följer Ådalen upp till dess ände i Junsele, och fortsätter längs Ångermanälven ända till slutmålet Vilhelmina. Från Härnösand till Sollefteå går vägen väster om Ångermanälven, från Sollefteå till Junsele på den östra sidan. Från Junsele går vägen återigen på väster sida till Gulsele där den återigen hamnar på öster sida om Ångermanälven. Från Brattsele till Hälla går vägen till stora delar över dammen som hör till Hällby kraftverk. Mellan Hälla och Åsele är vägen gemensam med länsväg 348, och från Meselefors till Vilhelmina är vägen gemensam med E45.

Standard 
Vägen är mestadels miljöstakad tvåfältslandsväg med 7–9 meters bredd.

Historik 
Delen Härnösand–Lunde blev 1951 skyltad som rikshuvudväg 13, medan delen Lunde–Hälla var länshuvudväg 332, och delen Hälla–Vilhelmina var länshuvudväg 351. Vid vägnummeromläggningen 1962 blev sträckan Härnösand–Åsele riksväg 90, och delen Åsele–Vilhelmina (via Långtjärn, inte Meselefors) behöll sitt nummer och blev länsväg 351. Riksväg 90 fortsatte då Åsele-Lycksele-Glommersträsk-Boden (Militärvägen Sollefteå-Boden). Omkring 1970 förkortades riksväg 90 så att den slutade i Glommersträsk. Sedan 1985 har riksväg 90 sin nuvarande sträckning. Anslutningen till E4 flyttades dock några km söderut när nya E4 över Högakustenbron öppnades 1997.

Vägen mellan Veda och Sollefteå går i samma vägsträckning som på 1940-talet, utom sträckan från Hållsätter till Hällsjö som öppnades för trafik 2011 och går några hundra meter väster om vägens gamla sträckning genom Kyrkdal. Det finns dock en parallell gammal väg Veda-Lunde, och sannolikt byggdes ny väg där i samband med Sandöbron på tidigt 1940-tal.
Vägen Sollefteå-Näsåker är till större delen troligen nybyggd på 1950-talet.
Vägen Näsåker-strax norr om Åsele följer samma väg som på 1910-talet, dock med vissa avvikelser. Genom Gårelehöjden är vägen dragen på ett annat sätt, detta skedde i slutet på 60-talet, eller början av 70-talet. Söder om Kvarnå är vägen också delvis omdragen. Norr om Junsele byggdes vägen om cirka 1979 och den nya vägen följde inte heller här helt den gamla. Sista tre milen till Meselefors är dock nyare väg från 1980-talet eftersom ett kraftverksbygge dränkt den äldre mindre vägen på sträckan. Ny väg (70-talet) av samma skäl på ett ställe söder om Åsele.

Delen Sollefteå–Åsele är en del av militärvägen, en väg som byggdes på 1890-talet när bilar började finnas för att skapa en militär inlandsförbindelse till Boden. Vägen Sollefteå–Åsele fanns dock redan och förbättrades endast för Militärvägens skull.

Trafikplatser och korsningar 

|}

Referenser 
Vägkameror och trafikinformation. Det finns en kamera mellan Junsele och Åsele.

90
Don Partridge

Donald Eric "Don" Partridge, född 27 oktober 1941 i Bournemouth i Dorset, död 21 september 2010 i Peacehaven i East Sussex, var en internationellt känd brittisk folkpopsångare och gatumusikant, som kom etta på Tio i topp 1968 med låten "Blue Eyes". Don Partridge turnerade runtom i Europa och låg på flera hitlistor. Han hade även en hit med låten "Rosie" men lämnade i början av 70-talet det glamorösa internationella popstjärnelivet och började åter att spela på gatorna. I några år av 70-talet var Don Partridge bosatt i Stockholm. Han var en färgstark gatumusikant som ofta syntes på Sergelgatans stråk. Han blev senare även skälet till att en ny lag, "lex Partridge", skrevs, vilken gav gatumusiker rätt att spela på gator och torg i Sverige. Don Partridge spelade även på den på 1970-talet kända Pub Briggen i Trosa, där många både svenska som utländska artister spelade. Don Partridge hade fans i alla åldersgrupper och har sedan gått till den internationella pop-historien.

Don Partridge gifte sig i Sverige och fick även barn i Sverige.
Han var gift tre gånger och efterlämnar fyra döttrar och två söner.

Diskografi
Album

Singlar
1968 – "Rosie" / "Going Back To London"
1968 – "Top Man" / "We Have Ways of Making You Laugh"
1968 – "Blue Eyes" / "I've Got Something For You"
1969 – "Colour My World" / "Homeless Bones"
1969 – "Going To Germany" / "Ask Me Why"
1969 – "Breakfast On Pluto" / "Stealin'"
1970 – "We're All Happy Together" / "Following Your Fancy"
1973 – "Creas In My Jeans" / "Thank You For Beeing A Stranger"
1982 – "Grand Slam Boogie" / "Barb Wire"

Externa länkar

Fansajt (arkiverad)

Engelska popsångare
Engelska rocksångare
Personer från Bournemouth
Födda 1941
Avlidna 2010
Män
En fluga gör ingen sommar

En fluga gör ingen sommar är en svensk komedifilm från 1947 i regi av Hasse Ekman. I huvudrollerna ses Eva Henning, Hasse Ekman, Sonja Wigert och Lauritz Falk.

Handling 
Sekreteraren Inga och författaren Bertil är gifta. Inga övertalas av sin chef att följa med på en affärsresa till Italien. Lite motvilligt går Bertil med på detta. Medan de är isär förförs båda två, Inga av sin chef, och Bertil av en bokförläggares dotter. Bertil får det sedan jobbigt när han ska försöka dölja sin affär, men han vet ju inte att Inga råkat ut för samma sak.

Om filmen 
Filmen premiärvisades 17 september 1947 på biograf Anglais i Stockholm. Inspelningen skedde i AB Europa Studio i Sundbyberg med några utomhusscener från Nybrokajen, Centralen i Stockholm och Venedig i Italien av Bertil Palmgren.

Rollista i urval 
Eva Henning – Inga Brantemo, sekreterare 
Hasse Ekman – Bertil Brantemo, författare, Ingas man 
Sonja Wigert – Christina "Chris" Lovén 
Lauritz Falk – direktör Berger, Ingas chef 
Olof Winnerstrand – Lovén, bokförläggare, Chris far 
Katie Rolfsen – Agnes Karlsson, hembiträde 
Douglas Håge – Granlund, reklamchef 
Margit Andelius – fröken Santesson, Lovéns sekreterare 
Gunnar Björnstrand – 40-talisten 
Ulla Andreasson – Bettan, Bertils syster 
Gull Natorp – fru Andersson i matvaruaffären 
Charlie Almlöf – Oskar Andersson, hennes man 
Astrid Bodin – fru Lundgren, en granne 
Carl Ström – Pekoralet 
Sven Lindberg – Svante, skulptör

Musik i filmen   
En fluga gör ingen sommar, text och musik Hasse Ekman 
La paccianella i fore, text och musik Teodoro Cottrau

DVD 
Filmen gavs ut på DVD 2018.

Externa länkar 
 

Filmer 1947
Svenska komedifilmer
Filmer i regi av Hasse Ekman
Venedig på film
Stockholm på film
Svenskspråkiga filmer
Svenska 1940-talsfilmer
Filmmanus av Hasse Ekman
Various Positions

Various Positions är Leonard Cohens sjunde studioalbum, utgivet 1984 (1985 i USA).

"Hallelujah" är en av de låtar Cohen skrivit som gjorts i flest coverversioner. Bland artister märks till exempel Ulf Lundell och Peter Jöback från Sverige. Albumets inledande låt "Dance Me to the End of Love" tillhör också Cohens mer bekanta kompositioner, och han framförde den ofta under konsert.

Låtlista 

"Dance Me to the End of Love" – 4:38 
"Coming Back to You" – 3:32 
"The Law" – 4:27 
"Night Comes On" – 4:40 
"Hallelujah" – 4:36 
"The Captain" – 4:06 
"Hunter's Lullaby" – 2:24 
"Heart With No Companion" – 3:04 
"If It Be Your Will" – 3:43

Samtliga låtar skrivna av Leonard Cohen.

Medverkande
Musiker
Leonard Cohen – sång, gitarr
Jennifer Warnes – sång
John Crowder – basgitarr, bakgrundssång
Richard Crooks – trummor
Kenneth Kosek – violin
Sid McGinnes – gitarr
Ron Getman – munspel
Anjani Thomas, Crissie Faith, Erin Dickins, John Lissauer, Lani Groves, Merle Miller, Ron Getman, Yvonne Lewis – bakgrundssång

Produktion
John Lissauer – musikproducent
Leanne Ungar – ljudtekniker, ljudmix
Jon Smith – ljudtekniker
Lee Friedman – assisterande ljudtekniker
Leonard Cohen – foto (polaroid)

Listplaceringar

Källor
Various Positions på Allmusic
Fotnoter

Externa länkar
Various Positions på Discogs

Musikalbum 1984