Brittiska ostindiska kompaniets armé i Indien

Brittiska ostindiska kompaniets armé i Indien (The Army of the Honourable East India Company) var den armé som Brittiska ostindiska kompaniet höll i sina indiska besittningar från 1600-talet till ungefär 1858-1860, efter sepoyupproret.

Historia
Det Brittiska ostindiska kompaniets armé är det historiska ursprunget till dagens arméer i Indien, Pakistan och Bangladesh. Den byggdes gradvis upp av indiska trupper över flera århundraden. Från en blygsam början på 1600-talet, med några lokalt rekryterade vakter som skulle bevaka kompaniets lagerlokaler i hamnstäderna, växte den med det Ostindiska kompaniets stigande makt till en flera hundra tusen man stark armé. Efter sepoyupproret upplöstes de upproriska regementena och de europeiska regementena införlivades med den brittiska armén. Genom lagen Act for the better government of India, antagen av brittiska parlamentet 2 augusti 1858, ersattes det Ostindiska kompaniets armé av brittisk-indiska armén.

Organisation
Ostindiska kompaniets armé bestod egentligen av tre arméer, en för var och en av de administrativa huvuddelar (Presidencies) som kompaniet delat Indien i: Bengaliska armén, Bombayarmén och Madrasarmén. Inom Bengaliska armén utgjorde trupperna i Punjab en särskild kår (Punjab Irregular Force) och Madrasarmén hade en särskild kontingent i Hyderabad (Hyderabad Contingent).  Varje armé hade sin egen överbefälhavare, men Bengaliska arméns överbefälhavaren betraktades som överbefälhavare för kompaniets samlade armé och gemensamma reglementen och instruktioner utfärdades av kompaniets ledning i London och Calcutta.

I mitten på 1800-talet bestod armén i Indien av cirka 200 000 man indiska trupper och 38 000 man europeiska och kungliga trupper. Det indiska infanteriet var organiserat i regementen om tio kompanier. Varje kompani bestod nominellt av 100 man och hade två brittiska och två indiska officerare samt tolv indiska underofficerare och underbefäl. Regementsofficerarna var brittiska officerare. Vid regementet fanns dessutom ett antal brittiska underofficerare som instruktörer. Det indiska kavalleriet, artilleriet och sappörerna var organiserade på motsvarande sätt med brittiska och indiska officerare. De europeiska trupperna hade enbart brittiska officerare. 

Det irreguljära kavalleriet utgjorde ett undantag till ovannämnda organisationsmönster. Ett irreguljärt kavalleriregemente hade endast tre brittiska officerare: en chef, en ställföreträdande chef och en adjutant. Det irreguljära kavalleriets vapen och hästar anskaffades genom silladarsystemet, det vill säga varje kavallerist utrustade sig själv med vapen och hästar mot kontant ersättning från Ostindiska kompaniet.

Personal
Den övervägande delen av arméns trupper var rekryterade i Indien, men kompaniet hade även europeiska trupper i sin tjänst. Dessutom lånade den brittiska kronan ut brittiska trupper, så kallade kungliga trupper, till kompaniet för tjänstgöring i Indien.  Kompaniets indiska trupper hade en brittisk och en indisk officerskader samt indiska underofficerare, underbefäl och soldater. Kompaniets europeiska trupper hade enbart brittiska officerare. De indiska officerarna rekryterades från underofficerarna och vann befordran huvudsakligen på grundval av antalet tjänsteår. Kompaniets brittiska officerare utbildades vid kompaniets egen krigsskola i Addiscombe utanför London, grundad 1809. Mellan kompaniets brittiska officerare och de kungliga truppernas officerare fanns ett stort socialt gap och en ömsesidig misstro. De kungliga officerarna betraktade kompaniets officerare som socialt mindervärdiga, medan kompaniets officerare ansåg de kungliga officerarna vara fältodugliga snobbar. En symbol för motsättningarna var det faktum att överbefälhavaren för Bengaliska armén alltid togs från de kungliga trupperna. 

Arméns löner var för höga för indiska förhållanden vilket betydde att de indiska soldaterna höll en mycket hög standard. De var större och kraftigare än de europeiska soldaterna och rekryterade från högre samhällsklasser än de utsvultna irländare och trasproletärer som vanligen utgjorde rekryteringsgrunden för den brittiska armén. Från 1802 började Ostindiska kompaniet rekrytera efter etniska principer, beroende vilka indiska folkslag man ansåg mer krigiska och disciplinerade än andra. Denna princip slog dock inte helt igenom förrän efter sepoyupproret, där Bengaliska arméns soldater ansågs mest skyldiga till krigshändelserna. Soldaterna i det Ostindiska kompaniets armé såg sig själva som en elit, åtnjöt hög status och rekryterades ofta från jordägarsöner. Särskilt gällde detta Bengaliska armén, som inte rekryterades i Bengalen, utan i norra Indien och framförallt i Oudh. De kom från högre kast, ofta brahminer. Andra grupper hade också börjat rekryteras till Bengaliska armén, framförallt gurkha från Nepal och sikher från Punjab. De bägge andra arméernas soldater kom vanligen från lägre kast.

Förband
 Bengaliska arméns förband före 1859
 Bombay Army 1859
 Madras Army 1859

Överbefälhavare
1748 Stringer Lawrence    
1754 John Adlercron    
1756 Zubdat ul-Mulk, Nasir ud-Daula, Robert Clive, Sabat Jang Bahadur
1760 John Caillaud    
1760 John Carnac    
1761 Saif ul-Mulk, Intizam ud-Daula, sir Eyre Coote, Nusrat Jang Bahadur
1763 Thomas Adams (tillförordnad)
1764 John Carnac   
1764 sir Hector Munro of Novar
1765 John Carnac    
1765 Zubdat ul-Mulk, Nasir ud-Daula, Robert Clive, Sabat Jang Bahadur 
1767 Richard Smith    
1770 sir Robert Barker
1773 Charles Chapman
1774 Alexander Champion    
1774 sir John Clavering
1777 Giles Stibbert (tillförordnad)
1779 Saif ul-Mulk, Intizam ud-Daula, sir Eyre Coote, Nusrat Jang Bahadur    
1783 Giles Stibbert (tillförordnad)    
1785 sir Robert Sloper
1786 Charles Cornwallis    
1793 sir Robert Abercromby of Aithrey
1797 Charles Morgan   
1798 sir Alured Clarke    
1801 sir James Henry Craig
1801 Ali Jah, Rafi Jaygah, Samsam ud-Daula, Ashraf ul-Mulk, Khan-i-Dauran, Gerard Lake, 1st Viscount Lake, Fath Jang Bahadur    
1805 Charles Cornwallis   
1805 Ali Jah, Rafi Jaygah, Samsam ud-Daula, Ashraf ul-Mulk, Khan-i-Dauran, Gerard Lake, 1st Viscount Lake, Fath Jang Bahadur
1807 sir George Hewett
1807 Forbes Champagné (tillförordnad)
1811 sir George Nugent
1813 Francis Rawdon-Hastings, 1:e markis av Hastings    
1823 sir Edward Paget
1825 Stapleton Cotton, 1:e viscount Combermere
1830 George Ramsay, 9:e earl av Dalhousie
1832 sir Edward Barnes
1833 Ashraf ul-Umara, William Henry Cavendish Bentinck    
1834 Ashraf ul-Umara,William Henry Cavendish Bentinck    
1835 sir James Watson, (tillförordnad)
1835 sir Henry Fane
1839 sir Jasper Nicolls
1843 Hugh Gough, 1:e viscount Gough av Goojerat
1849 sir Charles James Napier
1851 sir William Maynard Gomm
1856 George Anson
1856 sir Patrick Grant (tillförordnad)
1857 Colin Campbell, 1:e baron Clyde

Indiska tjänstegrader
(Inom parentes motsvarande grad i den brittiska armén)

Infanteriet
 Sepoy (Private)
 Lance Naick (Lance Corporal)
 Naick (Corporal)
 Havildar (Sergeant)
 Jemadar (Lieutenant)
 Subadar (Captain)

Kavalleriet
 Sowar (Trooper)
 Lance Duffadar (Corporal)
 Duffadar (Sergeant)
 Kote Duffadar (Troop Sergeant-Major)
 Jemadar (Lieutenant)
 Ressaidar (Captain-Lieutenant)
 Ressaldar (Captain)

Anmärkning

En Rissaldar förde befälet över skvadronens högra tropp, en Ressaidar över dess vänstra. Skvadronschefen var en brittisk officer. Även den yngste brittiske officer hade högre rang än de indiska officerarna. En nybakad Second Lieutenant direkt från Addiscombe förde alltså befäl över en Subadar med 30 års tjänst. Både brittiska officerare och indiska soldater tilltalade de indiska officerarna med ordet Sahib (herre), en jemadar tilltalades sålunda ”Jemadar Sahib ”.

Kuriosa
Öknamnet på den Bengaliska armén, dess officerare och manskap var Qui-Hyes. Benämningen kommer enligt Philip Mason (1974) från utropet Koi-hai? vilket användes för att ropa på tjänare.

Motsvarande namn på Bombayarmén var Ducks från bombayanka, en sorts torkad fisk som ibland ströddes på maträtter.

Madrasarmén kallades Mulls, antingen efter mullmull (en sorts tyg) eller efter mulligatawnysoppa.

Litteratur
Alavi, Seema, The sepoys and the company: tradition and transition in northern India, 1770-1830 (Delhi 1995).
Harfield, Alan, British & Indian armies in the East Indies 1685-1935 (Chippenham 1984).
Heathcote, T. A., The military in British India: the development of British land forces in South Asia, 1600-1947 (Manchester 1994).
Heathcote, T. A., The Indian Army: the garrison of British Imperial India, 1822-1922 (Newton Abbot 1974).
Longer, V., Red coats to olive green: a history of the Indian Army 1600-1974 (Bombay 1974).
Mason, Philip, A matter of honour : An account of the Indian army, its officers and men (London 1974).

Brittiska Indien
Indiens militärhistoria