kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Cable Guy

Cable Guy är en amerikansk film från 1996 i regi av Ben Stiller, efter filmmanus av Lou Holtz Jr. I huvudrollerna syns bland andra Jim Carrey och Matthew Broderick.

Handling 
Historien handlar om Steven Kovak, en ung man som blivit utslängd ur sin lägenhet av sin före detta flickvän. När han flyttat till en ny lägenhet och skall ha kabel-TV installerat, då ger han 50 dollar åt "kabel-killen" Chip (för han har hört att man får alla betalkanaler gratis då). Men Chip vill inte ha pengar, utan Stevens vänskap. Detta är begynnelsen av en mardröm dock.

Rollista (i urval) 
 Jim Carrey - The Cable Guy ("Kabel-killen")
 Matthew Broderick - Steven M. Kovacs
 Leslie Mann - Robin Harris
 Owen Wilson - Robin's date
 Jack Black - Rick
 George Segal - Steven's far 
 Diane Baker - Steven's mor 
 Ben Stiller - Sam Sweet/Stan Sweet 
 Eric Roberts - Eric Roberts

Externa länkar 
 

Filmer 1996
Amerikanska komedifilmer
Engelskspråkiga filmer
Filmer om television
Filmer från Columbia Pictures
Specifik absorptionsnivå

Specifik absorptionsnivå eller SAR, akronym för Specific Absorption Rate är ett mått på hur stor effekt som maximalt absorberas av huvudet eller kroppen per massenhet, av den strålning som avges från en radiosändare, till exempel en mobiltelefon. Enheten är watt per kilogram. Strålningen är olika i olika riktningar från en antenn, och konstruktionen av antennen spelar stor roll för SAR-värdet. SAR-värdet ger hur mycket effekt som absorberas i den del av kroppen som absorberar mest effekt, och är alltså inte ett värde på total mängd absorberad effekt i kroppen.

Gränsvärderna för utstrålning från mobil, basstationer och annan teknisk utrustning regleras av Statens Strålskyddsinstituts författning FS 2002:3 och är avsedda att skydda mot termiska skador. För apparater som hålls i handen så gäller gränsvärdena att den del av kroppen som absorberar mest, dvs. blir varmast, skall ha ett SAR-värde under en viss gräns. De europeiska normerna anger 2 watt per kilo, uppmätt i den 10 gram vävnadskub som har maximal absorption, medan den amerikanska normen sätter gränsen vid 1,6 watt per kilo uppmätt i en 1 gram vävnadskub. Bakgrunden för gränsvärdena är att ögonlinser skadas (man riskerar att utveckla grå starr) vid långvarig exponering av strålningen 100 watt per kilo, och för extra säkerhet har SAR-värdet valts femtio gånger lägre.

För basstationer och annan teknisk utrustning tar man hänsyn till att hela kroppen absorberar strålning. Gränsvärderna är härledda från SAR-värden, och mäts i intensitet, exempelvis 4,5 watt per kvadratmeter och 41 volt per meter (GSM-900), samt 9 watt per kvadratmeter och 61 volt per meter (GSM-1800), som är normen i Sverige.

Se även
 Telephone communication power Telefonikommunikationseffekt)

Externa länkar
SSI FS 2002:3
SSI Exponering från mobiltelesystem
Mobilfakta - Lista över SAR-värden

Medicinska termer
Telefoni
Biofysik
AOC

AOC, AoC eller Aoc kan syfta på:

 AOC – extra material till ett tv- eller datorspel, se Add-on Content
 AOC – en kvalitetsgaranti på franska viner, se Appellation d'origine contrôlée 
 AOC-system – ursprungsbeteckningar skyddade av schweiziska regeringen, se Schweiziska viner
 AOC – en amerikansk federal myndighet som vars syfte är att driva, underhålla och utveckla området United States Capitol Complex, se Architect of the Capitol
 AOC – olympiska kommittén i Australien, se Australiens olympiska kommitté
AOC – amerikanska kongressledamoten Alexandria Ocasio-Cortez
Viognier

Viognier är en grön vindruva av arten Vitis Vinifera som ger torra, lätta och kryddiga viner. Druvan kan också ge viner med en aromatiskt, blommig karaktär som påminner om vingummi, då i något mer alkoholstarka viner. Viognier är en druvsort med låg syra.

Viognier var för inte så länge sedan en druvsort på väg att försvinna, och fanns enbart odlad på en mycket begränsad areal i Rhône men har blivit mer populär under senare år. Den är framförallt vanlig i Rhôneviner, inte minst i vinerna från appellationerna Condrieu och Château Grillet i Norra Rhône, som är gjorda på 100 procent Viognier. Andra odlingsområden är Languedoc och Provence i Frankrike, Piemonte i Italien samt Kalifornien och Australien. På många ställen blandas Viognier med exempelvis Chardonnay. Den används även som inblandningsdruva i röda viner. Den utgör till exempel en liten men viktig del i vinerna från Côte-Rôtie i Norra Rhônedalen (Frankrike).

Viner på Viognier bör drickas inom några år. Ett fåtal tål lagring upp till tio år, framför allt de med restsötma.

Externa länkar
 Vinklubben.se om viognier

Vindruvor
Vinranka

Vinranka (Vitis vinifera) är den vanliga europeiska arten av vinsläktet för framställning av vin, och kallas även europeisk vinranka eller ibland eurasisk vinranka. De allra flesta viner i världen produceras av druvor från denna art. Dock är det vanligt att Vitis vinifera ympas på rotstockar av andra arter i vinsläktet för att uppnå resistens mot vinlusen. I detta fall är den fruktbärande delen av vinrankan av arten Vitis vinifera, men ej rötterna. I vissa fall odlas hybrider mellan Vitis vinifera och andra Vitis-arter.

Utbredning 
Den vilda växten kommer ursprungligen från centrala Asien. Den introducerades och odlas i flera regioner över hela världen. Populationer i Asien som kanske är vilda hotas av intensivt bruk. Odlade populationer är vanlig förekommande. IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Underarter
Vinranka odlades i Egypten för 6 000 år sedan. Denna odlade vinrankan härstammar från den vilda underarten V. vinifera subsp. sylvestris som förekommer i medelhavsområdet. Subsp. sylvestris betraktas av vissa taxonomer som en egen art, V. sylvestris.

Den vilt växande östliga underarten V. vinifera subsp. caucasica, betraktas vanligen inte längre som en egen underart utan räknas till subsp. sylvestris.

Underarterna skiljs framför allt på följande sätt:
 subsp. vinifera-rankor är i huvudsak tvåkönade (dioika), medan Vitis sylvestris-rankor är enkönade (monoika)
 subsp. sylvestris har enbart blå druvor (mörkt färgade), som är relativt små med relativt sett större kärnor, medan det finns sorter av Vitis vinifera med både blå respektive gröna druvor.

Hybrider
Hybriden mellan vinranka och labruskavin (V. labrusca) har fått namnet alexandervin (V. ×alexanderi), men dessa korsningar räknas vanligen till Labrusca-gruppen.

Synonymer
 subsp. vinifera
 Vitis alemannica András. 
 Vitis antiquorum András.
 Vitis bryoniifolia Bunge       
 Vitis byzantina András.
 Vitis corinthiaca Raf.
 Vitis cylindrica Raf.
 Vitis deliciosa András.
 Vitis laciniosa L.
 Vitis mediterranea András.
 Vitis vinifera DC. nom. illeg.
 Vitis vinifera var. sativa Beck      
 Vitis vinifera subsp. sativa Beger
     
 subsp. sylvestris (C.C.Gmel.) Beger
 Vitis sylvestris C.C.Gmel. nom. illeg. 
 Vitis vinifera DC.
 Vitis vinifera var. anebophylla Kolen.  
 Vitis vinifera subsp. caucasica Vavilov
 Vitis vinifera var. sylvestris Willd. 
 Vitis vinifera var. trichophylla Kolen.

Bilder

Se även
 Lista över vindruvor
 Labruskavin (Vitis labrusca)

Referenser

Noter

Webbkällor
 GRIN Taxonomy for Plants
 Mansfeld's World Database of Agricultural and Horticultural Crops

Externa länkar

Vin
Vinväxter
Vi Växtindex
Aisopos

Aisopos (gammalgrekiska Αἴσωπος – Aísōpos, lat. Aesopus), född 620 f.Kr., död 560 f.Kr., var en grekisk fabeldiktare, enligt legenden ursprungligen en frygisk slav på Samos som  lyckades tjäna sitt frigivande genom sin kvickhet, för att senare bli dödad på grund av sin spydighet. Inga fasta belägg finns dock för att han existerade, eller för att fablerna som tillskrivs honom faktiskt skrevs av Aisopos.

Hans fabler innefattar djur, men även träd, växter, naturkrafter och människor, vilka framför moraliserande livsvisdomar i ord eller handling.

Asteroiden 12608 Aesop är uppkallad efter honom.

Bibliografi (urval av svenska utgåvor) 
 Hundrade Esopi fabler (översättning Nicolaus Balk) (Stockholm, 1603)
 Fabler af Esopus ([anonym] fri öfversättning från franskan) (Stockholm, 1829)
 Esops fabler (fritt berättade efter La Fontaine, Rundell, Binder m.fl.) (Gernandt, 1895) Fulltext
 Aisopos' fabler (översättning Erik Hedén, Svenska andelsförlaget, 1919)
 Lilla Esop: 59 av de gamla djurfablerna (berättade av Rudolf Broby-Johansen, översättning av Gunnar Ekelöf, Kooperativa förbundets bokförlag, 1945)
 Fontaines och Aesops fabler (svensk text Britt G. Hallqvist, IPC, 1963)
 Aisopos fabler (översättning Brita af Geijerstam, Bonnier, 1975)
 Storken och räven: 20 djurfabler (översättning Mary S. Lund och Brita af Geijerstam, Opal, 1985)
 Åsnan och hunden: 20 fabler (översättning Brita af Geijerstam, Opal, 1986)
 Aisopos fabler (återberättade av Jacqueline Morley, översättning Gun-Britt Sundström, Almqvist & Wiksell, 1997)

Fabler
Pojken och vargen
Räven och druvorna
Sköldpaddan och haren
Vargen och lammet
Lejonet och räven

Referenser

Externa länkar
 

Grekiskspråkiga författare
Antikens grekiska författare
Fabler
Födda 620 f.Kr.
Avlidna 560 f.Kr.
Män
Fabeldiktare
Grekiska slavar
Ordspråk

Ett ordspråk (äldre lat. namn adagium) är en form av kortfattad och folklig sentensdiktning som infogas i talet i oförändrad grammatisk form oberoende av det sammanhang där det används. Ordspråken är framför allt en eurasisk och afrikansk företeelse och återfinns tidigt i de äldsta skriftkulturerna, bland annat hos sumererna. De har varit särskilt populära bland främreorientaliska folk. Ett tidigt exempel är Ordspråksboken i Bibeln. "Hávamál" vittnar om ordspråkens betydelse i fornnordisk tid. Somliga alltjämt vanligen använda ordspråk citeras redan av antika författare, till exempel "Så länge det finns liv finns det hopp".

Avsikten med ordspråk är att på ett enkelt sätt förmedla ett budskap eller en värdering man ställer sig bakom eller ge en extra tyngd i en argumentation genom användning av gamla lärdomar som visat sig hålla i längden. Ordspråken har spelat en viktig roll i det sociala livet och är också viktiga indikatorer på en kulturs värderingar och normer i allmänhet. Ordspråken tillhör ett språks allra svåraste delar att lära sig behärska när ett nytt språk skall läras in och kräver ofta djupa kunskaper om landets kultur, historia och inte minst i vilket sammanhang det är lämpligt att använda ett ordspråk.

Användning av väl valda ordspråk i rätt sammanhang anses i allmänhet som en indikation på att vederbörande har en hög allmänbildningsnivå och bra kunskaper i det aktuella språket och landets kultur. Många ordspråk är internationellt använda men andemening uttrycks ofta olika på olika språk beroende på kulturella skillnader men kan också bero på olika tolkningar när det inlånade ordspråket skulle översättas, som sen fått leva kvar. I vissa fall sammanfaller ordspråken i olika länder och kan översättas direkt.

En variant av ordspråk är talesätt, en veder­tagen, uttrycks­full stående fras (som ofta rymmer någon koncentrerad visdom).

Några exempel 

 Borta bra men hemma bäst.
 Bättre en fågel i handen än tio i skogen.
 Bättre stämma i bäcken än i ån.
 Det dunkelt sagda är det dunkelt tänkta.
 Först till kvarn får först mala.

Se även 
Lista över svenska ordspråk
Lista över svenska liknelser
Lista över svenska idiomatiska uttryck
Lista över italienska ordspråk och talesätt, med svensk översättning
Lista över latinska ordspråk och talesätt, med svensk översättning
Lista över tyska ordspråk och talesätt, med svensk översättning
aforism
bevingade ord
idiom (språk)
liknelse
maxim
ordstäv
sentens
ordspråk på Wikiquote

Referenser 
Nationalencyklopedin, 'Ordspråk'
Bevingat, Birgitta Hellsing, Magdalena Hellquist och Anders Hallengren, 2:a upplagan, cirka 500 sidor, 2005. 
Bevingade ord och andra talesätt, Pelle Holm, 14:e upplagan, cirka 370 sidor, 1985. 
Ordspråk och talesätt, Pelle Holm, 394 sidor, 1975.

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 

 Ordspråk
Hertigdöme

Hertigdöme är ett förvaltningsområde styrt av en hertig eller hertiginna. 

Hertig var ursprungligen en västgermansk titel, som äldst betecknade en för krig utsedd härförare. Senare användes titeln om kungens ämbetsmän i de genom folkvandringarna uppkomna hertigdömena. I Tyskland  och Italien utvecklade sig vid medeltidens slut en mängd furstendömen, av vilkas regenter flera kallades hertig.

I Sverige utdelades under folkunga- och Vasatiden hertigdömen åt kungarnas yngre söner för deras underhåll. Efter Gustav III:s statsvälvning 1772 har titulärhertigdömen tilldelats svenska prinsar och prinsessor.

Källor 
Norstedts uppslagsbok 1948, Hertig

Se även 
 Sveriges hertigdömen
 Lista över Sveriges hertigar
 Lista över grevar, hertigar och länsmän av Halland
 Danmarks hertigdömen
 Franska hertigdömen

Statsskick
Monarki
Manusförfattare

Manusförfattare är en person som skriver repliker och scenanvisningar i ett filmmanuskript inför inspelningen av en film, TV-serie eller teaterpjäs. Motsvarande roll inom teatern (att skriva teatermanuskript) kallas vanligen dramatiker. Också den som skriver texten till en tecknad serie kan kallas manusförfattare, särskilt om teckningarna görs av någon annan.

Manusförfattare i Sverige är organiserade i Dramatikerförbundet.

Arbetsuppgifter
I jobbet som manusförfattare ingår bland annat att
 hitta på idéer till nya verk
 göra research - skaffa sig faktakunskaper om ämnet
 pitcha - presentera idén för producenter och andra som kan ge klartecken för att starta en produktion
 skriva filmmanus eller teatermanuskript
 få feedback och skriva om, även på inspelningsplats under produktionen av verket.

Att arbeta som manusförfattare är till stora delar ett socialt arbete, eftersom det sällan är en enskild person som bestämmer hur slutresultatet ska se ut. I arbetet med att göra TV-serier krävs ofta att seriens skapare gör en så kallad bibel för att manusredaktionen ska ha en gemensam vision av slutresultatet. Traditionellt bearbetas och uppdateras bibeln flera gånger under seriens gång.

Kreditering
Kreditering för manusförfattare varierar från land till land. I vissa länder, såsom Sverige och Storbritannien, anges ofta manusförfattaren än regissören som skapare till framför allt TV-serier, eftersom producenterna ofta skriver de flesta avsnitten. Inom filmbranschen delas ofta äran för filmen mellan manusförfattaren och regissören. 

I Hollywood-produktioner används ett mycket väletablerat krediteringssystem, där reglerna för vilka namn som står ovanför filmens titel, vilka namn som står på filmaffischen, och i vilken ordning namnen står bestäms av Writers' Guild of America.

Seriemanus
Författare av seriemanus, det vill säga texten till en tecknad serie, kan också kallas manusförfattare, alternativt serieförfattare. Se vidare serieskapare.

Se även 
 Filmregissör
 Manusdoktor
 Dramatikerförbundet

Källhänvisningar 

Scenkonstproduktion
Yrken inom scenkonst
Filmproduktion
Fotomodell

En fotomodell är en person som agerar modell vid fotografering av till exempel modebilder, illustrationer till tidningsreportage, TV/film-reklam, med mera. 

De uppdrag som en fotomodell får kommer oftast från den modellagentur som fotomodellen har avtal med. Modellagenturen tar därför en viss andel av modelluppdragets intäkter. En fotomodell presenterar ofta sitt tidigare arbete med en portfolio. 

Modellyrket anses ha etablerats av modeskaparen Charles Frederick Worth i Paris på 1850-talet, då han började betala människor för att visa upp sina kläder istället för att som tidigare använda modedockor.

Se även 
Mannekäng

Referenser

Externa länkar 

 Arbetsförmedlingens beskrivning av yrket

Yrken
 

fa:مانکن
Filippo Tommaso Marinetti

Filippo Tommaso Marinetti, egentligen Emilio Angelo Carlo Marinetti, född 22 december 1876 i den egyptiska hamnstaden Alexandria, död 2 december 1944 i italienska Bellagio, var en italiensk författare och grundare av futurismen.

Biografi 
Marinetti publicerade år 1909 det första futuristiska manifestet. Sedan italienska bildkonstnärer och musiker försökt omsätta idéerna i praktiken och utifrån detta författat egna rent tekniska manifest, skrev Marinetti 1912 ett mer ingående Tekniskt manifest för den futuristiska litteraturen, följt av ett Supplement. Längre fram, under och efter första världskriget medverkade han även till att utveckla futuristiska idéer kring såväl film som teater.

Marinetti blev senare medlem av Nationella fascistpartiet och stödde Benito Mussolinis anfallskrig i Afrika och var lojal mot fascismen även efter att Italien hade bytt sida i kriget 1943. Han avled i en motorcykelolycka innan krigsslutet.

Referenser

Vidare läsning 
 F. T. Marinetti: Futurismens grundläggning och manifest. Ur Archivi del futurismo I (Roma, 1958), övers. Gunnar Qvarnström och Estrid Tenggren. Ingår i: Gunnar Qvarnström (red.): Moderna manifest 1: Futurism och dadaism (Stockholm: Almqvist & Wiksell Förlag AB, 1973)
 F. T. Marinetti: Tekniskt manifest för den futuristiska litteraturen. Ingår i: Moderna manifest 1 (1973)
 F. T. Marinetti: Supplement till det tekniska manifestet för den futuristiska litteraturen. Ingår i Moderna manifest 1 (1973)

Externa länkar 
 Verk av Filippo Tommaso Marinetti på Project Gutenberg

 Böcker av och om Filippo Tommaso Marinetti på svenska bibliotek. Libris

Födda 1876
Avlidna 1944
Italienskspråkiga författare
Italienska författare
Män
Personer från Alexandria
Futurism
James Monroe

James Monroe, född 28 april 1758 i Westmoreland County, Virginia, död 4 juli 1831 i New York, New York, var en amerikansk politiker samt USA:s femte president 1817–1825. Han var den första amerikanska president som varken tillhörde de som hade signerat USA:s självständighetsförklaring eller de som hade signerat USA:s konstitution.

Biografi 
James Monroe fastslog den i praktiken sedan länge gällande Monroedoktrinen. Den fastställde att USA har rätt att militärt ingripa mot varje utomståendes försök att skaffa sig inflytande över Nord-, Latin- och Sydamerika. I Monroes administration var John Quincy Adams utrikesminister som också skulle komma att bli Monroes efterträdare. Monroe blev den fjärde av fem presidenter att komma från Virginia.

Monroe deltog i amerikanska frihetskriget och tog efter dess slut del i politiken som antifederalist. 1790–94 var han unionssenator, blev 1794 sändebud i Paris men hemkallades på grund av sina alltför starka franska sympatier och sina nära förbindelser med revolutionsregeringen i Paris. 1799–1802 var han guvernör i Virginia, 1803–07 sändebud i London, samt 1811–17 utrikesminister under James Madison, samt 1814–15 även krigsminister. 1817–25 var han USA:s president.

Monroe tillhörde det Demokratisk-republikanska partiet och var en av dess specialister på utrikespolitikens område, och användes ofta av Thomas Jefferson i olika specialuppdrag. Någon betydande statsman var han inte, men han hade god blick för utrikespolitiska realiteter. Under hans presidenttid utkämpades Missouristriden och erkändes de sydamerikanska staternas självständighet. Hans namn är särskilt förknippat med Monroedoktrinen. Han är den ende amerikanska president som har en huvudstad i ett land utanför USA uppkallad efter sig, nämligen Liberias huvudstad Monrovia.

Referenser

Externa länkar 

 Biographical Directory of the United States Congress
 Political Graveyard

Amerikanska demokrat-republikaner
USA:s presidenter
USA:s utrikesministrar
USA:s krigsministrar
Guvernörer i Virginia
Ledamöter av USA:s senat från Virginia
Ledamöter av den första amerikanska kongressen
Ledamöter av kontinentalkongressen
Amerikanska presidentkandidater
Amerikanska diplomater
Amerikanska politiker under 1700-talet
Amerikanska politiker under 1800-talet
Personer från Westmoreland County, Virginia
Födda 1758
Avlidna 1831
Män
Amerikanska eponymer
Amerikanska presidentkandidater före år 1900
Alumner från College of William & Mary
Thomas Hellberg

Björn Thomas Hellberg, född 29 september 1941 i Stockholm, död 22 januari 2023 i Stockholm, var en svensk skådespelare, regissör och manusförfattare. Han gjorde bland annat rösten till Alien i Vintergatan på SVT och Tiggers röst i filmen Tigers Film.

Biografi
Thomas Hellberg gick på Statens scenskola i Malmö, i samma klass som Agneta Ekmanner och Claire Wikholm, och utexaminerades 1968.

Åren 1971–1983 var Hellberg verksam vid Stockholms stadsteater. Han gjorde filmdebut 1975 och medverkade i bland annat Bo Widerbergs filmer. År 1976 spelade han  Gunvald Larsson i Mannen på taket. Senare var han även verksam som regissör. Under 1990-talet medverkade Hellberg i bland annat TV-serien Rederiet, där han både spelade kaptenen Georg Lager och regisserade.

Författarskap
Hellberg skrev två böcker, båda tillsammans med Lars Magnus Jansson. 1983 kom biografin Alfred Nobel och 1986 kriminalromanen Kopplingen, som 1991 blev TV-serie med samma namn med Hellberg som regissör och huvudrollsinnehavare.

Filmografi (urval) 

 (TV-film)

 (TV-pjäs)
 (TV-pjäs)
 (TV-pjäs)

 (TV-pjäs)
 (TV-pjäs)

 (TV-serie)

 (regi och manus)

 (även regi och manus)
 (röst)
 (även regi)

 (röst)
 (röst)

 
 (röst)
 (röst)
 (regi)
 (Aliens röst)
 (röst)

 (röst)

 (kortfilm)

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser

Noter

Källor 

 Östgötateaterns arkiv

Externa länkar 
 
 
 
Hellberg, Thomas B, skådespelare, regissör, Sthlm i Vem är det / Svensk biografisk handbok / 1997 / s 469

Svenska scenskådespelare
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska skådespelare under 2000-talet
Svenska röstskådespelare
Svenska komiker
Svenska manusförfattare under 1900-talet
Svenska TV-regissörer
Alumner från Teaterhögskolan i Malmö
Skådespelare från Stockholm
Regissörer från Stockholm
Manusförfattare från Stockholm
Födda 1941
Avlidna 2023
Män
Svenska filmregissörer
Akira (manga)

Akira är en manga som skapades av Katsuhiro Ōtomo och publicerades ursprungligen i Young Magazine nr 24 1982 - nr 28 1990. Serien anses generellt som en klassiker inom genren.

Akira utspelar sig i en nära framtid där världen genomlevt ett förödande krig med massförstörelsevapen. Scenen är Japans återuppbyggda huvudstad Neo-Tokyo, en dekadent mega-stad präglad av kriminalitet och ungdomsgäng. Berättelsen följer med två vänner, de unga motorcykelligisterna Kaneda och Tetsuo. Genom en olycka inblandas de i en intrig av politisk konspiration som kretsar kring en grupp barn med psykiska krafter och den mystiska Akira.

Mangaserier
Kodansha
Acklamation

Acklamation (av latin: acclamatio), bifallsrop, är en form för frågeställning där en grupp människor förväntas svara bifallande genom att gemensamt ropa ja.

Liturgisk acklamation
Acklamation är vanligt i gudstjänsters liturgi, där den utgör församlingens svar vid exempelvis växelläsningar eller böner.

Mötesteknisk acklamation
Beslut kan tas med acklamation i ett demokratiskt möte. Röstning sker då med bifallsrop ("Ja!"), varpå ordföranden tillkännager vad mötet (enligt dennes mening) har beslutat och "klubbar" beslutet om ingen innan dess begär votering. Beroende på mötesordning förekommer det både att man röstar för och emot under samma fråga ("Ja!" eller "Nej!") alternativt att ordförande ställer proposition separat två gånger, även i de fall när det bara finns ett förslag ("Någon däremot?").

Till skillnad från exempelvis sluten votering innebär metoden i princip att samtliga vet hur de andra väljer. I praktiken är det ofta bara de mötesdeltagare som sitter närmst som exakt kan avgöra hur var och en har röstat.

Se även
 Mötesprotokoll
 Spartansk omröstning

Sammanträdesteknik
Liturgi