R1 (reaktor)

Ej att förväxla med reaktor 1 på Ringhals kärnkraftverk.

R1 var Sveriges första kärnreaktor.  Den var belägen vid Drottning Kristinas Väg 51 vid Kungliga Tekniska högskolans (KTH)  i Stockholm, och var i drift från 13 juli 1954 till 6 juni 1970. Reaktorn konstruerades och byggdes av AB Atomenergi. Reaktorhallen ägs idag (2021) av Akademiska Hus.

Konstruktion och drift 
Byggandet, i berget under Q-husen på KTH-området i Stockholm, påbörjades 1950. Enrico Fermis Chicago Pile-1 hade också inrymts på ett universitetsområde, närmare bestämt på en övergiven squashbana under University of Chicagos fotbollsläktare.

Reaktorn blev kritisk klockan 18.59 den 13 juli 1954, tolv år efter att Enrico Fermi i Chicago i Illinois för första gången i mänsklighetens historia åstadkommit samma sak. Det var den första självunderhållande kärnreaktionen i Sverige.

Reaktoreffekten var ursprungligen 300 kW men höjdes senare till 1 MW. Bränslet utgjordes av naturligt (det vill säga ej anrikat) uran i form av uranmetall kapslat i en aluminiumlegering. Inom ramen för den svenska linjen fanns planer att börja utvinna uran i Sverige. Denna verksamhet hade emellertid inte kommit igång när R1 startades, så R1 laddades med tre ton uran som hade lånats från Frankrike, mot löfte om att kompensera Frankrike med motsvarande mängd när den svenska utvinningen kommit igång. Reaktorns moderator bestod av fem ton tungvatten från Norge.

Reaktorn var kyld via värmeväxlare till uteluft med naturligt drag och luften släpptes ut i en hög, glidformsgjuten skorsten. Effekthöjningen möjliggjordes delvis av att kylningen ändrades till våt, evaporativ kylning som avsevärt höjde kylarens kapacitet.

Genom reaktorn fanns sedvanliga bestrålningskanaler varav ett par var kopplade till ett rörpostsystem för aktivering av preparat i volymer av filmburksstorlek. Detta hade mycket stor betydelse för verksamheten på KTH kärnkemi, Stockholms universitet men även Karolinska institutet, och har därmed bidragit till medicinska tillämpningar.

Avveckling och avfall 

Efter driftstoppet 1970 fördes bränslet om cirka 4,8 ton till Studsvik där det mellanlagrades fram till oktober 2007. Bränslet transporterades då till Sellafield för behandling i deras anläggning för upparbetning av använt bränsle från Magnox-reaktorer. Slutprodukten från upparbetningen transporterades tillbaka till Sverige 2009 för att slutförvaras tillsammans med övrigt svenskt kärnavfall.

Reaktorhallen idag 
Sedan 2007 är KTH formell hyresgäst i Reaktorhallen och den används som en blandning mellan museum, kulturhus, studio, lab med mera. Den är bland annat en arena för opera, dans, hackathons och teater.

I Reaktorhallen finns sedan 2015 Skandiaorgeln.

Andra reaktorer 
R0 (reaktor) - Forskningsreaktor i Studsvik 1959–1972
R2 (reaktor) - Forskningsreaktor i Studsvik 1960–2005
R3 (reaktor) - Ågesta i Huddinge 1964–1974
R4 (reaktor) - Marviken öster om Norrköping, nedlagt 1970 innan det hade startats

Se även 
Slutförvaring av radioaktivt avfall

Källor 
Maja Fjaestad, Sveriges första kärnreaktor. Från teknisk prototyp till vetenskapligt instrument, SKI Rapport 01:01

Noter

Externa länkar
R1 Experimentscen
SVAFO

Kungliga Tekniska högskolan
Kärnreaktorer i Sverige
Teatrar i Stockholm
Vetenskapsåret 1954