Käringtand

För musikalbumet Käringtand med vissångerskan Margareta Söderberg, se Käringtand (musikalbum).

Käringtand  är en ört tillhörande familjen ärtväxter.

Beskrivning
Käringtand kan bli upp till 4 dm hög.

Blommorna är gula och sitter i stora flockar. Topparna är ofta röda, vilket gör att hela flocken på håll kan skifta i rött. Blommar juni – juli.

Frukten är en 4 mm bred balja innehållande 10 — 30 frön med diameter 

Bladen är tvåpariga med uddblad. 

Rötterna på käringtand, som tränger ända till 1 m djupt ned, har de knölar, leguminosknölar, som är typiska för ärtväxter. På sina håll kan käringtand bli invasiv, och slå ut andra växter. De djupgående rötterna gör den svårutrotad. Bränning är verkningslös, endast kemiska medel, som eventuellt kan vara betänkliga ur miljösynpunkt, fungerar.

Ett praktexempel med knölar på rötterna är ärtväxten jordnötter, som alls icke är nötter i stil med exempelvis hasselnötter.

Dess nektar innehåller ca 40 % sockerarter. En enskild blomma producerar 0,08 mg nektar varje dag.

Växten innehåller i och för sig det giftiga ämnet blåsyra, men i så små mängder att det inte är farligt som foder till boskap. Men för snäckor, som stundom äter därav, är det ett dödligt gift.

Kromosomtal 2n = 24.

Biotop
Käringtand växer på gräs- och hedmark. Kalkgynnad. Den trivs på såväl fuktiga som torra ställen, där den klarar torka bra.

Angrips inte av klöverål och bara föga av klöverröta, (Screotinia trifoliorum).

Habitat
Käringtanden förekommer i hela Sverige, längst i norr dock sparsamt, och i stora delar av övriga Europa. I Norge går käringtand upp till 750 m ö h; på Hardangervidda upp till 1 380 m ö h. I centraleuropas bergstrakter kan käringtand ta sig över 2 000 m ö.h..

I Finland små populationer här och var; längst i norr bara tillfälligt.

I Afrika förekommer käringtand i ett smalt bälte längs medelhavskusten samt i Marocko.

Enstaka fyndorter finns i Nordamerika, men käringtand är inte ursprunglig där.

Utbredningskartor
Norden 
Norra halvklotet

Förväxlingsarter
Snarlika arter är
 
 Gul sötväppling
 Gulvial (Lathyrus pratensis)
 Stor käringtand (Lathyrus pedunculatus). Den kan skiljas från den vanliga käringtanden, genom att stjälken är ihålig hos stor käringtand.
 Smal käringtand (Lathyrus tenusis), vars särskiljande tecken är att stjälken är mycket tunn.

Andra arter, som i bygdemål kallats käringtand
 Gökärt, Lathyrus linifolius (Reichard) Bässler
 Styvmorsviol, Viola tricolor; förekommer i Dalsland 
 Gullviva, Primula veris; förekommer i Blekinge 

[[Bild:20160711Lotus corniculatus1.jpg|mini|vänster|80px|'Fruktens "horn" är anledningen till artepitetet corniculatus.]]

Etymologi
 Släktnamnet Lotus är hämtat från grekiska. Namnet användes av Homeros (800 f. Kr.) om en ärtväxt.
 Artepitetet corniculatus kommer av latin cornu, som betyder horn.Användning
Käringtanden används delvis som foder (därav namnet på underarten foderkäringtand), men kan vara giftig i stora mängder. Ses dock mer som slåtterväxt än betesväxt och tål ej betning lika bra som exempelvis vitklöver.

Om käringtand på jordbruksmark inte betraktas som ogräs, utan tillåts, kommer det kväve, som finns i luften upptagas i leguminosknölarna. När växten vissnat har marken fått ett tillskott av det kväve, som andra växter behöver som näring, d.v.s. symbios med jordförbättring som resultat. Frö för gödsling finns emellertid inte tillgängligt i handeln.

Underarter
 Finsk käringtand (Lotus corniculatus var. maritimus)
 Fjällkäringtand (Lotus corniculatus var. borealis Hyl.)
 Foderkäringtand (Lotus corniculatus var. sativus Hyl.)
 Vanlig käringtand (Lotus corniculatus var. corniculatus)
 Åskäringtand (Lotus corniculatus var. arenosus)

Bygdemål

Bilder

Externa länkar
 Den virtuella floran – Käringtand
 

Referenser

Källor
 Bo Nylén:'' Nordens Flora (andra upplagan). Bokförlaget Prisma, Stockholm 2000. 

Käringtänder
Kä Växtindex