kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Håkan Serner

John Gunnar Håkan Serner, född 1 september 1933 i Sankt Petri församling i Malmö, död 25 oktober 1984 i Sankt Matteus församling i Stockholm, var en svensk skådespelare.

Biografi 
Serner var son till lektorn Arvid Serner (1890–1940) och apotekaren Karin, född Platon (1897–1974). Han var brorson till Frank Heller, bror till Uncas Serner och farbror till dennes dotter Anna Serner. Från det han var sex år bodde familjen i Stockholm.

Efter studentexamen gick han på Gösta Terserus teaterskola 1952–1953 och var därefter verksam vid Marsyasteatern, Teatern i Gamla Stan och Stockholms skolbarnsteater, innan han anställdes vid Stockholms stadsteater vid dess start år 1960. Denna var han engagerad vid under resten av sitt liv, med uppehåll för åren 1967–1968 då han var anställd vid Norrbottensteatern i Luleå. 1965 tilldelades han Teaterförbundets Vilhelm Moberg-stipendium.

Serner medverkade också i en lång rad filmer och TV-serier. Han gjorde flera TV-uppläsningar av barnböcker, bland annat Nalle Puh och Det susar i säven samt var berättare i TV-serien Huset Silfvercronas gåta. Han medverkade även i den svenska versionen av radioföljetongen Dickie Dick Dickens. 1977 tilldelades han en Guldbagge för "två märkliga porträtt" i Bo Widerbergs Mannen på taket (1976) och Jan Troells Bang! (1977).

Serner kom ofta att spela lite udda figurer med en spelstil, som var eftertänksam och stillsamt humoristisk och med ett drag av vemod. Efter hans bortgång skrev Lars Linder i Dagens Nyheter att han hade "en förmåga att fälla komiska repliker som om de härrörde ur ett bottenlöst allvar" och att "det fanns en tyngd, en sorgsenhet i hans blick som gick som ett stråk genom allt han gjorde på scenen" (1984-10-27). Ett exempel på detta är hans tolkning av den fattige och trångbodde skomakaren (Hampus farbror) i Den vita stenen.

Serner var gift första gången 1956–1961 med Gunilla Rönnow, andra gången 1962–1965 med Anneli Helenius (född 1942) från Finland och tredje gången från 1969 med Annette Gjörup (1935–2001) från Danmark, dotter till prokurist Jens Bøgelund och Gudrun Bøgelund. Han hade i första äktenskapet två söner och i tredje äktenskapet en son. Operasångerskan Malin Gjörup var dotter till hans tredje hustru.

Håkan Serner begick självmord 1984 efter en tids depression. Han är begravd på Djursholms begravningsplats i Danderyds kommun.

Filmografi i urval

Teater

Roller (ej komplett)

Radioteater 
Bilbo - En Hobbits äventyr (radioteater, 1970) som hobbiten Bilbo

Källor

Noter 

Svenska scenskådespelare
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska röstskådespelare
Guldbaggen för bästa manliga huvudroll
Skådespelare från Malmö
Skådespelare som begått självmord
Gravsatta på Djursholms begravningsplats
Födda 1933
Avlidna 1984
Män
Video

Video (latin för "jag ser") är en teknik för behandling av elektriska signaler som representerar rörliga bilder. I svenska språket används ordet i vardagligt tal som benämning på en videofilm, lagrad på videoband, DVD eller Blu-ray. I plural på svenska: videor, alltså -r, inte engelskans videos. Under 1940-talet användes termen video i USA om det som senare skulle kallas television. TV-spel kallas video games (plural) på engelska.

Videospelare
Videospelare är en elektronisk apparat för uppspelning och vissa fall inspelning av videomaterial på mekaniskt eller elektronisk media.

Se även 
 Audio
 Videokamera
 Musikvideo
 Lista över akronymer i videoteknik
 Streaming video
 Övervakningskamera

Referenser

Externa länkar 

Programmer's Guide to Video Systems: in-depth technical info on 480i, 576i, 1080i, 720p, etc.
Arbetsmarknadsminister

Arbetsmarknadsminister eller arbetsminister är den minister i ett lands regering som till exempel ansvarar för arbetsmarknadspolitik, arbetsrätt och arbetsmiljöfrågor. Arbetsmarknadsministern leder ett arbetsmarknadsdepartement eller arbetsmarknadsministerium och bistås i detta av en tjänsteman som vanligtvis är politiskt tillsatt och i flera länder innehar titeln statssekreterare.

I Europeiska kommissionen är motsvarande ämbete kommissionären med ansvar för sysselsättning, socialpolitik. I Europeiska unionens råd möts arbetsmarknadsministrar med flera i formationen Rådet för sysselsättning, socialpolitik, hälso- och sjukvård samt konsumentfrågor.

Olika länders motsvarigheter till arbetsmarknadsminister

Se även 
Sveriges arbetsmarknadsminister

Fotnoter 

Ministrar efter post
Bismerpund

Bismerpund (av bismer, besman), äldre danskt och norskt viktmått.

I Danmark: 1 bismerpund = 12 danska skålpund = 6 kg
I Norge: 1 bismerpund = 12 norska skålpund = 5,977 kg

Källor

Massenheter
Ugglan
Arbetsmarknadsdepartementet

Arbetsmarknadsdepartementet (A) är en del av det svenska regeringskansliet som ansvarar för frågor och ärenden som rör arbetsmarknad, arbetsrätt och arbetsmiljö. Departementet ansvarar också för arbetet för ökad jämställdhet mellan kvinnor och män och mänskliga rättigheter på nationell nivå. Dessutom ansvarar departementet för arbetet för integration, mot segregation, rasism och diskriminering samt för att stärka hbtq-personers och barns rättigheter.

Chef för Arbetsmarknadsdepartementet är arbetsmarknads- och integrationsministern. Nuvarande (oktober 2022) chef är Johan Pehrson. Övriga statsråd på departementet är jämställdhets­ministern och biträdande arbetsmarknadsministern. Posten innehas (oktober 2022) av Paulina Brandberg. Därutöver finns ett tiotal politiska tjänstemän anställda i de politiska staberna, bland annat pressekreterare, statssekreterare och politiskt sakkunniga. Vid övriga enheter på departementet är tjänstemännen opolitiskt anställda.

Departementet instiftades den 1 januari 1974 som ansvarigt för bland annat arbetsmarknadsfrågor och arbetade fram till den 31 december 1998. Från den 1 januari 1999 till den 31 december 2006 skötte Näringsdepartementet Arbetsmarknadsdepartementets tidigare ansvarsområden. 2006 återbildade Regeringen Reinfeldt Arbetsmarknadsdepartementet från den 1 januari 2007.

Statsråd

Arbetsmarknadsminister 
Se Sveriges arbetsmarknadsminister

Övriga statsråd vid Arbetsmarknadsdepartementet

Myndigheter
Arbetsmarknadsdepartementet har 16 myndigheter inordnade under sig (april 2019). 
Arbetsdomstolen
Arbetsförmedlingen
Arbetsmiljöverket
Barnombudsmannen (BO)
Delegationen mot segregation 
Diskrimineringsombudsmannen (DO)
ILO-kommittén
Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen
Institutet för arbetsmarknadspolitisk utvärdering
Jämställdhetsmyndigheten 
Medlingsinstitutet
Myndigheten för arbetsmiljökunskap
Nämnden för styrelserepresentationsfrågor
Nämnden mot diskriminering
Rådet för Europeiska socialfonden i Sverige
Statens nämnd för arbetstagares uppfinningar

Se även
 Sveriges arbetsmarknadspolitik
 Sveriges arbetsmarknadsminister
Sveriges jämställdhetsminister

Referenser

Externa länkar
Arbetsmarknadsdepartementet

Svenska departement
Organisationer bildade 1974
Arbetsrätt i Sverige
FPU

FPU kan syfta på:
 FPU – en enhet i ett datorsystem som utför beräkningar på flyttal från engelska floating point unit, se  flyttalsprocessor
 FPU – den tidigare föreningen för ungdom i Folkpartiet, se Folkpartiets Ungdomsförbund
Europamästerskapet i fotboll 2004

Europamästerskapet i fotboll 2004 spelades i Portugal mellan den 12 juni och 4 juli 2004.

Spelplatser

Kvalspel 

50 av det europeiska fotbollsförbundet Uefas 51 medlemmar hade lottats in i tio grupper för att under perioden 7 september 2002–11 oktober 2003 försöka kvala in till EURO 2004, som denna EM-turnering också kallades. Den 51:a nationen, Portugal, var automatiskt kvalificerad i egenskap av värdnation.

Femton lag fick göra Portugal sällskap i kampen om Europamästerskapet, de tio gruppvinnarna samt de fem segrarna i playoffet mellan grupptvåorna.

Deltagande nationer 

Den 30 november 2003 hölls lottningsceremonin under vilken de inkvalade lagen tilldelades sina grupper. Lottningen sköttes av 
Gerhard Aigner och Lars-Christer Olsson.

Alla 16 nationer hade delats in i fyra seedningsgrupper, ur vilka man kom att lotta så att varje slutspelsgrupp bestod av ett lag från varje seedningsgrupp. Seedningsgrupperna baserades i sin tur på varje nations resultat (antal tagna poäng genom antal spelade matcher) i de två senaste EM- eller VM-kvalen, i detta fall kvalet till VM 2002 samt kvalet till detta EM-slutspel. Som värdnation var Portugal automatiskt placerade i seedningsgrupp 1.

Gruppspel 
Gruppspelet började 12 juni 2004. Där mötte lagen varandra i en enkelserie. När grupperna färdigspelats gick de två främsta lagen i varje grupp vidare till kvartsfinaler. De fyra kvartsfinalsvinnarna gick vidare till semifinaler, varifrån vinnarna fortsatte till finalen. EM-finalen spelades 4 juli 2004 på Estádio da Luz i Lissabon.

Grupp A

Grupp B

Grupp C

Grupp D

Slutspel

Slutspelsträd

Kvartsfinaler

Semifinaler

Final

Statistik

Målgörare 
Skytteligan vanns av Milan Baroš med fem mål.

Priser 
UEFA Team of the Tournament

Guldskon
 Milan Baroš

UEFA Player of the Tournament
 Theodoros Zagorakis

Sammanlagd tabell 
Resultaten är räknade efter full tid, tre poäng för vinst, en poäng för oavgjort.

Referenser

Noter

Webbkällor

Se även 
 Europamästerskap i fotboll

Externa länkar 
 
 

2004
Europamästerskapet i fotboll för herrar 2004
Alfred North Whitehead

Alfred North (A.N.) Whitehead, född 15 februari 1861 i Ramsgate, Kent, död 30 december 1947 i Cambridge, Massachusetts, var en brittisk filosof och matematiker.

Biografi
Whitehead utsågs till professor i tillämpad matematik i London 1914 och hade en professur i filosofi vid Harvard 1924–38.

Han är mest känd som Bertrand Russells medförfattare till Principia Mathematica, som ibland kallas den symboliska logikens bibel. Han är också känd för sin kommentar om den västerländska filosofihistorien som "en fotnot till Platon". Han tilldelades Sylvestermedaljen 1925.

Källor

Externa länkar 

Brittiska matematiker
Brittiska filosofer
Logiker
Mottagare av Sylvestermedaljen
Födda 1861
Avlidna 1947
Män
Ledamöter av Royal Society
Alumner från Trinity College, Cambridge
Alumner från Universitetet i Cambridge
Mamelucker

För de muslimska slavkrigarna, se mamluker.

Mamelucker är ett underplagg för damer i form av underbyxor, ofta i tunt elastiskt material, med ben som når ner på låret. De bärs över underbyxor, gördel eller strumpebandshållare för att täcka området mellan dessa och strumpskaftet.

Äldre tiders mamelucker var långa och snördes ihop vid vristen, så att en rynkad kant blev synlig. Dessa mamelucker bestod i allmänhet av två separata ben fästa i ett bälte, och var alltså inte hela byxor. På småflickor vars kjolar inte var hellånga skulle mameluckernas nedre del synas.

Ordet finns belagt i svenska språket sedan 1845. Ordet syftar på mamlukernas klädsel och har under tidigt 1800-tal även syftat på andra vida byxor, exempelvis vida uniformsbyxor

Källor

Damunderkläder
String

String  kan syfta på: 
 Stringhylla – en bokhylla skapad av Nisse och Kajsa Strinning 1949

Underkläder
 Stringtrosor
 Stringkalsonger
 Stringbikini
 Stringbaddräkt
 G-string
 Stringbody
 Mikrostring
 C-string

Se även
Sträng
Kritik av det praktiska förnuftet

Kritik av det praktiska förnuftet (originaltitel: Kritik der praktischen Vernunft) är ett moralfilosofiskt verk och den andra av Immanuel Kants tre "kritiker". Verket publicerades ursprungligen 1788 efter Kritik av det rena förnuftet. Termen "kritik" används i ungefär samma betydelse som "undersökning".

Kritik av det praktiska förnuftet har utövat ett stort inflytande över den akademiska moralfilosofin, med början hos filosofen Fichte. Under 1900-talet har verket utgjort en ständig referenspunkt för deontologisk moralfilosofi.

Bokens centrala tema är det praktiska förnuftet, det vill säga förnuftet i egenskap av praktisk handlingsmotivation och bestämning av viljan. Boken behandlar även det som är centralt i Grundläggning av sedernas metafysik, nämligen "moralitetens högsta princip". Han formulerar här sitt kategoriska imperativ "Handla så att maximen för din vilja alltid samtidigt kan gälla som princip för en allmän lag". Enligt Kant är det enda obetingat goda den goda viljan. Den goda viljan är god inte i egenskap av sina avsedda eller faktiska konsekvenser, utan i egenskap av de maximer som den bestäms av. En maxim är en beskrivning av en handling, i stil med "Jag stjäl ett äpple för att jag är hungrig". Kant för fram tanken att en handling är god i den utsträckning dess maxim kan vilja upphöjas till allmän lag. Han lägger även fram argument för att visa att den fria viljan är förenlig med en strikt deterministisk värld.

Referenser 
 Bokförlaget Thales beskrivning av verket

Externa länkar 
 Critique of Practical Reason från Project Gutenberg

Verk om etik
Verk av Immanuel Kant
Kritik av det rena förnuftet

Kritik av det rena förnuftet (originalets tyska titel: Kritik der reinen Vernunft) är ett filosofiskt verk av Immanuel Kant, ibland benämnt så som "första kritiken". Verket gavs ut år 1781 men 1787 kom en betydligt mer explicit liksom avsevärt reviderad upplaga. "Kritik av det rena förnuftet" är Kants mest betydelsefulla verk och en av filosofins klassiker.

I "Kritik av det rena förnuftet" presenterar Kant för första gången sin transcendentala idealism, en teori han själv ansåg vara en ”kopernikansk vändning” inom den filosofiska diskussionen kring rationalism och empirism, idealism och realism. Detta uttryck syftar på den revolution som astronomen Kopernikus hade gjort med sin banbrytande teori om den heliocentriska världsbilden. Kants egen ”kopernikanska vändning” innebar att han, i stället för att ansluta sig till någon sida i debatten mellan rationalister (som anser att förnuftet kan vara en självständig källa till kunskap om verkligheten) och empirister (som anser att endast empirisk observation kan ge kunskap om tingen), ägnade sin uppmärksamhet åt kunskapens betingelser, det vill säga på vilket sätt vårt förstånd är strukturerat, vad och hur vårt förstånd är villkorat, var gränsen kan gå för vårt vetande och även under vilka kategorier vi sorterar vår erfarenhet.

"Kritik av det rena förnuftet" åtföljs av två andra ”kritiker”, det vill säga undersökningar: "Kritik av det praktiska förnuftet", (1788) och "Kritik av omdömeskraften", (1790).

Referenser 
 Bokförlaget Thales - Kritik av det rena förnuftet

Se även 
 Antinomi
 Kategori (filosofi)
 Metafysik
 Tinget i sig

Allmänna verk om filosofi
Verk av Immanuel Kant
Doktorsavhandling

En doktorsavhandling utgör den textmässiga slutprodukten i en forskarutbildning, av Högskoleverket definierad som en "akademisk avhandling framlagd vid en disputation för doktorsexamen" respektive "vetenskapligt arbete som läggs fram och försvaras och som leder till en akademisk examen på forskarnivå". Före 1969 (samt för avhandlingar som under åren närmast därefter lades fram i enlighet med de gamla reglerna) användes i Sverige begreppet gradualavhandling.

Det är obligatoriskt att avsluta en doktorsavhandling inom ramen för forskarutbildningen vid ett svenskt universitet. Om avhandlingen godkänts vid offentlig disputation utgör den en deluppfyllnad av kraven för doktorsexamen.

Doktorsavhandlingen kan utgöras av en enda sammanhängande framställning, en så kallad monografiavhandling (vanligt inom teologi, juridik och humaniora) eller ett antal tidigare publicerade vetenskapliga artiklar som fogas samman till en enhet med en inledande, sammanfattande text, en så kallad sammanläggningsavhandling (vanligt inom medicin, naturvetenskap, teknikvetenskap och samhällsvetenskap). Denna sammanfattande introduktion kallas i praxis "kappa" eller "ram" (från ramberättelse). Avhandlingen skall - oavsett format - presentera resultat från författarens egen forskning och vara av en sådan kvalitet och ha ett sådant nyhetsvärde att den är eller kan vara föremål för internationell vetenskaplig publicering.

Referenser

Se även
Licentiatavhandling
Disputation

Akademiska uppsatser
Pincio

Pincio är en av Roms kullar, belägen i norra delen av staden. Pincio låg utanför det antika Roms ursprungliga stadsgräns och räknas inte in i de klassiska Roms sju kullar. Pincio ligger dock innanför den aurelianska muren som uppfördes av kejsar Aurelianus mellan 270 och 273.

Pinciokullen och dess park strukturerades av Giuseppe Valadier mellan 1809 och 1814.

Roms geografi
The Russian Mafia

The Russian mafia: private protection in a new market economy (Oxford University Press, 2001) är en bok om den ryska maffian av den italienske kriminologen Federico Varese. Boken kom ut i paperback-utgåva 2005.

Externa länkar
Recension av 2005 års utgåva i British Journal of Criminology 

Facklitteratur 2001
Diego Gambetta

Diego Gambetta, professor i sociologi vid Nuffield College, Universitetet i Oxford. Verksamma forskare som handletts och arbetat tillsammans med Gambetta inkluderar Federico Varese och Heather Hamill.

Källor

Amerikanska sociologer
Män
Födda 1952
Levande personer
Federico Varese

Federico Varese, född 12 november 1965 i Ferrara, Italien, är professor i kriminologi vid Oxfords universitet i Storbritannien. Han är medlem av kriminologiska institutionen och forskningschef vid Extra-Legal Governance Institute vid sociologiska institutionen i Oxford och medlem av Linacre College. Vareses bok The Russian Mafia: Private Protection in a New Market Economy (2001, 2005) belönades med Ed A. Hewett Book Prize av American Association for the Advancement of Slavic Studies. Varese har handlett ett fåtal doktorander, däribland svensken Pär L. Gustafsson.

Referenser

Externa länkar
 Federico Varese på Oxfords universitet

Brittiska kriminologer
Alumner från Bolognas universitet
Män
Födda 1965
Levande personer
FSB

FSB kan syfta på:

 FSB – Ryska federationens federala säkerhetstjänst
 FSB – tidigare namn på nationella förbundet för bridge i Sverige, se Förbundet Svensk Bridge
 FSB – databussen mellan processorn och nordbryggan, se Front side bus
 FSB (musikgrupp)  – ett progressivt rockband som bildades 1975
Tjeka

Tjekan var en sovjetisk säkerhets- och underrättelsetjänst, allmänt benämnd "hemlig polis", grundad av bolsjevikernas ledare Vladimir Lenin den 20 december 1917. Tjeka (ryska: ЧК) är en kortform för Vserossijskaja tjrezvytjajnaja komissija, VTK (ryska: Всероссийская чрезвычайная комиссия по борьбе с контрреволюцией и саботажем, ВЧК) – "Allryska extraordinära kommissionen mot kontrarevolution och sabotage".

Organisatorisk utveckling 
Den polske adelsmannen Felix Dzerzjinskij blev Tjekans förste chef. Tjekan kom att omvandlas till GPU, som sedermera i sin tur blev OGPU och NKVD, som sedermera 1946 blev MGB och 1954 KGB. I dagens Ryssland har det gamla KGB delats upp i säkerhetstjänsten FSB och underrättelsetjänsten SVR. SVR är en direkt efterföljare till INO, den utrikes underrättelsetjänsten som bildades den 20 december 1920 och som under KGB-tiden hette PGU.

Tjekadagen 
Tjekadagen infaller den 20 december, eftersom Tjekan bildades den 20 december 1917. För att ta udden av firandet hade SÄPO för vana att utvisa sovjetiska underrättelseofficerare detta datum.

Se även 
 Ochrana

Referenser 

Sovjetunionen
Organisationer bildade 1917
Statsfinansierad terrorism
Sovjetiska underrättelseorgan
Utö, Korpo

Utö är Finlands sydligaste bebodda ö, belägen i Skärgårdshavet cirka  från fastlandet, invid den internationella djupfarleden  in i Skärgårdshavet (till bland annat Åbos, Nådendals, Pargas och Kimitoöns hamnar). Ön hör till Pargas stad (tidigare till Korpo kommun).

Ön hade 2004 cirka 40 invånare, de flesta med anknytning till försvarsmakten. Utö vaktfort som utbildade värnpliktiga lades ned 2005, men Försvarsmakten disponerar fortfarande över områden på Västerudden och vid Kattrumpan på norra stranden. Sjöfartsverket var tidigare en viktig arbetsgivare och tillsammans med militärförläggningen bildade de ett levande tjänstemannasamhälle med lotsstation, kapell och landets äldsta fyr. Numera har finska statens lotsningsbolag Finnpilot en sidostation med lotskutterförare stationerade på Utö. Lotsar använder ön för att invänta inkommande eller utgående fartyg.

Utö har rik historia såväl under freds- som krigstid och många skeppsbrott. Mest känd är S/S Park Victory. Den 28 september år 1994 sjönk M/S Estonia 46,5 kilometer sydost om Utö, varvid en del av de överlevande fördes hit.

Till Utö kommer man från Pärnäs med förbindelsebåten M/S Eivor eller från Åbo med M/S Aspö. I den svenska sjörapporten benämns ön "Finska Utö".

Historia 
Utö var känt som hamnplats redan i mitten av 1600-talet. Lotsningen och farleden var sedan den faktor som mest styrde och utvecklade livet på ön 300 år framåt. Kring mitten av 1700-talet fick Utö en fast bosättning då lotsningsverksamheten blev permanent och lotsar med familj bosatte sig på ön. Genom hemmansklyvning på 1770-talet blev två lotshemman fyra: Västergrannas (Vestras), Norrgrannas (Sandas), Östergrannas (Grannas) och Södergrannas (Mattas). Öns fyr sprängdes av ryssarna under 1808-09 års krig men byggdes upp igen 1814. Under tiden Finland var en del av Ryssland ökade lots- och fyrvaktartjänsterna kraftigt och en liten tullstation grundades på ön. I slutet av 1800-talet hade ön 129 invånare fördelade på 22 hushåll.

Inför första världskriget etablerade sig den ryska militären på ön. Utöborna var under kriget evakuerade, även lotsarna som 1912 avgått som en protest mot det finska lotsverkets förryskning. Under kriget förändrade ryssarna bybilden rejält, bland annat genom att lägga en kullerstensgata och en järnvägsräls för ammunitionstransport genom byn.

Storskifte förrättades i byn först 1936, och på närliggande Jurmo ännu senare, 1986.

Vid Estoniakatastrofen 1994 fördes 24 av de med helikopter räddade till Utö, som var den närmaste ön. Helikoptrarna tankade också vid öns permanenta tankningsanläggning så länge bränslet där räckte.

Utö hörde tidigare till Korpo kommun, sedan den 1 januari 2009 till Väståbolands stad, som bilades genom sammanslagning av kommunerna i västra Åboland. Kommunen bytte namn till Pargas den 1 januari 2012.

Utö har ett hembygdsmuseum i den forna fyrvaktarstugan från 1753 som berättar om öns historia.

Referenser

Noter

Externa länkar 

 Utö hemsida
 Karta
 Museiverket – Utö fort, fyr- och lotssamhället
  Uppslagsverket Finland – Utö

Fyrar i Finland
Korpo
Öar i Skärgårdshavet
Småbåtshamnar i Skärgårdshavet
Områden och platser i SMHI:s sjöväderrapport
Utö (olika betydelser)

Utö har flera betydelser:

Ortnamn i Finland 
 Utö, Korpo – en ö med by, fyr och lotsstation i sydvästra Åboland
 Utö, Finby – en ö i Salo kommun

Ortnamn i Sverige 
 Utö – en ö i Stockholms skärgård
Utö socken – socken i Södermanland
 Utö landskommun – en tidigare kommun i Stockholms län –1952
 Utö församling – en tidigare församling i Stockholms stift
 Utö kyrka – en kyrkobyggnad på Utö
 Utö distrikt – ett distrikt i Haninge kommun och Stockholms län
 Utö (småort) – en småort i Haninge kommun
 Utö gruvor – ett antal nedlagda järnmalmsgruvor
 Utö skjutfält – ett militärt övningsfält
 Utö kvarn  – en kvarn på Utö
 Utö naturreservat – ett naturreservat på Utö
 Utö hus – en medeltida borg på Bond-Arnö i Mälaren

Fartygsnamn
HMS Utö kan vara följande fartyg i svenska flottan:
HMS Utö (A261), trängfartyg
HMS Utö (M56), minsvepare

Se även
 Utøya, i Norge
 Utöarna, utanför Helsingfors