kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Äsphults församling

Äsphults församling var en församling i Villands och Gärds kontrakt i Lunds stift. Församlingen låg i Kristianstads kommun i Skåne län och ingick i Västra Vrams pastorat. Församlingen uppgick 2022 i Tollarps församling.

Administrativ historik 
Församlingen har medeltida ursprung och var till 1962 i pastorat med Linderöds församling, före 1 oktober 1922 som moderförsamling, därefter som annexförsamling. Från 1962 till 1975 annexförsamling i pastoratet Träne, Djurröd och Äsphult. Från 1975 till 2006 annexförsamling i pastoratet Västra Vram, Östra Vram, Linderöd och Äasphult. Församlingen ingår sedan 2006 till 2022 i pastoratet Västra Vrams pastorat bestående av Västra och Östra Vrams församling, Linderöds församling och Äsphults församling. Församlingen uppgick 2022 i Tollarps församling.

Kyrkor 
Äsphults kyrka

Se även
Äsphults socken

Källor 

Historiska församlingar i Lunds stift
Indelningar i Kristianstads kommun
Judith Leyster

Judith Leyster, född 28 juli 1609 i Haarlem, död 10 februari 1660 i Heemstede, Nederländerna, var en nederländsk genre- och porträttmålare, verksam i Haarlem. Hon var gift med målaren Jan Miense Molenaer.

Biografi
Judith Leyster, som eventuellt var elev till Frans Hals, vann under sin livstid viss berömmelse som målare men råkade under tidernas lopp i fullständig glömska. Hennes målningar, vanligen föreställande enstaka personer som dricker eller hanterar något musikinstrument, tillskrevs i regel Frans Hals och såldes som arbeten av den store mästaren, ofta till högt pris, ända till dess konsthistorikern Cornelius Hofstede de Groot 1893 lyckades dechiffrera hennes förut olösta monogram (ett J och ett L med en stjärna; Leyster betyder "ledstjärna"). 

I målningen Förslaget (1631) skildrar Leyster hur en kvinna struntar i den avbildade mannen och hans ovälkomna uppvaktning och avvisar hans, med mynt fyllda, framsträckta hand.

Hennes verk finns bland annat i Frans Halsmuseum i Haarlem, i National Gallery i London, i National Gallery of Art i Washington, i Rijksmuseum och Six-samlingen i Amsterdam, i Mauritshuis i Haag och i Galleria Corsini i Rom. I Nationalmuseum i Stockholm finns Flöjtspelande gosse, som har ansetts som hennes främsta arbete, förr också det tillskrivet Frans Hals och senare Jan de Bray.

Vidare läsning 
 Frima Fox Hofrichter: Judith Leyster: a woman painter in Holland's Golden age (1989)

Referenser

Noter

Övriga källor

Externa länkar

 

Nederländska genremålare
Nederländska porträttmålare
Nederländska målare under 1600-talet
Personer från Haarlem
Födda 1609
Avlidna 1660
Kvinnor
Ugglan
Representerade vid Nationalmuseum
Castello di Canossa

Castello di Canossa, är en medeltida borg 20 km sydväst om staden Reggio nell'Emilia i norra Italien. Canossa tillhörde på 1070-talet markgrevinnan Matilda av Toscana.

Henrik IV:s vandring till Canossa 

När påven Gregorius VII besökte borgen uppsöktes han av den tyske kungen Henrik IV som belagts med påvlig bannlysning 1076. Efter tre dagars förödmjukande botgöring fick Henrik tillträde den 28 januari 1077 och löstes från bannet. Därigenom skedde ett kort uppehåll i investiturstriden. Uttrycket "att gå till Canossa", eller "göra en Canossa-vandring", betyder ungefär detsamma som "att krypa till korset" eller att göra bot.

Befästningar i Italien
Byggnader och anläggningar i Emilia-Romagna
Ambo

Ambon är en talarstol, ofta flyttbar, föregångare till predikstolen, avsedd för läsning av episteln och evangeliet. Den återfinns i några medeltida italienska kyrkor (däribland Santa Maria in Cosmedin i Rom). Ibland restes två stycken ambor, en för epistelläsningen i söder och en för evangelieläsningen i norr. Ambon ersattes av predikstolen, men har i modern tid återkommit i kyrkorna som ett komplement eller i vissa fall som ersättning för densamma. 

I Sverige finns tre medeltida ambor bevarade, båda infällda i triumfbågarnas pelare. Den i Munktorps kyrka i Västmanland är intakt och fortfarande brukbar. Den andra, som delvis är igenmurad, finns i Husaby kyrka i Västergötland. Den tredje finns i Bergs kyrka, i Berg i Hallstahammars kommun.

Den grekiske kyrkofadern Johannes Chrysostomos, vars röst har ansetts svag, var en föregångare vad gäller att predika från ambon.

Se även 
 Biskopsstol
 Predikstol
 Altarpredikstol

Referenser

Kyrklig interiör
Inredning
Kithara

Kithara, stränginstrument av lyratyp med strängarna spända mellan oket och den fyrkantiga resonanslådan. Musikinstrumentet har solidare konstruktion än lyran, som det troligen utvecklades ur, vilket ger kitharan större tekniska spelmöjligheter. Den härstammar från antikens Grekland och var under denna tid tillsammans med lyran en av de två huvudtyperna av grekiska stränginstrument. Båda förknippades med Apollon. Strängarna, som var gjorda av tarm hade kring 500 f.Kr ökat från tre till elva och var förmodligen stämda pentatoniskt. Namnet har levt vidare hos instrument av annan konstruktion, som gitarr, cister och cittra.

Se även 
 Lista över musikinstrument

Stränginstrument
Lyra (olika betydelser)

Lyra kan syfta på:
 Lyra – ett stränginstrument
 Lyra (bollspel) – ett sätt att fånga en boll
 Lyra (skivbolag) – ett svenskt skivbolag
 Lyrtorsk – en torskart
 Lyrfåglar – ett familj fåglar med två arter
 Lyra Belacqua – huvudpersonen i sci-fi romantrilogin Den mörka materian av Philip Pullman
 Lyra – fästanordning av metalltråd till en lampskärm.

Se även
 Lira (instrument)
 Lyran
Resonanslåda

En resonanslåda eller klanglåda är ett ihåligt utrymme som förstärker ljud genom resonans. Hittas vanligen på musikinstrument. Resonanslådans form är bidragande till hur olika ljudfrekvenser förstärks, men också material och tillverkningsmetoder är bidragande. Resonanslådan i gitarren gör så att tonen förstärks vilket betyder att amplituden på ljudvågor blir högre.

Se även
 Akustisk gitarr
 Halvakustisk gitarr, en elektriskt förstärkt gitarr med mindre resonanslåda.

Det finns även "resonanslådor" för elektroner, se magnetron.

Musikutrustning
Arthur Liebehenschel

Arthur Liebehenschel, född 25 november 1901 i Posen, död 24 januari 1948 i Kraków, var en tysk SS-Obersturmbannführer. Han var kommendant i Auschwitz från november 1943 till maj 1944.

Biografi 
Liebehenschel var 1942 en högt uppsatt funktionär inom SS-Wirtschafts- und Verwaltungshauptamt, SS:s ekonomi- och förvaltningsstyrelse. Året därpå, 1943, efterträdde han den 11 november Rudolf Höss som kommendant i förintelselägret Auschwitz. Liebehenschels styre varade till den 8 maj 1944, då han utsågs till kommendant i Majdanek.

Efter andra världskrigets slut utlämnades Liebehenschel till Polen, där han vid Auschwitzrättegången ställdes inför rätta inför Högsta nationella domstolen. Han dömdes till döden för brott mot mänskligheten och avrättades genom hängning.

Utmärkelser 
 Krigsförtjänstkorset av första klassen med svärd
 Krigsförtjänstkorset av andra klassen med svärd
 SS tjänsteutmärkelse
 SS Hederssvärd
 SS-Ehrenring (Totenkopfring)

Referenser

Webbkällor

Tryckta källor 
 

Födda 1901
Avlidna 1948
Män
Personer från Posen
SS-officerare som blivit avrättade för brott mot mänskligheten
Personal i Auschwitz
Personer som blivit avrättade av Polen
Personer som blivit avrättade genom hängning
Personal i Majdanek
Mottagare av Krigsförtjänstkorset av första klassen
Falco

Falco kan syfta på: 

 Falco (släkte) – ett släkte falkar
 Falco (musiker) – en österrikisk musiker
 Falco – en pseudonym för Georg Falk (1907-1960), svensk revyförfattare
 Fiat CR.42 Falco – ett italienskt stridsflygplan 1939–1947
Magnetron

En magnetron används för att vid hög effekt generera mikrovågor, för användning i till exempel radaranläggningar och mikrovågsugnar.
Om bättre frekvenskontroll önskas används en klystron eller ett vandringsvågrör.

Uppbyggnad och funktion 

Magnetronen är ett slags elektronrör med en het katod i ett cylindriskt centrum. Katoden ges en starkt negativ potential av en likspänningskälla. Runt katoden finns ett vakuumutrymme och utanför detta en anod med kaviteter. Ett statiskt magnetfält är riktat axiellt och Lorentzkraften leder till att elektroner som lämnar katoden tenderar att böjas av i spiralformade banor.

När elektronerna passerar förbi kaviteterna induceras elektriska strömmar runt kaviteterna och elektronerna förlorar rörelseenergi, snabba elektroner mer än långsamma, vilket leder till att elektronerna samlas i grupper (en form av hastighetsmodulation). Bildandet av grupper av elektroner ökar den variation av rymdladdning som kaviteterna känner och ökar därmed storleken av de inducerade strömmarna.

Den växelström med tillhörande magnetfält, som induceras runt en kavitet, ger området en induktiv egenskap. Växelströmmen oscillerar mellan två med strömriktningen växlande poler, vilka ger en kapacitiv egenskap. Kavitetens resonansfrekvens (vilken också är de emitterade mikrovågornas frekvens) kan därför ges den analoga tolkningen som resonansen hos en parallellkrets för vilken gäller 

Uttag av energi görs med en antenn som är ansluten till en vågledare. Vågledaren leder mikrovågorna till förbrukningsstället, till exempel kokkammaren i en mikrovågsugn eller antennen i en radarutrustning.

Mikrovågsugnar arbetar normalt vid cirka 2,4 GHz vilket motsvarar en våglängd av cirka 12 cm medan frekvenserna hos radaranläggningar varierar över ett mycket stort område.

I en ordinär mikrovågsugn kan till exempel 1100 W generera omkring 700 W nyttig effekt, det vill säga verkningsgraden är cirka 65 %. Om mer avancerad styrning används, exempelvis växlande frekvenser, blir verkningsgraden 25–30 %.

Elektronik
Radar
Terceira

Terceira är en portugisisk ö som tillhör ögruppen Azorerna mitt i Atlanten. Den är en av fem öar i den centrala gruppen öar i Azorerna, tillsammans med São Jorge, Pico, Graciosa och Faial. På Terceira finns 1500-talsstaden Angra do Heroísmo, som är Azorernas historiska huvudstad (grundad 1534, huvudstad 1766–1832). 1980 drabbades ön av ett kraftigt jordskalv som skadade staden svårt och den togs efter detta upp på Unescos världsarvslista. Angra do Heroísmo är den äldsta staden i Azorerna, och den fanns redan år 1534.

Invånarantalet på ön Terceira var en gång uppe i 59 000, men är nu nere i 55 833. Folktätheten ligger på 140,73/km², utspritt på 396,75 km². Den högsta punkten över havet är berget Pico da Bagacina som är 1 022 meter högt, och består av en stratovulkan. Öns längd från öst till väst är 29 kilometer och dess bredd från norr till söder 18 kilometer, vilket motsvarar 90 kilometer i omkrets. Terceira består av två kommuner, Angra do Heroísmo och Praia da Vitória, vilket även är namnet på de två huvudhamnarna. I Lajes finns även en flygbas.

Kommunikationer

Möjligheterna att ta sig runt på de olika öarna varierar mycket. På välbefolkade öar som São Miguel och Terceira finns ett bra buss- och vägnät, medan hyrcykel kan vara ett bättre alternativ på de mindre öarna. Alla öar, förutom den bara 17 kvadratkilometer stora Corvo, har biluthyrning. Det lokala flygbolaget Sata-Air Acores flyger regelbundet mellan öarna. De fem centrala öarna har färjeförbindelse, under sommaren flera dagar i veckan. Avvikelser kan dock förekomma eftersom båttrafiken är väderberoende, se tidtabell. Alla öar förutom Corvo har busstrafik och taxibilar.

Bensinmackar finns i Praia da Vitória, Angra do Heroísmo, Lajes, Santa Barbara och strax norr om Biscoitos.

Övrigt
Elsystemet bygger på samma system som i Sverige, det vill säga 230 volt.
Mobiltelefoner i GSM-nätet fungerar för det mesta på hela Azorerna.

Referenser

Externa länkar

 Tidtabell båttrafik

Azorerna
Axelband

Axelband är de band som håller kvar plagg med fäste från axlarna. Riktigt smala axelband kallas inom damkonfektion spaghetti straps.

Axelband omnämns främst i samband med damers klänningar, som dock även kan vara axelbandslösa. Linnen, toppar och bysthållare har också axelband, de senare vanligtvis ställbara. 

Även förkläden kan ha axelband. Förklädets bröstlapp kan ha axelband som går över axlarna, läggs i kors över ryggen och fäster till kjoldelen i ryggslutet (det så kallade Karin-förklädet är ett exempel).

Se även
 Axelbandet

Kläddetaljer

ca:Musclera (indumentària)
Brunnsort

En brunnsort är en plats med en hälsokälla, där brunnsdrickning förekommer eller traditionellt har förekommit. Om det ges badbehandling kallas det istället kurort, badanstalt eller spa. Om det ges annan sjukvårdande behandling kallas det kuranstalt. De äldsta brunnsorterna är från 1600- och 1700-talet och förlagda till platser där hälsokällor med järnhaltigt vatten finns.

Brunnsorter i Sverige
Som den äldsta brunnsorten i Sverige räknas Medevi brunn, som grundades av Urban Hjärne och Gustaf Soop 1678. 

Kurer och brunnsdrickning på en brunnsort var en aktivitet av hälso- och nöjeskaraktär som var som mest populär under senare delen av 1800-talet och därefter hade en nedgång under 1900-talet fram till andra världskriget. Som mest fanns ett hundratal frekventerade hälsobrunnar i Sverige, varav en del hade lokal karaktär och några mest utnyttjades för dagsutflykter.

Kända brunnsorter

Sverige
Alebo hälsobrunn & badanstalt
Augustenbad
Djurgårdsbrunn
Gustafsberg
Hemberga brunn
Kalhytte brunn
Källviks brunn
Loka brunn
Lundsbrunn
Medevi brunn
Porla brunn
Ramlösa hälsobrunn
Ronneby brunn
Skagersbrunn
Sätra brunn
Söderköpings brunn
Tulseboda brunn
Vårby hälsobrunn

Belgien
Spa

Frankrike
Vichy

England
Bath

Tjeckien
Marienbad
Karlsbad

Tyskland
Aachen
Baden-Baden

Ungern
Hévíz

Ukraina
Solochyn

Se även
Surbrunn
Sveriges kurortsmuseum i Loka Brunn
Societetshus

Referenser

Noter

Tryckta källor
 

Turism
Hydroterapi
Rojalistiska föreningen

Rojalistiska föreningen (RojF) är en svensk riksomfattande, ideell och partipolitiskt obunden sammanslutning, vars målsättning är att vidmakthålla och stärka den konstitutionella monarkin i Sverige som en omistlig del i tradition och statsskick. Föreningen bildades 1978.

Föreningen ger ut tidningen Rojalisten. I april 2023 blev Mårten Hougström ordförande.

Ordförandelängd

Se även
Republikanska föreningen

Referenser

Externa länkar 
Rojalistiska föreningen Officiell webbsida, läst 21 juli 2021.

Föreningar i Sverige
Politiska organisationer i Sverige
Organisationer bildade 1978
Svenska ideella organisationer
Intresseorganisationer i Sverige
Monarki i Sverige
Blus

Blus (engelska blouse, franska blouson) är i modernt svenskt språkbruk ett damplagg för överkroppen. 

Ursprungligen syftade ordet blus på en lös, vid skjorta eller bussarong. Blusen var i egentlig mening draperad, medan skjortan var figurformad. Blusen var ursprungligen ett mansplagg, använt av sjömän och av arbetare, om än inte vanligt i Sverige. 

I svenskt språk introducerades ordet första gången i Magasin för konst, nyheter och moder 1822. Redan då hade de två betydelser: ett arbets- eller överdragsplagg, och en klänning som i stil imiterade detta. Blusen blev då också ett populärt barnplagg. Arbetsplagget verkar dock ha haft liten spridning i Sverige och omtalas i första hand som ett franskt plagg.

I samband med Julirevolutionen blev "blusmän" en beteckning för det franska arbetarpartiet. Konstnärer och studenters klädsel influerad av de franska arbetarnas kom nu också att kallas blus.

Ända sedan 1700-talet hade enklare överdragsskjortor för sjömän varit vanliga. De kallades tidigare bussarong, men från 1830-talet blev sjömansblus det vanligaste namnet. För enklare arbetsplagg var ännu på 1920-talet "blåblus" eller "arbetsblus" den vanligaste benämningen.

Sitt genombrott som modeplagg fick dock blusen genom Giuseppe Garibaldi. Garibaldi själv och de män som anslöt sig till honom var vanligen införa röda blusar, och runt 1860 blev "Garibaldiblusen" ett modeplagg bland damer.

Under 1850- och 1860-talet blev chemisetten, som på den tiden betecknade vad som idag kallas blus ett allt populärare damplagg. För de yrkesarbetande kvinnorna introducerades omkring 1890 damblusar, till en början kallade "rysk blus", enkla släta plagg med hög hals. Damblusarna uppfattades ursprungligen främst som praktiska arbetsplagg. Under början av 1900-talet vann de dock efterhand ett allt bredare insteg i damdräkten, och började beteckna ett allt bredare spektrum av klädespersedlar.

Källor 
 Blåblusen och andra blusar, Anna-Maja Nylén

Externa länkar 

Damkläder
Livplagg
Pico

Pico (portugisiska Ilha do Pico, "bergstopp") är en ö i den portugisiska ögruppen Azorerna. Ön domineras av den stora vulkanen Ponta do Pico, som är 2 351 meter hög och det högsta berget i Portugal.

Vulkanen hade sitt senaste utbrott 1720. Marken runt berget är helt täckt med stelnad lava och det finns inte så mycket plats att odla på. Ön Pico är belägen 17,5 kilometer söder om São Jorge (Ilha de São Jorge) och bara 7 kilometer öster om Faial (Ilha do Faial). Ön är 42 kilometer lång, har en maximal bredd på 15 kilometer och en yta på 447 kvadratkilometer, vilket gör ön till den näst största av de azoriska öarna. De viktigaste orterna är huvudorten Madalena, São Roque do Pico och Lajes do Pico. En landsväg går runt hela ön och förbi alla städerna. 

Ön Picos vingårdslandskap har sedan 2004 funnits på Unescos världsarvslista.

Källor

Noter

Externa länkar 

 Azorerna.com

Azorerna
Drapering

Drapering, drapera (av senlatinets drappus) är en teknik för hur man formar tyg om kroppen.

Ursprunget kommer från antiken, innan man sydde samman plagg utan i stället svepte och veckade tyg om sig. Som skräddarteknik kom utvecklingen på 1600-talet, då man lärde sig att fixera vecken med sömmar. Inom haute couture är drapering det mest exklusiva sättet att forma och skära till plagg.

Sömnad
Graciosa

Graciosa är en ö som tillhör den centrala ögruppen i Azorerna, tillsammans med Pico, Terceira, Faial och São Jorge.

Ön har oval form och en areal på 60,84 km². Ca 4 780 personer är bosatta på ön (2001). Den nordöstra delen av ön består av lågland som sedan gradvis reser sig upp mot vulkankäglan Pico Timão, som är 398 meter hög. Huvudstad och enda stad på ön är Santa Cruz da Graciosa.

Orter på Graciosa: Santa Cruz da Graciosa, Praia, Luz, Guadalupe.

Historia
Ingen vet exakt när Graciosa upptäcktes, men det man vet är att den första kolonisatören hette Vasco Sodré. Han slog sig ner på ön under 1470-talet tillsammans med sin familj på den plats som fick sina stadsrättigheter 1486, Santa Cruz. Vasco Sodré kom från Terceira och många av de efterföljande kolonisatörerna kom från samma ö. Det var också med Terceira man bedrev 1500-talets handel med jordbruksprodukter och vin.
Invånarna på Graciosa har kunnat leva ett relativt ostört liv, då det inte har inträffat några vulkanutbrott så länge som bosättare har funnits här. Dock har ett och annat jordskalv registrerats.
På 1600-talet fortsatte jordbruket, men fisket blev en stor del av inkomsterna. Under en period försökte man att föda upp rådjur och hjort, men den verkliga fullträffen var när man började producera cognac, vilket var en produkt som fick ett utbrett rykte.
På 1800-talet blev Graciosa känt för de geologiska och vulkanologiska forskningsarbeten som bedrevs här. Till de mer berömda forskargästerna hörde Prins Albert av Monaco som var en erkänd oceanograf och var en av de första att gå ner i Furna do Enxofre.

Källor

Noter 

 

Azorerna
Flores (Portugal)

Flores (Ilha das Flores) är en portugisisk ö som tillhör ögruppen Azorerna 1500 km väster om Portugal i Atlanten. Tillsammans med Corvo tillhör den västra gruppen i Azorerna. 

Flores är 143 km² stort och har ett invånarantal på 3995 personer. Öns form liknar Sardiniens, men Flores är bara 17 km lång och 12,5 km bred.
Cirka 1 km väster om ön ligger den lilla klippön Monchiqueön som är världsdelen Europas västligaste plats.

Orter på Flores är Santa Cruz, Lajes, Fajãzinha och Fajã Grande.

Historia 
Flores siktades första gången 1452 när dess upptäckare Diogo de Teive steg i land. Han döpte ön till São Tomás, men namnet ändrades senare till Santa Iria. Ännu senare fick ön det namnet Flores, som betyder blommor på portugisiska. Det finns ingen ö i Azorerna som är så blomsterrik, vilket beror på dess läge och dess nederbörd. De första kolonisatörerna tröttnade snart på det isolerade läget och flyttade till São Jorge, men på 1500-talet började man att odla upp områden runt Santa Cruz och Lajes. 
Under långa perioder fick öborna klara sig helt själva och det kunde ta år mellan besöken från främmande fartyg. Men så ökade trafiken och handeln tog fart, vilket även gjorde att besöken av pirater blev vanligare.

På 1800-talet kom amerikanska valfångstskepp ofta på besök i farvattnen, då de bunkrade förnödenheter. Det skapades en tradition på Flores och grannön Corvo som handlade om att alltid ha de främsta valfångarna. När dessa sjömän tjänade sina pengar ombord, gjorde deras skicklighet att de ofta blev kaptener på fartygen.

Turism 
Flores har ett landskap som är utordentligt omväxlande och rikt. Vulkantoppar på drygt 900 meter på högplatån, lågland ner mot havet i ett böljande kullrikt landskap, med ett genombrott av en mängd vattendrag. Det finns markerat höglänta stränder, låglänta stränder, dalgångar och bergstoppar, men nästan överallt är det grönt, frodigt och färgmättat tack vare rik växtlighet och mängder av blommor. Hortensia växer naturligt här, men också många andra arter gör att ön ständigt blommar.

Källor

Noter 

Azorerna
Crossdressing

Crossdressing eller transvestism är att bära kläder eller föremål som inte förknippas med det egna könet, och personer som gör detta kallas transvestiter. Crossdressing har varit ett verktyg för förklädnad, komfort och att upptäcka sig själv, både i moderna tider och genom historien. 

De flesta mänskliga samhällen har haft normer eller lagar för hur olika kön ska klä och bete sig, även om dessa regelverk har sett olika ut beroende på plats och epok. Som exempel bar män i Ludvig XIV:s franska hov rosetter och högklackat, något som idag förknippas med kvinnor. Crossdressing innebär att bryta mot dessa normer och lagar.   

Att någon ägnar sig åt crossdressing betyder inte att denne vill byta kön.  

En modern scenshow där crossdressing är huvudattraktionen kallas dragshow.

Crossdressing genom historien 
Historiskt har crossdressing ofta varit en strategi att öka sin frihet. För kvinnor har det varit ett sätt att delta i det militära, utöva ett yrke, eller få tillgång till kunskap.  

Crossdressing har varit vanligt förekommande i teaterhistorien, till exempel då kvinnor varit förbjudna att stå på scenen under antiken och den elisabetanska epoken i Storbritannien.

Exempel på crossdressing genom historien 
 Agnodice klädde sig som en man för att kunna verka som läkare, tre århundraden före Kristus.
 Catalina de Erauso klädde sig som man för att kunna tjänstgöra i den spanska armén i början av 1600-talet.
Ellen Craft klädde sig som vit, manlig slavägare för att fly slaveriet tillsammans med sin man.
 Hildegund av Schönau klädde sig som man på 1100-talet, och blev antagen som munk vid klostret i Schönau.
 Hua Mulan klädde sig som man för att accepteras i det militära.
 Jeanne d'Arc bar manskläder trots att det på den tiden var olagligt. Efter att hon tillfångatagits av engelsmännen var det formellt på grund av manskläderna som hon brändes på bål.  
 Karl Edvard Stuart klädde sig som Flora MacDonalds tjänsteflicka Betty Burke för att fly undan engelsmännen.    
 Ulrika Eleonora Stålhammar klädde sig som man för att få tjänstgöra som artillerist.
Lars "Lasse-Maja" Molin var en svensk förbrytare som periodvis klädde sig som kvinna.

Crossdressing i myter 
 Tor klädde sig som Freja för att få tillbaka sin hammare Mjölner. 
 Oden klädde sig i kvinnokläder för att förföra Rind.
 Påven Johanna lär ha klätt sig som man för att studera, och sedermera valts till påve.
 Akilles lär ha klätts som en flicka av sin mor Thetis, för att hindra honom att segla med den grekiska armén till Troja.
 Hagbard, i legenden om Hagbard och Signe, klädde sig som en sköldmö för att i hemlighet besöka Signe.

Referenser  

Könsroller
Dragshow
HBTQ-terminologi