kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Det naturalistiska misstaget

Det naturalistiska misstaget (engelska The Naturalistic Fallacy) är ett begrepp lanserat i moralfilosofin av G.E. Moore i boken Principia Ethica från år 1903. Moore menar att begreppet det goda är odefinierbart; det är en simple, ett element, ett enkelt begrepp. Det naturalistiska försöket att definiera det goda i termer av naturalistiska egenskaper utgör det naturalistiska misstaget.

Till stöd för sitt resonemang anför Moore det som kallas "öppna frågans argument" (Open Question Argument). Låt naturalism vara tesen "Den moraliska egenskapen M kan definieras i termer av den naturliga egenskapen N, så att alla objekt som besitter M också besitter N, och vice versa." Det faller sig därför naturligt att anta att alla M är N. Men är alla N också M? Med andra ord, låt oss anta att en utilitaristisk naturalist skulle definiera "O är god" som "O maximerar lycka". Därav följer att alla goda objekt maximerar lycka. Men är allt som maximerar lycka gott? Detta verkar vara en öppen fråga: det verkar kunna finnas olika svar. Alltså kan vi inte per definition säga att M faktiskt är N eller kan definieras i termer av N. Eftersom det goda inte kan definieras i termer av någon naturlig egenskap måste godhet vara en icke-naturlig egenskap.

Huruvida naturalisten faktiskt gör sig skyldig till ett misstag har blivit en omtvistad fråga inom analytisk metaetik. Moore verkar förutsätta att en definition inte kan vara intressant, det vill säga att om X definieras i termer av Y kan det aldrig gå att tvivla på huruvida ett visst objekt som omfattas av Y också är X. Men detta verkar tveksamt: det kan till exempel vara en svårlöst fråga inom matematiken huruvida ett visst resultat verkligen följer av underliggande antaganden, trots att om så vore fallet, så är det någonting som följer per definition, det vill säga en analytisk sanning. På samma sätt kan det vara ett omfattande arbete att kontrollera att en viss komplicerad sats är grammatisk enligt de regler som gäller för korrekt satsbildning för det språk som satsen är skriven på, trots att grammatikalitet definieras i termer av dessa regler. Flera filosofer har därför hävdat att Moores argument förutsätter för mycket för att kunna vara en bra invändning mot naturalisten.

Under den analytiska filosofins genombrott fram till andra världskriget ansåg dock många moralfilosofer att Moores argument var framgångsrikt, men de var likaledes missnöjda med den icke-naturalistiska realism Moore själv föreslog. Detta ledde till att filosofer som Ayer utvecklade non-kognitivistiska teorier, enligt vilka moraliska satser över huvud taget inte uttryckte någon sanning, utan mer var att betrakta som uttryck för känslor eller attityder, se emotivism. På så sätt kan Moores argument sägas ha haft en stor betydelse för moralfilosofins utveckling under 1900-talet, även om inte många idag skulle acceptera det rakt av.

Se även
Etisk naturalism

Etiska teorier
Metaetik
Argumentationsfel
Etiska frågor
Erik Strandmark

Erik Alfred Strandmark, född 14 september 1919 i Storvik, Ovansjö församling, Gästrikland, död 5 januari 1963 i Port of Spain på Trinidad, var en svensk skådespelare, regissör och manusförfattare.

Biografi

Strandmark studerade vid Dramatens elevskola 1938–1941, efter studierna kom han mest att arbeta med film. Han gjorde några scenframträdanden i gästroller på bland annat Malmö stadsteater och Dramaten. Han filmdebuterade i Lauritz Falks Lev farligt (1944), och kom att medverka i drygt 50 film- och TV-produktioner. Han tillhörde den första fasta ensemblen vid TV-teatern.

Inte sällan kunde Strandmark växla mellan komik och svårmod, såsom är fallet när han gör sin gestaltning av Carlsson, en av de ledande rollerna i Arne Mattsons färgfilm Hemsöborna. Strandmarks samspel mot Hjördis Pettersons madam Flood är ett av de mest minnesvärda inslagen i filmen.

Strandmark kunde också vara övertygande i biroller. I Nattbarn gjorde han således ett skarpt utmejslat porträtt av en gangsterchef. Och i Seger i mörker, som handlar om AGA-chefen och nobelpristagaren Gustaf Dalén, gjorde han en av sina mest pregnanta biroller. Det är ett gripande porträtt av en arbetare, som undrar om det går att skänka sina ögon till nobelpristagaren, som blivit blind efter en sprängolycka.

Sin kanske främsta roll inom TV-teaterns ram gjorde han som kapten Queeg i dramat Myteriet på Caine.

Strandmark omkom i en flygolycka på Trinidad och var vid dödsfallet kyrkobokförd i Storkyrkoförsamlingen, Gamla Stan, Stockholms stad. Han var gift med Ena Bernadine Strandmark (1924–2019) från Trinidad sedan 1948 och hade två döttrar, Katarina och Erika.

Filmografi (urval)

Regi

Filmmanus

Teater

Roller

Radioteater

Roller

Källor

Fotnoter

Externa länkar
 
 Erik Strandmark på Malmö stadsteater
 Vägglusen på Radioteatern

Födda 1919
Avlidna 1963
Svenska scenskådespelare
Svenska filmregissörer
Svenska manusförfattare under 1900-talet
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska regissörer under 1900-talet
Alumner från Dramatens elevskola
Personer från Storvik
Personer som omkommit i flygincidenter
Män
Rudolf Carnap

Rudolf Carnap, född 18 maj 1891 i Ronsdorf, död 14 september 1970 i Santa Monica, var en tysk filosof och logiker. Carnap var en förgrundsgestalt inom den logiska positivismen och särskilt Wienkretsen. Han lämnade Tyskland och emigrerade till USA 1935 på grund av nazismen.

Inspirerad av Bertrand Russells logiska konstruktioner författade Carnap 1928 Der logische Aufbau der Welt (Världens logiska uppbyggnad). Carnap argumenterar, under inflytande av den så kallade gestaltpsykologin, för att det omedelbart givna är en helhet av varseblivningar, vad han kallar elementarupplevelser. Ser jag till exempel en tavla så ser jag inte bara tavlan utan känner också min tyngd, hör ljud omkring mig och känner temperaturen. Denna helhet är en elementarupplevelse. De olika delarna i upplevelsen går inte att komma fram till genom att plocka sönder helheten; istället jämför man elementarupplevelser, kvasianalys.

I kvasianalysen kommer man till likhetserinringar när man upptäcker vilket förhållande som finns mellan två elementarupplevelser. Man kommer att sortera elementarupplevelser i likhetskretsar. Alla begrepp kommer nu, menar Carnap, att kunna definieras med hjälp av likhetserinring.

Citat 
Den så kallade toleransprincipen i Logische Syntax der Sprache:

 I logiken finns ingen moral. Envar må bygga sin logik, det vill säga sin form av språk, efter förgottfinnande. Men han måste om han vill diskutera med oss, tydligt ange, hur han vill göra det.

Bibliografi (urval) 
 Logische Syntax der Sprache (1934)
 Meaning and Necessity (1947)
 Logical Foundations of Probability (1950)

Källor

Noter

Externa länkar 

Logiker
Tyska filosofer under 1900-talet
Födda 1891
Avlidna 1970
Män
Tyska kunskapsteoretiker
Wienkretsen
Sankt Knuts kyrka

Sankt Knuts kyrka kan syfta på:

Sankt Knuds Kirke – en domkyrka i Odense, se Odense domkyrka
Sankt Knuts kyrka, Lund – en kyrkobyggnad i Lund

Se även 
Sankt Knuts kapell – en ruin på Öland
Odense domkyrka

Odense domkyrka, på danska ofta kallad Sankt Knuds Kirke ("Sankt Knuts kyrka"), är en domkyrka i Odense, som är stiftskyrka (domkyrka) i Fyns stift i den danska folkkyrkan. 

Dess torn är 63 meter högt och därmed är kyrkan en av Odenses högsta byggnader. 

Kyrkan är uppkallad efter Knut den helige, som mördades i den närliggande träkyrkan, Albanikyrkan. Knut är begravd år 1100 som ett helgon i Odense domkyrka.  

En äldre kyrka i Odense, Vor Frue Kirke, var domkyrka i Odense innan den nuvarande Sankt Knuds Kirke byggdes färdigt och invigdes 30 april 1499

Referenser

Externa länkar

Kyrkans hemsida

Domkyrkor i Danmark
Odense
Byggnader och anläggningar på Fyn
Kyrkobyggnader i Fyns stift
Kyrkobyggnader i Odense kommun
Metaspråk

Metaspråk i filosofi och språkvetenskap det språk man använder för att tala om ett annat språk. Det språk man använder metaspråk för att tala om kallas objektspråk.

Datorspråk
Datorer styrs av program vilka består av instruktioner på ett tydligt och enkelt språk. Vid skapandet av ett programspråk använder man metaspråk.

Se även
meta-
metodologi

Termer inom språkfilosofi
Typer av språk
Datavetenskap
Richard Carlsohn

Richard Carlsohn, ursprungligen Leif Rickard Karlsson, född 29 januari 1965 i Tranås, Säby församling, Jönköpings län, är en svensk musikalartist och skådespelare.

Biografi
Richard Carlsohn är son till plåtslagaremästaren Rune Schierbeck (tidigare Karlsson) och tandsköterskan Iréne, ogift Johansson. Under skoltiden i Tranås startade han en teatergrupp och satte han upp flera musikaler. År 1981 satte han upp musikalerna Evita, Jesus Christ Superstar och Säg det på en söndag på Holavedsgymnasiet i Tranås. I egen regi spelade han Konferencieren i Cabaret, också i Tranås, vilket uppmärksammades på riksplanet. Han fick medverka i Gomorron Sverige som leddes av Per Ragnar. Inslaget sågs av Karin Falck som lät honom medverka i ett underhållningsprogram. Där upptäcktes han av Vicky von der Lancken som satte upp en krogshow på Bacchi Wapen, en uppsättning som ledde till att han fick DN:s kritikerpris som bästa underhållare.

Richard Carlsohn medverkade 1987 i rollen som Lilleman i musikalen Stoppa världen, jag vill hoppa av. År 1989 medverkade han i Oscarsteaterns uppsättning av Cabaret och blev delvis kvar vid samma teater som inhoppare för Mikael Samuelson i Phantom of the Opera. Han har sedan medverkat i en rad uppsättningar bland andra Kungen och jag, Jesus Christ Superstar och talpjäsen Gökboet. I början av 1990-talet innehade Carlsohn en av huvudrollerna som Marius i den svenska uppsättningen av Les Misérables på Cirkus i Stockholm. Sedan 2001 är han verksam på Östgötateatern i Norrköping och Linköping där han medverkat i uppsättningar som Tolvskillingsoperan, Dreyfus och En vintersaga.

Carlsohn har även tävlat i svenska Melodifestivalen 1993, sjungit in grammofonskivor och framträtt i TV-programmet Blåsningen, samt spelat Sir Percy Blakeney i musikalen Röda nejlikan på Östgötateatern. Han har därefter medverkat i Cabaret, Arsenik och Gamla Spetsar (2008), Showboat (2009) och Chicago (2010).

Filmografi i urval 

 (röst)

Teater

Roller (ej komplett)

Utmärkelser
1995 – Guldmasken för Bästa manliga biroll i pjäs (Gökboet)
2000 – Guldmasken för Bästa manliga musikalartist (Kungen och jag)

Noter

Källor

Externa länkar
Richard Carlsohn i Svensk Mediedatabas

Deltagare i Melodifestivalen 1993
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska musikalartister
Personer från Tranås
Födda 1965
Levande personer
Män
Guldmasken för bästa manliga biroll
Svenska skådespelare under 2000-talet
Lennart Swahn

Olof Lennart Swahn, ursprungligen Olof Algot Lennart Svahn, född 8 april 1927 i Katarina församling, Stockholm, död 27 augusti 2008 i Tyresö församling, var en svensk journalist samt radio- och TV-man.

Lennart Swahn var son till försäljaren Karl Algot Swahn (1900–1976) och Ellen Fryklund (1904–1999). Han gick ut Stockholms stads handelsgymnasium 1947 och studerade vid University of Minnesota i USA 1955.

På 1950-talet var han journalist vid Associated Press och skrev parallellt musikkritik i Arbetaren och i Stockholms-Tidningen. Han kom så småningom till Sveriges Radio där han blev kulturreporter. Swahn kom under sin tid på Sveriges Radio och Sveriges Television även att verka som programpresentatör, kåsör, presschef samt kommentator. 

Swahn var programledare för bland annat Riksronden, På minuten, Babbel, Halvsju, Gäster med gester, Razzel och Blåsningen. I programmet Halv sju gjorde Swahn den svenska rösten till figuren John Blund (ursprungligen en östtysk produktion). Programformatet Gäster med gester hade en engelsk förlaga, Give Us a Clue. År 1986 var han värd för svenska Melodifestivalen tillsammans med Tommy Engstrand.

Swahn var en av dem som var med på TV "från början" som var verksam längst. Hans sista stora uppdrag var Blåsningen på TV3.

Han var under många år sambo med David Bonnier  (född 1933), son till bokförläggare Kaj Bonnier och Ulla Wetterlind.

Filmografi i urval 

 (programledare) 
 (programledare) 
 (programledare)
 (programledare)
 (programledare)
 (programledare)
 (programledare)
 (programledare) 
 (programledare)
 (programledare)
 (programledare)
 (cameoroll) 
 (programledare)
 (programledare)

Källor

Externa länkar 

 
 

Svenska TV-programledare
Svenska radioprogramledare
Svenska programpresentatörer
Melodifestivalens programledare
Programledare från Stockholm
Journalister från Stockholm
Sommarvärdar 1967
Sommarvärdar 1968
Sommarvärdar 1969
Sommarvärdar 1971
Födda 1927
Avlidna 2008
Män
Såsom i en spegel

Såsom i en spegel är en svensk dramafilm från 1961 regisserad av Ingmar Bergman. Den utspelar sig på en ö i skärgården och handlar om en författare, David (Gunnar Björnstrand), hans barn Karin (Harriet Andersson) och Minus (Lars Passgård) samt svärsonen Martin (Max von Sydow), som är läkare. Titeln är ett citat ur "Kärlekens lov", Första Korinthierbrevet 13 (1917 års bibelöversättning): "Nu se vi ju på ett dunkelt sätt, såsom i en spegel, men då skola vi se ansikte mot ansikte."

Handling 
Filmen skildrar en familj under tjugofyra intensiva timmar. Den självupptagne författaren och änklingen David återvänder efter en vistelse i Schweiz för att tillbringa en tid på en ö tillsammans med sina barn Karin och "Minus", samt svärsonen Martin. David är en i kommersiellt hänseende framgångsrik författare men önskar också bli erkänd av kritikerna. Dottern Karin, som just kommit hem från en vistelse på ett mentalsjukhus, är schizofren och tror sig höra röster från en vägg vilket, enligt henne, är ett tecken på Guds snara ankomst. Detta kammarspel bygger på rollpersonernas väldigt subjektiva tolkningar av det stundtals lugna skeende som tittarna åser. Mot slutet av filmen förvärras Karins sjukdom och hon möter slutligen Gud, även om det inte blir som hon tänkt sig.

Om filmen 
Filmen hade premiär den 16 oktober 1961 på biograferna Röda Kvarn i Stockholm och Fontänen i Vällingby. Filmen har visats vid ett flertal tillfällen i SVT, bland annat i oktober 2019.

Såsom i en spegel är den första i Bergmans trilogi om tro och följdes av Tystnaden och Nattvardsgästerna.

Rollista 

 Harriet Andersson – Karin
 Gunnar Björnstrand – David, författare, hennes far
 Max von Sydow – Martin, läkare, gift med Karin
 Lars Passgård – Fredrik alias Minus, Davids son

Mottagande 
Filmen belönades 1962 med en Oscar för Bästa utländska film och var även nominerad i kategorin Bästa originalmanus. Såsom i en spegel var också nominerad för Guldbjörnen vid Berlins internationella filmfestival år 1962.

Musik i urval 
 Svit nr 2, d-moll för violoncell solo, kompositör Johann Sebastian Bach

Källor

Vidare läsning

Externa länkar 
 
 
 

Svenska filmer 1961
Filmer i regi av Ingmar Bergman
Filmmanus av Ingmar Bergman
Filmmusik av Erik Nordgren
Svenska dramafilmer
Oscar för bästa icke-engelskspråkiga film
Svenskspråkiga filmer
Filmer från Svensk Filmindustri
Sverige på film
Filmer om syskon
Svenska 1960-talsfilmer
Tystnaden

Tystnaden är en svensk film från 1963 skriven och regisserad av Ingmar Bergman. Det är den sista i Bergmans trilogi om tro och föregicks av Såsom i en spegel och Nattvardsgästerna.

Beskrivning 
Bergman hade ursprungligen tänkt kalla filmen Guds tystnad, då trilogin avspeglar hans livslånga brottning med existentiella frågor.

Filmen handlar om två systrar, Anna och Ester, samt Annas tioårige son Johan på en resa i ett främmande land. Då Ester plötsligt blir sjuk, stannar de i den lilla staden Timoka. Språkförbistringen gentemot lokalbefolkningen, vars språk är påhittat, är total, och det enda ord de finner vara gemensamt är "musik", och visar på musikens och konstens makt att kommunicera internationellt och själsligt bortom språken. Bergman fann musiken vara livets stora tröst, men också något gåtfullt.

Filmens sexscener - med bland annat kvinnlig onani - avsågs återspegla  problemet att nå fram och kommunicera människor emellan på ett djupare och känslomässigt plan, orsakade mediadiskussion och riksdagsdebatt, mellan främst Birger Isacsson och Ragnar Edenman, om filmcensur efter att Statens biografbyrå släppt den ocensurerad. I många andra länder stoppades filmen eller så klipptes scenerna bort.

Filmen belönades med tre guldbaggar för bästa film, bästa regi och bästa kvinnliga huvudroll (Ingrid Thulin).

Tystnaden har visats i SVT, bland annat i augusti 2018.

Rollista i urval

Musik i filmen 
 Coffee Bean Calypso, kompositör Silvio Pinto, instrumental
 Mayfair Waltz, kompositör Robert Mersey, instrumental
 Sing, Baby, Sing, kompositör Lew Pollack, text Jack Yellen, instrumental
 Club Cool, kompositör Robert Mersey, instrumental
 Jazz Club, kompositör Robert Mersey, instrumental
 Rock in the Rough, kompositör Robert Mersey, instrumental
 Goldbergvariationer. Variation nr 25, kompositör Johann Sebastian Bach, instrumental

Referenser

Externa länkar 

 
 

Svenska filmer 1963
Filmer i regi av Ingmar Bergman
Filmmanus av Ingmar Bergman
Svenska dramafilmer
Svenskspråkiga filmer
Filmer från Svensk Filmindustri
Guldbaggen för bästa film
Filmer vars regissör belönades med Guldbaggen för bästa regi
Europa på film
Filmer som utspelar sig i ett fiktivt land
Järnväg på film
Filmer som utspelar sig på hotell
Filmer om syskon
Svenska 1960-talsfilmer
Filmer vars kvinnliga huvudrollsinnehavare belönades med Guldbaggen för bästa kvinnliga huvudroll
Svartvita filmer
Keanu Reeves

Keanu Charles Reeves (), född 2 september 1964 i Beirut i Libanon, är en kanadensisk skådespelare.

Reeves har medverkat i filmer som Farligt begär, Bram Stokers Dracula, Mycket väsen för ingenting, Speed, Matrix och John Wick, inklusive uppföljarna John Wick: Chapter 2 från 2017 och John Wick: Chapter 3 från 2019. Han är även känd för rollen som Neo i Matrix-trilogin.

Filmografi

TV-spel

Referenser

Externa länkar 

Kanadensiska skådespelare under 1900-talet
Kanadensiska skådespelare under 2000-talet
Födda 1964
Män
Levande personer
Personer från Beirut
Lagstiftaren

Lagstiftaren är ett inom rättsvetenskapen använt samlingsbegrepp för "den lagstiftande makten" eller "lagstiftningsprocessen" i sin helhet, ett förenklat sätt att referera till hela lagstiftningsprocessen från förslag över debatt och argumentation till slutligt utfärdande som om den utfördes av en enda imaginär figur. Ingen tror att det finns en sådan figur.

Ofta hänvisas till lagstiftarens intention, som inte sällan står att finna i förarbetena till lagen.

Se även 
 Lagstiftande makt
 Lagstiftande församling

Juridiska termer
Statsvetenskap
Samson (musikgrupp)

Samson var ett brittiskt heavy metal-band bildat i slutet av 1970-talet, av gitarristen Paul Samson.

Medlemmar i bandet var vid grundandet utöver Samson, som då också fungerade som sångare, ursprungligen basisten Chris Aylmer och trummisen Thunderstick (riktigt namn: Barry Graham). Efter debuten tog de in Bruce Dickinson på sång. Thunderstick bar alltid en speciell mask som fick honom att se ut som en galning. Han blev också mer uppmärksammad än själva gruppen, då en våldtäktsman i Storbritannien burit en liknande mask. Gruppen blev förutom detta mest uppmärksammad genom sina spelningar ihop med Iron Maiden. En av deras mest kända låtar är "Riding With the Angels" från albumet Shock Tactics.

Sent 1981 gick Bruce Dickinson över till Iron Maiden för att ersätta Paul Di'Anno som sångare. Thunderstick lämnade också gruppen kort efteråt. Gruppen fortsatte i varierande uppsättningar, med Paul Samson som sammanhållande länk, fram till 2002, då Samson avled i cancer.

Bandmedlemmar
Senaste medlemmar
Paul Samson (f. 4 juni 1953 – d. 9 augusti 2002) – gitarr, sång (1976–2002; död 2002)
Chris Aylmer (f. 7 februari 1948 – d. 9 januari 2007) – basgitarr, gitarr (1977–1979, 1979–1985, 1993–2002; död 2007)
Thunderstick (Barry Graham Purkis) (f. 7 december 1954) – trummor (1979–1980, 1990–1993, 2000–2002)
Nicky Moore (f. 21 juni 1947 - d. 3 augusti 2022) – sång (1981–1984, 1986, 2000–2002)

Tidigare medlemmar
Clive Burr (f. 8 mars 1950 – d. 12 mars 2013) – trummor (1977–1978; död 2013)
Mark Newman – sång (1978)
John McCoy – basgitarr, gitarr (1976, 1979, 1986, 2002)
Bill Pickard – basgitarr (1977)
Paul Gunn – trummor (1977)
Stewart Cochrane – basgitarr (1977)
Bruce Dickinson (f. 7 augusti 1958) – sång (1980–1981)
Mel Gaynor (f. 29 maj 1960) – trummor (1981)
Pete Jupp – trummor (1982–1985)
Dave Colwell – gitarr (1985–1986)
Mervyn Goldsworthy – basgitarr (1985–1986)
Edgar Patrik – trummor (1985)
Mark Brabbs – trummor (1986)
Sam Blue (aka Sam Blewitt) – sång (1986)
Kevin Riddles – basgitarr (1986)
Chris Shirley – trummor (1986–1987)
Dave Boyce – basgitarr (1987–1990)
Clive Bunker – trummor (1988)
Charlie McKenzie – trummor (1988–1990)
Toby Sadler – keyboard (1988–1990)
Mick White – sång (1988–1990)
Peter Scallan – sång (1990)
Rek Anthony – sång (1990–1993)
Tony Tuohy – trummor (1993–2000)
Ian Ellis – basgitarr (2002)
Brian Fleming – trummor (2002)

Diskografi
Studioalbum

Livealbum
 
 

 

EP

Singlar
1978 – "Telephone" / "Leavin' You"
1979 – "Mr. Rock and Roll" / "Drivin' Music"
1980 – "Hard Times [Remix]" / "Angel With a Machine Gun"
1980 – "Vice Versa" / "Hammerhead"
1981 – "Riding With the Angels"
1982 – "Losing My Grip" / "Pyramid to the Stars"
1982 – "Life on the Run" / "Drivin' With ZZ"
1983 – "Red Skies" / "Living, Loving, Lying"
1984 – "Are You Ready"
1984 – "The Fight Goes On" / "Riding With the Angels"
1986 – "No Turning Back" (som Paul Samson)
1986 – "Vice Versa [Remix]" / "Losing My Grip [Remix]"

Samlingsalbum

Referenser

Externa länkar
Officiell webbplats
Samson på Encyclopaedia Metallum

Engelska metalgrupper
Musikgrupper upplösta 2002
Brittiska musikgrupper
Nattvardsgästerna

Nattvardsgästerna är en svensk dramafilm från 1963 i regi av Ingmar Bergman, med Ingrid Thulin, Gunnar Björnstrand, Max von Sydow och Gunnel Lindblom i huvudrollerna.

Handling 
Filmen, som utspelar sig i samband med en högmässa, handlar om prästen Tomas som förlorat sin tro (jämför Tomas tvivlaren). I kretsen kring honom (nattvardsgästerna) finns också ortens vikarierande lärarinna, Märta, olyckligt förälskad i Tomas, den suicidale fiskaren Jonas och dennes hustru, samt den grubblande kyrkvaktmästaren Algot.

Medverkande 
Gunnar Björnstrand som Tomas Ericsson, pastor
Ingrid Thulin som Märta Lundberg, lärare
Max von Sydow som Jonas Persson, fiskare
Gunnel Lindblom som Karin Persson, hans hustru
Allan Edwall som Algot Frövik, kyrkvaktmästare
Olof Thunberg som Fredrik Blom, kantor
Elsa Ebbesen som den gamla kvinnan
Kolbjörn Knudsen som Aronsson, kyrkvärd

Tillkomst 

Nattvardsgästerna är skriven och regisserad av Ingmar Bergman. Filmen är den andra i Bergmans trilogi med tro som tema. Den föregicks av Såsom i en spegel och efterföljdes av Tystnaden. Delar av filmen är inspelade i och utanför Skattunge kyrka samt utanför Torsångs kyrka i Dalarna. Ateljéscenerna filmades i Filmstaden i Solna. Inspelningen ägde rum från 4 oktober 1961 till 17 januari 1962.

Vilgot Sjöman arbetade som regiassist och skildrade filmens tillkomst i reportageboken L 136 – dagbok med Ingmar Bergman och dokumentär-TV-serien Ingmar Bergman gör en film.

Visningar 
Filmen hade premiär 11 februari 1963.

Källor

Externa länkar 
 
 

Filmer från Svensk Filmindustri
Filmer i regi av Ingmar Bergman
Filmmanus av Ingmar Bergman
Svenska filmer 1963
Svenska dramafilmer
Svenskspråkiga filmer
Svenska 1960-talsfilmer