kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Gladöskogen

Gladöskogen är ett naturreservat beläget i den nordöstra delen av Hanveden i Huddinge kommun, Stockholms län. Reservatet bildades 1998 och omfattar 22,5 hektar land. Området är av riksintresse för det rörliga friluftslivet.

Beskrivning
Gladöskogen ligger i ett typiskt södertörnskt sprickdalslandskap strax norr om samhället Gladö kvarn och är en del av Flemingsbergsskogens naturreservat som i sin tur ingår i Orlångens naturreservat. Genom avsaknaden av skogsbruk är den största delen orörd, till följd av detta finns en rad rödlistade arter för både växter och djur. De artgrupper som är särskilt värdefulla är fåglar, insekter, kärlväxter, vedsvampar, lavar och mossor.

I Gladöskogen förekommer bland annat sumpskogar med al och gran, hällmarksskog, bergbranter och ett stort bestånd av ädellövträd, särskilt av ek. Enligt Huddinge kommun är naturvärden mycket höga. Flera leder och spår passerar genom området. Området ingår även i den övergripande grönstrukturen för Stockholmsregionen. Ändamålet med naturreservatet är att bevara ett skogsområde av stort värde för den biologiska mångfalden.

Bilder

Källor
 Huddinge kommun om Gladöskogen.

Noter

Externa länkar
 Gladöskogen, Länsstyrelsen i Stockholms län

Naturreservat i Huddinge kommun
Naturskyddsområden bildade 1998
Sidor om naturreservat i Stockholms län som saknar länkar till Länsstyrelsen
Orlångens naturreservat

Orlångens naturreservat ligger i Huddinge kommun. Dess centrala del ligger 5 km sydost om Huddinge centrum. Största vattenområde är sjön Orlången. Reservatet bildades 1998 och har en areal på 1500 ha (varav 300 ha vatten).

Allmänt
Reservatet innehåller mycket öppen mark och har haft stor betydelse för Huddinges utveckling genom tiderna. Området är av intresse för ornitologer, speciellt sankmarkerna söder om Ågestasjön som är en av de finaste rastplatserna för fåglar. Flera sällsynta arter finns, som till exempel brun kärrhök och rördrom. Inom reservatet finns Stensättra fornborg, som är Huddinge kommuns största fornborg från järnåldern.

Bilder

Se även
Björksättrahalvöns naturreservat

Referenser

Externa länkar

Huddinge naturguide

Naturreservat i Huddinge kommun
Naturskyddsområden bildade 1998
Sidor om naturreservat i Stockholms län som saknar länkar till Länsstyrelsen
Lännaskogens naturreservat

Lännaskogens naturreservat är ett naturreservat i Huddinge kommun, Stockholms län.

Beskrivning
Reservatet bildades år 2002. Ytan är på totalt 495 hektar, varav skog 417, myr 41, hagmark 9, åker 16 och vatten 12 hektar. Mitt i reservatet ligger Kvarnsjön. Två områden har efter beslut av regeringen blivit Natura 2000-områden; Lännaskogen (med 89 hektar) och Lissma-Kvarnsjön (med 99 hektar).

Reservatet gränser i öst till Länna industriområde och väst till Vidja. Kärnområdet är opåverkat av skogsbruk och har sin ursprungliga karaktär bevarat. I mitten av 1900-talet utfördes dock viss gallring. Intressant är att stora delar av Lännaskogen har en opåverkad hydrologi, det innebär att flera växter- och djurarter förekommer inom området som finns med på både den svenska och den europeiska rödlistan över hotade arter. 

I reservatet finns två minnesplatser. Det ena gäller en minnessten över en man som hittades avliden 1941 efter en orienteringstävling. En annan minnesplats består av ett så kallat offerkast. Den utgör ett minne över en man som lär ha blivit ihjälstångad av en tjur på platsen.

Bilder

Se även
 Kvarnsjön

Källor
 Huddinge kommun om Lännaskogens naturreservat.

Noter

Externa länkar

Naturreservat i Huddinge kommun
Naturskyddsområden bildade 2002
Skogås (kommundel)

Sidor om naturreservat i Stockholms län som saknar länkar till Länsstyrelsen
Ellen Burstyn

Ellen Burstyn, född 7 december 1932 i Detroit i Michigan, är en amerikansk skådespelerska. Bland Burstyns filmer märks bland andra Den sista föreställningen (1971), Exorcisten (1973), Alice bor inte här längre (1974), Samma tid nästa år (1978), Åter till livet (1980), Silence of the North (1981), Hur man gör ett amerikanskt lapptäcke (1995) och Requiem for a Dream (2000).

Biografi 
Burstyn flyttade hemifrån som 18-åring för att söka lyckan som fotomodell i Texas och New York. Hon uppträdde sedan på nattklubbar i Montréal i Kanada. 1957 gjorde hon Broadwaydebut under namnet Ellen McRae. Hon medverkade sedan i ett flertal TV-serier och hade några småroller på film.

Ellen Burstyn studerade sedan vid Lee Strasbergs berömda Actors Studio och fick sitt genombrott på film i Den sista föreställningen 1971, för vilken hon belönades med såväl New York som National Film Critics utmärkelse.
 
Burstyn har nominerats till sex Oscars varav hon vunnit en, 1975 i kategorin Bästa kvinnliga huvudroll 1974 för Alice bor inte här längre. Samma år erhöll hon en Tony Award för sin roll i teaterpjäsen Same Time Next Year, som hon sedan gjorde på film 1978. Burstyn har även vunnit en Golden Globe och två Emmy Awards.

Filmografi i urval 

 (röst)

Utmärkelser

Referenser

Externa länkar 
 
 

Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska scenskådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Oscar för bästa kvinnliga huvudroll
Skådespelare från Detroit
Födda 1932
Levande personer
Kvinnor
Rio Bravo

Rio Bravo är en amerikansk västernfilm från 1959 i regi av Howard Hawks.

Handling 
John Wayne spelar en stolt, orädd och lågmäld sheriff i en isolerad småstad på prärien. Dean Martin och Ricky Nelson framför enstaka sångnummer, men utan att detta föll utanför den dramatiska ramen.

Rollista 
 John Wayne – sheriff John T. Chance
 Dean Martin – Dude ("Borachón"), en alkoholist och före detta vicesheriff
 Ricky Nelson – Colorado Ryan, en cowboy
 Angie Dickinson – Feathers, kvinnlig korthaj
 Walter Brennan – Stumpy, vicesheriff och "haltebolink"
 Ward Bond – Pat Wheeler, ranchägare och gammal vän till Chance
 John Russell – Nathan Burdette, ondsint ranchägare
 Pedro Gonzales-Gonzales – Carlos Robante, gladlynt hotelldirektör
 Estelita Rodriguez – Consuela Robante, hotelldirektörens hustru
 Claude Akins – Joe Burdette, mördare
 Malcolm Atterbury – Jake, kusk på diligensen

Om filmen 
En västernfilm som påminner dramaturgiskt om vissa filmer av Akira Kurosawa. Filmmusiken gjordes av Dimitri Tiomkin.

Filmmanus gjordes av Leigh Brackett och Jules Furthman, som enligt filmens inledning påstås vara baserat på en novell av B.H. McCampbell. Detta namn åsyftar Howard Hawks dotter Barbara Hawks McCampbell, som fick idén till att rollfiguren Stumpy skulle kasta dynamit när sheriffen och hans män kämpade mot Nathan Burdette och dennes män. I övrigt skrev hon varken manus eller någon berättelse, men eftersom hennes far gillade idén gav han henne äran av att ha skrivit originalberättelsen. Howard Hawks har senare berättat att filmen snarare var hans eget svar på den orealistiska handlingen i Sheriffen (High Noon), där en räddhågsen sheriff ensam går omkring på gatorna i stället för att ta hjälp av sina närmaste och ta skydd i sheriffkontoret.

Leigh Brackett utvecklade filmmanuskriptet till romanen Rio Bravo, utgiven 1959 av Bantam Books (på svenska En hård man, publicerad i serien Mustang 1965 som nr 95). Filmens handling har dock föga koppling till dess titel. Den kommer istället från en roman utgiven 1956 (på svenska utgiven som De dödsdömda 1964 i serien Sheriff som nr 8). Författaren Gordon D. Shirreffs sålde titeln till John Wayne och Shirreffs tjänade därmed enligt egen utsago mer än någonsin för två ord.

Galleri

Referenser

Externa länkar 

Filmer 1959
Amerikanska westernfilmer
Engelskspråkiga filmer
Filmer från Warner Bros.
Filmer i regi av Howard Hawks
Texas på film
Filmer bevarade i National Film Registry
Zoolander

Zoolander är en amerikansk film från 2001 av och med Ben Stiller. 

År 2016 fick filmen en uppföljare, Zoolander 2.

Handling 
Modebranschen hotas av att införandet av minimilön i Malaysia ska göra ett slut på barnarbetet där, ett villkor för att modebranschen ska kunna sy upp billiga kläder. Genom att hjärntvätta en av branschens mest firade manliga modeller, Derek Zoolander, ska man få denna att utföra ett attentat mot Malaysias premiärminister.

Om filmen 
Filmen är bannlyst i Malaysia för det uppdiktade mordet på landets premiärminister. Filmen var tidigare även bannlyst i Singapore.

Rollista (urval) 
 Ben Stiller - Derek Zoolander
 Owen Wilson - Hansel McDonald
 Christine Taylor - Matilda Jeffries
 Will Ferrell - Jacobin Mugatu/Jacob Moogberg/Little Cletus
 Milla Jovovich - Katinka Ingabogovinanana
 Jerry Stiller - Maury Ballstein
 David Duchovny - J.P. Prewitt
 Jon Voight - Larry Zoolander
 Vince Vaughn - Luke Zoolander
 Alexander Skarsgård - Meekus
 Jennifer Coolidge - amerikansk designer
 James Marsden - John Wilkes Booth

Som sig själva:
 David Bowie
 Paris Hilton
 Billy Zane
 Cuba Gooding Jr
 Natalie Portman
 Victoria Beckham
 Winona Ryder
 Donald Trump
 Tommy Hilfiger
 Tom Ford
 Christian Slater
 Heidi Klum
 Gwen Stefani
 Lenny Kravitz
 Lil' Kim
 Claudia Schiffer
 Lance Bass
 Fabio
 Fred Durst

Externa länkar

Amerikanska komedifilmer
Amerikanska filmer 2001
New York på film
Filmer från Paramount Pictures
Filmer i regi av Ben Stiller
Engelskspråkiga filmer
Must (olika betydelser)

Must kan syfta på:

 Frukt- eller bärdryck, se must
 Äppelmust – must av äpplen
 Druvmust – det tekniska namnet på den saft eller juice som pressas från vindruvor som ett led i framställningen av vin
 Mustvikt – ett mått på densiteten hos must (druvmust)
 Julmust – en läskedryck, även kallad påskmust
 MUST – en verksamhet inom svenska Försvarsmakten, se Militära underrättelse- och säkerhetstjänsten
Jon Lord

Jonathan Douglas "Jon" Lord, född 9 juni 1941 i Leicester i Leicestershire, död 16 juli 2012 i London, var en brittisk musiker, känd bland annat från rockgruppen Deep Purple. Jon Lord var känd för sitt originella orgelspel, och hans hårda riffande på hammondorgeln var hans främsta kännetecken. Han var medkompositör till gruppens hit Smoke on the Water.

Biografi 
Under sin tidiga karriär var Lord aktiv i band som The Artwoods (1963–1967) och The Flower Pot Men (1967). Hans karriär tog fart när han blev medlem i rockbandet Deep Purple, i vilket han var organist och keyboardist från bildandet 1968 till dess att bandet splittrades 1976.

Därefter gav han ut några skivor som soloartist och med trion Paice, Ashton and Lord, utöver Lord bestående av Deep Purple-trummisen Ian Paice och Tony Ashton. År 1978 gick han med i David Coverdales grupp Whitesnake, med vilka han gav ut sju album. Under tiden fortsatte han också att spela in som soloartist. När Deep Purple återförenades 1984 övergav han Whitesnake för att återförenas med dem.

Bortsett från de mer kända banden Jon Lord spelat med så har han även skrivit klassisk musik, varav Gemini Suite samt Concerto for Group and Orchestra är nämnvärda. Den sistnämnda framfördes med Deep Purple och symfoniorkester redan 1969 samt återigen 1999 vid 30-årsjubileet.

År 2001 genomförde han sin sista Englandsturné med Deep Purple för att sedan "pensionera" sig från hårdrocken och istället ägna sig åt att komponera klassisk musik och sin familj. Han har efter dess gett ut flera kritikerrosade soloskivor med företrädesvis klassisk musik.

Under 2000-talet gästade Lord Sverige och Robert Wells Rhapsody in Rock.

Jon Lord dog den 16 juli 2012 på grund av cancer i bukspottkörteln.

Musikstycken
Urval
Concerto for Group and Orchestra
Gemini Suite
The Telemann Experiment 
Windows
Sarabande
Continuo on B-A-C-H
Boom of the Tingling Strings
Gigue
De profundis
Music for Miriam
To Notice Such Things

Diskografi

Solo

Med Deep Purple: studioalbum

Med Deep Purple: livealbum 
, utgiven 2002

, utgiven 2004, samma som Live in Montreux 69, utgiven 2006
, utgiven 2001, samma som Live in Aachen, utgiven 2005 
, utgiven 1993
, utgiven 1998, remastrad 2005 som Live in Stockholm

 3-CD, utgiven 1993 
, utgiven 1996
, utgiven 2004 
, utgiven 2007
, utgiven 1982
, utgiven 1976
, utgiven 1996
, utgiven 2001 
, utgiven 1977
, utgiven 2001 
, utgiven 1995 
, utgiven 2000
, utgiven 1991
, utgiven 1988
, utgiven 1994
, 1993, utgiven 2006, samma som Live in Stuttgart 1993 + Live at the NEC 1993, utgivna 2007
, utgiven 1997 
, utgiven 2006

, utgiven 2000 
, utgiven 2001 
 12-CD-box

Med Tony Ashton

Med Paice Ashton Lord 
. Återutgiven 2001 med material ifrån en ej utkommen andra LP.

Med The Hoochie Coochie Men

Med Whitesnake

Referenser

Noter

Externa länkar 
Officiell webbplats

Brittiska organister
Brittiska keyboardister
Medlemmar i Deep Purple
Medlemmar i Whitesnake
Personer från Leicester
Födda 1941
Avlidna 2012
Män
Sissy Spacek

Mary Elizabeth "Sissy" Spacek, född 25 december 1949 i Quitman, Texas, är en amerikansk skådespelerska. Hennes farföräldrar är av tjeckiskt ursprung.

Hennes genombrott kom i Det grymma landet och i skräckfilmen Carrie. Hon fick en Oscar för bästa kvinnliga huvudroll 1980 för rollen som Loretta Lynn i Loretta. I filmen framför hon Loretta Lynns kända sånger, och nominerades för en Grammy för filmens soundtrack. 1983 släppte hon en egen countryskiva, Hangin' Up My Heart. Framgången med Loretta följdes av Oscarsnominerade roller i Försvunnen (1982), Floden (1984) och Crimes of the Heart (1986). Under andra halvan av 1980-talet tog hon en paus från filmkarriären för att ägna tid åt sin familj. I början av 1990-talet kom hon tillbaka och spelade bland annat en biroll i filmen JFK (1991). Senare har hon även Oscarsnominerats för In the Bedroom (2001).

Spacek är sedan 1974 gift med regissören Jack Fisk. De har två döttrar, Schuyler (född 1982) och Madison Fisk (född 1990).

Namnet 'Sissy', motsvarande 'syrra' (syster) i svenskan, fick hon av sina äldre bröder och namnet har hängt kvar under hennes filmkarriär.

Filmografi i urval 

 (Coal Miner's Daughter)

Externa länkar 

 
 

Amerikanska skådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Födda 1949
Kvinnor
Levande personer
Oscar för bästa kvinnliga huvudroll
Personer i USA under 1900-talet
Personer i USA under 2000-talet
Skådespelare från Texas
Personer från Wood County, Texas
Virginia (namn)

Virginia är ett latinskt kvinnonamn, som betyder den jungfruliga. 

Namnet är inte särskilt vanligt i Sverige. Den 31 december 2005 fanns det totalt 1 641 personer i Sverige med namnet, varav 306 med det som tilltalsnamn. År 2003 fick 10 flickor namnet, varav 3 fick det som tilltalsnamn. Namnet är dock vanligare i engelskspråkiga länder.

Virginia tog plats i almanackan 1901 tack vare den dåvarande namnsdagskommitténs skämtlynne. Virginia betyder jungfrulig och den 8 december var tidigare dagen då man ärade jungfru Marias obefläckade avelse.
Dagen är helgdag i de katolska länderna.

Namnsdag: 8 december.

Personer med namnet Virginia
 Virginia Bottomley, brittisk parlamentsledamot
 Virginia di Castiglione, italiensk agent, känd för sitt förhållande med Napoleon III och sin roll i fotografins historia.
 Virginia Cherrill, amerikansk skådespelare
 Virginia Eriksdotter dotter till kung Erik XIV av Sverige
 Virginia Hamilton, amerikansk författare
 Virginia Mayo, amerikansk skådespelare
 Virginia McKenna, brittisk skådespelare
 Virginia Persdotter Gyllensvärd dotterdotter till Virginia Eriksdotter
 Virginia Ruzici, rumänsk tennisspelare
 Virginia Wade, brittisk tennisspelare
 Virginia Woolf, brittisk författare

Kvinnonamn
Latinska förnamn
The Seeds

The Seeds var ett amerikanskt psykedeliskt garagerockband bildat i Los Angeles år 1965. The Seeds bestod av Sky Saxon (sång), Jan Savage (gitarr), Rick Andridge (trummor) och Daryl Hooper (keyboard). Sky Saxon, eller Richard Marsh som han egentligen hette skrev det mesta av gruppens låtmaterial. Någon basist var aldrig medlem i gruppen, utan på studioinspelningarna användes anonyma studiomusiker som basist.

De singeldebuterade med låten "Can't Seem to Make You Mine" 1966. Gruppen är mest ihågkommen för sin andra singel, garagerock-låten "Pushin' too Hard" som lanserades samma år, en enkelt uppbyggd låt som endast bestod av två ackord. Låten blev deras största hitsingel i USA och nådde #36 på Billboard Hot 100-listan. Den har kommit att bli en klassiker inom genren, vilket understryks av att den togs med på samlingsalbumet Nuggets: Original Artyfacts from the First Psychedelic Era, 1965–1968 1972, där viktiga garagerock-inspelningar samlats. Den finns också med på Rock and Roll Hall of Fames lista "500 låtar som skapade rock'n'roll". Deras uppföljarsingel, "Mr. Farmer" blev en liten hit. Sin sista listplacering hade gruppen 1967 med låten "A Thousand Shadows" som nådde #72 på Billboardlistan.

Bandet bröt upp 1970 efter ett antal ouppmärksammade albumsläpp. Sky Saxon var fortsatt aktiv inom musik i mindre skala under 1970-talet och 1980-talet. Han var knuten till Father Yods sekt "The Source Family" och bodde tidvis på Hawaii. Han återförenades med gitarristen Jan Savage 2003 för att tillsammans med några nya musiker åter uppträda som The Seeds. Savage slutade dock snart uppträda med gruppen, och Saxon fortsatte som ende originalmedlem att uppträda fram till juni 2009, då han hastigt och oväntat avled till följd av en infektion som inte behandlats i tid och spritt sig i hans kropp.

Diskografi (i urval)

Album
The Seeds (1966)
Web of Sound (1966)
Future (1967)
Raw & Alive: The Seeds in Concert at Merlin's Music Box (1967)
Singlar
"Can't Seem to Make You Mine" / "I'll Tell Myself" (1965)
"Pushin' Too Hard" / "Out of the Question" (1965)
"Mr. Farmer" / "Up in Her Room" (1967)
"A Thousand Shadows" / "March of the Flower Children" (1967)
"The Wind Blows Your Hair" / "Six Dreams" (1967)
"Satisfy You" / "900 Million People Daily Making Love" (1968)
"Fallin' Off the Edge of My Mind" / "Wild Blood" (1969)

Referenser

Externa länkar

The Seeds på allmusic.com
Horror Garage: John Wisniewski Intervju med Sky Saxon
Diskografi på Discogs

Seeds, The
Henry Stuart, lord Darnley

Henry Stuart (Stewart), 1:e hertig av Albany (oftast omtalad med sin artighetstitel Lord Darnley), född 7 december 1545 på Temple Newsam, död (mördad) 10 februari 1567 i Edinburgh, var Maria  Stuarts kusin och andre make, far till hennes efterträdare på den skotska tronen Jakob VI av Skottland och I av England.

Biografi 
Han var son till Margaret och Matthew Stuart, 4:e earl av Lennox. Hans mormor var Margareta av England, syster till Henrik VIII av England.

Han gifte sig med kusinen den 29 juli 1565 i Edinburgh och han fick titeln "Kung av Skottland", men han var endast prinsgemål utan kunglig makt. Han beskrivs som omogen, och äktenskapet var en katastrof. Han var impopulär bland adeln och kunde vara grym och våldsam. Maria blev gravid, och Darnley alltmer krävande. Hans svartsjuka gentemot Marias sekreterare David Rizzio kulminerade i det blodiga mordet på den senare utfört 1566 av Darnley och hans vänner i den då gravida drottningens åsyn. 

Då sonen fötts och tronföljden var säkrad, kontaktade Maria en vän, James Hepburn, 4:e earl av Bothwell, för att få hjälp. Den 10 februari 1567 upptäcktes Lord Darnleys lik i trädgårdarna vid Provost's Lodging i Edinburgh, där han bott. En explosion hade inträffat där den natten och bevisen tyder på att Darnley hade undkommit det mordförsöket, bara för att sedan bli mördad då han tog sig ut. Misstankar föll både på Bothwell och på Maria som en kort tid därefter gifte sig. Darnleys död var en nyckelhändelse i den nedåtgående spiral som ledde till hennes förlust av den skotska kronan. Det finns inga bevis för att Maria låg bakom sin makes död, men brev mellan Bothwell och henne själv, kända som "The Casket Letters", har använts för att vända åsikter åt det hållet.

Referenser

Webbkällor

Tryckta källor

Externa länkar 

Skotsk adel
Födda 1545
Avlidna 1567
Kungligheter som blivit mördade
Huset Stuart
Män
Personer från Leeds
Göran Josuæ Adelcrantz

Göran Josuæ Adelcrantz, före adlandet Törnquist, född 15 november 1668 i Stockholm, död 26 februari 1739, var en svensk arkitekt.

Biografi
Göran Josuæ Adelcrantz var son till kammarskrivaren i Räkningskammaren Josua Törnqvist och Cecilia Andera. Han framträdde i sin ungdom som dramaturg tillsammans med några andra uppsalastudenter på den så kallade Lejonkulan vid Stockholms slott.

Sina studier i byggnadskonst genomgick han hos Nicodemus Tessin d. y. Under åren 1704–07 gjorde Adelcrantz flera resor till Tyskland, Frankrike och Italien i syfte att studera arkitekturen där. Han blev sedan utnämnd till hovarkitekt och anställdes som biträde åt Tessin vid uppförandet av det nya slottet i Stockholm. Han adlades 1712 och utnämndes 1715 till slotts- och stadsarkitekt, men avskedades av regeringen 1727 av politiska skäl. Han utövade därefter enskild arkitektverksamhet i Stockholm.

Bland Adelcrantz viktigare verk, vilka bevarats till i dag, kan nämnas återuppbyggnaden av Katarina kyrka och fullbordandet av Hedvig Eleonora kyrka, båda i Stockholm samt Danvikens hospitals huvudbyggnad, ursprungligen i Stockholms stad, numera i Nacka kommun.

Han gifte sig 1711 med Anna Maria Köhnman. Adelcrantz var far till arkitekten Carl Fredrik Adelcrantz och vice presidenten i Göta hovrätt Emanuel Adelcrantz (1721–88). Den förre sonen slöt ätten 1796.

Källor

Noter

Svenska arkitekter under 1700-talet
Stockholms stadsarkitekter
Födda 1668
Avlidna 1739
Män
Arkitekter, Stockholms slott
Svenskt adlade
Arkitekter från Stockholm
Ätten Adelcrantz
Önskningar och drömmar

Önskningar och drömmar (originaltitel: Summer Wishes, Winter Dreams) är en amerikansk dramafilm från 1973 i regi av Gilbert Cates. Den hade världspremiär i New York den 21 oktober 1973 och svensk premiär på Cinema i Stockholm den 4 september 1974. Den svenska åldersgränsen är 15 år.

Filmen var Oscarsnominerad 1974 i kategorierna bästa kvinnliga huvudroll (Joanne Woodward) och bästa kvinnliga biroll (Sylvia Sidney), med blev utan pris. Vid BAFTA-galan 1975 vann Woodward däremot pris i kategorin bästa kvinnliga huvudroll.

Handling 
Rita (spelad av Joanne Woodward) är en deprimerad medelålders New York-bo som plågas av mardrömmar. När hon drömmer trevliga drömmar handlar de om barndomen på familjegården. De får henne att tänka på hur livet hade blivit med den äldre pojken hon var förälskad i när hon var tolv och ett halvt år gammal.

Rita bråkar ständigt med sin mamma (Sylvia Sidney), syster Betty (Tresa Hughes) och vuxna dotter Anna (Dori Brenner). Hon tar även avstånd från sin son Bobby (Ron Richards) eftersom han är homosexuell. När modern plötsligt dör är nervkollapsen nära, speciellt när familjen överväger att sälja gården som hon trots allt vill överlåta till sonen. Ritas man Harry (Martin Balsam) tror att en resa till Europa är det bästa sättet att hjälpa henne, då hon samtidig kan besöka sonen som bor i Amsterdam och han själv kan besöka Bastogne för första gången sedan han tjänstgjorde där under andra världskriget.

Rollista

 Joanne Woodward - Rita Walden
 Martin Balsam - Harry Walden
 Sylvia Sidney - Mrs. Pritchett
 Tresa Hughes - Betty Goody
 Dori Brenner - Anna
 Ron Richards - Bobby Walden
 Win Forman - Fred Goody
 Peter Marklin - Joel
 Nancy Andrews - Mrs. Hungerford
 Minerva Pious - kvinna på teatern
 Sol Frieder - man på teatern
 Helen Ludlam - mormor
 Grant Code - morfar
 Gaetano Lisi - student på teatern
 Lee Jackson - Carl
 Charlotte Oberley - servitris
 John Scott - äldre man
 Jane Hilary - brittisk försäljerska
 Dennis Wayne - Bobbys vän
 Trent Gough - flygplanspassagerare
 Jay Rasumny - flygplanspassagerare

Produktion 
Filmen är inspelad i Bastogne, Berkshire, London och New York.

Utmärkelser 
1973 - NBR Award - bästa kvinnliga biroll, Sylvia Sidney
1974 - NYFCC Award - bästa kvinnliga skådespelare, Joanne Woodward
1975 - BAFTA Film Award - bästa kvinnliga skådespelare, Joanne Woodward
1975 - KCFCC Award - bästa kvinnliga skådespelare, Joanne Woodward
1975 - KCFCC Award - bästa kvinnliga biroll, Sylvia Sidney

Externa länkar
 
 

Amerikanska filmer 1973
Amerikanska dramafilmer
Engelskspråkiga filmer