kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Édouard de Castelnau

Noël Marie Joseph Édouard de Curières de Castelnau, född 24 december 1851 i Saint-Affrique i Aveyron, död 19 mars 1944 i Montastruc-la-Conseillère i Haute-Garonne, var en fransk militär och vikomt av gammal adlig släkt.

Han blev officer vid infanteriet 1870, generalstabsofficer 1893, överste och regementschef 1900, brigadgeneral i mars 1906, och divisionsgeneral i december 1909. Under sin generalstabstid tjänstgjorde Castelnau som souschef och slutligen som chef för 1:a byrån (mobiliseringsavdelningen) och blev 1913 1:e souschef vid generalstaben och medlem av högsta krigsrådet. 

Vid krigsutbrottet 1914 fick han befälet över 2e Armée, men vilken han inföll i tyska Lothringen och sedermera vid Le Grand Couronné i augusti-september 1914 hejdade 6:e tyska arméns framryckning mot Nancy. Juni-december 1915 var han chef för den av 4 arméer bestående mellersta armégruppen, under vilken tid bland annat offensiven i Champagne ägde rum. 10 december 1915 blev han generalstabschef för samtliga franska arméer. I den egenskapen förtog han en inspektionsresa till Salonikifronten och gjorde en betydande insats vid reorganiserandet och stärkandet av försvaret vid Verdun i februari 1916. Sedan Robert Nivelle i december utnämnts till högste befälhavare, blev Castelneu 1917 chef för östra armégruppen men avreste i januari i särskilt uppdrag till Ryssland. Efter återkomsten i mars samma år innehade han befälet över armégruppen till krigets slut.

Efter kriget var Castelnau ordförande för kommissionen för vården av de militära begravningsplatserna, 1919–24 ledamot av deputeradekammaren och från 1924 ledare för den katolska sammanslutningen La fédération nationale catolique.

Källor 
 Svensk uppslagsbok, Lund 1930

Födda 1851
Avlidna 1944
Franska generaler
Franska politiker
Franska militärer under 1800-talet
Franska militärer under 1900-talet
Personer i Frankrike under första världskriget
Castelnau, Édouard de
Storkorset av Hederslegionen
Deltagare i slaget vid Verdun
Argonnerna

Argonnerna () är ett skogklätt bergsområde i nordöstra Frankrike, beläget mellan de båda floderna Meuse och Aisne. Området genomskärs av många djupa dalgångar och berggrunden är huvudsakligen uppbyggd av jurakalksten och lerig kritasandsten. Argonnerna höjer sig sällan högre än 200 meter över havet.

Referenser

Externa länkar 

Skogar i Frankrike
Bergskedjor i Frankrike
Aftermath

Aftermath är den brittiska rockgruppen The Rolling Stones sjätte album, utgivet i en brittisk version 15 april 1966 och i en amerikansk version i juni samma år. Den största skillnaden på skivorna var, förutom att omslagen var olika, att "Paint It Black" inte fanns med på den brittiska versionen. Där lade man ofta inte in singlar på album vid denna tid. Den brittiska versionen var dock tio minuter längre än den amerikanska, och den amerikanska saknade "Mother's Little Helper" då den i sin tur redan givits ut som singel där.

Aftermath var det första albumet där låtarna uteslutande var skrivna av Keith Richards och Mick Jagger. Låtarna i sig var ganska olika varandra och hade influenser från psykedelisk musik. De största hitsen på detta album kan sägas vara "Mother's Little Helper", på den brittiska versionen "Under My Thumb" och på den amerikanska versionen hitsingeln "Paint It Black".

Låtlista
Alla låtar är skrivna av Jagger/Richards.

Brittisk version

Sida 1 

 "Mother's Little Helper" - 2:45
 "Stupid Girl" - 2:55
 "Lady Jane" - 3:08
 "Under My Thumb" - 3:41
 "Doncha Bother Me" - 2:41
 "Going Home" - 11:13

Sida 2 

 "Flight 505" - 3:27
 "High and Dry" - 3:08
 "Out of Time" - 5:37
 "It's Not Easy" - 2:56
 "I Am Waiting" - 3:11
 "Take It or Leave It" - 2:47
 "Think" - 3:09
 "What to Do" - 2:32

Amerikansk version

Sida 1 

 "Paint It Black" - 3:23
 "Stupid Girl" - 2:55
 "Lady Jane" - 3:07 
 "Under My Thumb" - 3:41
 "Doncha Bother Me" - 2:41
 "Think" - 3:09

Sida 2 

 "Flight 505" - 3:27
 "High and Dry" - 3:11 
 "It's Not Easy" - 2:56 
 "I Am Waiting" - 3:10 
 "Going Home" - 11:13

Album av The Rolling Stones
Brittiska musikalbum
Musikalbum 1966
Engelskspråkiga musikalbum
Personkult

Personkult är en övervärdering, nära gudomlig dyrkan av till exempel en militär eller politisk ledare. Vanligen får personen, även i politiska sammanhang, närmast gudomliga drag. Kulten underbyggs ofta av sägner med inslag av övernaturliga eller heroiska händelser i anknytning till personen. Den kan uttryckas i en trohetsed till ledaren, som måste sväras av medborgare, militärer och statliga tjänstemän.

En personkult är oftast centralt organiserad av den statsmakt eller det religiösa samfund där den förekommer. Dessa auktoriteter brukar betrakta ifrågasättande av personens ställning och unika personlighet som hädiskt och rent av brottsligt. De flesta enväldiga monarker har varit föremål för personkult, som vuxit fram under eller efter deras livstid.

Det finns också enväldiga ledare som misslyckats med att införa personkult kring sina personer, stora propagandamaskiner till trots, exempelvis Hua Guofeng, Kinas ledare efter Mao Zedongs död.

En personkult är inte detsamma som vanlig popularitet. Det finns utrymme att ifrågasätta och debattera en populär ledare, och populariteten växer fram underifrån. Det är inte ovanligt att ledare som haft personkult blir mycket impopulära efter sin död, till exempel diktatorer som varit brutala och få därför vågat ifrågasätta medan de levde. Till exempel Stalin och Hitler.

Ordet "personkult" är belagt i svenska språket sedan 1932.. Turkmenistans president Gurbanguly Berdimuhamedow är föremål för personkult.. 
2015 invigdes en förgylld jättestaty av honom i Ashgabat.

Exempel på personer som blivit föremål för kult

Antiken 
 Alexander den store
 Berenike II
 Augustus

Tidigmodern tid 
 Ludvig XIV (Frankrike)
 George Washington (USA)

1900- och 2000-talet 
Sorterade efter ungefärlig inledning av personkulten

 Vladimir Lenin (Sovjetunionen)
 Benito Mussolini (Italien)
 Mustafa Kemal Atatürk (Turkiet)
 Josef Stalin (Sovjetunionen)
 Adolf Hitler (Tyskland)
 Haile Selassie (kejsare av Etiopien; personkult inom Rastafari-rörelsen som Selassie ej stödde)
 Josip Broz Tito (Jugoslavien)
 Evita Perón (Argentina)
 Sun Myung Moon (Moonrörelsen)
 Mátyás Rákosi (Ungern)
 Enver Hoxha (Albanien)
 Chorloogijn Tjojbalsan (Mongoliet)
 Kim Il-sung (Nordkorea)
 Mao Zedong (Kina)
 Jiang Qing (Kina)
 Dalai lama (Tibet)
 Francisco Macías Nguema (Ekvatorialguinea)
 Nicolae Ceaușescu (Rumänien)
 Elena Ceaușescu (Rumänien)
 Ayatollah Khomeini (Iran)
 Saddam Hussein (Irak)
 Kim Jong-il (Nordkorea)
 Saparmurat Nijazov (Turkmenistan)
 Gurbanguly Berdimuhamedow (Turkmenistan)
 Vladimir Putin (Ryssland)

Personkult i fiktiva verk 
 1984 (roman)

Se även 
 Apoteos
 Gudskomplex
 Halvgud
 Kejsarkult
 Megalomani
 Om personkulten och dess konsekvenser

Källor

Noter 

Politiska begrepp
Personer inom politik
Diktatur
Arriärgarde

Arriärgarde (fr. arrière-garde), "eftervakt", är i krigsvetenskap den truppstyrka som har till uppgift att bakifrån trygga en i marsch varande truppavdelning, så att denna kan utföra sin förflyttning utan att oroas av fienden. Arriärgardet har sin största betydelse när man marscherar från fienden, och särskilt när man efter en olycklig strid vill undandra sig förföljelse. Ett för en på flera kolonner marscherande armé gemensamt arriärgarde kan då komma till användning, ett arméarriärgarde, men vanligen får varje kolonn avdela särskilt arriärgarde. Om detta arriärgarde har i utsikt att få upptaga allvarlig strid, måste det ges betydlig styrka. Huvuddelen härav utgör arriärgardets huvudstyrka, medan en mindre del avdelas att såsom eftertrupp trygga huvudstyrkan. Arriärgardets ledning anförtros åt en särskilt därtill utsedd arriärgardeschef (brigad- eller regementschef), på vilken särdeles stora fordringar ställs. Ett mindre arriärgarde (mindre än två bataljoner) är att betrakta såsom en eftertrupp.

En strid i vilken endast arriärgardet deltar, kallas arriärgardesstrid. Denna är svår att genomföra, om fienden häftigt påtränger; man måste då i tid dra sig undan från en upptagsställning till en annan.

Inom sjövetenskapen var arriärgardet den tredjedel av en seglande flotta eller eskader, som innehöll skeppen med de högsta numren. I "naturlig ordning" seglade arriärgardet sist. Jämför formering.

Se även 
Eftertrupp

Referenser 

Krigföring
Ian Stewart (musiker)

Ian Stewart, född 18 juli 1938 i Pittenweem, Fife, död 12 december 1985 i London, var en brittisk keyboardist och pianist.

Ian Stewart "Stu" kan sägas vara den sjätte Rolling Stones-medlemmen. Hans stil var inspirerad av boogie woogie. Han var med i den absolut första uppsättningen av det legendariska bandet, men tvingades sluta på grund av en manager som inte tyckte han hade rätt utseende och att sex medlemmar var för många i ett popband. Han stannade dock kvar som turnéledare och spelade piano när det behövdes. Han medverkade på många av Rolling Stones album. Ian Stewart hade egenheten att han vägrade att spela mollackord.

Ian Stewart avled den 12 december 1985 i en hjärtattack när han väntade i ett rum på en klinik.

Medlemmar i The Rolling Stones
Brittiska rockmusiker
Brittiska keyboardister
Brittiska pianister
Födda 1938
Stewart, Ian
Män
Skotska musiker
Balklänning

Balklänning, aftontoalett, frackklänning är en typ av fotsid klänning, som företrädesvis används vid baler och andra högtider där högtidsdräkt påbjuds. Balklänningar saknar ärmar. Den kan ha bar rygg och vara axelbandslös och urringad så långt som den goda smaken tillåter. 

Till balklänning kan långa handskar bäras.

Källor

Externa länkar

Klänningar
Formella kläder
Brudklänning

Brudklänning är en klänning som uteslutande används i samband med bröllop eller vigsel. Vitt är numera den traditionella färgen för brudklänning, men även pastellfärger som krämvitt, champagne och blekrosa förekommer. Det anses dock inte vara ett etikettsbrott att välja en klänning i en helt annan färg och även klänningar med inslag av blått, rött och svart förekommer.

Historia 
Ett av de tidigaste exemplen på vit bruddräkt är den klänning som Maria de Medici bar år 1600. Under den så kallade första empiren (directoiren, 1799–1805) blev vit brudklädsel sed bland överklassens kvinnor i Europa. När drottning Viktoria gifte sig i vitt 1840 var det etablerat som bröllopsfärg i Europas högre stånd.

Allmogen gifte sig däremot traditionellt i folkdräkt eller i de bästa kläder man ägde. Långt in på 1800-talet kunde även en något bättre bemedlad brud bära en starkt färgad eller mönstrad klänning. Fördelen med en sådan klänning var att den kunde användas igen som balklänning. Under andra hälften av 1800-talet blev svart sidenklänning det vanligaste brudklädseln, och starka färger började anses opassande. Bruket av vit klänning blev allmänt utbrett i modekretsar först på 1880-talet och efter första världskriget slog det igenom i befolkningen som helhet.

Den kristna kyrkan ville framhålla den kristna aspekten av äktenskapet, att bruden skulle framstå som kysk och oskuldsfull. Dessutom ville den alltmer välbärgade borgarklassen visa upp sitt välstånd genom att utrusta bruden med en klänning som bara kunde bäras en gång. 

Inspirationen till brudklänningarnas utseende kom ofta från diverse kungliga bröllop. På senare tid bidrog prinsessan Dianas sagolika brudklänning från 1981 till en trend med romantiska bröllopskläder.

Till brudklänning hör ofta brudbukett och slöja. Ofta bär bruden traditionella men exklusiva underkläder.

Bilder

Källor

Externa länkar 

Brudkläder
Klänningar
Slipnattlinne

Slipnattlinne är en kortare typ av nattlinne, som kan användas antingen som nattplagg eller underklänning. Det kan vara dekorerat med till exempel applikationsspets eller någon typ av blomsterdesign. Materialet är vanligtvis siden, nylon eller bomull.

Damunderkläder
Nattkläder
Bandå

Bandå (franska bandeau "band", "bindel") är en bröstlinda, ett band som täcker brösten. 

Användning av en bandå för att stödja en kvinnas bröst går tillbaka till antiken, troligen till Grekland, Den bestod av ett ylle- eller linneband, som draperades över brösten och som knöts eller fästes på ryggen.

Bandån förekommer i modern tid först 1804 och kallades ofta brassière, på engelska med förkortningen bra. Bandån återkommer i början av 1920-talet som "bröstplattare". Bandå är även benämningen på en axelbandslös BH, en så kallad bandå-BH.

Bildgalleri

Externa länkar

Damunderkläder
Bustier

Bustier (av franskans buste, "överkropp") är ett korsettliv, en modern utveckling av snörlivet från 1700-talet. En bustier är figurformande för att lyfta bysten och hålla in midjan. Den förekommer från 1947, och då oftast utan axelband och midjekort. Det har dock blivit vanligt att en bustier har både axelband och strumpeband, ibland avtagbara.

Bustiern tillverkas i olika material, till exempel satin. Icke sällan pryder vackra spetsdekorationer kuporna och den nedre kanten. Bustiern företer ett tydligt släktskap med korsetten och korseletten samt torsoletten.

Bildgalleri

Källor

Noter

Externa länkar

Damunderkläder
Kamisol

Kamisol, ibland även camisole (franska camisole, "undertröja", "linne", av latin camisia och orientaliska kami "skjorta"), var ett underplagg i bland annat svenska armén och flottan under 1600-1700-talet.

Historiskt
Kamisolen och västen var samma typ av plagg, bara med olika namn för samma plagg. Kamisolen som uniformspersedel tillverkades av bock-, rens-, bagge- eller älgskinn, eller i kläde av olika färger och underfodrades ofta med linnetyg. Den hade framtill och på ärmarna ett mindre antal knappar än de till själva uniformsrocken. Ibland, och för vissa typer av soldater och officerare, pyntades den med galoner eller band i olika färger.

1900-tal
Numera är kamisol ett ärmlöst midjekort underplagg för kvinnor, som liknar ett linne. Den kan vara tillverkad av till exempel satin, chiffong, nylon, siden eller bomull och är i regel kortare än nattplagget chemise.

Bilder

Källor

Externa länkar

Damunderkläder

Referenser
Korselett

Korselett (franska corselet, "brynja", "klänningsliv" av corps, "kropp") är ett figurformande underplagg för kvinnor. En mjukare variant av korsetten som kan gå ner över stussen och vara försedd med strumpeband för att bära upp till exempel nylonstrumpor. Den lanserades på 1920-talet. På engelska och franska används ofta benämningen basque, "skört".

Varianter av korseletten är Glada änkan samt torsoletten, som fortfarande är populär under brudklänningar.

Källor

Externa länkar

Damunderkläder
Nätstrumpor

Nätstrumpor (eng. fishnet stockings) är en typ av damstrumpor, som är designade att likna ett nät. De tillverkas vanligtvis av nylon eller lycra och bärs ofta tillsammans med strumpebandshållare, men finns även som stay-ups och strumpbyxor.

Se även 
 Damstrumpor
 Nylonstrumpor
 Silkesstrumpor
 Strumpbyxor

Damstrumpor
Strumpeband

Strumpeband (engelska garter) är dels de ofta elastiska band som hänger ner från en strumpebandshållare och som fästs i till exempel nylonstrumporna, dels ett dekorativt spetsband som träs på det strumpbeklädda benet. 

Strumpeband återfinns även bland folkdräkter, främst hos herrar, för att hålla upp knästrumpor. Ofta är de då dekorativa och delvis synliga, utstickande under ett par knäbyxor.

Strumpeband i svenska folkdräkter

Se även
 Damstrumpor
 Strumpebandsorden
 Folkdräkter

Källor

Externa länkar

 Strumpeband bland Sveriges folk- och bygdedräktet hos Dräktnyckel.

Damunderkläder
Folkdräkter
Underkläder
Bröllopskläder
Strumpebandshållare

Strumpebandshållare är en typ av elastisk gördel eller bälte med strumpeband, som håller upp till exempel nylonstrumpor och silkesstrumpor. Den kan vara tillverkad av bland annat bomull, nylon, satin eller siden och även ha spetsdetaljer. 

En höfthållare är en bredare modell av strumpebandshållare som ofta även har formande effekt.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar

Damunderkläder
en:Garter belts
Torsolett

Torsolett (även torselett) är ett formande underplagg för kvinnor, ett korsettliv som täcker torso. Populär term för korsett på 1950-talet, men har under de senaste åren fått en renässans inom underklädesindustrin. Torsoletten, som kan liknas vid både bustiern och korseletten, är vanligtvis axelbandslös (eller med avtagbara axelband) och försedd med strumpeband.

Torsoletten är en utveckling av Glada änkan och bärs numera ibland under brudklänning.

Källor

Damunderkläder
Underkjol

Underkjol (engelska half slip eller petticoat från franska petite cotte, liten kappa) är benämningen på ett tunt damunderplagg. Det används under en vanlig kjol, för att denna skall falla snyggt och ha en tilltalande drapering. 

Underkjolen tillverkas av till exempel nylon, siden, taft eller bomull samt kan vara smyckad med en spetsbård. Styvade underkjolar förekommer även.

Historik
Under medeltiden syftade underkjol egentligen på mannens underskjorta. Underkjolen förekom för första gången vid mitten av 1400-talet som en slags vadderad underklänning. Under renässansen var underkjolen en utanpå-kjol, ett slags "för-kläde". När man på 1550-talet började att dela kvinnans kjol framtill, blev underkjolen för första gången synlig. 

Underkjolen blev ett separat plagg på 1830-talet. Den tillverkades ursprungligen av bomull eller linne, senare i taft och siden. Flanell bars på vintern. Färgade underkjolar kom i mitten av 1800-talet. Den knäkorta underkjolen lanserades år 1947. 

Helen Gurley Brown uppmanade i boken Sex and the Single Girl (1962) kvinnor att visa lite av sin underkjol i det eroto-sociala livet.

Bildgalleri

Se även
Underklänning
Slip

Referenser

Noter

Externa länkar

Damunderkläder

en:Slip (clothing)
es:Enagua
Jean Fautrier

Jean Fautrier, född 16 maj 1898 i Paris, Frankrike, död 21 juli 1964 i Châtenay-Malabry, var en fransk målare och en av de främsta företrädarna för den informella konsten.

Biografi
I rent abstrakta målningar, den tidigaste från 1928, uttryckte han sin pessimistiska och destruktiva livssyn. Han föregrep härigenom efterkrigstidens abstrakta expressionism. Ofta har han i sin konst velat uttala sin avsky för kriget, såsom i sviten Budapest 1956.

Han blev känd för sin serie Les Otages (Gisslan) i samband med andra världskriget. Fautrier hade en period sin ateljé nära ett av Gestapos läger utanför Paris. Därifrån kunde han dagligen höra människors skrik, vilket föranledde honom att utföra expressiva målningar med tjock ytstruktur, haute pâte, som gav uttryck för offrens fasansfulla situation.

Källor

 Bra Böckers lexikon, 1974

Franska målare
Födda 1898
Avlidna 1964
Män
Konstnärer från Paris
Informell konst
Apenninska halvön

Apenninska halvön, i vardagligt tal ibland även kallad Italienska halvön, är en halvö i Medelhavet som i dag utgör huvuddelen av republiken Italien, samt de två staterna San Marino och Vatikanstaten. Korrekt benämning (geografiskt och geologiskt) är Apenninska halvön. Många olika stater har genom historien behärskat hela eller delar av halvön, vilken geografiskt sedan 1861 års italienska enande helt domineras av Italien.

Halvön, som är den mellersta av de tre stora sydeuropeiska halvöarna, har fått sitt namn av bergskedjan Apenninerna, som sträcker sig utefter dess hela längd, och där det högsta berget heter Corno Grande (i bergsmassivet Gran Sasso d'Italia). Halvöns geografiska utseende har också givit den smeknamnet den Italienska stöveln.

Klimat
Temperaturen kan variera mycket mellan den södra och norra delen. Den kan vara – 15° C längst i norr om vintrarna, medan det fortfarande är plusgrader i söder.

Länder

Historiska länder
Innan halvön enades i Italien med de två små staterna San Marino och Vatikanstaten har funnits flera stater för hela eller delar av halvön: 

 Kyrkostaten (752–1870)
 Storhertigdömet Toscana (1569–1859)
 Bägge Sicilierna (1816–1861)
 Kungariket Etrurien (1801–1807)
 Kungariket Sardinien (1720–1860)
 Tysk-romerska riket (962–1806)
 Kungariket Sicilien (1130–1816)
Kungariket Neapel periodvis självständigt från Kungariket Sicilien (1282–1806)
 Första franska kejsardömet (1808–1814(15))

Källor

Fotnoter

Externa länkar

Halvöar i Italien
Medelhavet
Titusbågen

Titusbågen är en romersk triumfbåge belägen på Via Sacra på Forum Romanum i Rom.

Titusbågen uppfördes år 81 till triumfen av den samma år avlidne kejsaren Titus erövring av Jerusalem år 70. Två reliefer på bågens insida skildrar den seger Titus firade i Rom tillsammans med sin far Vespasianus. Här avbildas triumftåget och bytet från Jerusalems tempel, bland annat den sjuarmade ljusstaken. Dessa skatter ställdes sedan upp på det närbelägna Forum Pacis ("Fredens forum"). 

Titusbågen inkorporerades under medeltiden i ett försvarssystem och frilades av arkitekten Giuseppe Valadier 1819–1821. Man kan se skillnaden mellan de ursprungliga delarna i marmor och de förlorade partierna, som Valadier ersatte med travertin.

Titusbågen utgjorde inspirationskälla för andra bågar som uppfördes efter den, bland annat Triumfbågen i Paris.

Inskription 
Inskriptionen på den sidan av bågen som bilden till höger visar är:

SENATVS
POPVLVSQVE·ROMANVS
DIVO·TITO·DIVI·VESPASIANI·F
VESPASIANO·AVGVSTO

Förenklat:

Senatus populusque romanus divo Tito divi Vespasiani filio Vespasiano Augusto.

Översättning:

Senaten och det romerska folket (tillägnar detta) till den gudomliga Titus Vespasianus Augustus, son av den gudomliga Vespasianus Augustus.

Ordagrann översättning:

Senaten och det romerska folket, till den gudomliga Titus av den gudomliga Vespasianus, för sonen Vespasianus Augustus.

Referenser

Tryckta källor

Externa länkar 

Forum Romanum
Titus
Triumfbågar i Rom
Bartolomeo Cristofori

Bartolomeo Cristofori, född 4 maj 1655 i Padua, död 27 januari  1731 i Florens, var en italiensk klaverbyggare och uppfinnare.

Christofori vidareutvecklade en gammal idé (belagd 1440 hos Henri Arnaut de Zwolle) om att förse ett hackbräde med klaviatur och anses vara den förste som lyckades. Han kallade sin uppfinning Gravicembalo col piano e forte; dess efterföljare kallas idag pianon, men kallades under samtiden och en lång tid framöver hammarklaver. Uppfinningen beskrevs första gången 1711 i Giornali dei letterati d'Italia. Den började dock inte slå igenom förrän den tyske orgel- och klaverbyggaren Gottfried Silbermann började tillverka sådana klaver.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Noter

Externa länkar 

Italienska musikinstrumentmakare
Födda 1655
Avlidna 1731
Män
Italienska uppfinnare
Personer från Padua