kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Id Software

id Software är ett amerikanskt datorspelsföretag baserat i Mesquite i Texas. Företaget grundades i februari 1991 av Adrian Carmack, John Carmack, Tom Hall och John Romero. id Software har utvecklat ett flertal väldigt populära FPS-titlar som varit tekniskt och grafiskt avancerade för sin tid (till exempel Doom- och Quake-serien), och är ett inflytelserikt och respekterat datorspelsföretag. Företagets spelmotorer är dessutom mycket populära i sig, och licensieras ofta ut till andra spelutvecklare.

Första delen av namnet, "id" (latin för det), kommer från Freuds teorier om det mänskliga detet, det vill säga den del av oss som innehåller rena känslor.

Den 24 juni 2009 köpte ZeniMax Media företaget. Den 21 september 2020 meddelade Microsoft att företaget köper ZiniMax Media och därmed också id Software.

Spel utvecklade av id Software 
Dangerous Dave (1988)
Commander Keen
Episode 1: Marooned on Mars (1990)
Episode 2: The Earth Explodes (1991)
Episode 3: Keen Must Die (1991)
Keen Dreams (1991)
Episode 4: Secret of the Oracle (1991)
Episode 5: The Armageddon Machine (1991)
Episode 6: Aliens Ate My Baby Sitter (1991)
Dangerous Dave in the Haunted Mansion (1991)
Rescue Rover (1991)
Rescue Rover 2 (1991)
Shadow Knights (1991)
Hovertank 3D (1991)
Catacomb 3D: A New Dimension (1991)
Wolfenstein 3D (1992)
Spear of Destiny (1992)
Doom (1993)
The Ultimate Doom (1995)
Doom II: Hell on Earth (1994)
Master Levels for Doom II (1995)
Final Doom (1996)
Quake (1996)
Id Anthology (1996)
Quake II (1997)
Quake III Arena (1999)
Quake III: Team Arena (2000)
Doom 3 (2004)
Wolfenstein 3D Classic (2009)
Doom Classic (2009)
Quake Live (2010)
Rage HD (2010)
Rage (2011)
Doom 3 BFG Edition (2012)
Doom (2016)
Rage 2 (2019)
Doom Eternal (2020)

Spel utvecklade av externa spelutvecklare 
Heretic – Raven Software (1994)
Hexen – Raven Software (1995)
Doom 64 – Midway Games (1997)
Hexen II – Raven Software (1997)
Towers of Darkness: Heretic, Hexen & Beyond (1997)
Expansionspaket till Quake
Scourge of Armagon – Ritual Entertainment (1997)
Dissolution of Eternity – Rogue Entertainment (1997)
Quake: The Offering (1998)
Expansionspaket till Quake II
The Reckoning – Gray Matter Interactive (1998)
Ground Zero – Rogue Entertainment (1998)
Quake II: Quad Damage (1999)
Return to Castle Wolfenstein – Gray Matter Interactive, Nerve Software (multiplayer) (2001)
Wolfenstein: Enemy Territory – Splash Damage (2003)
Doom 3: Resurrection of Evil – Nerve Software (2005)
Quake 4 – Raven Software (2005)
Doom RPG – Fountainhead Entertainment (2005)
Orcs & Elves – Fountainhead Entertainment (2006)
Enemy Territory: Quake Wars – Splash Damage (2007)
Wolfenstein RPG – Electronic Arts (2008)
Doom Resurrection – Escalation Studios (2009)
Wolfenstein – Raven Software (2009)
Wolfenstein: The New Order – Machinegames (2014)
Wolfenstein 2: The New Colossus – Machinegames (2017)

Noter

Källor

Externa länkar 
 
 ZeniMax Media Inc.
 Id Softwares profil hos Moby Games

Amerikanska datorspelsföretag
Företag bildade 1991
Vim (textredigerare)

Vim (förkortning av Vi IMproved) är en textredigerare som är vida använt i Linux- och Unix-system.
Som textredigerare används Vim bland annat till att redigera textfiler som datorprograms källkod, konfigurationsfiler, e-post och dokument.

Vim var ursprungligen en portering av Vi till Amiga. Programmet fick fler funktioner vartefter det porterades till andra operativsystem och finns nu tillgängligt för ett stort antal plattformar.

Liksom sina föregångare är Vim i första hand avsett att styras med tangentbordskommandon. I motsats till t.ex. emacs används de vanliga tangenterna som sådana, utan att kombineras med särskilda kontrolltangenter. Många av kommandona kommer direkt från Vi.

Vim distribueras som fri programvara och programvara med öppen källkod. Dess licens innehåller även en välgörenhetsklausul (en. "charityware") som uppmanar till donationer för att hjälpa barn i Uganda.

Versioner 
Vim är en utbyggnad av vi, som i sin tur bygger på ex.

Ursprungligen efter att ha portats till Unix så användes Vim uteslutande via terminalen, och saknade en grafisk motsvarighet. Detta ändrades med introduktionen av GVim vilken erbjuder funktioner vanliga för grafiskt läge, såsom verktygsrad, menysystem och statusfält.

Snabbkurs 
Vim har ett antal olika arbetslägen, däribland kommandoläget, redigeringsläget och visuellt läge. Programmet startas med kommandoläge som standard. Här kan användaren utföra kommandon som påverkar hela texten, rad för rad, ordvis eller ett specifikt tecken. För att lägga till text trycker användaren på i, vilket för denne till inmatningsläge. När användaren är klar med ändringarna kan denne trycka på Escape för att återgå till kommandoläget.

För att spara ändringar skrivs i kommandoläget ":write" (eller bara ":w") följt av Enter. När informationen sparats går det bra att avsluta med kommandot ":quit" (eller ":q"). För att både spara ändringar och avsluta går det att använda kombinationen ":wq" eller bara ":x". Om man gjort ändringar men ändå vill avsluta utan att spara så använder man ":q!"

För att lära sig grunderna i Vim kan man skriva:
 :help tutor

Historia 
Vim har sitt ursprung i den klassiska textredigeraren vi. vi är en mycket resurssnål textredigerare, vilket har medfört att den följer med i nästan alla Unix-liknande system i dag.

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Referenser 

Fria textredigerare
Paul Delaroche

Paul (egentligen Hippolyte) Delaroche, född 17 juli 1797 i Paris, död 4 november 1856 i Paris, var en fransk målare.

Delaroche hade en förkärlek för historiska motiv med romantiskt eller sentimentalt innehåll. Han fick sin konstnärliga utbildning vid École des Beaux-Arts i Paris och hos Antoine Gros och Louis Étienne Watelet. Genom sitt mindre utmanande måleri fick han en större publikframgång än sina samtida Jean-Auguste-Dominique Ingres och Eugène Delacroix. Det stora internationella genombrottet blev den 1831 utställda Edvards barn (Louvren). Som hans främsta målning har framhållits den 1835 målade Hertigen av Guise mord (på Slottet i Chantilly). 1841 fullbordade han den stora så kallade hemicykeln i École des Beaux-Arts.

Delaroche kom med tiden att bli den erkände ledaren för det s.k. juste milieu-måleriet i Frankrike. Juste milieu (franska "den gyllene medelvägen") var en beteckning som i sin politiska betydelse hade populariserats av kung Ludvig Filip, som 1831 kungjorde sin önskan att undvika såväl ett övermått av folklig makt som kungligt maktmissbruk. Genren krävde detaljrikedom - lokalfärg i både litterär och konstnärlig mening - och detaljerna skulle återges med illusionistisk sanningsenlighet. Konstnärerna tvingades att ägna sig åt historiska studier för att undgå anakronismer.

Lady Jane Greys avrättning (se bild) var en av de mest berömda av dessa målningar, klart komponerad och målad med fulländad teknisk skicklighet. Belysningen är dramatisk, koncentrerad på hjältinnan i skimrande vit sidenklänning. Verkan kan jämföras med finalscenens i ett skådespel eller en opera, en tragedi som livfullt spelas av verkliga människor av kött och blod.

Motivet bör ha varit välkänt för den franska medelklasspubliken, ständigt uppmärksam på tänkbara paralleller mellan den engelska historien och deras egen. Ämnesvalet var av yttersta vikt för sådana målningar, dels för att de skulle fånga allmänhetens uppmärksamhet då de först ställdes ut, dels för att de senare skulle bli spridda och därigenom lönsamma i form av grafiska blad.

Referenser 

Franska konstnärer
Födda 1797
Avlidna 1856
Män
Konstnärer från Paris
Antoine-Jean Gros

Antoine-Jean Gros, född 16 mars 1771 i Paris, död 25 juni 1835 i Sèvres, var en fransk målare.

Från 1793 vistades Gros i Italien, där han i Milano kom i kontakt med Napoleon och målade honom i spetsen för grenadjärerna slaget vid Arcole, det första hjälteporträttet av Napoleon. Han fick därefter uppdraget av för statens räkning välja ut konstverk i Italien för Louvren. 1801 återvände han till Paris och ägnade sig åt den samtida historiebilden och målade uteslutande motiv från Napoleons fälttåg såsom Napoleon besöker de pestsmittade i Jaffa (1804, Louvren) och Slaget vid Aboukir (1806) och Napoleon på slagfältet vid Eylau (1808). I dessa målningar bröt han med Davidskolans kompositionsschema och visade en ny, realistisk uppfattning och en kraftig färggivning. Han kom härigenom att få stor betydelse för den kommande konstutvecklingen. På höjden av sitt konstnärliga skapande står han i målningar som Frans I och Karl V i Saint Denis (1812, Louvren) och Hertiginnans av Angoulême flykt (1819, Bordeaux) samt i en rad utmärkta porträtt, bland annat av Joachim Murat. I Panthéons kupol målade han fresker. Hans konst visade mot slutet av hans liv en avmattning i kreativitet och utsattes för kritik av yngre konstnärer. I sorg däröver dränkte Gros sig i Seine.

Källor 
 Svensk uppslagsbok, Malmö 1932

Externa länkar 
 
 

Franska historiemålare
Bataljmålare
Franska målare under 1800-talet
Konstnärer från Paris
Konstnärer som begått självmord
Alumner från Paris universitet
Officerare av Hederslegionen
Födda 1771
Avlidna 1835
Män
Svensk uppslagsbok
Jedwabne

Jedwabne är en liten stad i nordöstra Polen med 1 717 invånare (2013).

Historia
Orten tillhörde länge Polen-Litauen. Efter Polens delningar 1772–1794 tillföll Jedwabne Kejsardömet Ryssland, där orten tillhörde Guvernementet Łomża som ingick i det judiska bosättningsområdet i Kejsardömet Ryssland. När Polen blev självständigt efter ryska revolutionen blev Jedwabne en del av den nya staten.

Hösten 1939 ockuperade Sovjetunionen östra Polen och därmed även staden Jedwabne. I och med Operation Barbarossa, Nazitysklands fälttåg mot Sovjetunionen sommaren 1941, hamnade Jedwabne under tysk ockupation. 

Den 10 juli 1941 massakrerades större delen av Jedwabnes judiska befolkning, omkring 300-360 personer. Uppgifterna gick länge isär om vilka som utförde massmordet; det ansågs efter kriget att tyska Einsatzgruppen utfört massakern. Senare undersökningar har dock slagit fast att det var kristna polska ortsbor som genomförde massakern.

Referenser

Förintelsen i Polen
Städer i Podlasiens vojvodskap
Budkavle

En budkavle eller budkavel är orden för ett litet föremål, ofta av trä, som innehöll ett skriftligt meddelande och bars från person till person, ofta i språngmarsch eller under ritt från gård till gård, vilket kunde ske både natt och dag. Meddelandet kunde till exempel vara en kallelse till en bystämma eller ett upprop för att få manskap samlat till något särskilt ändamål. Avsikten kunde också vara att mobilisera folk inför ett krig. 

Böter var stadgade för den som nedlade eller slarvade bort en budkavle. I Västergötland förekom under 1500-talet att om fienden brutit in i landet, utskickades budkavlar som var svedda i ena änden och hade ett snöre fäst i den andra, vilket innebar att den som underlät att befordra en sådan vidare skulle hängas och hans gård och hus brännas.
 
I Norge sändes vanligtvis en pil (her-or), att "skära upp härpil" var budskapets talesätt. När allmogen kallades till ting hade budkaveln formen av ett svärd eller en yxa. Om en förbrytelse mot gudsdyrkan skulle beivras var den formad som ett kors. Vid skogsbrand har folk budats med kavel även långt fram i senare tider. 

Budkavlarna har använts av många folk i världen.

Orientering
Inom sportgrenen orientering kallades stafett för budkavle fram till 2005. Skidorientering kallades tidigare för "budkavlelöpning".

Källor

Uppslagsverk

Fotnoter

Kommunikationsmedel
Orientering
Ugglan
Bystämma

En bystämma är ett möte mellan delägarna i en by.

Byns mantalsägare (markägarna, byns "delägare") utgjordes tidigare av frälse-, krono- och skattebönder. Dessa hade likartad rättslig ställning vad avsåg rösträtt på bystämman (byastämman). Stämmans ledamöter kallas byalaget (eller byarådet) och dess ordförande byålderman (byaålderman eller byfogde). I byarna bodde också ofta torpare och backstugusittare och andra som bodde på ofri grund. Dessa var inte delaktiga i beslut som gällde byns gemensamma angelägenheter och saknade rösträtt.

Systemet med byastämma och byaålderman lever kvar i många byar, exempelvis i Västerbotten. Dagens delägare i byastämman är byamännen, de som äger jord i byn (mer än en tomt) och alltså innehar en jordbruksfastighet (s.k. lantbruksenhet). Övriga saknar rösträtt.

Byåldermannen är en man eller kvinna som är vald efter duglighet eller i turordning. Årets viktigaste möte hålls vanligen runt valborgsmässoafton, och kallas majstämma.

Historik
Bystämman styrde byn efter sedvanerätt, ofta kodifierad i en särskild nedskriven byordning, en av häradsrätten stadfäst stadga om gemensamma angelägenheter. En av Kungl. Maj:t 1742 utfärdad s.k. mönsterbyordning byggde på ännu äldre traditioner. Mönsterbyordningens tillkomst kan ses som ett uttryck för tidens ekonomiska tänkande. Under hattarnas regering blev så inställningen till jordbruk allt mer positiv och man försökte genom en rad förordningar styra och utveckla landets ekonomiska liv.

Då hade byastämman till uppgift att handlägga och föranstalta nästan allt som rörde byns gemensamma angelägenheter. En byordning innehöll främst regler om boskap och hägnad (av central betydelse före laga skifte på 1800-talet). Även nyttjandet av gemensam egendom (kvarnar, sandtag, torvtäkter, fiskevatten) reglerades i byordningarna, liksom ofta också brandskydd, fattigfrågor, förhållandet mellan besuttna och obesuttna och t.o.m. vissa moraliska frågor. Bystämman kunde ta ut böter för brott mot byordningen. Ibland skötte byn ärenden som vanligen låg inom sockenstämmans domvärjo.

Byastämman har idag kvar sin uppgift att förvalta de marker och vatten som är samfällda för byns markägare med mantal samt att ordna med fiskeauktion av fiskevatten.

Se även
Sockenstämma
Hemman

Typer av organisationer
Agrarhistoria
Colin Dexter

Colin Dexter, född 29 september 1930 i Stamford i Lincolnshire, död 21 mars 2017 i Oxford, var en brittisk författare. Dexter var främst känd för sina böcker om Kommissarie Morse, som verkar i universitetsstaden Oxford.

Colin Dexter fick det brittiska deckarpriset Gold Dagger Award två gånger (Kvinnan i kanalen och Vägen genom skogen) samt Silver Dagger Award lika många gånger (Själamässa och Döden i Jericho).

Bibliografi 
Sista bussen till Woodstock (översättning Lars Ekegren, Norstedt, 1976) (Last Bus to Woodstock, 1975)
Flicka försvunnen (översättning Anders Jonason, Norstedt, 1978) (Last Seen Wearing, 1976)
Nicholas Quinns tysta värld (översättning Brita Dahlman, Norstedt, 1980) (The Silent World of Nicholas Quinn, 1977)
Själamässa (översättning Brita Dahlman, Norstedt, 1981) (Service of All the Dead, 1979)
Döden i Jericho (översättning Brita Dahlman, Norstedt, 1983) (The Dead of Jericho, 1981)
Den tredje milens gåta (översättning Anders Lindqvist, Norstedt, 1985) (The Riddle of the Third Mile, 1983)
Mysteriet i Annex 3 (översättning Ylva Stålmarck, Norstedt, 1988) (The Secret of Annexe 3, 1986)
Kommissarie Morse och kvinnan i kanalen (översättning Ylva Stålmarck, Norstedt, 1990) (The Wench is Dead, 1989)
Den försvunna juvelen (översättning Ylva Stålmarck, Norstedt, 1992) (The Jewel That Was Ours, 1991)
Vägen genom skogen (översättning Ylva Stålmarck, Norstedt, 1993) (The Way through the Woods, 1992)
Morses största gåta och andra berättelser (översättning Karl G. Fredriksson och Lilian Fredriksson, Iris, 1998) (Morse's Greatest Mystery and other stories, noveller, 1993) [OBS endast utg. som ljudbok]
Kains döttrar (översättning Sune Karlsson, Norstedt, 1995) (The Daughters of Cain, 1994)
Med döden som granne (översättning Sune Karlsson, Norstedt, 1997) (Death is Now My Neighbour, 1996)
Räkenskapens dag (översättning Barbro Ahlström, Norstedt, 2000) (The Remorseful Day, 2000)

Priser och utmärkelser 
 The Silver Dagger 1979 för Service of All the Dead
 The Silver Dagger 1981 för The Dead of Jericho
 The Gold Dagger 1989 för The Wench is Dead
 The Gold Dagger 1992 för The Way through the Woods
 Palle Rosenkrantz-priset 1995 för Vejen gennem skovene
 The Cartier Diamond Dagger 1997
 Grand Master-diplom 2000

Referenser

Externa länkar 
 
 

Alumner från Universitetet i Cambridge
Engelskspråkiga författare
Engelskspråkiga kriminalförfattare
Brittiska kriminalförfattare
Födda 1930
Avlidna 2017
Män
Centrala Flygverkstaden Malmslätt

Centrala Flygverkstaden Malmslätt, (CFM) från 1936 Centrala Verkstaden Malmslätt (CVM), var en tidigare verkstad i Malmslätt för nytillverkning och reparation av flygplan i Försvarsmaktens regi.

CFM bildades 1926 genom en omorganisation av försvarets verkstäder där Flygkompaniets tygverkstäder Malmslätt kom att utgöra basen för den nybildade verkstaden. Teknikutvecklingen gick framåt under 1930-talet, nya metoder och nya material kom efterhand, till exempel ersatte svetsade stålrörskonstruktioner trätillverkade flygplanskroppar. För att klara detta byggdes en stor monteringshall, personal anställdes, och i slutet av 1930 var cirka 180 personer anställda, för nytillverkning och underhåll av försvarsmaktens flygplan.

År 1933 bildades en speciell utprovningsavdelning, som svarade för typprov av flygplan samt prov med utrustning och beväpning av alla försvarsmaktens flygplan. 1936 namnändrades utprovningsavdelningen till Försökscentralen (FC). Samma år bestämdes genom en generalorder att akronymen CVM ska stå för Centrala Flygverkstaden i Malmslätt.

År 1968 överfördes Centrala Flygverkstaden i Malmslätt till det nybildade Försvarets Fabriksverk (FFV), för att 1973 gå samman med Centrala Flygverkstaden i Arboga (CVA) och bilda FFV-Underhåll.

Flygplan tillverkade av CVM
FVM/CVM Tummeliten (extraserie)
Albatros 120
Fokker C.V i Flygvapnet S 6 och J 3
Hawker Hart i Flygvapnet B 4

Externa länkar

Ej längre existerande svenska flygplanstillverkare
Ej längre existerande svenska flygvapenförband
Linköpings kommun
Linköpings garnison
Stephen Byers

Stephen John Byers, född 13 april 1953, är en brittisk Labourpolitiker. Han var parlamentsledamot för valkretsen Wallsend 1992-1997 och för valkretsen North Tyneside 1997-2010. Han var minister i kabinettet 1998-2002.

Stephen Byers föddes i Wolverhampton, tog examen i juridik vid University of Liverpool och blev lärare i juridik. Han invaldes i parlamentet första gången 1992. Han var trogen anhängare till Tony Blair och steg snabbt i graderna i dennes regering. Han blev biträdande utbildningsminister 1997 och kom sedan in i kabinettet, först som Chief Secretary to the Treasury och sedan som handelsminister (Secretary of State for Trade and Industry) 1998.

Efter valet 2001 utnämndes han till Secretary of State for Transport, Local Government & the Regions, vilket av många uppfattades som ett steg nedåt. Han var mycket kontroversiell på denna post. Vissa var kritiska till att det inte fanns en separat ministerpost för transportfrågor. Det första kontroversiella beslutet han fattade var att, med kort varsel och på en helg, återta kontrollen över det privatiserade järnvägsbolaget Railtrack, den 6 oktober 2001. Detta beslut förargade investerare som hade förlorat pengar och regeringen blev småningom skyldig att ge dem kompensation. 

Nästan samtidigt uppdagades en annan skandal, nämligen att Byers rådgivare Jo Moore hade skickat ett mejl den 11 september  2001 där hon menade att terrorattackerna denna dag gjorde det till en bra dag att släppa ut nyheter som man vill "begrava". Moore (och Byers) klarade sig ur krisen, men i februari 2002 återkom den, då det uppdagades ett mejl från transportdepartementets nyhetschef Martin Sixsmith, en tidigare BBC-reporter, som verkade varna Moore för att inte "begrava" fler dåliga nyheter på dagen för prinsessan Margarets begravning, och därmed antydde att hon hade för avsikt att göra det. Den 15 februari tillkännagavs att både Moore och Sixsmith hade avgått, men Sixsmith sade senare att han inte hade gått med på att avgå, och att Byers hade krävt hans avgång om han skulle förlora Moore. Det visade sig senare att Byers hade tillkännagivit Sixsmiths avgång i förtid, men regeringen hävdade att det berodde på ett missförstånd och att Byers inte hade agerat felaktigt.

Byers bekymmer fortsatte under de följande månaderna. Det Labour-dominerade transportuskottet i underhuset kritiserade partiets transportpolitik, och ett långvarigt bråk om Byers beslut som handelsminister att tillåta porrtidningspublicisten Richard Desmond att köpa tidningen Daily Express återkom i rampljuset. Trycket blev för stort för Byers, som avgick 28 maj 2002.

Externa länkar
Hemsida

Födda 1953
Brittiska parlamentsledamöter
Män
Levande personer
Personer från Wolverhampton
Lauren Graham

Lauren Graham, född 16 mars 1967 i Honolulu i Hawaii, är en amerikansk skådespelare. Hon är mest känd som Lorelai Gilmore i TV-serien Gilmore Girls.

Hon innehar masterexamen i skådespeleri från "Southern Methodist University's Meadows School of the Arts".

Graham föddes i Honolulu i Hawaii, men växte huvudsakligen upp i Washington, D.C. och Virginia. År 1995 flyttade hon från New York, där hon bodde, till Los Angeles, och bor i Hollywood.

Filmografi i urval

 (röst)

Referenser

Externa länkar

 
 

Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska skådespelare under 2000-talet
Amerikanska TV-skådespelare
Personer från Honolulu
Födda 1967
Levande personer
Kvinnor
Alumner från New York University
Alumner från Barnard College
Alumner från Southern Methodist University
Syagrius

Syagrius (död: 487) son till Aegidius (den siste magister militum per Gallias, militäre överbefälhavaren i Gallien, som hade grundat ett "kungarike" med Soissons som centrum). 

Syagrius styrde över denna gallo-romerska enklav (med varierande storlek) under nästan 20 år innan han 486 stod ivägen för den frankiske kungen Klodvigs territoriella expansion. Efter att ha blivit besegrad vid sin huvudstad sökte han skydd hos den visigotiske kungen Alarik II i Toulouse men blev där fängslad och därefter återförd till Klodvig. 487 blev han, enligt Gregorius av Tours, lönnmördad.

Syagrius' kortvariga rike är intressant eftersom det är den sista kända gallo-romerska utposten i Gallien, och Syagrius var hos germanerna känd som "Romarnas kung".

Romerska militärer
Gallien
Personer som blivit mördade i Frankrike
Avlidna 487
Män
Födda 430
487

Denna artikel handlar om året 487. För processorn med samma namn, se Intel 80487.

Händelser

Födda 
Xiao Baoyin, kinesisk prins.

Avlidna 
Syagrius, romersk ståthållare (mördad).

Externa länkar
Svorak

Svorak är en inofficiell svensk variant av den alternativa engelska tangentbordslayouten Dvorak. Skillnaden mot Dvorak är att de tre knapparna apostrof, punkt och kommatecken i övre vänstra delen av layouten är utbytta mot de svenska vokalerna Å, Ä och Ö och har i stället flyttats till andra delar av tangentbordet.

Det finns även andra svenska varianter av  Dvorak.

Se även
QWERTY
Dvorak
Svdvorak

Externa länkar 
 Svorak Remapping - Nydesignat portabelt program för att göra Svenska QWERTY till Svorak i Windows
 aoeu.info - En informativ sida om Svorak och Tangentbord med drivrutiner till de flesta operativsystem
 Rasmus.Einarsson.net/Svorak  - Svorak för Windows Vista/2008, XP/2000/2003
 Svensk Dvorak   - En informationsrik hemsida om Dvorak, Svorak och Svdvorak med layouter till samtliga operativsystem.
 0x63.nu/Blowrak - En version av Svorak optimerad för programmering
 www.dvorak.nl - En sida med Dvorak-övningar. Även med svenskt vokabulär.

Tangentbordslayouter
Aegidius

Aegidius (död: 464) var magister militum per Gallias, militär överbefälhavare i Gallien, under kejsar Majorianus. I det kaos som Gallien utgjorde i mitten av 400-talet upprätthöll Aegidius en gallo-romersk enklav kring staden Soissons. 

Efter att britterna gått miste om Roms militära skydd 410 ska munken Gildas Badonicus (516–570) ha skrivit till den "romerske befälhavaren Agitus" som kan vara identisk med antingen Aegidius eller Aëtius.

Aegidius var allierad med Childerik I och efterträddes vid sin död, som är omgärdad av mystiska omständigheter, av sin son Syagrius.

Gallien
Män
Romerska militärer
Avlidna 464
Födda okänt år
Personer i Romerska riket under 400-talet