kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Bergsbruk

Bergsbruk eller bergshantering är ett samlingsbegrepp för verksamheter i äldre tid som utnyttjade bergets råvara, därmed innefattas gruvbrytning och malmens första grovförädling i hyttor samt tillverkning av tackjärn, därtill kolning. Bergsbruket sköttes av bergsmän och kolare, och kontrollerades av Bergskollegium.

Merparten av bergsbrukets metoder och kulturella effekter har rötter långt tillbaka och har fram till idag genomgått stora förändringar.

Bergsbruket i Sverige 

Det var huvudsakligen två instanser som verkade i bergsbruket: gruvarbetare och hyttarbetare; under lång tid sköttes båda uppgifterna av samma bergsmän. Bergsmännen vid järnframställning hade att utvinna malmen och framställa tackjärn. Tackjärnet sålde de sedan vidare till handelsmän i städerna eller till järnbruken som förädlade malmen till stångjärn. Bergsmännen var bönder som ägde bergsmanshemman som hade malmfyndigheter på sin mark och andra nödvändiga naturtillgångar, som skog för kolning och strömt vatten. Bergsbruket fram till 1859 drevs som regel som samfälligheter eller kooperationer, och var organiserade i hyttlag eller gruvlag. Från medeltiden till 1700-talet värvades människor under bergsfriden eller skogsfinnar till arbetskraft, och dessa hade täkterätt, rätt att röja till nybyggen som de fick besitta. 

Genom bergsregale var kronan ägare till alla fyndigheter, oavsett vem som ägde marken där fyndigheterna fanns. Fram till 1857 krävdes därför att bergsmännen hade bergsprivilegium, vilket innebar att de var skyldiga att bedriva bergsbruk och utvinna malmfyndigheterna mot avrad till kronan. Privilegierna var ärftliga men kunde också säljas (privilegiehandel). Järnbruken däremot ägdes av bruksherrar, som ofta blev mycket förmögna; dock innebar andra regale att även dessa behövde privilegiebrev. Herrgårdar är traditionellt en gårdstyp som hörde till brukspatronen vid järnverken.

Staten kontrollerade bergsbruket genom Bergskollegium. Sverige var indelat i bergmästardömen, med en statligt tillsatt ämbetsman, bergmästaren, som hade tillsyn och domsrätt i sitt område, samt många flera tjänstemän. Eftersom bergsrätten skilde sig åt i olika delar av landet, började olika områden där bergsbruk var en central näring att kallas bergslag. Det fanns dock även betydande bergsbruk som inte ingick i bergslag, och deras villkor kunde skilja sig från dem som hade det. Bergslagen fick till exempel inte förädla tackjärnet till stångjärn, vilket bergsmännen i Gästriklands bergslag fick eftersom de inte utgjorde ett fullvärdigt bergslag.

De små, lokala bergsbruken utkonkurrerades av större gruvindustrier som hade bättre förutsättningar och genom sin stora produktion kunna sätta lägre priser. När tack- och stångjärnstillverkningen släpptes fri 1857 inleddes industrialiseringen. Många bergsbruk omvandlades till sågverk på 1800-talet, eftersom det var mer lönsamt. De större gruvorna hade redan tidigt köpts upp av enskilda, och det centrerade ägandet blev framåt samma tid den vanligaste formen för gruvindustrin.

Se gruvdrift för nutida teknik.

Se även 
Gruvteknik
Mineralteknik
Gruvdrift

Järnbruk

Bergslagen
Bergstingsrätt
Metallurgi
Hytta

Källor
Syöksy-klass

Syöksy-klassens kommandobåtar används för att leda sjöoperationer i den finska marinen. Fartygen byggdes mellan åren 1991 och 1993.

Benämningar
Syöksy (531)
Jymy (511)
Raju (512)
Vinha ()

Externa länkar 

Fartyg i den finländska marinen
Fartyg sjösatta under 1990-talet
UN-nummer

UN-nummer är fyrsiffriga tal som identifierar farliga ämnen och produkter (som explosiva och giftiga material) av kommersiell vikt. Detta nummersystem används inom internationell handel, exempelvis för att beteckna innehållet i fraktcontainrar. UN-nummer tilldelas av en underavdelning till FN:s ekonomiska och sociala råd ECOSOC.
Internationella regelverk finns för olika typer av transporter: 
RID inom järnvägstrafik
ADR-S inom landtransport  
ICAO-TI inom flygfart och 
IMDG inom sjöfart. 

En del kemiska komponenter har egna UN-nummer (till exempel akrylamid har UN2074), medan vissa grupper av kemikalier eller produkter med liknande egenskaper har ett gemensamt UN-nummer (som cigarettändaregas som har UN1057). En kemikalie i dess fasta fas kan få ett annat UN-nummer än vätskefasen om deras egenskaper skiljer sig mycket. Substanser med olika nivåer av renhet kan också få olika UN-nummer.

UN-nummer för några vanliga ämnen 
 Ammoniak: 1005
 Bensin: 1203
 Diesel: 1202
 Etanol: 1170
 Klor: 1017
 Metanol: 1230

Se även 
 Farligt gods

Listor över UN-nummer 
 Lista över UN-nummer 0001 till 0100
 Lista över UN-nummer 0101 till 0200
 Lista över UN-nummer 0201 till 0300
 Lista över UN-nummer 0301 till 0400
 Lista över UN-nummer 0401 till 0500
 Lista över UN-nummer 0501 till 0600
 Lista över UN-nummer 1001 till 1100
 Lista över UN-nummer 1101 till 1200
 Lista över UN-nummer 1201 till 1300
 Lista över UN-nummer 1301 till 1400
 Lista över UN-nummer 1401 till 1500
 Lista över UN-nummer 1501 till 1600
 Lista över UN-nummer 1601 till 1700
 Lista över UN-nummer 1701 till 1800
 Lista över UN-nummer 1801 till 1900
 Lista över UN-nummer 1901 till 2000
 Lista över UN-nummer 2001 till 2100
 Lista över UN-nummer 2101 till 2200
 Lista över UN-nummer 2201 till 2300
 Lista över UN-nummer 2301 till 2400
 Lista över UN-nummer 2401 till 2500
 Lista över UN-nummer 2501 till 2600
 Lista över UN-nummer 2601 till 2700
 Lista över UN-nummer 2701 till 2800
 Lista över UN-nummer 2801 till 2900
 Lista över UN-nummer 2901 till 3000
 Lista över UN-nummer 3001 till 3100
 Lista över UN-nummer 3101 till 3200
 Lista över UN-nummer 3201 till 3300
 Lista över UN-nummer 3301 till 3400
 Lista över UN-nummer 3401 till 3500
 Lista över UN-nummer 3501 till 3600

Externa länkar 
Statens räddningsverk: Förteckning över farligt gods

Myndigheten för samhällsskydd och beredskap: databas över farliga ämnen

Nomenklatur och beteckningar inom kemin
Kemikaliesäkerhet
Edith av Skottland

Edith av Skottland, född omkring 1080, död 1 maj 1118, var drottning av England genom sitt äktenskap med Henrik I från 1100 till sin död. Edith tjänstgjorde som regent i England flera gånger under sin makes frånvaro: under 1104, 1107, 1108 och 1111.

Biografi
Hon var dotter till det skotska kungaparet Malkolm III och Margareta, Robert Curthose var gudfar vid hennes dop. 

Då hon var sex år skickades Edith och systern Mary till Romsey, där deras moster var abbedissa. Oenighet rådde många år senare om Edith hade blivit nunna eller inte. Hon vidhöll bestämt att mostern bara hade beslöjat henne för att beskydda henne "mot normandernas lust". Edith menade att hon hade dragit av sig slöjan och stampat på den och mostern slagit och skrikit åt henne. Under vistelsen vid Romsey och Wilton Abbey, var hon mycket eftertraktad som brud. Hon tackade nej till frierier både från William de Warenne, 2nd Earl av Surrey, och Alan Rufus, Lord av Richmond. Hermann av Tournai hävdar att även Vilhelm Rufus funderat på att gifta sig med henne.

Giftermål
Hon och Henrik tycks ha känt varandra före de gifte sig -- William av Malmesbury konstaterar att Henrík hade "länge varit fäst" vid henne och Orderic Vitalis skriver att Henrik hade "under lång tid beundrat" Ediths personlighet. På moderns sida var hon en ättling till Edmund Järnsida; vilket var mycket viktigt för Henrik då han behövde hjälp att öka sin popularitet hos det engelska folket och Edith var en representant för den gamla engelska dynastin. Med deras barn skulle de normandiska och anglosaxiska dynastierna enas. 

Edith och Henrik vigdes 1 november 1100 i Westminster Abbey av ärkebiskop Anselm av Canterbury. Hon kröntes till "Matilda", ett modernt normandiskt namn. Hon och Henrik fick två barn:
 Maud, född februari 1102
 William Adelin, född 1103

Drottning
Hon höll hov huvudsakligen vid Westminster, men följde med maken på hans resor över hela England och 1106/1107 besökte hon Normandie. Hennes hov var fyllt av musiker och poeter och hon gav Turgot i uppdrag att skriva en biografi över hennes mor S:t Margaret. Hon var en aktiv drottning och i likhet med sin mor var hon berömd för sin fromhet och omsorg för fattiga. William av Malmesbury beskriver henne då hon gick barfota i kyrkan under Påskfastan, och tvättade de sjukas fötter och kysste deras händer. Under makens frånvaro tjänstgjorde hon vid flera tillfällen som Englands ställföreträdande regent. 

Efter sin död 1118 blev hon ihågkommen som "Matilda den goda drottningen" och "Matilda av välsignat minne" av sina underlydande. Under en tid var hon påtänkt för att bli helgon; hon kanoniserades dock aldrig.

Anfäder

Referenser

 Chibnall, Marjorie. The Empress Matilda: Queen Consort, Queen Mother, and Lady of the English, 1992
 Hollister, Warren C. Henry I, 2001
 Parsons, John Carmi. Medieval Mothering, 1996
 Parsons, John Carmi. Medieval Queenship, 1997

Englands drottningar
Födda 1080
Avlidna 1118
Kvinnor
Kvinnliga regenter under 1100-talet
Personer i England under 1100-talet
Ragnarok the Animation

Ragnarok the Animation är en anime-serie från år 2004 som baseras på spelet Ragnarok Online. Serien består av 26 avsnitt och finns tillgänglig på DVD.

Handling 
Yuufa är en ung kvinna vars bror blivit mördad. Efter begravningen bestämmer sig Yuufa för att ge sig ut och leta efter mördaren, så att hon kan utkräva sin hämnd.

Längs vägen träffar hon Roan och Maya, som båda har sina speciella krafter och vapen. De följer med Yuufa för att hjälpa henne. Många faror lurar på dem längs vägen.

Signaturmelodin 
Seriens signaturmelodi heter We Are the Stars. Den sjungs både på japanska och på engelska.

Rollfigurer 
 Yuufa: En kvinnlig acolyte, vars bror, Keough, blivit mördad i Glast Heim av en abysmal knight.
 Roan: En krigare som har känt Yuufa sedan de båda var barn. Han bestämde sig för att bli krigare för att kunna skydda Yuufa.
 Iruga: En manlig lönnmördare som var nära vän med Yuufas bror
 Judia: En kvinnlig jägare som har träffat Iruga i Lost Woods, där hon blev räddad från banditer
 Maya: En liten kvinnlig handelsman som Yuufa och Roan räddar på vägen. Hon följs av sin tama poring Poi-Poi.
 Zephel: En trollkarl som är helt galen, hans bakgrund är sorglig.

Externa länkar 
 
 

Anime (TV)
Animerade TV-serier baserade på datorspel
TV-seriestarter 2004
TV-serieavslutningar 2004
Hammarlunda kyrka

Hammarlunda kyrka är församlingskyrka i Hammarlunda. Den tillhör Eslövs församling i Lunds stift.

Kyrkobyggnaden
Hammarlunda kyrka är en av fyra bevarade kyrkor i Skåne som har ett rundtorn i anslutning till långhuset. De andra tre andra är Bollerups kyrka, Blentarps kyrka och Hammarlövs kyrka. Kyrkan byggdes på 1100-talet medan tornet byggdes något senare under slutet av samma århundrade. Vid utgrävning av torngolvet påträffades två stenkammargravar från ca 1200, troligtvis efter den herreman och hans hustru som uppfört rundtornet som deras gravbyggnad. 

Under 1400-talet välvdes kyrkan och ett vapenhus byggdes. Sedan dess har kyrkan varit välbevarad.

Ovan valven finns fragmentariska romanska kalkmålningar.

Utgrävningar under 1960-talet visar att kyrkan har föregåtts av två stavkyrkor.

Inventarier
Den renässanska altaruppsatsen dateras till 1589.

Dopfunten är samtida med kyrkan och huggen i sandsten.

Orgel
1807 byggde Carl Grönvall, Hyby en orgel med 7 stämmor.
Den nuvarande orgeln byggdes 1929 av Olof Hammarberg, Göteborg och är en pneumatisk orgel. Orgeln har fasta kombinationer. 1982 renoverades den av Gunnar Carlsson, Borlänge. Fasaden är från 1807 års orgel.

Källor

Externa länkar
Eslövs kommun
Kulturmiljöbild

Kyrkobyggnader i Lunds stift
Kyrkobyggnader i Eslövs kommun
Johan Hedenberg

Leif Johan Gunnar Hedenberg, född 9 oktober 1954 i  Katarina församling, Stockholm, är en svensk skådespelare, manusförfattare och röstskådespelare/speaker.

Biografi 
Hedenberg, som föddes son till Leif Hedenberg, inledde sin yrkesbana som kriminalvårdare vid kriminalvårdsanstalten Svartsjö, ett arbete som han beskrivit i sin självbiografi Lill-Tarzan och jag.

Hedenberg studerade vid Teaterhögskolan i Malmö 1978–1981. 1981–1984 var han engagerad vid Kungliga Dramatiska Teatern och har sedan dess gästspelat vid ett flertal teatrar runt om i landet. För många TV-tittare blev han sedan känd via TV-serierna Åshöjdens BK (1985) och Varuhuset (1987). Hedenbergs rollfigurer i bägge dessa serier var genomgående osympatiska. Under sommaren år 1988, blev han misshandlad på öppen gata i centrala Stockholm, vilket fick stor uppmärksamhet i media. I Skilda världar porträtterade han en mer sympatisk karaktär.

Hedenberg har medverkat i ett flertal dubbningar av tecknade filmer och TV-serier sedan 1980-talet. Han har dubbat Teenage Mutant Ninja Turtles två gånger; Donatello i 1987 års version (Media Dubbs dubbning) och Shredder i 2003 års version. Andra roller han har gjort är bland annat Dr. Robotnik i Sonic the Hedgehog, George Jetson i Jetsons, Luigi i The Super Mario Bros. Super Show!, Dr. Drakken i Kim Possible, Throttle i Biker Mice from Mars och Dick Dastardly i Stoppa duvan!.

År 1989 gav han även ut en skiva, U.P.A, med covers på "Ge mig 4 minuter och 20 ampére" (Familjen Åhman), "800°" (Ebba Grön) och "The Letter" (The Box Tops) bland annat.

Han har spelat fotboll i Skå i Ekerö kommun. Han arbetar även som travtränare och har haft hästar som Alvena Elise (V75-vinnare), Sonnbo Dole och Alvena Pampas.

Filmografi 

 Familjen Flinta i Viva Rock Vegas
 (röst)

Teater

Roller (ej komplett)

Källor

Fotnoter

Externa länkar 

Johan Hedenberg på Agentbolagets webbsida

Födda 1954
Svenska skådespelare
Svenska röstskådespelare
Svenska manusförfattare
Män
Levande personer
Skådespelare från Stockholm
Rex Brådhe

Rex Brådhe, född 17 mars 1950 på Lidingö,  är en svensk skådespelare och regissör.

Brådhe studerade vid Teaterhögskolan i Malmö 1973–1976 och vid Dramatiska institutets teaterregilinje 1980-1982.. Han är sedan verksam som filmare i det egna produktionsbolaget Hennig & Illustrafilm.

Frånskild 1986.  Han är gift med skådespelaren och manusförfattaren Michaela Brådhe Hennig.

Filmografi

Bibliografi
 Att arbeta med teater, 1987

Källor

Födda 1950
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska teaterregissörer
Män
Levande personer
Personer från Lidingö
Virveltrumma

En virveltrumma eller militärtrumma är ett slagverkinstrument. Under 1600- och 1800-talen var trummorna repstämda, varvid en repkonstruktion drog de yttre träringarna mot varandra för att öka skinnets spänning. I slutet av 1800-talet började man använda järnskruvar till stämningen och därigenom förändrades instrumentet radikalt. Skinnets spänning höjdes och därmed tonen. Nu möjliggjordes den virtuosa spelstil som kommit att ingå i slagverkarens grundutbildning. I militära sammanhang användes instrumentet härigenom inte längre som signaltrumma, utan fick som primär funktion att tillse att de marscherande håller takten.  

Idag består trumman av cylinderformad metallram, där man över resonans- och slagsidan (undre resp. övre) har spänt en hinna som av historiska skäl kallas (och fortfarande kan vara gjord av) skinn. Resonanskinnet har en eller flera metallsträngar över sig (sejarmatta), vilket ger en smattrande ljudkaraktär, dessa strängar kan dock sättas ur funktion genom en spak.
Denna typ av trumma är det centrala instrumentet i trumsetet, men har även en viktig roll som slagverkinstrument i orkestrar, till exempel symfoniorkestrar och militärorkestrar.

Historia
I den svenska armén under den karolinska epoken skulle varje infanteri- och dragonregemente ha två trumslagare, vilket på ett normalstort regemente betydde 16 st. trumslagare. Även artilleriet och flottan hade en mängd trumslagare i rullorna. I äldre tider låg Sveriges centrum för trumtillverkning i socknarna söder om Örebro. Bönder gjorde trummor i trä (al, björk, asp, furu, ek) till armén fram till mitten av 1700-talet då mässingstrumman tog över inom svenska krigsmakten. Dock kom en förordning angående byarnas organisation år 1872, denna stadgade att varje by skulle ha en trumma av marschmodell, bytrumman förvarades och handhades av byäldsten. I Värend i södra Småland har skicket att använda trumma i folkmusik levt kvar sedan medeltiden i obruten tradition. Även i landskap som gränsar mot Norge har traditionen med fiol och trumma bestått men är dock inte lika dokumenterad som den i Värend.

Modern tid
Virveltrumman kan i dag vara tillverkad av olika metaller, träslag eller komposit. Skinnen, som förr var äkta djurskinn, består numera oftast av något plastmaterial och finns i transparent eller frostat vitt utförande beroende på om till exempel vispar skall användas. Trummans storlek anges i tum och normalstorlek är 14" i diameter och 6½" djup, virveltrumman ingående i till exempel en militärorkester är oftast betydligt djupare.

Galleri

Källor

Noter

Externa länkar 
 

Slagverk
Viola da braccio

Viola da braccio (italienska: armviola) var under 1500- och 1600-talen  en generell betckning  för ett  stråkinstrument ur violinfamimiljen, det vill säga en violin eller en viola (altfiol). Senare  blev det en beteckning för  viola, som på tyska heter Bratsche och på norska bratsj. Det italienska namnet anspelar på att instrumentet  hölls med armarna  i motstats till viola da gamban, som stöddes mot knärna.

Källa
 Sohlmans musiklexikon, 2: aupplagan, del 5, sida 824. Stockholm: Sohlmans förlag, 1979.

Stråkinstrument
Micki Leksaker

Micki Leksaker AB, även benämnt Micki of Sweden, är ett företag i Gemla som tillverkar leksaker. 

Leksakstillverkningen kom till Gemla redan 1866. Micki är den nuvarande största tillverkaren, där fjärde generationen efter Aron Johansson som arbetade på den första fabriken nu snickrar vidare. Micki grundades av Georg Aronsson och bolaget är i familjen Aronssons ägo.

1997 förvärvade Micki dockskåpstillverkaren Lundby. Namnet Lundby kvarstår som varumärke.

Litteratur
 Aronsson, Peter, Leksaker och företagande i småländsk tradition: Micki leksaker 1944-1994, 1994.

Referenser

Externa länkar
 Micki of Sweden

Svenska leksakstillverkare
Företag i Alvesta kommun
Eurovision Song Contest 1960

Eurovision Song Contest 1960 var den femte upplagan av musiktävlingen Eurovision Song Contest, som sändes den 29 mars 1960 från Royal Festival Hall i London, Storbritannien. Trots att Nederländerna hade vunnit året före, avböjde nederländska televisionen att arrangera tävlingen igen så snart efter sitt arrangemang av 1958 års tävling och därför fick Storbritannien, som hade kommit tvåa året före, arrangera den istället.

Programledare var Katie Boyle som även skulle vara värd för festivalen tre gånger till längre fram (1963, 1968 och 1974). Kapellmästare var Eric Robinson. Varje jury bestod av tio medlemmar, där varje medlem fick lägga en röst på sitt favoritbidrag. För första gången hade juryn tillgång till inspelade repetitioner, för att hjälpa dem i deras bedömning av bidragen.

Vinnare detta år blev Frankrike med Tom Pillibi framförd av Jacqueline Boyer.

Deltagande länder

Dirigenter 

  – Eric Robinson
  – Thore Ehrling
  – Eric Robinson
  – Kai Mortensen
  – Henri Segers
  – Øivind Bergh
  – Robert Stolz
  – Raymond Lefèvre
  – Cédric Dumont
  – Dolf van der Linden
  – Franz Josef Breuer
  – Cinico Angelini
  – Franck Pourcel

Återkommande artister

Resultat

Omröstningen 
Västtyskland tog ledningen efter första röstomgången och tappade ledningen i fjärde omgången, då Monaco tillfälligt drog iväg. I femte omgången gick Storbritannien om, och hade ett tag en ganska stor ledning över Frankrike som dock arbetade sig upp och gick om i nionde omgången. Storbritannien gick om i omgången därpå, bara för att tappa ledningen i näst sista omgången. Storbritannien var också sist att rösta och fick därmed se sig som besegrat, i och med att de inte kunde rösta på sig själva.

Omröstningen genomfördes utan större problem. Efter att Monaco hade avlagt sina röster fick Frankrike två poäng för mycket, vilket dock hann korrigeras. Under tiden som man korrigerade detta förlorades kontakten till Österrike, men fick kontakt med landet på nytt.

Poängutdelare och kommentatorer

Karta

Källor

Noter

Externa länkar 

 Eurovision Song Contest London 1960, Eurovision.tv

 
1960 i Storbritannien
Violone

Violone (på italienska bokstavligt "stor fiol") är en föregångare till dagens kontrabas. Violonen är en kontrabasgamba med sex strängar som var vanlig på 1600- och 1700-talen. Det finns emellertid fler instrument i musikhistorien som burit detta namn.

Stråkinstrument
Li Brådhe

Li Helena Brådhe, ursprungligen Annelie Helena Johansson, född 4 februari 1953 i Alster, är en svensk skådespelare.

Biografi
Brådhe studerade vid Skara Skolscen följt av Statens scenskola i Malmö 1972–1975.. Sedan dess har hon varit engagerad på bland annat Turteatern, Länsteatern i Örebro och Östgötateatern. 1992 kom hon till Regionteatern Blekinge Kronoberg i Växjö och sedan 2003 tillhör hon ensemblen på Malmö stadsteater.

Hon var medlem i TV-teaterensemblen i tre år i början av 1980-talet med framträdande roller i bland annat Vår stad (1982) och Shaws Major Barbara (1982) och senare i tv-serien Varuhuset (1987-1988). Hon har även medverkat i flera filmer.

Filmografi 

 (gästroll)

Teater

Roller (ej komplett)

Källor

Externa länkar

 Li Brådhe på Malmö stadsteater

Svenska skådespelare under 1900-talet
Alumner från Teaterhögskolan i Malmö
Kvinnor
Födda 1953
Levande personer
Personer från Alsters socken
Svenska skådespelare under 2000-talet
Uppsala Universitets Studenter

Uppsala Universitets Studenter (UUS), är ett parti i Uppsala studentkårs fullmäktige.

Kårpartiet bildades 1964 som en sammanslagning av flera andra kårfackliga partier och har sedan dess deltagit i samtliga kårval. Till skillnad från de flesta andra partier verksamma inom Uppsala studentkår är UUS inte knutet till något parti på riksplanet. Partiet ansluter sig inte heller till någon särskild politisk ideologi utan säger sig driva "sakfrågor framför partipolitik". Många av dess medlemmar kommer från nationerna eller någon av de många studentföreningarna vid Uppsala universitet.

Enligt kritiker har UUS blivit något av Uppsala studentkårs "statsparti" då de ofta sedan grundandet styrt eller varit en del av den styrande koalitionen i kårfullmäktige, i skiftande konstellationer. Partiet har ofta varit ett av de större men aldrig lyckats samla kvalificerad majoritet, som krävs för att ändra partisystemet, bakom sig. Partiets kärnfrågor har ofta rört sig inom det utbildningspolitiska området som till exempel nationell och lokal resursfördelning, utbildningskvalitet inom grund- och forskarutbildning och studentinflytande. På 2000-talet har partiet varit drivande i frågan om en sektionalisering av studentkåren, vilket bland annat ledde till att sektionerna gavs mandat att tillsätta delar av kårstyrelsen under 2019.

Externa länkar
www.uus.se

Kårpartier vid Uppsala universitet
Benjamin Sorani

Benjamin Sorani, född 20 september 1980, är en svensk dokusåpadeltagare med kurdiskt ursprung.

Sorani medverkade i Big Brother 2002. Under sin tid i serien förlovade han sig med deltagaren Marie Picasso i april 2002. Han var även med i följande dokusåpor: Popstars 2000 och 2001 på kanal 5 samt Club Goa 2005 på TV3. Efter dagarna i Big Brotherhuset och förlovningen med Marie Picasso försökte de starta en musikkarriär ihop. Detta gav dock inga större framgångar.

Benjamin har efter dokusåpatiden blivit en erkänd entreprenör och driver flera bolag. Han ändrade sitt efternamn till vonJahf för att hedra sin mor. Namnet härstammar från det urgamla kurdiska släktet Jaff.

År 2010 grundade han bemanningsföretaget, EHRAB. Företaget har över 200 anställda och är Sveriges största byggbemanningsbolag idag.

I slutet av 2019 blev det känt att Benjamin investerat i Utsiktens BK. Genom att köpa 49% av föreningen är han en av få svenskar som äger ett fotbollslag. Benjamin har som mål att ta fotbollsklubben till Allsvenskan inom 5 år. För att dokumentera sin resa, spelar de in en dokumentär ”Resan mot Allsvenskan” som ska visas på TV under 2020.

Källor

Fotnoter

Svenska dokusåpadeltagare
Män
Födda 1980
Levande personer
Kurder i Sverige