kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Örebro SK

Örebro SK är en svensk idrottsförening, som bildades den 28 oktober 1908. De olika sporterna och ungdomsverksamheten är egna föreningar som ingår i den så kallade ÖSK-alliansen. ÖSK-alliansen omfattar såväl elit- som ungdoms- och breddverksamhet och tävlar i ett antal olika sporter. Vissa sporter, till exempel backhoppning, längdåkning, skridsko, curling och friidrott har med åren tagits bort från programmet.

Då Örebro SK bildades 1908 skedde det efter en konflikt inom IFK Örebro. 79 ungdomar, ledda av Pelle Molin och Karl Graflund, bildade en ny idrottsförening. Namnet föreslogs först bli Örebro Idrottsförening, sedan Örebro Allmänna Idrottsklubb, men till slut kunde man enas om Örebro Sportklubb. Klubbdräkten var helt svart från starten och fram till 1922. I början av 2000-talet spelar alla ÖSK-lagen i vita tröjor och svarta byxor utom bandylaget, som spelar i gula tröjor.

ÖSK:s fotbollsklubbs supporterar heter Kubanerna och bandyklubbens dito heter Supporterklubben Svampen.

Grenföreningar (tidigare Sektioner)
Bandy, se vidare Örebro SK Bandy 
Bowling, se vidare Örebro SK Bowling
Fotboll, se vidare Örebro SK Fotboll
Handboll, se vidare Örebro SK Handboll 
Innebandy, se vidare Örebro SK Innebandy
Ishockey, se vidare Örebro SK Ishockey
Tennis, se vidare Örebro SK Tennis

Profiler
Orvar Bergmark 
Mirosław Kubisztal
Thomas Nordahl
Olle Sääw
Dan Sahlin
Arnór Guðjohnsen
Fritjof Arvidsson
Carlos Gustafsson
Hasse Borg

Källor

Externa länkar

 
Sportklubbar i Örebro
Sportklubbar bildade 1908
Edsbyns IF

Edsbyns IF är en idrottsförening i Edsbyn i Ovanåkers kommun i Sverige, som bildades den 6 juni 1909.

Andra idrotter 
Klubben är mest känd för sina framgångar i bandy för herrar, men har även spelat i dåvarande  Division III i fotboll för herrar i olika epoker mellan 1930- och 70-talen. Klubben bedriver även alpin skidåkning och handboll, och har även erövrat flera svenska mästerskapstecken i nordisk skidsport. 1980 spelade Edsbyns IF:s damlag i bandy svensk mästerskapsfinal mot IK Göta, och förlorade med 1-9. Bandysektionen bildades 1925, och den mer fristående sektionen Edsbyns IF Bandyförening bildades den 28 juni 2000.
 För fotbollssektionen, se Edsbyns IF FF.

Bandylaget 
Edsbyns IF tillhörde Sveriges högsta division i bandy säsongerna 1945-1968/1969 och åter sedan säsongen 1970/1971. Den 12 september 2003 invigdes Edsbyn Arena i Edsbyn. Edsbyn Arena blev den första inomhusanläggningen för bandy i Sverige, och sägs ha bidragit till Edsbyns IF:s framgångar i bandy på herrsidan under 2000-talets första decennium.

Sammanlagt har bandyherrarna blivit svenska mästare tretton gånger, av vilka fem stycken tillkom under 2000-talets första decennium (2004, 2005, 2006, 2007 och 2008). Edsbyns IF vann även Svenska cupen 2005, den första upplagan av turneringen, samt 2008. Edsbyns IF vann också Europacupen 2005 och 2007, samt World Cup för herrar 1979, 1991 och 2008.

Den 26 mars 2004 spelade Edsbyns IF en uppvisningsmatch på Streatham Ice Arena i London mot ryska HK Vodnik, en match som slutade 10–10.

På ungdomssidan har man sju svenska mästerskapsguld för juniorer, sju för pojkar, fyra för flickor och tre i Bandyaden.

I juni 2009 beslutade klubbledningen att inför säsongen 2009/2010 upplösa damlaget, men låta flickverksamheten bestå, och försöka återstarta damlaget igen så fort som möjligt. Den 4 oktober 2009 bildades i stället damlaget Team Hälsingland i samarbete Bollnäs, Broberg, Edsbyn och Ljusdal.

Föreningens bandysektion tilldelades utmärkelsen Hälsingeguldet år 2004 och 2020. Även flera enskilda idrottare som tävlat för föreningen har tilldelats utmärkelsen.

Spelartrupp 2023/2024

Källor

Externa länkar
Edsbyns IF:s webbplats
Edsbyn Red Farmers

Bandyklubbar i Sverige
Sport i Edsbyn
Skidklubbar i Sverige
Sportklubbar bildade 1909
Skällsord

Skällsord eller okvädingsord (även invektiv) är ett smädligt yttrande om någon eller en ärerörig beskyllning mot någon.

Ett skällsord är ofta samtidigt en förolämpning för mottagaren.

I en känsloladdad debatt förekommer ibland skällsord. Skällsord brukar anses vara den lägsta formen av argument.

Se även 
 Ad hominem-argument
 Förtal
 Lista över pejorativa geografiska epitet
 Lista över politiska epitet
 Pejorativ
 Svordom
 Ärekränkning

Referenser

Externa länkar 
 
 

Retorik
Magnus Fleming

Magnus Fleming, född 1 augusti 1655 i Dorpat, död 27 december 1718, var en svensk militär och bruksägare.

Biografi
Fleming föddes 1655 i Dorpat. Han var son till Lars Fleming och Anna Ivarsdotter (Natt och Dag). Fleming blev 24 juli 1662 student vid Uppsala universitet. År 1677 blev han löjtnant vid Livregementet till häst och 1677 kaptenlöjtnant vid nämnda regemente. Han blev 20 februari 1680 löjtnant vid Kunglig Majestäts drabanter och 28 december 1693 kaptenlöjtnant vid nämnda regemente. Fleming var från 31 december 1695 överstelöjtnant vid Södra skånska kavalleriregementet och slutade  25 november 1701. Han avled 1718.

Fleming ägde gårdarna Mälby och Vira bruk i Kulla socken, Norrnäs i Värmdö socken, Säby i Ingarö socken och Värhult i Västermo socken. Efter faderns död 1699 övertog han Vira bruk, vilket hade monopol på tillverkningen av värjor till den svenska armén.

Familj
Fleming gifte sig 31 december 1681 i Stockholm med Vendela Christina Stålarm (1662–1736). Hon var dotter till presidenten Axel Stålarm och Maria Kyle. De fick tillsammans barnen kornetten Adam Fleming (1688–1717), Axel Fleming (1689–1708), Lars Fleming (1690–1719), Anna Christina Fleming (1692–1724) som var gift med översten Mauritz Posse af Säby, Magnus Fleming (1694–1719), Maria Catharina Fleming (1696–1761) som var gift med kammarherren Herman Fleming af Liebelitz, Vendela Magnona Fleming (1697–1758) som var gift med överstelöjtnanten Carl Oxenstierna af Croneborg, Ebba Fleming (1699–1737) som var gift med ryttmästaren Erik Fleming af Lais, Christina Sofia Fleming (1702–1745) som var gift med kaptenen Knut Posse samt fem barn som avled i ung ålder.

Referenser
 Historik över Vira bruk

Noter 

Svenska militärer under 1600-talet
Svenska militärer under 1700-talet
Magnus
Män
Födda 1655
Avlidna 1718
Jaguar (olika betydelser)

Jaguar kan syfta på:

 Jaguar – ett kattdjur
 Jaguar (bilmärke) – ett brittiskt bilmärke
 Jaguar (sportvagnsracing) – ett fabriksteam från Jaguar under 1950-talet
 Jaguar Racing – ett brittiskt formel 1-stall
 Jaguar XJR –  en serie sportvagnar, tillverkade av den brittiska racerbiltillverkaren TWR i samarbete med Jaguar 1985–1992
 Jaguar (bokserie) – en serie pocketdeckare
 Atari Jaguar – en spelkonsol tillverkad av IBM och Atari
 Jaguar (dryck) – en alkoläsk
 Jaguar (serietecknare) (1932–), en brasiliansk serietecknare.
 Fender Jaguar – en gitarrmodell tillverkad av Fender
 Mac OS X version 10.2 "Jaguar – en version av operativsystemet Mac OS X, se Mac OS X v10.2
 SEPECAT Jaguar – ett stridsflygplan  
 Jaguaren – en bilderbok av Ulf Stark
 Jaguaren (musikalbum) – ett musikalbum av Text & Musik
Projekt 1159 Jaguar – en sovjetisk fregattklass
Vorskla

Vorskla, flod i Ukraina, biflod till Dnepr. Den är 450 km lång, rinner upp norr om Charkiv, flyter genom Poltava och rinner sedan ut i Dnepr.

Vorskla har även gett namn åt det lokala fotbollslaget i Poltava, Vorskla Poltava.

Vattendrag i Ukraina
Dneprs avrinningsområde
Prins

Prins (franska: prince, av latinets princeps, 'den förnämste') är en icke regerande manlig medlem av ett kungahus, furstehus eller detroniserat furstehus. I romanska länder kan prins även vara en adelstitel. Den kvinnliga motsvarigheten kallas prinsessa.

Ursprung och användning
Titeln prins, från latinets princeps, med betydelsen "den förnämste" (efter primus), var en hederstitel i antikens Rom för de främsta medborgarna.

Det svenska furste (det senare ett lån från lågtyska vorste, 'den förste') har en motsvarande etymologi men (ofta) en viss skillnad i betydelse. Det franska prince, som även inlånats i engelskan och varav prins är en försvenskning, har en mer vidsträckt betydelse än detta ord, motsvarande de olika betydelserna av ordet furste.

Ordet (av samma stam som principiell) kan mindre formellt användas även som uttryck för en man eller pojke som anses vara förstklassig (”min prins”). Det kan även användas i positiv eller negativ benämning på manspersoner med samhällelig förtur (”prinsarna tar sig fram i sina gräddfiler”).

I svenska språket används kronprins eller (vid kognatisk tronföljd) kronprinsessa som benämning på förste tronföljare.

I olika länder

Sverige 
I svenska språket har ordet prins använts sedan åtminstone 1607.

Från det att Gustav Vasa införde arvsmonarki har titeln för manliga medlemmar av kungahuset varit "Sveriges Arvfurste". Titeln ändrades 1981 till "Prins av Sverige". För prinsar och prinsessor gäller att de inte kan behålla arvsrätten till kronan om de gifter sig utan regeringens tillåtelse. De får inte heller utan godkännande bli regent i utländsk stat. Flera svenska prinsar har enligt tidigare regler blivit av med titeln efter att ha gift sig med icke-kungliga. Det enda undantaget är prins Oscar som efter sitt giftermål fick titeln "Prins Bernadotte". Om detta trots allt sker förloras arvsrätten till riket – för personen liksom för dess ättlingar. Tidigare gällde i Sverige också som allmänt förbud att en prins inte fick gifta sig med "enskild mans dotter".

Danmark 
I Danmark görs skillnad mellan prinsar af Danmark och prinsar til Danmark. De senare är infödda prinsar med plats i tronföljden, till exempel prins Joachim. De förra är ingifta som till exempel prins Henrik.

Prins som adlig titel 
I Belgien, Frankrike, Italien, Japan, Luxemburg, Portugal, Ryssland, Spanien och Ungern har prinstiteln även förekommit som den högsta adliga (ej kungliga) titeln, i rang över hertig, medan samma titel (då såsom fürst) förekommit i Tyskland och Österrike men då ett rangsteg under hertigtiteln men över greve.. Bland de ätter som bär adelsprinslig titel kan nämnas ryska Jusupov, belgiska de Croy (släkt) och franska de Lamballe.

På svenska brukar ordet "furste" användas som översättning av båda dessa titlar. Även benämningen adelsprins och adelsprinsessa förekommer.

Se även 
Prinsessa
Furste
Infant
Tronarvinge

Referenser

 
Kungliga titlar
Feodalism
Christer Somme

Christer Abrahamsson Somme (eller Some), född omkring 1565, död 19 oktober 1618 i Rohlstorf i Holstein i dåvarande Danmark, var en svensk fältmarskalk.

Biografi
Christer Somme var son till Abraham Germundsson Some till Göberga (död 1587) och Märta Christiernsdotter Siöblad (död 1602) till Flättna och brorsonsson till amiralen Måns Svensson Somme (slutet av 1400-talet – 1572 eller 1573). Han var överste för Smålandsknektarna vid Karl IX:s fälttåg till Livland och utmärkte sig vid slaget vid Kokenhusen 1601. Han hamnade därefter i polsk fångenskap tillsammans med Jesper Andersson Cruus, frigavs redan 1602 och blev samma år ståthållare för slottet i Narva och 1603 ståthållare för slottet i Hapsal. Han blev 1604 besegrad av polackerna vid Paide. 

Efter några år i Sverige deltog Christer Somme, år 1608 utnämnd till fältmarskalk, i Jakob De la Gardies fälttåg i Ryssland 1609. Han återvände till Sverige efter att ha blivit sårad vid Aleksandrovskoja Sloboda i oktober 1609.

Christer Somme blev 1611 hövitsman på Kalmar slott, sedan den danska-norska armén under Kristian IV i början av maj hade belägrat staden Kalmar och slottet, och i slutet av månaden intagit staden. Christer Somme kapitulerade efter två veckor på posten inför den danska övermakten den 3 augusti. Slottet var då avskuret av den dansk-norska flottan från försörjning sjövägen, bland annat av krut, men Karl IX stämplade kapitulationen som högförräderi. Karl IX beslagtog alla Christer Sommes gods i Sverige, bland annat hans ärvda sätesgård Göberga och Skokloster, vilket senare han förlänats av Karl IX. Kungen förlänade alla dessa gods till Herman Wrangel. 

Christer Somme gick omedelbart efter kapitulationen i dansk tjänst och bosatte sig på slottet Rohlstorf i Kreis Segeberg i Holstein i nuvarande Tyskland, som han förlänats av Kristian IV. Där blev han senare dödad 1618 av underordnade på gården.

Christer Somme gifte sig 1606 med Maria Magdalena von Masenbach, som stannade på Göberga och senare återfick godset och efter Christer Sommes död gifte om sig med Knut Drake af Hagelsrum år 1620.

Se även
Kalmarkriget 1611-13

Källor
Nordisk Familjebok 1917, Band 26, spalt 378
Svenskt biografiskt handlexikon 1906, II:489

Noter

Externa länkar
C. G. Starbäck: Historiska bilder: Trenne kungliga örfilar i Svenska Familj-Journalen, Band IX, 1870
Knut Ahnlund: Ölands okända blodbad i Svenska Dagbladet 2008-02-25

Litteratur
Kurt Lundgren: Kalmar slotts förrädare. Blodbadet på Öland - ett 400-årsminne, Lingstad bok & bild, Kalmar 2007, 

Svenska ståthållare
Män
Svenska fältmarskalkar
Födda 1560-talet
Avlidna 1618
Personer i Kalmarkriget
Svenska militärer under 1600-talet
Personer i Kalmars historia
Ståthållare i Kalmar
Krister Horn

Krister Horn af Åminne, född 13 november 1622 på Vikhus, Rytterne, död där 26 maj 1692, var en svensk fältmarskalk. Han var son till riksrådet friherre Klas Horn och Sigrid Oxenstierna och i tur och ordning gift med Görvel Sparre och Anna Elisabet Wrangel af Lindeberg.

Karriär 
 1654-1657 guvernör i Riga, Livland
 1657-1659 generalguvernör över Ingermanland och Kexholms län 
 1660 riksråd
 1661 assessor i Svea hovrätt
 1663 informator för Karl XI, blev kritiserad för sina seder och sin bekvämlighet
 1669 lagman i Karelen
 1672 fältmarskalk
 1674 lagman i Värmlands lagsaga
 1674–1686 generalguvernör i Livland

Se även
 Lista över svenska fältmarskalkar

Vidare läsning

Noter 

Lagmän i Värmland
Generalguvernörer i Livland
Svenska fältmarskalkar
Svenska riksråd under 1600-talet
Svenska friherrar
Män
Födda 1622
Avlidna 1692
Gravsatta i Uppsala domkyrka
Krister
Personer från Rytterne socken
Jürgen Mellin

Jürgen Mellin, född 2 november 1633 i Urpala, Vederlax, Viborgs län, Finland, död 13 januari 1713 i Stettin, var en svensk greve, militär och ämbetsman. Han var son till landshövdingen över Kexholms län, överste Berendt Mellin. 

Efter sin militära utbildning blev Mellin 1659 generaladjutant hos Karl X Gustav. 1675 blev han överste för ett dragonregemente. 1681 utnämndes han till befälhavare för trupperna i Pommern, befordrad till generalmajor av kavalleriet 1686  samt utnämnd till vice guvernör i Pommern 1688. 1690 förde han befälet över de styrkor som Karl XI sände till Rhen och upphöjdes till friherre 1691. Han blev guvernör i Wismar och generallöjtnant 1693 samt tysk riksgreve, svensk greve, kungligt råd, fältmarskalk och generalguvernör över Bremen-Verden 1696 samt 1698 generalguvernör över Pommern och kansler för Greifswalds universitet. Från sina befattningar erhöll han avsked 1711.

Han vann stort erkännande både som militär och ämbetsman, framför allt inom förvaltningen. Mellin lär ha begravts i en mycket dyrbar kopparkista som betalades av städerna Stralsund och Stettin samt av de pommerska trupperna.

Se även
 Lista över svenska fältmarskalkar

Källor
 Nordisk familjebok, andra upplagan
En sida från Riksarkivet i Estland om bland annat Jürgen Mellin.

Noter

Födda 1633
Avlidna 1713
Svenska grevar
Svenska riksråd under 1600-talet
Generalguvernörer i Bremen-Verden
Män
Svenska fältmarskalkar
Personer från Vederlax
Göran Boije

Göran Boije af Gennäs, död 1617, var en svensk militär och ämbetsman, son till Nils Andersson Boije och Brita Christiernsdotter (Horn af Kanckas).

Biografi
Boije skall redan 1564 ha varit ryttmästare och spelade från 1570 en betydande roll i kriget mot Ryssland, ofta som överbefälhavare under kriget. Som någon genialisk fältherre har han inte betraktats, men duglig och nitisk. Han tillskrivs äran för segern i slaget vid Wenden 1578. Han var lagman i Söderfinne lagsaga åren 1583-1599 och 1602-1617. 

Under lång tid var Boije också antingen ståthållare vid någon gränsbefästning eller generalståthållare i Reval. Vid brytningen mellan Sigismund och hertig Karl slöt sig Boije först till Sigismund, men efter dennes förlust i slaget vid Stångebro övergick han till Karl och blev 1602 riksråd. Under de följande åren användes han i stor utsträckning i diplomatiska och militära värv i Östersjöprovinserna.

Familj
Boije gifte sig första gången med Anna Göransdotter, dotter av Göran Hansson och Märta Tönnesdotter (Tott af Skedebo) och andra gången med Magdalena Schade (död före 1616), dotter av Frans Schade och Barbara von Hering. Han fick barnen ryttmästaren Carl Boije (död 1613), Karin Boije som var gift med assessorn Erik Bertilsson Ljuster i Åbo hovrätt, slottsloven Claes Boije, Märta Boije (1578–1627) som var gift med Axel Stålarm, Brita Boije (död 1630), Nils Boije, Kerstin Boije, Elin Boije och Anna Boije.

Källor 
 Svensk uppslagsbok, Malmö 1939.

Noter

Svenska militärer under 1500-talet
Svenska riksråd under 1600-talet
Estlands guvernörer 
Avlidna 1617
Födda 1500-talet
Män
Svensk uppslagsbok
Göran
Bengt Horn

Bengt Horn af Åminne, född 10 november 1623 på Viks hus, död 7 februari 1678 i Riga, var en svensk friherre, militär och ämbetsman; överste 1653, generalmajor 1656, riksråd 1660, generalguvernör över Estland 1672, president i Svea hovrätt 1674 och fältmarskalk 1677.

Bengt Horn, som var bror till Krister Horn, uppfostrades för den civila ämbetsmannabanan, men beslöt vid 23 års ålder att i stället egna sig åt krigaryrket. Han begav sig 1646 till Karl Gustav Wrangels armé i södra Tyskland där trettioåriga kriget fortfarande pågick och blev genast utnämnd till kapten vid Blå regementet. Han befordrades till överstelöjtnant 1648, men återvände 1651 till Sverige och utnämndes 1653 till överste vid Livgardets adelskompani. 1654–1655 var han guvernör i Halland. Samma år erhöll han befallning att som överste för Riksänkedrottningens livregemente till fot delta i det polska fälttåget. Vid belägringen av Marienburg utmärkte han sig, och efter stadens erövring blev han dess kommendant. 1656 utnämndes han till generalmajor och guvernör i Estland. Han ledde sedermera även underhandlingarna med Ryssland som avslutades med freden i Kardis 1661. År 1660 utnämndes han till riksråd. 

Under Karl XI:s förmyndarregering (1660–72) slöt Bengt Horn sig till Magnus Gabriel De la Gardies parti och dennes expansiva ekonomiska politik. Horn och hans dödsbo fick också vid förmyndarräfsten återlämna betydande egendomar till svenska staten. 1672 blev Horn generalguvernör över Estland och 1674 president i Svea hovrätt. 1677 erhöll han i uppdrag att som fältmarskalk leda den expedition, som från Livland skulle undsätta Stettin i Svenska Pommern som belägrades av danskar och brandenburgare. Men i stället för att genast åtlyda denna befallning kvarstannade han flera veckor i Stockholm, där han skötte sina egna angelägenheter och bland annat firade sitt tredje bröllop. Först i november samma år reste han, men blev vinddriven till Finland och måste ta sig landvägen till Riga, dit han ankom 27 januari 1678, en månad efter Stettins fall. Karl XI blev mycket uppbragt över detta dröjsmål och fråntog Horn befälet.

Se även
 Lista över svenska fältmarskalkar
 Horn af Åminne
 Karelens lagsaga

Källor

Noter

Externa länkar 

Svenska fältmarskalkar
Svenska riksråd under 1600-talet
Hovrättspresidenter i Svea hovrätt
Svenska friherrar
Guvernörer över Halland
Estlands guvernörer 
Födda 1623
Avlidna 1678
Män
Personer under stormaktstiden
Bengt Horn
Ugglan
Ridderskapet och adelns riksdagsledamöter
Lorens von der Linde

Lorens von der Linde, född 30 juli 1610 i Stockholm, död där 25 juni 1670, friherre (1653), militär; generalmajor 1647, riksråd 1653, general 1655, fältmarskalklöjtnant 1658, fältmarskalk 1665. Son till Erik Larsson von der Linde.

Biografi
von der Linde avancerade under trettioåriga kriget upp till överste för ett regemente tyskar och generalmajor av infanteriet 1647. Samma år erhöll han fullmakt som kommendant i Stade efter den förestående Westfaliska freden. Senare var han "capitainemajor" vid livgardet. 14 maj 1653 upphöjdes han tillsammans med sina bröder Jakob och Erik till friherre, och 3 oktober samma år intogs han av drottning Kristina i riksrådet. På krigarbanan steg Linde 1655 till general av infanteriet, 1658 till fältmarskalklöjtnant och 1665 till fältmarskalk.

Under polska kriget var han 1655 guvernör i Elbing och överkommendant över garnisonerna i Preussen och Pommerellen, sedan blev han hertig Adolf Johans närmaste man och från augusti 1659 hans efterträdare i styrelsen över Västpreussen och befälhavare över den svenska hären där.

På grund av riksmarskens frånvaro presiderade i regel Linde som äldsta närvarande riksråd i Krigskollegiet 1667–69.

Linde ansågs vara en levnadsglad och vänsäll person. Han tillhörde Bengt Horns krets, stod i gunst hos drottning Kristina och var nära förtrogen med Karl X Gustav före hans tronbestigning. Brev från Linde till Karl Gustav 1647 med enträgna maningar till tålamod och lugn avvaktan har tryckts i
"Handl. rör. Skandinaviens historia", band XXVII (1845). I augusti 1654 framförde Linde Karl Gustavs frieri hos hertig Fredrik III av Holstein-Gottorp. I september 1660 sändes han av rådsregeringen att möta den abdikerade drottning Kristina vid hennes besök i Sverige. Hans uppdrag var att förhindra hennes ankomst till riksdagen, men han kunde eller ville inte utföra sitt uppdrag. I rådets senare strider räknades Linde till rikskanslern  Magnus Gabriel De la Gardies vänner.

Som tecknare och konstnär är han representerad vid bland annat Kalmar läns museum.

Se även
 Lista över svenska fältmarskalkar

Källor

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 

Svenska riksråd under 1600-talet
Svenska fältmarskalkar
Svenska friherrar
Svenska militärer under 1600-talet
Födda 1610
Avlidna 1670
Män
Ugglan
Militärer från Stockholm
Han lever! O min ande, känn

Han lever! O min ande, känn är en påskpsalm av Johan Olof Wallin från 1819. Om tidsangivelsen stämmer, måste den vara skriven i januari 1819, eftersom psalmboken som helhet stadfästes av Kungl. Maj:t den 29 januari 1819. Det är ju möjligt att så är fallet, men vad vi vet är egentligen bara att denna psalm och några till (bl.a. Var hälsad, sköna morgonstund) där trycktes för första gången.

Psalmen har 6 verser som alla slutar med de triumferande orden ”Han lever, och du leva skall”, ursprungligen följda av utropstecken. (”Skall” rimmas på i tur och ordning ”kall”, ”all” (=slut), ”syndafall”, ”fall”, ”fotapall” och ”svall”). Avslutningsmeningen är en variant av Jesu egna ord: ”Jag lever, ni ska också leva” (Joh. 14:19). Vers 1 är en beskrivning av den uppståndne (”rösten höres som var stum”, ”handen räckes som var kall”). Vers 2 är en hälsning till hans lärjungar (”lyft upp ditt huvud”), vers 3 till den oomvände (”vak upp, stå upp”). Vers 4 är omstridd: blir verkligen vägen ”jämn och ljus” för den som följer Kristus? Vart tog korset i Jesu efterföljd vägen? Wallin kunde dock ha hänvisat till Jesaja 26:7 (”den rättfärdiges väg är jämn”) och Psalt. 119:105 (”Ditt ord är mina fötters lykta och ett ljus på min stig”).

Vers 5 är en glädjefanfar med klang av Malaki 4:2 och vers 6 är en mäktig undergångsvision parad med obändig förtröstan: ”Han lever – och du leva skall!” 

Melodin är troligen svensk (D-dur, 4/4, u.t.), tidigast känd genom den s.k. Rappehandskriften 1675. Man hör, särskilt i början och bortsett från upptakten, rätt mycket av melodin till Vänligt över jorden glänser.

Publicerad som
Nr 108 i 1819 års psalmbok under rubriken "Jesu uppståndelse (påskpsalmer)".
Nr 108 även i 1937 års psalmbok under rubriken "Jesu kärleksfulla uppenbarelse i mänskligheten: Jesu uppståndelse (påskpsalmer)".
Nr 213 i Sionstoner 1935 under rubriken "Passionstiden". 
Nr 186 i Lova Herren 1988 under rubriken "Påsk".
Nr 469 i Den svenska psalmboken 1986 under rubriken "Påsk".

Påskpsalmer
Verk av Johan Olof Wallin
Svenska psalmer