kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Härlanda, Göteborg

Härlanda är ett primärområde i stadsområde Centrum i Göteborgs kommun.

Namnet
Namnet Härlanda är belagt från 1474 där förleden Här- kommer av ordet hära med betydelsen den gråa och avser bäcken i området, efterleden -landa är av den mycket gamla västsvenska betydelsen strandmark, mark vid vatten.

Historia

Ovanför Härlanda kyrka från 1958 finns Härlanda kyrkoruin, resterna av en 1100-talskyrka som revs 1528 på befallning av Gustav Vasa för att få byggmaterial till Nya Lödöse. Byn Härlanda donerades den 5 augusti 1474  till just Nya Lödöse. År 1842 sålde staden besittningsrätten till landeriet Stora Härlanda (och Kaggelyckan) till lantbrukare L G Lundström, för 20 500 riksdaler banco, 1903 köptes ett område på 600 000 kvadratfot (52 890 kvadratmeter) för 78 000 kronor för att upplåtas åt kronan som skulle bygga Härlanda fängelse. Fängelset togs i bruk 1907. 1916 återköpte staden landeriet för 123 500 kronor.

Nyckeltal

Stadsområdes- och stadsdelsnämndstillhörighet 
Primärområdet tillhörde fram till årsskiftet 2020/2021 stadsdelsnämndsområdet Örgryte-Härlanda och ingår sedan den 1 januari 2021 i stadsområde Centrum.

Se även
Göteborgs landerier
Härlandavägen

Referenser

Vidare läsning

Externa länkar

Göteborgs Stad Härlanda

Primärområden i Göteborg
Landerier i Göteborg
Kålltorp
Smältpunkt

Smältpunkt eller fryspunkt är den temperatur vid vilken ett ämne övergår från fast till flytande form eller tvärtom. Vid temperaturer under smältpunkten är ämnet fast och över smältpunkten är det flytande. Det går dock åt energi för själva övergången mellan fast och flytande form, se smältvärme.

Exempelvis rent vatten har smältpunkten 0 oC vid standardtryck. Smältpunkten sjunker vid närvaro av lösta ämnen, så kallad fryspunktssänkning, och till exempel saltvatten fryser under 0 oC beroende på salinitet (salthalt).

Se även
 Fasdiagram
 Fryspunktssänkning
 Glasomvandlingstemperatur
 Kokpunkt
 Trippelpunkt
 Underkylning
 Ångtryck
 Clausius–Clapeyron-ekvationen
 Lista över grundämnen för deras respektive smältpunkt

Termodynamik
Fysikaliska storheter
Lundby (stadsdelsnämndsområde)

Lundby  var ett stadsdelsnämndsområde i Göteborgs kommun. Vid omorganisationen av stadsdelsnämnderna den 1 januari 2011 förblev stadsdelsnämndsområdet oförändrat. Det avvecklades, tillsammans med övriga stadsdelsnämndsområden, den 1 januari 2021.
Det låg på centrala Hisingen och sträckte sig från Älvsborgsbron i väster till Tingstadstunneln i öster. I norr gränsade Lundby till stadsdelsnämndsområdet Norra Hisingen, och i väster till Västra Hisingen.

Lundby stadsdelsnämndsområde omfattade till och med 2011 primärområdena 401 Brämaregården, 402 Kvillebäcken, 403 Slätta Damm, 404 Kärrdalen och 710 Sannegården. Sedan den 1 januari 2012 till och med den 31 december 2020 utgjordes stadsdelsnämndsområdet av primärområdena 402 Kvillebäcken, 403 Slätta Damm, 404 Kärrdalen, samt de nya primärområdena 414 Kyrkbyn, 415 Rambergsstaden, 416 Eriksberg och 417 Lindholmen, vilka ersatte Brämaregården och Sannegården.

Se även 
 Lundbyvassen
 Lundby socken
 Lundby landskommun
 Norra Älvstranden
 Färjenäs
 Eriksberg 
 Sannegårdshamnen 
 Lindholmen/Lundbystrand
 Frihamnen
 Hildedal

Referenser

Externa länkar 

 Göteborgs Stad Lundby

Historiska stadsdelsnämndsområden i Göteborg
Hisingen
Styrsö församling

Styrsö församling är en församling i Göteborgs södra kontrakt i Göteborgs stift. Församlingen ligger i Göteborgs kommun i Västra Götalands län och ingår i Västra Frölunda pastorat.

Administrativ historik
Församlingen bildades 1603 genom en utbrytning ur Frölunda församling.

Församlingen ingick till 1732 i pastorat med Fässbergs församling som moderförsamling för att från 1732 till 2018 utgöra ett eget pastorat och från 2018 ingå i Västra Frölunda pastorat.

Kyrkobyggnader 
 Styrsö kyrka
 Asperö kyrka
 Brännö kyrka
 Donsö kyrka
 Vrångö kyrka
Kyrkogårdar finns på Styrsö, Brännö, Donsö och Vrångö. Det finns också en gammal kyrkogård på Känsö.

Areal
Styrsö församling omfattade den 1 januari 1976 en areal av 23,9 kvadratkilometer, varav 23,5 kvadratkilometer land.

Se även 
 Styrsö socken

Källor

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Församlingar i Göteborgs stift
Församlingar och pastorat i Göteborgs kommun
Göteborgs skärgård
Bjurälven

Bjurälven är en älv i Frostvikens socken i Strömsunds kommun i norra Jämtland, som är känd för att den delvis är underjordisk. Den har sin källa i Norge och mynnar i sjön Leipikvattnet som är en del av Ångermanälvens huvudavrinningsområde. Älven rinner under markytan i som mest tre kilometer innan den kommer upp i den så kallade Dolinsjön.

Karstlandskapet runt Bjurälven är naturreservat, vilket i söder angränsar till Korallgrottans naturreservat.  Karst är benämningen på det väldigt speciella landskap som bildas på kalkberg med helt eller delvis underjordiska vattendrag. Älvens vatten har med hjälp av luftens koldioxid löst upp kalkberget så att grottor, underjordiska kanaler och andra säregna bergsformationer bildats. I till exempel den 100 meter långa Grytrännan, en numera torrlagd älvfåra, finns otaliga små jättegrytor. På flera ställen tränger älven ned under markytan i slukhål, för att åter komma upp i dagen i så kallade sifoner. Vid Bjurälven finns över 300 doliner som är stora jordtrattar som bildats när kalkstenen nötts bort av vattnet i underjordiska kanaler. De överliggande sand- och jordlagrena har då kollapsat och förts bort av vattnet därunder. Den största kallas Snödolinen eftersom solen inte når dess botten och det därför alltid finns snö på dess botten. Den är 20 meter djup och har en diameter på 50 meter. Floran är tack vare kalken i marken mycket artrik och dalgången är frodig med bland annat midsommarblomster, smörbollar, vänderot, stjärnbräcka, fjällkattfot, fjällbinka, purpurbräcka och gullbräcka.

Bjurälven når man via vandringsleder som utgår från den välbevarade och avsides belägna fjällgården Leipikgården, som ligger invid en sjön Leipikvattnet. Under 2007 började dykare från Sveriges Speleologiförbund att dyka i Bjurälven för att utforska det vattenfyllda systemet. Dessa dykningar ledde till en årlig expedition som varje år ägt rum sedan dess med undantag för 2012. Efter den senaste expeditionen, 2018, har grottdykarna mätt upp 2 432 meter av sammanhängande grottgångar där större delen är vattenfyllda, vilket gör att detta är Sveriges längsta undervattensgrotta. Man räknar med fortsatta årliga expeditioner.

Namnet bjur är, vid sidan av björ, det jämtska ordet för bäver. I trakten sköts också Sveriges då sista bäver 1871. Senare skedde här år 1922 den första återplanteringen av bäver i Sverige, med bävrar från Norge, under ledning av landsantikvarien Eric Festin.

Bilder

Se även
Korallgrottan
Vildmarksvägen

Källor
 Bjurälven från Länsstyrelsen i Jämtlands län

Externa länkar
 Daniel Karlsson (2008): "Bjurälven, sveriges längsta undervattensgrotta"  på dykarna.nu  
 Dykexpeditionens hemsida med fakta om undervattensgrottorna

Vattendrag i Jämtland
Vattendrag i Strömsunds kommun
Naturreservat i Strömsunds kommun
Naturskyddsområden bildade 1982
Geoturism i Sverige
Geologiska naturfenomen
Örgryte

Örgryte har flera betydelser:
 Örgryte socken i Sävedals härad Västergötland 
 Örgryte landskommun 1863-1921 i Västergötland , inkorporerades i Göteborg 1922
 Örgryte distrikt – ett distrikt i Göteborg från år 2016
 Örgryte församling i Göteborgs stift
 Örgryte (stadsdelsnämndsområde) – ett stadsområde och mellan 1989 och 2010 ett stadsdelsnämndsområde i Göteborgs stad
 Örgryte-Härlanda, från 1 januari 2011 till och med 31 december 2020 ett stadsdelsnämndsområde i stad
 Örgryte IS, ett idrottssällskap i Göteborg
Än finns det en värld

Än finns det en värld är en psalm av Olov Hartman, skriven 1980 till melodin O liv, som blev tänt av Gustaf Aulén från 1937. I sex strofer skildrar psalmen kyrkans framväxt och kamp.

Psalmen finns publicerad som
 under rubriken "Kyrkan - Enhet".
 under rubriken "Kyrkan".
 under rubriken "Kristi kyrka".

Svenska psalmer
Tuve-Säve (stadsdelsnämndsområde)

Tuve-Säve var ett stadsdelsnämndsområde i Göteborgs kommun under åren 1989–2010, vilket den 1 januari 2011 gick upp i stadsdelsnämndsområdet Norra Hisingen.

Tuve-Säve stadsdelsnämndsområde omfattade primärområdena 405 Tuve och 406 Säve.

Referenser 

Historiska stadsdelsnämndsområden i Göteborg
ABC-bok

En ABC-bok är en lärobok i läsning. En ABC-bok har oftast en sida eller ett uppslag med en text för varje bokstav i alfabetet. Texten brukar kompletteras med illustrationer. Text och bild i samverkan bidrar till att barnet lär sig alfabetet på ett lekfullt sätt.

ABC-böcker lämpar sig ofta mycket bra för högläsning även för barn i förskoleåldern. Författaren Lennart Hellsings ABC-böcker med rimmade verser till varje bokstav har roat flera generationer av svenska barn.

I Sverige var ABC-boken vanlig från 1600-talet fram till 1900-talets första hälft.

Se även
Johannes Bureus, författare till den första svenska ABC-boken (1611).
Pyttans A–B och C–D-lära välkänd ABC-bok som lanserade 1896 av bland andra Albert Engström
Falstaff, fakir, i vars skrifter det finns humoristiska abcdarier.
Hylands hörna, som år 1966 lanserade en uppmärksammad ABC-bok.
Alfabetets användning anar aporna aldrig av Alf Henrikson (1974).

Vidare läsning

Referenser

Externa länkar
Läseböcker i fulltext på Projekt Runeberg

Läsning
Läroböcker
Pyridin

Pyridin (av grekiska pyr, "eld"), C5H5N, är en färglös, basisk vätska med stark, "fisklik", lukt, utvunnen ur stenkolstjära.

Pyridin är en av de enklaste heteroaromatiska molekylerna och har samma struktur som bensen, men ett kol-väte-par är substituerat mot en ensam kväveatom. 

Ämnet är lättlösligt i vatten och organiska lösningsmedel. Föreningar med pyridinring finns rikligt i naturen och ingår ofta i reversibla redoxsystem, t. ex. nikotin-adenin-dinukleotid (NAD).

Pyridinmolekylen kan lämna ett elektronpar och bilda en pyridiniumjon. Pyridin är därför en bas.

Framställning
Pyridin kan framställas ur stenkols- eller brunkolstjära, eller genom destillation av kvävehaltiga animaliska avfallsämnen, t.ex. klövar och ben.

Framställning ur bentjära sker genom uppvärmning av denna med svavelsyra, varvid alla basiska ämnen går i lösning och kan avskiljas från tjärans övriga beståndsdelar. Ur den svavelsyrade lösningen utfälls pyridin med natronlut. Den utskiljda oljeaktiga blandningen renas, dels genom kraftig oxidation, dels genom fraktionering.

Användning
Pyridin kan användas för denaturering av sprit och som egaliseringsmedel vid färgning av textilier. I den kemiska industrin används det för tillverkning av piperidin och som lösningsmedel för en del organiska föreningar.

Källor

 
Lösningsmedel
Illaluktande föreningar
Aromatiska baser
Abdera

Abdera (grekiska Ἄβδηρα) var under antiken en grekisk stadsstat i Thrakien, 17 km ost-nordost om floden Nestos mynning, nästan mitt emot ön Thassos. Platsen ligger nu i den moderna grekiska prefekturen Xanthi i distriktet Östra Makedonien och Thrakien. Samhället Abdera (nygrekiskt uttal: Avdira) hade år 2001 ett invånarantal på 3 917.

Historia 
Enligt legenden grundades Abdera av Herakles till minne av hans älskade Abderos, men enligt historiska bevis var staden en koloni från Klazomenai. Dess grundande är traditionellt satt till år 654 f.Kr., något som inte har kunnat bekräftas, även om fynd av grekisk keramik från 600-talet f.Kr. stöder det. Dess välstånd hänför sig dock till 544 f.Kr., då en merpart av invånarna i Teos (inklusive poeten Anakreon) flydde till Abdera för att komma undan persernas invasion av Mindre Asien. Dess vanligaste typ av mynt, en grip, är identiskt med mynt från Teos, och de många silvermynten är berömda för sin skönhet och mångfald.

Abdera erövrades vid ett flertal tillfällen av perserna: först 513 f.Kr., sedan 512 f.Kr. och slutligen av Dareios I år 492 f.Kr. Senare blev staden en del i det deliska förbundet och slogs på Atens sida i de Peloponnesiska krigen.

Abdera var rikt, tredje rikast i förbundet, på grund av sin sädesproduktion och sin status som en huvudhamn för handel med Thrakiens inland och det Odrysiska riket. På grund av sitt välstånd blev staden regelbundet plundrad: av triballi år 376 f.Kr., Filip II av Makedonien 350 f.Kr., och senare även av Lysimachos, av seleukiderna, ptolemaierna och ännu en gång av Makedonien. År 170 f.Kr. belägrades och plundrades Abdera av romarna och Eumenes II av Pergamon.

Staden tycks ha minskat i betydelse efter mitten av 300-talet f.Kr.

Luften i Abdera var i Aten känd för att orsaka dumhet (jämför abderit och abderitisk, och se även etniska skämt), men bland dess invånare fanns filosofer som Demokritos, Protagoras och Anaxarchos, samt historikern och filosofen Hekataios. 

Stadens ruiner är ännu synliga på kap Balastra. De täcker sju små kullar och sträcker sig från en hamn i öst till en i väst. På de sydvästra kullarna finns lämningarna av den medeltida bosättningen Polystylon. Abdera är i den romersk-katolska kyrkan ett titulärstift i provinsen Rhodope på Thrakiens sydkust, nu kallat Bouloustra.

Noter

Källor 
 Där ges källorna:
 Grant, Michael. A Guide to the Ancient World. Michael Grant Publications, 1986.
 Catholic Encyclopedia, 1913
 Encyclopaedia Britannica, elfte utgåvan

Externa länkar 
 Richard Stillwell, red. Princeton Encyclopedia of Classical Sites, 1976: "Abdera, Thrace, Greece"
 The Encyclopedia Britannica
 Hellenic Ministry of Culture om Abdera
 Avdera.gr (på grekiska)

Historiska hellenska stater
Platser i grekisk mytologi
1079

1079 (MLXXIX) var ett normalår som började en tisdag i den Julianska kalendern.

Händelser

Okänt datum 
Vid Håkan Rödes död blir Halsten åter kung av Sverige och delar makten med sin bror Inge den äldre.
Ladislaus Herman efterträder Boleslav II i Polen.
Vilhelm Erövraren grundlägger New Forest.
Constance av Burgund grundar ett kloster i Burgos.
Abbedissan Hildegarde av St. Ruprechtsberg gör den första bevarade omnämnandet av humle vid öltillverkning (eller 1067).

Födda 
Pierre Abailard, fransk filosof och teolog.
Horikawa kejsare av Japan.
Kilij Arslan I.
Urraca av León och Kastilien, regerande drottning av Kastilien, León och Galicien.

Avlidna 
8 januari – Adelheid av Frankrike, franskt helgon. 
 2 december – Mabel de Bellême, fransk adelskvinna och vasall.
Håkan Röde, kung av Västergötland sedan 1066 eller 1068 och av hela Sverige sedan 1075 (möjligen även död påföljande år).

Externa länkar
1142

1142 (MCXLII) var ett normalår som började en torsdag i den julianska kalendern.

Händelser

Okänt datum 
En svensk furste och en svensk biskop angriper novgorodska köpmän med sextio skepp, enligt Novgorodkrönikan.
Öystein Haraldsson blir kung av Norge och därmed medregent till sina bröder Sigurd Munn och Inge Krokrygg.
Konoe efterträder Sutoku på Japans tron.
Henrik Lejonet blir hertig av Sachsen.

Födda 
Vilhelm Lejonet, kung av Skottland 1165–1214 (född detta eller nästföljande år).

Avlidna 
21 april – Pierre Abaelard, fransk filosof och teolog.
Helbirga av Österrike, hertiginna av Böhmen.

Externa länkar
Redoxpotential

Redoxpotential (reduktion-oxidation potential) är en elektrisk potential (mätt i volt) som mäter en substans affinitet per elektroner (det vill säga energi som frigörs när föreningen bildas eller splittras dividerat per elektron). Om ett ämne oxideras så finns ett ämne som också reduceras, och vice versa, därav namnet.

Man utgår vanligtvis från väte, som har redoxpotentialen 0 (noll). En substans som har större elektronegativitet än väte har positiv redoxpotential och är mer benägen att genomgå reduktion. Substanser med lägre elektronegativitet än väte har negativ redoxpotential och är mer benägna att oxidera.

När elektroner rör sig "nedåt" i en redoxreaktion, frigörs energi (Gibbs fria energi) som brukar betecknas (-ΔG), där G är fri energi. Man behöver tillföra motsvarande energi (+ΔG) för att vända reaktionen så att elektronerna rör sig "uppåt".

Mängden syre i ett livsmedel kan mätas med hjälp av redoxpotentialen (Eh), som anges i millivolt, mV. En positiv Eh anger aeroba förhållanden (mjölk, malet kött etc.); medan en negativ Eh motsvarar anaeroba förhållanden (ost, vete etc.).

Källor 

Fysikalisk kemi
SSK

SSK kan betyda:

 Sandslåns SK
 Sandåkerns SK
 Selånger SK
 Snättringe SK
 Sunderby SK
 Sunnanå SK
 Säve SK
 Södertälje SK
 Sjuksköterska, ett yrke inom sjukvård som kräver 3 års högskolestudier.
 Socialdemokratiska studentklubben i Stockholm
 Stockholms Sportvagnsklubb
 Sydskånska nationen vid Lunds universitet.
 Sydvästra Skånes kommunalförbund
Elektronegativitet

Elektronegativitet är ett mått på hur starkt de olika atomerna i en molekyl attraherar elektroner. Begreppet används endast för att klassificera bindningsenergi och introducerades av den amerikanske kemisten Linus Pauling, som belönades med nobelpriset i kemi 1954. Elektronegativiteten indikerar hur bindningen mellan två atomer kommer att se ut.

Motsatsen till elektronegativitet kallas elektropositivitet, vilket är ett mått på ämnets vilja att ge bort elektroner.

Fall 1: Både atom A och B attraherar de två elektronerna (:) lika mycket. Här är elektronegativiteten (δ) lika stora. Fallet inträffar exempelvis om A och B är samma grundämne. Detta kallas för en opolär kovalent bindning.
 δ       δ
 A --:-- B

Fall 2: Atom A attraherar de två elektronerna (:) mer än atom B. Här är elektronegativiteten hos A större än hos B. Detta kallas för en polär kovalent bindning.
 δ-      δ+
 A -:--- B

Fall 3: Atom B attraherar de två elektronerna (:) mer än atom A. Här är elektronegativiteten hos B större än hos A. Detta kallas för en polär kovalent bindning.
 δ+      δ-
 A ---:- B

Det finns numera två använda skalor för elektronegativiteten: Pauling-skalan (föreslagen 1932) och Mulliken-skalan (föreslagen 1934). Det finns även en tredje skala Allred-Rochow-skalan och en fjärde skala Allen-skalan.

Pauling-skalan 

Pauling-skalan är en allmänt använd, empirisk skala över elektronegativa värden. Den skapades av Linus Pauling 1932. På Pauling-skalan har det mest elektronegativa grundämnet (fluor) värdet 4,0 och det minst elektronegativa (francium) har värdet 0,7. Övriga grundämnen har värden mellan dessa.
Elementen i periodiska systemets andra period har vanligen avrundade värden:
Li : 1,0
Be : 1,5
B : 2,0
C : 2,5
N : 3,0
O : 3,4
F : 4,0

Mulliken-skalan 

På Mulliken-skalan erhålls talen genom att beräkna medelvärdet mellan joniseringspotentialen och elektronaffiniteten. Härav blir enheten direkt i energi, vanligtvis elektronvolt.

Samband 

På Pauling-skalan har varje grundämne en elektronegativitet på mellan 0 och 4. En stark elektronegativitet såsom fluor har en elektronegativitet på 4, medan det allra minsta återfinns hos francium, som har en elektronegativitet under 1. Vanligtvis har ämnen i det övre högra hörnet i periodiska systemet ett högre värde än de andra platserna. Bindningar mellan atomer med stor skillnad i elektronegativitet (cirka 2,0 i Pauling-skalan) är vanligtvis jonbindningar, medan värden mellan 2,0 och 0,4 är polära kovalenta bindningar. Värden under 0,4 betraktas ofta som icke-polära kovalenta bindningar.

Elektronegativiteten minskar när man går neråt i periodiska systemet och ökar när man går åt höger, vilket visas i nedanstående tabell. Samtidigt minskar atomradien, medan joniseringsenergin ökar. Fluor har högst elektronegativitet och syre näst högst.

Externa länkar 

 Diagram över elektronnegativitet

Kemisk bindning
2,5-Dimetoxi-4-metylamfetamin

2,5-Dimetoxi-4-metylamfetamin (DOM) eller 2-amino-1-(2,5-dimetoxi-4-metyl-fenyl)-propan) är en psykedelisk drog som framställdes första gången 1964 av Alexander Shulgin. Den blev populär bland hippies vid mitten av 1960-talet under gatunamnet STP, som sades stå för Serenity-Tranquillity-Peace. STP var känt för att hålla användaren berusad under ovanligt lång tid. Drogen förbjöds i USA år 1973. Den används ofta i sin hydrokloridform.

DOM är narkotikaklassat och ingår i förteckning P I i 1971 års psykotropkonvention, samt i förteckning I i Sverige.

Källor 

Serotoninreceptoragonister
Amfetaminer
Fenoletrar
Narkotika
Elektrisk konduktivitet

Elektrisk konduktivitet är ett mått på hur väl ett material kan transportera elektrisk laddning – elektroner, anjoner eller katjoner. Konduktivitet är detsamma som konduktans per längdenhet och mäts i Internationella måttenhetssystemet (SI) i enheten Siemens per meter (S/m eller A·V−1·m−1) eller lämplig multipel därav. Elektrisk konduktivitet ha även benämnts elektrisk specifik ledningsförmåga eller enbart konduktivitet. God elektrisk konduktivitet är ett utmärkande drag för metaller. Elektrisk konduktivitet är multiplikativ invers till resistivitet.

Formler och definitioner 

Konduktiviteten brukar oftast betecknas med den grekiska bokstaven σ (sigma) och definieras genom att skriva Ohms lag på följande form: den elektriska strömmen I genom en stav är proportionell mot dess tvärsnittsarea A och mot den elektriska potentialskillnaden mellan ändarna U samt omvänt proportionell mot dess längd L:
.
Genom jämförelse med Ohms lag i dess vanliga form ser vi att resistansen R hänger ihop med σ och resistiviteten ρ enligt
.
Resistansen beror av kroppens geometri (stavens längd och tvärsnittsarea), medan konduktiviteten är en ren materialegenskap. Ledningsförmåga är därför en mer fundamental egenskap, som kan användas för att ge Ohms lag den mer allmänna formen
,
där J är elektrisk strömtäthet i A/m² och E elektrisk fältstyrka i V/m. Denna form är användbar inte bara för en fast kropp utan även för en ledande vätska eller ett plasma.

Typiska värden 

Elektrisk konduktivitet är kanske den materialegenskap som har största värdeomfång. Skillnaden i konduktivitet mellan metaller och isolatorer är mer än femton tiopotenser. Detta gör det möjligt att transportera elektrisk energi över hundratals kilometer genom högspänningsledningar, medan det räcker med korta luftgap, porslinsisolatorer eller plastskikt for att separera dem från varandra och från omgivningen.

Material som får en strömtäthet av storleksordningen 1 ampere/cm² vid ett elektriskt fält på 1 millivolt/meter har metallisk ledningsförmåga: σ = 107 S/m. Material som leder mindre än 1 nanoampere/cm² vid 1000 V/m har en ledningsförmåga på 10−8 S/m och benämns isolatorer. Material, vars ledningsförmåga ligger på gränsen mellan metall och isolator kallas halvledare. Germanium är exempel på halvledare.

Se även  
 Värmeledningsförmåga
 Wiedemann-Franz-lag
 Drifthastighet
 Grundämnenas elektriska egenskaper – tabell över grundämnenas elektriska typ, konduktivitet och resistivitet

Externa länkar 

Elektriska kretsar
Fasta tillståndets fysik
Plasmafysik

ru:Электрическая проводимость#Удельная проводимость
uk:Електропровідність#Питома електропровідність
Joseph Deiss

Joseph Deiss, född 18 januari 1946 i Fribourg, är en schweizisk politiker och medlem i Christlichdemokratische Volkspartei der Schweiz (CVP). Från 1999 till 2006 var han ledamot i Förbundsrådet (Schweiz’ regering), vari han var utrikesminister under perioden 1999-2002, näringsminister 2003-2006 och förbundspresident (Bundespräsident) 2004.

Källor

Schweiz förbundspresidenter
Schweiziska nationalekonomer
Näringsministrar
Schweiziska kristdemokrater
Personer från Fribourg
Födda 1946
Män
Levande personer
Alumner från Universitetet i Cambridge