kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Mellan-Grevie

Mellan-Grevie är en småort i Vellinge kommun och kyrkby i Mellan-Grevie socken på Söderslätt i Skåne, belägen mellan Vellinge och Östra Grevie. 

Namnet kommer av att den ligger mellan Västra Grevie och Östra Grevie. Orten rymmer Mellan-Grevie kyrka och de historiska gravarna Bolmers högar i form av två kullar som bjuder på utsikt över Söderslätt. Man lär bland annat kunna se flera kyrktorn.

Se även
Månstorps landskommun (1952-1973)

Noter

Orter i Vellinge kommun
Småorter i Sverige
Möllevången, Vellinge kommun

Möllevången är en bebyggelse på Söderslätt i Östra Grevie socken i Vellinge kommun. Området avgränsades före 2015 till en småort för att därefter räknas som en del av tätorten Östra Grevie.

Möllevången ligger mellan orterna Västra Ingelstad och Östra Grevie. Orten genomkorsas av länsväg 101. I Möllevången finns några småindustrier och i övrigt villabebyggelse. Strax utanför orten ligger den gamla slottsruinen Månstorps gavlar.

Från Möllevången kommer vissångaren Leif Carlsson.

Befolkningsutveckling

Noter 

Orter i Vellinge kommun
Tidigare småorter i Sverige
Norra Håslöv

Norra Håslöv är en småort på Söderslätt i Håslövs socken i Vellinge kommun, belägen söder om Vellinge, längs med E6 mot Trelleborg. I orten ligger Ängavallen. 

Norra Håslöv har anor från tidig medeltid. Bebyggelsen ligger i huvudsakligen längs den gamla bygatan där den långsträckta bystrukturen har bibehållits genom århundradena.

Flera gårdar som inte flyttades ut från byn vid enskiftet 1812 finns ännu kvar. Dessutom finns här soldattorp, hantverkarhus och arbetarbostäder från sent 1800-tal.

Noter

Externa länkar
Norra Håslövs webbplats

Orter i Vellinge kommun
Småorter i Sverige
Räng

Räng är en kyrkby i Rängs socken i Vellinge kommun. Bebyggelsen har av SCB avgränsats till två småorter, en västlig och en östlig del, där kyrkan är lokaliserad i den östra delen. Räng är kyrkbyn i Rängs socken på Söderslätt i Skåne.

Personer från orten
Från Räng kom folklivsskildraren Nils Lovén, som även är känd som Nicolovius, och hans kusin Nils Henrik Lovén som var professor i medicin. I Nils Lovéns Folklifvet i Skytts härad finns färgstarka beskrivningar från byn.
Fotbollsmålvakten Johannes Hopf är också från Räng.

Noter

Se även
Rängs socken
Rängs sand
Räng (kommundel)

Orter i Vellinge kommun
Småorter i Sverige
Södra Håslöv

Södra Håslöv är en ort i Vellinge kommun på Söderslätt som också är kyrkby i Håslövs socken i Skåne. Orten klassades fram till och med år 2005 som en småort.

I denna ort står Håslövs kyrka.

Strax väster om motorvägen står Håslövs stubbamölla från 1758. Den vårdas av Skytts härads hembygdsförening. Norra Håslövs by har en välbevarad bebyggelse av gårdar och gatehus.

I närheten finns bronsåldershögen Hanehög.

Ortnamnet
Namnet på samhället, Håslöv (som fram till 1880-talet skrevs Hårslöf) stammar från det fornnordiska namnet Hárr, vilket var det egentliga namnet på Odin. Från den fornnordiska beteckningen på arvegods eller by, -lev får vi ändelsen -löv. Haas kan även härledas från: Byns namn, namnet på den som ägt byn eller från tyskans Haasen, vilket kan komma sig av traktens rikedom på harar.

Referenser

Externa länkar 
 Posthistoria om Södra Håslöf

Orter i Vellinge kommun
Tidigare småorter i Sverige
Yule–Walker-ekvationerna

Yule–Walker-ekvationerna är en uppsättning ekvationer som uppstår vid skattning av parametrar för en autoregressiv modell för linjär prediktion.

Givet ekvationen
 ,
där  är vitt brus, önskas parametrarna  beräknas. Genom att multiplicera bägge leden med  fås
 
Väntevärdet av de bägge leden blir
 
 
( är :s autokorrelationsfunktion.) Men eftersom  inte beror av framtida värden av  så är
 
vilket ger ekvationen
 
och ekvationssystemet för  (notera att  är symmetrisk, så )
 
Ekvationssystem kan lösas med gausseliminering, eller, eftersom matrisen är en Toeplitz-matris, genom Levinson-rekursion.

Ekvationer
Södra Åkarp

Södra Åkarp är en småort i Vellinge kommun och kyrkby i Södra Åkarps socken i Skåne, belägen på Söderslätt  nordöst om Vellinge. 

I byn ligger Södra Åkarps kyrka som till största del uppfördes 1887-1888.

Från Södra Åkarp kom bildkonstnären Elise Bergman.

Se även
Månstorps landskommun (1952-1973)

Noter

Orter i Vellinge kommun
Småorter i Sverige
Vellinge Väster

Vellinge Väster är en ort i Vellinge kommun. Från 2015 avgränsar SCB här två småorter.

Se även
Vellinge socken

Noter

Orter i Vellinge kommun
Småorter i Sverige
Halvmåne

Halvmåne avser månens utseende när solen belyser halva ytan, från jorden sett. Månen befinner sig då i kvadratur och har en rät vinkel i förhållande till solen.

Vid tilltagande och avtagande halvmåne (första respektive tredje kvarteret) belyses västra respektive östra månhalvan.

Halvmåne uppstår för att solen lyser på månen från olika håll. Månen roterar runt jorden på ungefär en månad, den tid det tar för månen att gå från fullmåne via halvmåne och vidare till en tunn skära i avtagande (när den blir mindre varje natt), och sedan från nymåne till en skära i tilltagande (när den blir större varje natt) via den motsatta halvmånen och tillbaka till fullmåne igen. Att månen går upp och ner under natten beror på att jorden roterar runt sin egen axel.
När ljuset kommer rakt från vänster blir det också halvmåne. Då är det den vänstra halvan som syns. Sedan blir den ljusa delen av månen mindre och mindre tills den slutligen inte syns alls. Därefter blir det nymåne igen.
När månen är till exempel halv lyser solen på den från sidan, och vi ser den upplysta sidan men inte den mörka sidan som solens strålar inte når. När månen är en tunn skära lyser solljuset något från sidan och mer eller mindre snett bakifrån på månen, så att vi bara ser dess upplysta kant. När månen är full lyser solen på månen från i stort sett samma håll som vi betraktar den ifrån.

Det är vanligt med olika uppfattningar om vad nymåne och andra måntermer står för.

Se även
 Månfaser
 Fullmåne
 Nymåne
 Ny och Nedan

Referenser 

Månens faser
Dura-Europos

Dura-Europos (grekiska: Δοῦρα Εὐρωπός) är en antik stad vid Eufrat (nuvarande As-Salihijja i Syrien).

Dura-Europos var en handelsstation och gränsstad till vilken romarna förlade en garnison från år 165 till 256, då staden övergavs.

När staden utgrävdes på 1920-talet, fann arkeologerna kristna målningar i en annorlunda stil och i större skala än den som kunde tillämpas i de trånga utrymmena i katakomberna i till exempel Rom. Målningarna framställer bland annat Den gode herden, Adam och Eva i Edens trädgård, David som dödar Goliat och två av Kristi underverk (vandringen på vattnet, helandet av den lame mannen). Målningarna är illa skadade, men till stilen liknar de bättre bevarade väggmålningar i den judiska församlingens närbelägna och mycket större synagoga.

Det mosaiska förbudet mot alla avbildningar av himmelska och jordiska företeelser tolkades vid denna tid fritt (endast Gudsbilden var helt bannlyst), och de heliga skrifterna var illustrerade också i hebreiska handskrifter, vilka kristna konstnärer skulle komma att använda som förlagor.

I den relativt lilla staden Dura-Europos fanns det inte mindre än sexton olika kultbyggnader, huvudsakligen resta för romerska trupper. Mångfalden är ett livfullt vittnesbörd om den andliga bredd, som rådde i slutet av 100-talet samt på 200-talet.

Se även 
 Bysantinsk konst
 Fayyum-porträtt
 Koptisk konst
 Senantikens konst

Källor

Noter

Tryckta källor

Vidare läsning 
 Lietzmann, Hans, Från fornkyrkan. Stockholm: 1935.

Externa länkar 

Tidig kristendom
Judisk historia
Fornminnen i Syrien
Tentativa världsarv i Syrien
Slaget i Lycksele

Slaget i Lycksele var en intern ledarstrid inom Moderata ungdomsförbundet som utspelade sig vid förbundets stämma på Hotell Lappland i Lycksele 1992. Striden, som orsakade en lång period av splittring inom förbundet, stod mellan de konservativas kandidat Fredrik Reinfeldt och nyliberalen Ulf Kristersson. Fredrik Reinfeldt gick med knapp majoritet vinnande ur striden och blev ordförande i en styrelse som hade Gunilla Carlsson och Ulrik Nilsson som vice ordförande.

Referenser 

1992 i Sverige
Lycksele kommun
Moderata samlingspartiet
Politikåret 1992
Hugo Tamm

Hugo Petrus Percival Tamm (i riksdagen kallad Tamm i Fånö), född 29 juni 1840 i Foss församling, Göteborgs och Bohus län, död 4 oktober 1907 i Löts församling, Uppsala län, var en svensk godsägare och en av grundarna av Allmänna Valmansförbundet, sedermera Moderaterna, vars partiledare han blev 1907 och var till sin död samma år. Han var far till jägmästaren och politikern Gustaf Tamm och till ingenjören Percy Tamm.

Biografi 

Hugo Tamms far var löjtnanten Carl Sebastian Tamm, som avled i Tyskland redan 1842 och begravdes i Elgersburg i Sachsen. Han efterlämnade förutom sonen Hugo en 21-årig änka, Sofia Tamm, född Lamberg (1820–1895), 1846 omgift med Theodor Ankarcrona och efter skilsmässa med Carl von Bergen. Tamm blev student vid Uppsala universitet 1859 och tog juridisk preliminärexamen 1865. Därefter ägnade han sig åt skötseln av sitt gods Fånö samt sina stora intressen i ett flertal bruksföretag som Österbybruk, Iggesunds bruk och Husqvarna.

Hugo Tamm gifte sig 1868 med friherrinnan Thérèse af Ugglas, som avled 7 januari 1881, och andra gången 1884 med Maria Unonius, dotter till tullförvaltaren Gustaf Unonius i Grisslehamn; hon avled 1935.

Tamm var starkt humanitärt och religiöst orienterad och intog en framskjuten ställning i många sociala och etiska reformrörelser inom och utom landet. Han var moderat konservativ, men i politiskt hänseende mycket självständig; han tillhörde senare moderata partiet i första kammaren, men ville formellt ej inta en ledande ställning. Under sina sista år medverkade han kraftigt vid tillkomsten av Allmänna valmansförbundet 1904 och för genomförandet av proportionalismen.

Tamm var ledamot av första kammaren 1885–1893. Eftersom han var frihandlare omvaldes han inte av det protektionistiska landstinget i Uppsala län utan av Jämtlands län, och satt ytterligare mellan 1894 och 1907 i kammaren. Han var ledamot av Statsutskottet 1886–1907, ordförande där 1901, 1904–1907 och spelade som sådan en högst betydande roll. Vid 1905 års urtima riksdagar var han ledamot av Särskilda utskotten. Han avböjde erbjudanden, som till exempel att bli statsminister efter Erik Gustaf Boströms avgång i april 1905, att inträda i statsrådet. Som ledamot av flera kommittéer gjorde han ett frenetiskt arbete.

Han ligger begraven på Löts kyrkogård sydost om Enköping.

Bibliografi

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 
 Tvåkammarriksdagen 1867–1970 (Almqvist & Wiksell International 1992), band 5, sida 313

Vidare läsning

Externa länkar 
 

Svenska moderater
Moderata samlingspartiets partiledare
Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare för Första kammarens moderata parti
Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare för Första kammarens minoritetsparti
Hugo
Födda 1840
Avlidna 1907
Män
Personer från Foss socken
Axel Svedelius

Axel Gabriel Johan Svedelius (i riksdagen kallad Svedelius i Uddeholm, senare Svedelius i Örebro), född 14 oktober 1836 i Norrköping, död 15 mars 1924 i Sankt Johannes församling, Stockholm, var en svensk företagsledare, politiker och ämbetsman.

Biografi 
Svedelius genomgick 1857–1860 Högre artilleriläroverket på Marieberg, blev 1861 löjtnant och 1871 kapten vid Väg- och vattenbyggnadskåren samt erhöll 1892 majors avsked. Han utförde arbeten med järnvägs- och kanalbyggnader, sjösänkningar samt väganläggningar. Han var 1875–1881 trafikdirektör vid Bergslagernas Järnvägar och 1881–1893 förste disponent för Uddeholms AB. Han var 1889–1895 samt 1896–1907 ledamot av första kammaren, den första perioden invald i Värmlands läns valkrets och den senare vald i Örebro läns valkrets. I riksdagen var han verksam i flera olika riksdagskommittéer. Under unionskrisen 1905 var han en av de riksdagspolitiker på högerflygeln som krävde en hårdare linje mot Norge.

Svedelius var landshövding i Örebro län 1893–1904. Han var under perioden 1905–1906 Allmänna valmansförbundets partiledare.

Svedelius blev riddare av Vasaorden 1877, av Nordstjärneorden 1890 och av Carl XIII:s orden 1899 samt kommendör av första klassen av Nordstjärneorden 1895 och kommendör med stora korset 1903. 

Axel Svedelius var son till klädeshandlaren och färgerifabrikören Per Svedelius och Charlotta Gabriella Silfverstolpe samt dotterson till Axel Gabriel Silverstolpe. 
Han är begraven på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Referenser

Noter

Tryckta källor 

 Tvåkammarriksdagen 1867-1970, band 4 (Almqvist & Wiksell International 1990), sida 442-443

Officerare i Väg- och vattenbyggnadskåren
Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare för Första kammarens protektionistiska parti
Landshövdingar i Örebro län
Moderata samlingspartiets partiledare
Hedersledamöter vid Södermanlands-Nerikes nation
Kommendörer med stora korset av Nordstjärneorden
Riddare av Vasaorden
Riddare av Carl XIII:s orden
Politiker från Norrköping
Näringslivspersoner från Norrköping
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1836
Avlidna 1924
Män
John William Waterhouse

John William Waterhouse, född 6 april 1849 i Rom, död 10 februari 1917 i London, var en brittisk målare, prerafaelit. Han är mest känd för sina målningar av kvinnor från mytologin och litteraturen.

Han föddes i Rom av William och Isabella Waterhouse, men när han var fem flyttade familjen till South Kensington i London. Han studerade konst med hjälp av sin far tills han 1870 började på Royal Academy of Arts. 1883 gifte han sig med konstnären Esther Kenworthy. De fick två barn, vilka dock båda dog tidigt. Hans grav finns på Kensal Green Cemetery i London och kan ses av allmänheten.

De tidiga arbetena hade ofta klassiska teman. 1874 ställde han ut Sleep and His Half-Brother Death på Royal Academys sommarutställning, och den blev mycket väl mottagen.

Urval av målningar

Noter

Externa länkar

John William Waterhouse (1849-1917)
John William Waterhouse (en.)

Brittiska konstnärer
Symbolister
Konstnärer från Rom
Födda 1849
Avlidna 1917
Män
Prerafaeliterna
Mit brennender Sorge

Mit brennender Sorge (tyska Med brännande sorg) är en påvlig encyklika som promulgerades den 14 mars 1937 av Pius XI.

I encyklikan kritiserar påven i skarpa ordalag den nazistiska ideologin och dess människosyn. Den kritiserar även Adolf Hitler i omskrivning. Påven beordrade, att encyklikan skulle läsas upp i samtliga romersk-katolska kyrkor i Tyskland på palmsöndagen 1937. Den skrevs ursprungligen på tyska, vilket är ovanligt, istället för som brukligt är, på latin. Fem dagar senare utgavs encyklikan Divini Redemptoris som kritiserade kommunismen.

För att den skulle nå alla kyrkor, hölls den hemlig. Encyklikan förargade nazisterna, vilka fortsatte sin förföljelse av katolska kyrkan. De stängde seminarier, tryckerier och åtalade många ansvariga, bland annat 170 munkar i Koblenz som brännmärktes som homosexuella.

Historien bakom encyklikan är att två jesuiter gavs i uppdrag 1934 att ta fram en rapport till påven om den nationalsocialistiska ideologin. Jesuiterna framlade sin rapport 1935. Den kritiserade nazisternas brist på människokärlek, deras nationalism, expansionism, militarism, rasism, deras totalitära stat och övergreppen på lagarna. De nämnde dock inte antisemitism.

Se även 
 Non Abbiamo Bisogno
 Divini Redemptoris

Referenser

Tryckta källor

Fotnoter

Externa länkar 
 Mit Brennender Sorge 
 Mit Brennender Sorge 

1937 i Tyskland
1937 i Vatikanstaten
Encyklikor
Nazityskland
Religionsåret 1937
Palmsöndagen

Palmsöndagen är söndagen före påsk, som i kyrkoåret inleder stilla veckan. Palmsöndagen är ägnad minnet av Jesu intåg i Jerusalem, då han red på en åsna in till Jerusalem och hyllades av folket. Åsnan lät han hämta i Betfage på sin väg från Betania.

Inom Romersk-katolska kyrkan, men även på andra håll och även inom Svenska kyrkan, företas palmsöndagsprocession, då de troende vandrar med palmkvistar i händerna. Innan processionen uttalar prästen en välsignelse och stänker vigvatten på kvistarna och processionen med hjälp av en aspergil.
När palmsöndagen infaller finns i Sverige inte mycket annat utslaget än vide och sälg, så här och i andra nordeuropeiska länder användes i stället för palmkvistar kvistar av antingen vide eller sälg som då kallades för palmer. I Svenska kyrkan är den liturgiska färgen violett, och på altaret står sälgkvistar och två tända ljus. Temat är "Vägen till korset". 

Söndagen åminner om  Jesu intåg i Jerusalem då folket hälsade honom med palmkvistar i händerna. Episoden återberättas i Bibeln i Markusevangeliet 11:1-11, Matteusevangeliet 21:1-11, Lukasevangeliet 19:28-44, Johannesevangeliet 12:12-19. Intåget finns också i predikotexten för  första advent. Jesu intåg i Jerusalem inträffade veckan innan hans död och återuppståndelse, och räknas därför som inledningen till stilla veckan. Evangelierna berättar att Jesus red in i Jerusalem på en åsna, vilket av kristna betraktas som ett profetiskt tecken eftersom detta anspelar på en judisk tradition om Messias som bygger på profetian i Sakarja 9:9, "Fröjda dig storligen, du dotter Sion; höj jubelrop, du dotter Jerusalem. Se, din konung kommer till dig; rättfärdig och segerrik är han. Han kommer fattig, ridande på en åsna, på en åsninnas fåle". Evangelierna berättar att när Jesus så red in på åsnan i Jerusalem, hälsade folket honom med tillropet "Hosianna, Davids son, välsignad vare han som kommer i Herrens namn", samt lade ner sina mantlar, kvistar och löv på marken framför åsnans fötter. Innan intåget hade Jesus med lärjungarna varit i Betania hos Lasaros, som Jesus väckt från de döda, och Maria hade smort hans fötter med olja.

Svenska kyrkan
Söndagens tema enligt 2003 års evangeliebok är Vägen till korset. De bibeltexter som används för att belysa dagens tema är:

Källor

Noter  

Kyrkoåret
Påsk
Kristendom i Jerusalem
Söndag
Stilla veckan

Stilla veckan (även passionsveckan, dymmelveckan eller tysta veckan) är den sista veckan i fastetiden, det vill säga veckan före påskdagen. Den sträcker sig från palmsöndagen till påskafton och firas till minne av Kristi lidande och död på korset.

Felaktigt kallas veckan före påsk ibland för påskveckan, men i kyrkans kalender är det namnet på veckan efter påsk.

De olika dagarna 
De olika dagarna har traditionellt haft olika namn, men det är bara palmsöndagen, skärtorsdagen, långfredagen och påskafton som har kyrklig betydelse, med gudstjänster.

Under stilla veckan hålls ofta andakter eller gudstjänster som berättar om vad som hände under de sista dagarna i Jesus liv. Det är ett drama som brukar kallas passionsdramat och därför kallas gudstjänsterna för passionsgudstjänster. Numera är det dock på sina håll brukligt att man samlas för läsning av passionshistorien under de tre vardagarna i veckans början.

Måndagen kallas blå eller svarta måndagen, tisdagen kallas vita tisdagen. Dessa namn betecknar ursprungligen måndagen och tisdagen i fastlagen, där deras namn har en innebörd, men har i folkmun förflyttats till stilla veckan.

Onsdagen i stilla veckan har kallats dymmelonsdag, efter seden att inför påsken byta ut kyrkklockans metallkläpp mot en av trä, en så kallad ”dymmel”. Under skärtorsdag, långfredag och påskafton (triduum sacrum – 'de heliga tre dagarna') får därmed klockan en något dovare klang än vanligt. Under påskdagens gudstjänst, då man firar Jesu uppståndelse, är metallkläppen tillbaka, och klockan kan ljuda med full klang igen.

Se även 
 Triduum sacrum

Källor

Noter 

Kyrkoåret
Veckor
Påsk
Per Calleberg

Per Calleberg, född 1960, är psykolog, biolog, bergsklättrare och författare. Han är aktiv klättrare sedan 1970-talet och klätterinstruktör sedan 1980-talet. I november 1991 var han en av deltagarna i den första svenska grupp som försökte bestiga det 5 896 meter höga berget Paldor i Nepal. Calleberg och ytterligare en deltagare nådde cirka 5 800 meters höjd innan de tvingades avbryta.

Calleberg är auktoriserad klippklätterinstruktör sedan 1992 och var länge aktiv som sådan i Svenska Klätterförbundet, bland annat med att utarbeta kursnormer och normer för auktorisation av klätterinstruktörer då systemet infördes. Han är också författare till flera böcker om klättring och har tillsammans med klätterinstruktören Per Willén och filmaren Mikael Widerberg gjort en instruktionfilm om klättring, "Jag klättrar", som givits ut i DVD-format i egen regi hösten 2004. Den engelskspråkiga versionen av samma film, "Climb When Ready" utkom 2005. Han är också medförfattare till en bok om psykologisk krishantering.

Bibliografi
 Klippklättring (Bokförlaget Prisma, 1986)
 
 Stora klippklättringsboken (Rabén Prisma (Norstedts Förlagsgrupp), 1994 och 2001)
 Klättrarens själ,  i samarbete med fotografen Fredrik Schlyter (ICA bokförlag (Forma Publishing Group), 2005)
 Krishantering i arbetslivet - Nya perspektiv (Studentlitteratur, 2011; andra upplagan 2016; tredje upplagan 2022). Medförfattare: Magnus Brolin, leg. psykolog och leg. psykoterapeut, och Mikael Westrell, socionom och leg. psykoterapeut

Svenskspråkiga fackboksförfattare
Födda 1960
Levande personer
Män
Deutsche Christen

Deutsche Christen var en protestantisk kyrkorörelse som utvecklades under Weimarrepubliken och krävde en "germanisering" av kristendomen. Den nedvärderade Gamla Testamentet och tillät inga "icke-arier" som medlemmar.

Till dess teologi hörde omtolkningen av Jesus som en arier, frånkännandet av Paulus auktoritet, erkännande av nazismens euthanasiprogram och 1933 antagandet av den så kallade arierparagrafen som frånkände andra än "arier" rätten att verka i kyrkan. Mot den traditionella uppfattningen om kristen försoning, ställdes de nazistiska idéerna om kampens nödvändighet. Vidare förklarade Deutsche Christen de kristna trosbekännelserna vara föråldrade. De erkände sig till den så kallade positiva kristendomen, i anslutning till Nationalsocialistiska partiprogrammets punkt 24.

1933 stödde anhängarna nazisternas maktövertagande, vilket innebar en massanslutning till rörelsen. Ur Deutsche Christen uppstod Tyska rikskyrkan, som lydde direkt under naziregimen och vilken hade en egen "riksbiskop", Ludwig Müller (1883-1945).

I opposition mot Deutsche Christen bildades Bekännelsekyrkan.

Källor 

 Elizabeth Kirkley Best PhD. Shoahrose: The Church and the Holocaust: shoahrose.com, sidan läst 7 februari 2009
 "Die Deutschen Christen", Deutsches Historisches Museum, sidan läst 7 februari 2009

Kristna organisationer i Tyskland
Organisationer i Nazityskland
Nazistiska organisationer
Religiösa organisationer bildade 1932
Religiösa organisationer upplösta 1945