Svartmes

För släktet Periparus, se svartmesar.

Svartmes (Periparus ater) är en liten mes i släktet Periparus. Den förekommer över stora delar av Europa och Asien, huvudsakligen i barrskog.

 Utseende och läte 
Svartmesen är Sveriges minsta mes, med en längd på endast elva centimeter och en vikt på åtta till tio gram. Den har svart huvud med en tydlig vit fläck i nacken, beigevit undersida och kort stjärt. Näbben är svart. Ryggen är blåaktigt svart och vingen har två vita band. Könen är lika. Locklätet är ett tuii eller sii. Sången liknar talgoxens men är snabbare.

Färgsättningen varierar relativt kraftigt regionalt, där bland annat fåglar i Storbritannien och på Iberiska halvön är mer olivbruna på ryggen och rödbruna kroppsidor, de på Cypern med påtagligt större svart haklapp och brun rygg och irländska fåglar gultonade undertill och på kinderna.

 Utbredning och systematik 

Svartmesen finns i stora delar av Europa och Asien. Den är vanligen stannfågel. Clements et al 2019 urskiljer hela 19 underarter fördelade i åtta grupper med följande utbredning:
 britannicus/hibernicus-gruppen
 Periparus ater hibernicus – Irland förutom längst i nordöst i County Down
 Periparus ater britannicus – Storbritannien och nordöstra Irland
 ater-gruppen
 Periparus ater ater inklusive rossosibiricus och amurensis – kontinentala Europa till Sibirien, Mongoliet, Sachalin och nordöstra Kina
 Periparus ater vieirae – Iberiska halvön
 Periparus ater sardus – Korsika och Sardinien
 Periparus ater pekinensis – nordöstra Kina (södra Liaoning till Shaanxi och Shandonghalvön)
 Periparus ater insularis – södra Kurilerna, Japan och ön Jeju utanför Sydkorea
 ledouci/atlas-gruppen
 Periparus ater atlas – norra Marocko
 Periparus ater ledouci – norra Tunisien och norra Algeriet
 Periparus ater cypriotes – Cypern
 phaeonotus-gruppen
 Periparus ater moltchanovi – Krimhalvön
 Periparus ater derjugini – bergstrakter i nordöstra Turkiet, västra Georgien och Rysslands kust mot Svarta havet
 Periparus ater michalowskii – Kaukasus och Transkaukasien
 Periparus ater phaeonotus – sydöstra Azerbajdzjan, norra Iran och sydvästra Turkmenistan; status i sydvästra Iran i Zagrosbergen osäker, möjligen är den bara en icke-häckande besökare här
 Periparus ater melanolophus – barrskogar från östra Afghanistan till västra Nepal
 aemodius/rufipectus-gruppen
 Periparus ater rufipectus – Kazakstan (Tien Shan) till nordvästra Kina (Xinjiang)
 Periparus ater aemodius – östra Himalaya till nordöstra Myanmar, Tibet och sydvästra Kina
 ptilosus/kuatuensis-gruppen
 Periparus ater ptilosus – bergsskogar i sydöstra Kina (Anhui, Fujian och Zhejiang)
 Periparus ater kuatunensis – bergsskogar på Taiwan

I verket Handbook of Western Palearctic Birds (Shirihai & Svensson 2018) föreslås en annan underartsindelning, där cabrerae med utbredning på större delen av Iberiska halvön skiljs ut ur nominatformen, men derjugini inkluderas i michalowskii. Sedan 2022 följer svenska BirdLife Sverige dessa rekommendationer.

Underarten melanolophus behandlades tidigare som den egna arten himalayasvartmes på basis av avvikande utseende (mörkgrå buk, kanelbrun undergump), men studier av både genetik, läten och beteende visar att den trots allt är en del av svartmesen.Martens, J., Tietze, D.T. & Päckert, M. (2011) Phylogeny, biodiversity, and species limits of passerine birds in the Sino-Himalayan region - a critical review. Orn. Monogr. 70: 64–94.

 Förekomst i Sverige 
Svartmesen förekommer i hela Sverige förutom längst i norr. Med 71 418 individer ringmärkta i Sverige under åren 1911–2008 är arten tämligen vanlig inom svensk ringmärkning.

 Släktestillhörighet 
Arten placerade tidigare i det stora messläktet Parus. Data från jämförande studier av DNA och morfologi visade att en uppdelning av släktet bättre beskriver mesfåglarnas släktskapJohansson, U.S., J. Ekman, R.C.K. Bowie, P. Halvarsson, J.I. Ohlson, T.D. Price, and P.G.P. Ericson (2013), A complete multilocus species phylogeny of the tits and chickadees (Aves: Paridae), Mol. Phylogenet. Evol. 69, 852-860. varför de flesta auktoriteter idag behandlar Periparus som ett distinkt släkte. I släktet ingår idag förutom svartmesen även sherpames och shimlames, ibland även de östasiatiska arterna i Pardaliparus.

 Ekologi 

Svartmesen föredrar barrskog. Den blir könsmogen efter ett år. Honan bygger ett bo av mossa som fodras med ull och hår och placeras i håligheter i marken, i berg och i trädstammar. Honan lägger sju till elva ägg som är vita med rödaktiga prickar. Äggen ruvas av honan i 14–16 dagar. Ungarna matas sedan av båda föräldrarna i 16–19 dagar. I den norra delen av utbredningsområdet brukar en häckning om året ske, medan två häckningar är vanligt längre söderut. Svartmesen befinner sig ofta högt uppe i träd, där den äter frön, insekter och spindlar.

 Svartmesen och människan 
 Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). I Europa tros det häcka 15,9–28,8 miljoner par.

 Status i Sverige 
Svartmesen har de senaste 30 åren minskat med mellan 32 och 49 %, men beståndet har varit mer eller mindre stabilt de senaste tio åren och anses vara livskraftigt.

 Namn 
Svartmes har även kallats kolmes och det är även dess engelska namn (coal tit).

 Referenser Texten bygger delvis på översättning av tyskspråkiga wikipedias artikel Tannenmeise, läst 9 november 2005, och engelskspråkiga Wikipedias artikel Coal Tit, läst 9 november 2005 Noter 

 Tryckta källor 
 Roland Staav & Thord Fransson (1991) Nordens fåglar, andra upplagan, Stockholm, 
 Christopher Perrins & David Attenborough (1987) Fågelliv i Europa'', översättning och bearbetning Juhani Vuorinen, Stockholm,

Externa länkar 
 

 Läten på xeno-canto.org

Fåglar i palearktiska regionen
Fåglar i orientaliska regionen
Mesar