kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Alf Östlund

Alf Östlund, född 20 januari 1901 i Gudmundrå, Västernorrlands län, död 4 januari 1974 i Stockholm, var en svensk skådespelare och manusförfattare.

Biografi
Östlund studerade till dansare i Berlin. Han scendebuterade 1920 i Ivar Kallings teater- och operettsällskap. Han engagerades av Ragnar Klange 1935. Östlund medverkade i de flesta av Karl Gerhards revyer under 1950-talet och även i Povel Ramels revymusikal Funny Boy 1958. Under 1960-talet var han engagerad vid Dramaten där han bland annat medverkade i ett par av Ingmar Bergmans uppsättningar. Han filmdebuterade 1929 i Gustaf Edgrens  Konstgjorda Svensson, och kom att medverka i drygt 60 filmer. 

Östlund är begravd på Norra begravningsplatsen i Stockholm.

Filmmanus

Filmografi

Teater

Roller

Källor

Fotnoter

Externa länkar
 
 
 

Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska manusförfattare under 1900-talet
Personer från Gudmundrå socken
Födda 1901
Avlidna 1974
Män
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
By socken

By socken kan syfta på:

 By socken, Dalarna
 By socken, Värmland
Didier Ratsiraka

Didier Ignace Ratsiraka, född 4 november 1936 i Vatomandry-distriktet i Atsinanana, död 28 mars 2021 i Antananarivo, var president i Madagaskar 15 juni 1975–27 mars 1993 samt 9 februari 1997–5 juli 2002. Han tjänstgjorde även som utrikesminister under Gabriel Ramanantsoa 1972–1975.

Källor

Externa länkar
Didier Ratsiraka - Profil

Madagaskars statschefer
Födda 1936
Män
Avlidna 2021
Personer på Madagaskar under 1900-talet
Oklo

Oklo är ett område i republiken Gabon i västra Afrika. Oklo är mest känt för att det uppstod ett flertal naturliga kärnreaktorer på platsen för drygt 2 miljarder år sedan.

De naturliga reaktorerna upptäcktes 1972 av den franska fysikern Francis Perrin. Mätningar på den relativa förekomsten av uranisotoperna 235U och 238U ur uranmalm från Oklo visade att förekomsten av isotopen 235U var onormalt låg. Efter mer noggranna undersökningar av malmen fann man att den även innehöll isotoper vars sammansättning tyder på att de uppkommit genom kärnklyvning.

För 2 miljarder år sedan var förhållandet mellan uranisotoperna 235U och 238U annorlunda än vad det är i dag. Då var den relativa förekomsten av 235U 3 % mot 0,7 % i dag, tillräckligt för att underhålla en kärnklyvning. Man tror att grundvattnet på platsen har fungerat som en moderator. Livslängden på de naturliga reaktorerna i Oklo beräknas att ha varit ca 100 000 år. Totalt har resterna av 16 naturliga reaktorer hittats i området.

Om säker slutförvaring av radioaktivt avfall är möjlig, är en omstridd fråga i samband med kärnkraft.  I Oklo har vi något av ett "facit" av förvaring på riktigt lång sikt.  Avfallet från Oklo blev liggande på plats nere i berget, och studier visar att det mesta, däribland plutonium, låg kvar tills det hade sönderfallit, trots att det inte var inkapslat.  

Oklo-reaktorerna har också kunnat användas för att visa att finstrukturkonstanten verkligen har varit konstant inom mycket snäva gränser, och hade samma värde då som den har idag, inom 0,00001% marginal.

Referenser

Gabons geografi
Kärnkraft
Ivar Kalling

Ernst Ivar Viktor Kalling, född 10 maj 1881 i Katarina församling i Stockholm, död 30 augusti 1938 i Arboga, var en svensk skådespelare och teaterledare. Han var far till dansaren Rigmor Kalling. 

Kalling debuterade i ett turnerande operettsällskap 1899. Han bildade ett eget teater- och operettsällskap 1918. Han filmdebuterade 1916 och kom att medverka i sju filmer. Romanen Trollebokungen av författaren Kerstin Strandberg dramatiserades för scenen av Fredrik Lindholm och framfördes 1919 av Ivar Kallings landsortssällskap, varför det var naturligt att Kalling erbjöds huvudrollen i filmen med samma namn.

Filmografi

Referenser

Externa länkar 

Födda 1881
Avlidna 1938
Svenska operettsångare
Svenska skådespelare
Svenska teaterchefer
Skådespelare från Stockholm
Sångare från Stockholm
Män
Självantändning

Den här artikeln handlar om den fysikaliska processen. Se självbränning för människor som tänder eld på sig själva samt spontan självförbränning för det påstådda fenomenet att en människas kropp skulle förbrännas utan yttre tillförsel av värme.

Ett ämne sägs självantända när det börjar brinna utan att ha utsatts för yttre uppvärmning eller kommit i kontakt med öppen låga eller gnista. Ämnen som är kända för att lätt självantända är till exempel linolja på trasor eller penslar samt om man blandar stora mängder tvåkomponentlim i ett litet kärl.

Linolja, tungolja med flera oxiderande (syreupptagande) oljor utvecklar värme under oxidationsprocessen. I de fall värmen inte avleds tillräckligt kan självantändning uppstå i porösa material med stor fiberyta, till exempel textilier och sågspån. I de fall självantändning av exempelvis linolja uppstått har det oftast berott på bristande kunskap eller slarv med indränkta trasor ihopklämda i byxfickor eller olja som spillts ned mellan golvplankor och hamnat i trossbottnar med spån eller damm. Man har även sett en linoljeindränkt trasa liggande öppet på en bänk vara på väg att antändas efter cirka en timme.

Pyrofora ämnen

Pyrofora ämnen är ämnen som kan självantända i luft och ofta även i kontakt med vatten. Exempel på pyrofora ämnen är järn(II)sulfid, hydrazin och alkalimetallerna. Pyrofora ämnen kan hanteras i argon och ofta, men inte alltid, i kväve.

Uran och flera vanliga metaller är pyrofora om de blir tillräckligt finfördelade. Denna princip används i bland annat tändare och eldstål.

Självantändningspunkt / Termisk tändtemperatur 
Självantändningspunkten, eller den termiska tändtemperaturen, är den temperatur vid vilken ett ämne kan självantända. För silan är denna  och för vit fosfor  medan de flesta andra ämnen har en betydligt högre tändtemperatur, såsom dieselolja (>200 °C) eller jetbränslet A-1 (>225 °C), papper . eller bensin (280-470 °C). 

Det i svensk standard definierade begreppet för när brandfarlig vara och brännbart damm antänds genom temperatur är tändtemperatur (och på engelska Auto Ignition Temperature, AIT). I SEK handbok 426 med standard SS-EN IEC 60079-10-1:2021 Klassning av områden med explosiv gasatmosfär definieras begreppet tändtemperatur i stycke 3.6.11. I AFS 2003:3 som gäller för explosiv dammatmosfär använder Arbetsmiljöverket termen Tändpunkt. I handboken till SRVFS 2004:7 som gäller för explosiv gasatmosfär använder Statens Räddningsverk (nu MSB) begreppet tändtemperatur.

Se även 
 Flampunkt

Referenser 

Förbränning
Kemiska egenskaper
Stor-Dammsjön, Gästrikland

Stor-Dammsjön är en sjö i Gävle kommun och Ockelbo kommun i Gästrikland och ingår i . Sjön är  meter djup, har en yta på  kvadratkilometer och befinner sig  meter över havet.

Stordammsjöns enda tillflöde (bortsett från några mindre bäckar) är Gopån vilken mynnar ut i Liss-Dammsjön som sammanhänger med Stordammsjön.

Stordammsjöns utflödet till Viksjön är reglerat vid byn Viksjö och fallhöjden är där cirka sju meter (från Stor-Dammsjöns 62 meter till Viksjöns 55 meter).

Delavrinningsområde 
Stor-Dammsjön ingår i delavrinningsområde (676128-155741) som SMHI kallar för Utloppet av Stor-Dammsjön. Medelhöjden är  meter över havet och ytan är  kvadratkilometer. Räknas de 45 avrinningsområdena uppströms in blir den ackumulerade arean  kvadratkilometer. Avrinningsområdets utflöde Hamrångeån mynnar i havet. Avrinningsområdet består mestadels av skog (65 procent). Avrinningsområdet har  kvadratkilometer vattenytor vilket ger det en sjöprocent på  procent.

Se även 
 Lista över insjöar i Gävle kommun

Källor

Externa länkar 
 
 
 

Insjöar i Hamrångeåns avrinningsområde
Insjöar i Gästrikland
Insjöar i Gävle kommun
Insjöar i Ockelbo kommun
Insjöar i Sverige om minst två kvadratkilometer
Lista över Angolas presidenter

Den här artikeln är en lista över personer som varit Angolas president.

Lista över presidenter

Se även 
Lista över Angolas premiärministrar
MPLA

Referenser 

Angola
Presidenter
Crayon Shin-chan

Crayon Shin-chan (クレヨンしんちゃん) japansk manga och anime-serie skriven av Yoshito Usui. Huvudpersonen är den 5-årige Shinnosuke Nohara, som ständigt ställer till besvär för sin familj bestående av affärsmannen Hiroshi, hemmafrun Misae och Shin-chans lillasyster Himawari. Serien kretsar kring typiskt japanska företeelser och Shin-chans ofta upprörande beteende och bristande språkfärdigheter. Crayon Shin-chan är ett av de största barnprogrammen i Japan och är även populärt i Kina, Indonesien, Sydkorea och Spanien. Den finns även dubbad till engelska och tyska.

Anime (TV)
Mangaserier
Saitama prefektur i fiktion
WP:Projekt Japan
Animeserier baserade på manga
Sunao Katabuchi
Kjell Wilhelmsen

Kjell Erland Wilhelmsen, född 2 mars 1967 i Partille församling i Göteborgs och Bohus län, är en svensk skådespelare.

Biografi
Kjell Wilhelmsen har helnorskt ursprung. Wilhelmsen startade sin bana i den fria gruppen "Kulturgruppen Spegeln", med säte i Kristianstad. Han var senare under flera år engagerad vid Angereds Nya Teater. Han har varit engagerad vid Backa teater och Göteborgs Stadsteater. Han TV-debuterade 1997 i Hammarkullen eller Vi ses i Kaliningrad. Han är bland annat känd för rollen som Glenn i 30 grader i februari och för medverkan i På spåret.

Filmografi (urval) 
  (biroll i avsnitt 3 säsong 5)

Teater

Roller (ej komplett)

Källor

Externa länkar
Kjell Wilhelmsen på Svensk Filmdatabas

Svenska skådespelare
Män
Födda 1967
Levande personer
Personer från Partille socken
Deltagare i Stjärnorna på slottet
Yoshito Usui

Yoshito Usui , född 21 april 1958, död 11 september 2009, var en japansk mangaförfattare.

Han är framför allt känd för sin populära manga Crayon Shin-chan. Han står även bakom andra verk som Mix Connection, Scrambled Egg och Supper Mix.

Referenser 

Japanska serieskapare
Män
Födda 1958
Avlidna 2009
WP:Projekt Japan
Lista över Burundis statsöverhuvuden

Detta är en lista över Burundis statsöverhuvuden från självständigheten 1 juli 1962.

Se även 
Lista över Burundis premiärministrar

Burundis statsöverhuvuden, Lista över
Listor med anknytning till Burundi
Politik i Burundi
Utaban

Utaban, (うたばん) japanskt tv-program med musik som huvudtema. Det startade 15 oktober 1996 på tv-kanalen TBS. Utaban är en sammandragning av ordet uta (歌) som betyder sång eller dikt, och första delen av ordet bangumi (番組) som betyder program. Programmet leds av Takaaki Ishibashi från den populära manzai-gruppen Tunnels och Masahiro Nakai från popgruppen SMAP. I programmet blandas olika kändisgäster med framträdanden av populära artister och Takaakis galna framträdanden. Programmet använder sig också av mycket CGI-effekter i humoristiskt syfte.

Japanska TV-program
WP:Projekt Japan
Lars Väringer

Lars Erik Väringer, född 20 augusti 1951 i Nyköpings västra församling, Södermanlands län, är en svensk skådespelare.

Biografi
Väringer studerade vid Statens scenskola i Malmö. Han har varit engagerad vid bland annat Dramaten, Helsingborgs stadsteater, Studioteatern, Stockholms stadsteater, Malmö Opera, Göteborgs stadsteater och Backa teater. Han har gjort ett åttiotal roller på TV och film, bland annat i Det nya landet och Sunes sommar. Väringer bor tillsammans med sin fru Anna Söderling (född 1955) i Göteborg och har en dotter, Kajsa (född 1994).

Filmografi (i urval)

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser

Externa länkar 
 
 
 Lars Väringer på Göteborgsoperan
 Lars Väringer på Göteborgs stadsteater

Svenska skådespelare
Män
Födda 1951
Levande personer
Skådespelare från Nyköping
Newgrounds

Newgrounds är en engelskspråkig webbplats där vem som helst kan lägga upp animationer eller spel gjorda i Adobe Flash. Newgrounds användare får sedan under en röstningsperiod avgöra om spelet/filmen ska stanna kvar på webbplatsen eller ej.

Historia
Newgrounds grundades 1995 av Tom Fulp, och var då mest en fan-tidning för konsolen Neo-Geo. 1995 skapade Tom Fulp Clubby the Seal, och lite senare Assassin. Clubby the Seal är ett våldsspel där man spelar en säl som ska slå ihjäl eskimåer, och Assassin ett spel där man ska döda kända personer. 1998 startades sidan newgrounds.com.

Externa länkar 
 Newgrounds
 Newgrounds historia

Källor
http://www.newgrounds.com/lit/history.html

Webbplatser
Bildanden 1995
Axel Janse

Axel Reinhold Janse, född 17 september 1887 i Stockholm, död 2 februari 1971 i Vallsta Arbrå i Gävleborgs län, var en svensk skådespelare och inspicient.

Efter läroverksstudier 1897–1905 gick Janse Dramatens elevskola 1909–1911. Han filmdebuterade 1910 och han kom att medverka i tio filmer fram till och med 1946. Han var även verksam på teatern och gjorde 146 roller på Dramaten mellan 1909 och 1953. Han var också engagerad i Allan Rydings sällskap.

Han gifte sig 1917 med skådespelaren Lisa Hertzberg, syster till hovsångerskan Brita Hertzberg.

Filmografi
 Roller 

1910 – Bröllopet på Ulfåsa
1913 – Ingeborg Holm

 Inspicient

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser
 Noter

 Tryckta källor

Externa länkar
 

Män
Födda 1887
Avlidna 1971
Skådespelare från Stockholm
Svenska stumfilmsskådespelare
Svenska skådespelare under 1900-talet
Henrik Bentzon

Henrik Bentzon, född 5 maj 1895 i Bergen, död 28 september 1971, var en dansk skådespelare av norsk börd. 
 
Bentzon debuterade på Betty Nansen-Teatret 1924 och stannade sedan där med avbrott för säsongen 1933-1934 då han spelade på Dagmarteatret. Han gästspelade även i Paris och på svenska och norska scener. Bland hans roller märks Ejlert Lövborg i Hedda Gabler, Osvald i Gengangare, Hamlet, Niels Lykke i Fru Inger till Östråt. Stockman i En folkefjende, Leicester i Maria Stuart och Johannes i Ordet.

Bentzon tilldelades det danska teaterpriset Teaterpokalen 1936. Han var gift med skådespelaren Betty Nansen 1927–1933.

Filmografi (urval)
1964 - Greven på Liljenborg 
1963 - Støvsugerbanden

Fotnoter

Danska skådespelare under 1900-talet
Män
Födda 1895
Avlidna 1971
Skådespelare från Bergen
Ateistens handbok

Ateistens handbok är en antologi utgiven på Bokförlaget Prisma i bokserien Verdandi Debatt (skrift nummer XV i denna serie) och är sammanställd av Claes Adam Wachtmeister. Bokens kapitel är både tidigare publicerade artiklar och delvis omarbetade anföranden ur en programserie med titeln "Ateismens villkor" som Verdandi höll i december 1961. Samtliga föredragshållare och diskussionsinledare under programserien var ateister.

Det dåvarande samhället var sådant att statskyrkan till stor del präglade samhälle och skola. Många av kapitlen kom därför att vara skrivna mer ur ett perspektiv som handlade om kristendomen och dess villkor än direkt om ateismen. Enligt bokens förord, signerat Redaktionskommittén för Verdandi Debatt, ansåg man det viktigast att "ateistens syn på olika företeelser i ett samhälle med statsreligion kommer till uttryck" och det speglar tydligt bokens innehåll.

Bokens kapitel

Kristendomskritik
Svensk kristendom Herbert Tingsten
Mina skäl mot kristendomen, Anders Wedberg
Sagorna från Österland, Hjalmar Söderberg
Två kristna sakrament, Bengt Lidforss
De vantroendes artikler, Arnulf Øverland
Varför jag inte är kristen, Victor Svanberg

Kristendom och undervisning
Kristendomen och skolan, Stellan Arvidson
Den ekumeniska kristendomsundervisningen, Claes Engström
Tre brev om tvångsbön, Lars Furhoff
Om teologerna, Ingemar Hedenius

Kristendom och samhälle
Kyrkorna och demokratin, Herbert Tingsten
Kristendomens moral, Edvard Westermarck
Kyrkan och sexualmoralen, Bengt Anderberg
Kristendom och mentalhygien, Paul Lindbom
Helbrägdagörelse, Gunnar E. Sandgren
Frikyrklig miljö, Sam Lidman
Begravning i stillhet, Evert Kumm
Borgerlig Konfirmation, Erik Elten

Efterskrift
Har vi religionsfrihet?, Claes Adam Wachtmeister
Ateisterns ordlista

Svenskspråkig facklitteratur
Religionskritik
Antologier
Ateism
Christian Zell

Anders Christian Zell, född 15 september 1948 i Danderyds församling i Stockholms län, är en svensk skådespelare.

Biografi
Zell, som är son till reklamkonsulenten Arne Zell och Inga Berg (omgift Moberg) samt kusin till Michael Zell, studerade teaterhistoria vid Lunds universitet 1970 och utexaminerades från Statens scenskola i Malmö 1975.. Han var engagerad Malmö stadsteater 1975–1980, Upsala-Gävle stadsteater 1980–1983, Helsingborgs stadsteater 1983–1988 och Göteborgs stadsteater 1989–1990. Sedan 1990 är han anställd vid Östgötateatern i Norrköping där han haft framträdande roller i musikaler som Me and My Girl, Lusta, La Cage Aux Folles, My Fair Lady och Spelman på taket. Han har gjort dramatiska roller i produktioner som bland andra Stiftelsen, Don Juan, Städernas djungel och En vintersaga.  

2012 gjorde han den manliga huvudrollen i musikalen Familjen Addams vid sidan av Petra Nielsen på Östgötateatern, vilket var den första europeiska produktionen någonsin och som spelades under ett helt år. 

Han är även känd från TV-produktioner som Raskens, Värmlänningarna och Änkeman Jarl.

Christian Zell var 1973–1985 tid gift med skådespelaren Katarina Zell, med vilken han fick sonen Peter Zell 1973. Senare blev han sambo med skådespelaren Marika Strand och de fick en dotter 1988.

Filmografi

Teater

Roller (ej komplett)

Regi

Referenser

Noter

Externa länkar
 Christian Zell på Malmö stadsteater

Män
Födda 1948
Levande personer
Personer från Danderyd
Alumner från Teaterhögskolan i Malmö
Svenska skådespelare
Lista över Egyptens statsöverhuvuden

För lista över Egyptens presidenter (1953-framåt), se Egyptens president.

Detta är en lista över Egyptens statsöverhuvuden från 1805 och 1953. För antikens faraoer, se artikeln Egyptens härskare.

Walis (guvernörer) av Egypten 1805-1867

Khediver av Egypten 1867-1914

Sultaner av Egypten 1914-1922

Kungar av Egypten 1922-1953

Referenser

Noter

Egypten
Statsöverhuvuden
 Lista
Masashi Kishimoto

Masashi Kishimoto, född 1974 i Nagi i Okayama prefektur, är en japansk serieskapare. Han är mest känd för serien Naruto, som publicerades i Shōnen Jump mellan 1999 och 2014 och även blivit framgångsrik som anime.

Biografi 
Kishimoto var redan som liten intresserad av att teckna, och hade egna favoriter som Doraemon, Dragon Ball och Akira. Han beundrade särskilt Katsuhiro Otomo och dennes tecknarstil, och försökte ofta att göra något liknande.

Kishimoto tecknade tidigt sin första 31-sidiga manga, som dock snabbt tog sin plats långt ner i en låda efter att hans bror och far fått uttala sig om den. Kishimoto gav inte upp för det, utan fortsatte att teckna och vann till slut tävlingen Hop Step Award med sin serie Karakuri.

Hans professionella karriär började nu ta fart, då han i och med detta fick chansen att publicera en kort serie i Shōnen Jump. Han valde att basera serien på japansk kultur, och den publicerades första gången 1997. Serien fick namnet Naruto.

Två år senare återvände han med serien i Shōnen Jump, och den fortsatte sedan att publiceras fram till 2014. Serien blev snabbt en av de populäraste i tidningen och har sedan oktober 2002 även sänts som tecknad serie på kanalen TV Tokyo i Japan och på Cartoon Network i USA.

Referenser

Externa länkar 
 Naruto.com 

Japanska serieskapare
Födda 1974
Män
Levande personer
WP:Projekt Japan
Personer från Okayama prefektur
Rumpmas

Rumpmas är en benämning på en dalkarl som kommer från södra Dalarna, såsom Avesta kommun eller Hedemora kommun, och även folk från norra Västmanland, som Fagersta kommun och Norbergs kommun. Dessa delar av Västmanland tillhörde förr Dalarna.

Begreppet Romboland (rymligt, öppet land) står för skoglöst slättland, och användes i Dalarnas skogstrakter för landskapets södra delar, samt delar av Västmanland och Uppland. Ordet har också stavats Rumboland och Rumböland, varvid invånarna kallats rumbor eller rumboar. Då somliga redan missuppfattat det dalska Ma's (egentligen namnet Mats), kan sammansättningen rumpmas möjligen förklaras. Man kan också misstänka en viss nedsättande illvilja i uttalsförändringen från rumbor till rumpor.

Etymologi 
Ursprunget för rombo och rumbo är det fornsvenska rumber, som betyder öppen, rymlig eller fri.

Källor 

 Nordisk familjebok (1926)
 Historiskt-geografiskt och statistiskt lexikon öfver Sverige (1859-1870)

Dalarna
Västmanland
Uppland
Piccolaflöjt

Piccolaflöjt (från italienskans flauto piccolo, 'liten flöjt') är en liten tvärflöjt i träblåsfamiljen. Den är hälften så stor som en tvärflöjt och har sitt normala tonomfång en oktav ovanför denna. Piccolaflöjten har det högsta tonomfånget i symfoniorkestern, från tvåstrukna d ända upp till femstrukna c, och är i sitt höga register mycket svår att överrösta. Förutom i symfoniorkestern används den ofta i blåsorkestern och inte minst i militärmusik.

Piccolaflöjten konstruerades under slutet av 1700-talet, och tog över som diskantflöjt inom konstmusiken efter flageoletten. Klaffarna är sedan 1800-talet ordnade på samma sätt som på den moderna tvärflöjten, och greppen är således desamma på bägge flöjttyperna. En person som kan spela tvärflöjt kan därför förhållandevis enkelt lära sig att spela piccolaflöjt. Blåstekniken är likartad på bägge flöjterna, men luftströmmen måste koncentreras mer vid anblåsning på piccolaflöjt. Piccolaflöjten är intonationsmässigt mycket känslig, dels för att den rör sig i ett ljust register, dels för att små ändringar i embouchuren ger stora förändringar i tonhöjd.

Piccolaflöjter kan vara tillverkade i plast, metall eller trä. De bästa piccolaflöjterna är gjorda av trä, med endast klaffmekaniken av metall. Sådana flöjter är dock känsliga för väder och vind, och används inte vid dåligt väder av marscherande musikkårer. För utomhusbruk i regn och kyla används i regel piccolaflöjter med kroppar av plast.

Antonio Vivaldi skrev några verk för piccolaflöjt (flautino), däribland Konsert rv 443 för piccola och stråkar i C-dur, av vilket andra stycket, Largo, är ett ofta framfört barockstycke. Även flöjtens store kompositör, Georg Philipp Telemann skrev flera verk för instrumentet. Andra exempel på kompositörer som skrivit repertoar för piccolaflöjt är Egil Hovland, Eugène Damaré och Donato Lovreglio.

Träblåsinstrument
Pommer

Pommer är ett blåsinstrument besläktat med skalmeja, känd sedan 1300-talet. Den var i bruk från medeltiden till 1700-talet och räknas som föregångare till både oboe och fagott. Pommern har ett i jämförelse med vanlig skalmeja något kortare klangförstärkande klockstycke.

Utveckling 
Den flerstämmiga musikens utveckling ledde till ett behov av lägre stämda blåsinstrument. Altpommern stämdes normalt en kvint under skalmejan, och var det första blås-instrument som var så stort att en klaff behövdes. Denna klaff (för lillfingret) skyddades av en perforerad träburk kallad fontanell. Namnet pommer (medelhögtyska pumhart) kommer från bombard, som de första kanonerna kallades. Bombarden tillhörde 1300-talets absoluta högteknologi och var skrämmande bara genom sitt ofattbart kraftiga dunder.

Liksom skalmejan har pommern ett dubbelt rörblad och en vid, konisk borrning som ger en stark, genomträngade ton. Rörbladet tillverkas av en vass-art från medelhavet och skyddas delvis av en piruett, ett läppstöd av trä som underlättar vid långa spelningar.
Redan från början spelades skalmeja och pommer ihop med mässingsinstrument i musica alta-ensembler. På 1300-talet spelades gärna tenorstämman på dragtrumpet. Den avlöstes på 1400-talet av (drag)basunen, ett betydligt smidigare instrument som också kunde spela bas-stämmor.

På 1500-talet utvecklades en hel pommer-familj för orkesterspel. De vanligaste storlekarna var skalmeja i d´, alt i g, tenor i c och bas i F. Basen är alltid försedd med extra klaffar för de lägsta tonerna, motsvarande tumklaffarna på fagotten. Stämningen av familjens mindre medlemmar hänger samman med renässansens transponeringsprinciper. Moderna reproduktioner brukar vara mer praktiskt stämda i c´ och f.

Ganska snart utvecklades en hopvikt variant av baspommern. För att kunna hanteras fick instrumentet en trängre borrning, och fagotten var född. Denna tidiga fagott-typ brukar numera kallas dulcian för att undvika missförstånd. På 1600-talet hade den d-stämda skalmejan blivit allt mer opraktisk och omodern, och ersattes av en diskant-pommer, stämd i c´och med samma typ av klaff och mindre klockstycke som de större instrumenten. På så sätt blev tonen mer lika mellan de olika storlekarna. Denna diskantpommer är den direkta förfadern till den moderna oboen.

Referenser 

Träblåsinstrument
Musik under medeltiden