kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Sfär

En sfär är en klotformad kropps yta. Alla punkter på en sfär befinner sig på samma avstånd till sfärens medelpunkt (centrum) – detta avstånd kallas radie och betecknas r.

Sfärens area är

och det tillhörande klotets volym är

För den som vill lära sig formlerna utantill kan det underlätta att lägga på minnet att uttrycket för arean är volymuttryckets derivata med avseende på r.

Sfären är den minsta yta som kan omsluta en given volym. I naturen är exempelvis luftbubblor och vattendroppar (frånsett gravitation eller annan påverkan) klotformiga eftersom ytspänningen strävar efter att minimera ytan.

En sfär eller ett klot som omsluts av en cylinder har en volym som är 2/3 av cylinderns volym, vilket (tillsammans med formlerna för sfärens yta och volym) redan Arkimedes kände till.

Terminologi 
Givet en punkt på en sfär, så kallas den punkt som ligger mittemot denna punkt på en rät linje genom centrum, för dess antipod. En cirkel som ligger på en sfär med samma radie och mittpunkt som sfären kallas en storcirkel. Varje storcirkel delar sfären i två halvklot, eller hemisfärer för himlakroppars halvor.

I likhet med jordytan betecknas ibland en speciell punkt på sfären för nordpol. Dess antipod kallas då sydpol, och storcirkeln mitt emellan kallas ekvator.

Analytisk geometri 
Inom analytisk geometri beskrivs en sfärisk yta med radien r och centrum i punkten (x0, y0, z0), som alla punkter (x, y, z) i R3 sådana att

Alternativt kan sfären beskrivas genom en differentialekvation:

Hypersfärer 

En sfär kan definieras för alla dimensioner. En sfär i Rn kan beskrivas med ekvationenerna

där  är koordinaterna för Rn. Man talar om "n-dimensionell hypersfär", eller "n-hypersfär".

I synnerhet är då en sfär i ett 1-dimensionellt rum ett par punkter (r, -r), medan en sfär i ett 2-dimensionellt rum är en cirkel. Inom kosmologin är ett vanligt angreppssätt att betrakta universum som en 4-dimensionell hypersfär med tiden som radie och rummet som dess tredimensionella yta. På engelska kallas en sådan kropp ibland för glome, men 3-sphere är det vanligaste uttrycket.

Det visar sig att ytan av en sfär av radie r i ett n-dimensionellt euklidiskt rum (denna sfär kallas en (n-1)-dimensionell hypersfär) ges av formeln

där Γ är Eulers gammafunktion.

Referenser

Noter 

Andragradsytor
Ytor
Termik

Termik (franska: thermique, 'värme-'; av grekiska thermē, 'värme', hetta') är en uppåtgående varm luftström i det lägsta skiktet av jordens atmosfär (troposfären). Termik utnyttjas exempelvis av segelflygplan, rovfåglar och storkar.

Bakgrund och utveckling 
Termikvindar uppstår tack vare att solstrålningen värmer upp jordytan lite extra på vissa ställen (till exempel över städer, asfaltytor, södersluttningar) och luften där börjar stiga. Den uppvärmda luften stiger i form av uppvindskanaler (även förklara som 'varma bubblor'), där luften är varmare än den omgivande luften.

Efter hand som termiken stiger, blir den nedkyld och tappar i hastighet. Även temperaturen sjunker och vattenångan i luften kondenserar och bildar ibland moln. Förekomsten av cumulusmoln är därför ofta ett tecken på termikvindar.

Storleken och intensiteten i termiken bestäms av troposfärens egenskaper. Den viktigaste faktorn är atmosfärens stabilitet. Generellt sett är det troligare att termikvindar uppstår när troposfären är instabil.

Termik är ett exempel på konvektion.

Se även 
 Adiabatisk process
 Cumulonimbus
 Cumulus
 Glidflygplan
 Jordens atmosfär
 Moln
 Segelflyg
 Termisk energi
 Termisk vind
 Åska

Referenser

Externa länkar
 Termik - Glidflygarna.se

Meteorologi
Fluidmekanik
Segelflyg
Ryttla

Ryttla är en flygförmåga hos vissa fåglar att "stå stilla" i luften genom att kraftfullt, men inte nödvändigtvis snabbt, flaxa upp och ned med vingarna samtidigt som de reser upp kroppen något. Detta resulterar i fågelns huvud befinner sig över ungefär samma punkt relativt marken över tid. Att ryttla är mycket energikrävande för fågeln och kräver även lyftkraft via vind. Tekniken nyttjas exempelvis av flera tärnor, kungsfiskare och rovfåglar vid födosök, oftast i öppna landskap eller över vatten. En teknik vid födosök är att fågeln ryttlar högt uppe i skyn, för att sedan sänka sig en bit, och till slut blixtsnabbt dyka och försöka fånga bytet. Andra arter ryttlar istället på lägre höjd och dyker direkt efter bytet. Vissa fåglar, som sånglärka, ryttlar under sin spelflykt och en del små tättingar som mesar och flugsnappare kan ibland ses ryttla under födosöket. Även kolibrier står still i luften när de suger nektar ur blommor men använder sig av en helt annan flygteknik som inte brukar betecknas som ryttling.

Fågeletologi
Flygförmåga hos djur
Åtel

Åtel är föda som har placerats ut av människor för att locka eller göda vilt. En äldre benämning var luder.

Syftet med att placera ut en åtel kan vara för att bedriva jakt, men termen åtel används även för stödutfodring av rovdjur, och har då använts främst för att främja bestånd av rovfåglar. För en plats där vilt stödutfodras under vintern används även termen foderplats.

Åteljakt 

Jakt med hjälp av åtel bedrivs främst som vakjakt, där jägaren oftast sitter i ett jakttorn. Viltslag som jagas på detta sätt är främst vildsvin och räv. Vid vildsvinsjakt utgörs åteln av olika slags vegetabilisk föda. Det är vanligt att man använder sig av foderautomater vilka sprider ut främst ärtor periodiskt. Vid rävjakt utgörs åteln av animalisk föda, till exempel slaktavfall.

Giftåtel 
Det har förekommit att åteln har varit förgiftad. Giftåtlar har främst använts vid vargjakt. En av de vargar som från 1879 till 1882 dödade ett stort antal barn i sydvästra Finland förgiftades till döds 1882. Numera används giftåtlar främst i Ryssland i syfte att döda varg.

Användning av åtel i Sverige 
Platsen där lockbete var utlagt var i äldre tiders jaktstadga fredad genom vissa bestämmelser. Vissa fågelarter, bland annat kungsörn, har varit mycket beroende av åtlar. 

Jordbruksverket har regler för hur animaliska produkter får hanteras i samband med åtel, bland annat för att undvika smittspridning. Miljölagstiftningen ska också följas, till exempel att åtlar inte får läggas ut nära bebyggelse eller vid vattentäkter. Enligt jaktförordningen (1987:905) får Naturvårdsverket meddela föreskrifter om åtel och åteljakt. Det är länsstyrelserna som beslutar om tillstånd för åteljakt och den som vill lägga ut åtel för jakt måste därför anmäla detta till länsstyrelsen, innan åteln läggs ut. Utläggning av åtel utan tillstånd kallas otillåten åtel och kan bedömas som ett jaktbrott.

Se även 
 Vette – som tidigare ibland också kallats "luder"

Noter 

Jaktredskap
Hybrid

Hybrid kan syfta på:

 Hybrid (biologi) – en biologisk process som är resultatet av sexuell reproduktion mellan individer som är genetiskt olika 
 Hybrid (golfklubba) – en golfklubba som är en kombinerad järn- och träklubba
 Hybrid (musikgrupp) – ett spanskt extreme metal-band grundat år 2004
 Hybrid (mynt) – ett mynt vars åtsida och frånsida inte hör samman
 Hybridmotor – en motor som kan drivas av flera olika typer av bränsle
 Hybridbil – en typ av bil som använder två eller flera kraftkällor
Laddhybridbil – en hybridbil som även kan laddas från det fasta elnätet 
 Hybridbuss – en buss med två motorer, en förbränningsmotor och en elektrisk motor
 Hybridcykel – en hybrid mellan en mountainbike och en racercykel
 Hybridlok – ett lok som drivs av två olika energislag, se duolok

Se även
 Hybridfordon – flera betydelser
 Grupp (botanik) – en formell systematisk kategori för kulturväxter
Byte (olika betydelser)

Byte kan syfta på

 Byte (enhet) – enhet för informationsmängd
 Bytesbalans – ett mått som används inom nationalräkenskaper och makroekonomi
 Bytesdjur – ett djur som blir jagat och uppätet av predatorer
 Byteshandel – handel som utgörs av byten av reala nyttigheter
 Krigsbyte – byte taget i samband med strid eller vid plundring efteråt
 Stöldgods – byte vid stöld
Marie Trintignant

Marie Trintignant, född 21 januari 1962 i Boulogne-Billancourt nära Paris, död 1 augusti 2003 i Neuilly-sur-Seine nära Paris, var en fransk skådespelare.

Marie Trintignant, som var dotter till Jean-Louis och Nadine Trintignant, debuterade redan som fyraåring i moderns film Mon Amour, Mon Amour. Därefter följde en lång karriär där hon bland annat samarbetade med Claude Chabrol och Alain Corneau. Hon nominerades till Césarpriset fem gånger. Hennes sista film blev Janis et John 2003, i vilken hon spelar rocksångerskan Janis Joplin.

Trintignant avled 2003 efter att ha misshandlats svårt i Vilnius i Litauen av sin nyblivna partner Bertrand Cantat, sångare i rockgruppen Noir Désir. Hon avled  efter att hon flugits till Paris för vård. Hon hade fyra barn: Roman, Paul, Léon och Jules.

Referenser

Externa länkar 

Franska skådespelare under 1900-talet
Kvinnor
Födda 1962
Avlidna 2003
Personer som blivit mördade i Frankrike
Skådespelare från Paris
Nina Gunke

Nina Anna Katarina Gunke, ursprungligen Anna Katarina Gunke, född 12 juli 1955 på Lidingö, Stockholms län, är en svensk skådespelare och röstskådespelare.

Biografi 
Redan som barn hade Gunke bestämt sig för att bli skådespelare. Hon började vid Tobiassons barnteater och när hon gått ut skolan arbetade hon som påkläderska och statist. Gunke utbildade sig därefter på Teaterhögskolan i Göteborg åren 1979–1981 och tillhör sedan 1999 Stockholms Stadsteaters fasta ensemble. 

Hon filmdebuterade 1975 med filmen Justine och Juliette. Genombrottet kom i rollen som Märta i TV-serien Hedebyborna. Andra noterbara roller är Mona Törnqvist i Varuhuset och som Rebecka Bovallius i Skilda världar.

I Nyhetsmorgon den 26 september 2021 gick Gunke ut med att hon har Alzheimers sjukdom. År 2022 utgav hon sina memoarer Innan jag glömmer, medförfattad av journalisten och författaren Helene Arkhem.

Familj 
Nina Gunke var mellan 1980 och 1984 gift med skådespelaren Göran Stangertz, och har tillsammans med honom dottern Niki född 1980. Nina Gunke har ytterligare en dotter född 1990. Sedan 2001 är hon gift med Samuel Holgersson.

Filmografi 

 (Sun Studio) : April, Irma, Zach och Krang

 - (röst som Rita och Ritas mamma)

 - (röst som Rita och Ritas mamma)

 - (Eva)

 - (Kvinnan på klubben)

 - (röst)

 - (röst som Rita)

 - (röst som Ulla Dunder)

Teater

Roller (ej komplett)

Bibliografi

Källor

Externa länkar 
 Nina Gunke och Alzheimerfonden.
 
 
 
  på Malmö stadsteater
 

Kvinnor
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska skådespelare under 2000-talet
Svenska röstskådespelare
Födda 1955
Levande personer
Personer från Lidingö
Träskor

Träskor eller trätofflor är skor gjorda helt eller delvis av trä.

Som material till träskor används vanligtvis al, men även björk och bok.

Historia 
Träskons ursprung och exakta ålder är osäker. Det antas att träskor funnits i Sverige sedan 1500-talet. En föregångare är franska sabot som omnämns under 1400-talet. Träskotillverkning var ett sätt för småbrukare att få extrainkomster, särskilt under vinterhalvåret. När industrialiseringen tog fart i början av 1900-talet och fler fick råd med läderskor blev träskorna mindre vanliga. De gamla träskorna ersattes nästan helt med trätofflor som har en ovandel i läder.

Sverige 
Träskor i Sverige tillverkas huvudsakligen i södra delen av landet, både som hemslöjd och i fabriker. Det var också där användningen var vanligast, särskilt i Skåne. I norra Sverige fanns ett motstånd mot träskor så sent som under 1800-talet.

En känd tillverkare av träskor finns i Vollsjö i Skåne, och skorna har efter orten fått märkesnamnet Vollsjötoffeln. I Karlskoga ligger Karlskoga Trätoffelfabrik, som har tillverkat träskor och trätofflor sedan 1921.

Modeller 
Den vanligaste modellen i Sverige är den med sula i trä och ovandel i läder. Äldre modeller är vanligen helt i trä. Träskor förekommer i många färger, och är ibland rikt bemålade med blommotiv. Den traditionella modellen, känd från Nederländerna, är helt i trä.

Referenser

Noter

Källor 
 

Skor
Alexander Gottlieb Baumgarten

Alexander Gottlieb Baumgarten, född 17 juli 1714 i Berlin, död 27 maj 1762 i Frankfurt an der Oder, var en tysk filosof som myntade den moderna innebörden av begreppet "estetik".

Baumgarten var professor i Frankfurt an der Oder. Han studerade för Wolff och arbetade därefter med att systematisera dennes läror och introducerade estetiken som ett led i att förena dennes rationella system med det sköna och emotionella. Wolff påverkade starkt Kant.

Bland hans viktigaste arbeten märks Aesthetica, (2 band, 1750-58) samt hans i undervisningen länge använda Metaphysica (1739).

Referenser 

 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Externa länkar 

 

Tyska filosofer
Tyska professorer
Personer verksamma vid universitetet i Frankfurt an der Oder
Personer verksamma vid Wittenbergs universitet
Personer i Tyskland under 1700-talet
Alumner från Wittenbergs universitet
Alumner från Jena universitet
Forskare från Berlin
Födda 1714
Avlidna 1762
Män
Svensk uppslagsbok
Reduktionism

Reduktionism är föreställningen att komplexa begrepp kan beskrivas med hjälp av enklare begrepp. Till exempel skulle aritmetik kunna reduceras till logik (logicism) och mentala processer kunna beskrivas som fysikaliska processer.

Uppfattningen om var gränsen skall dras för ett reduktionistiskt synsätt är flytande: om en person orsakat en trafikolycka kan en person som vill förklara olyckan beskriva det som ett problem med regelverket, medan en annan person beskriver det inträffade i termer av psykologi. En tredje person anser att psykologi är ett för trubbigt begrepp och att det handlar om reaktionsmönster i hjärnceller. En fjärde person kanske hävdar att kemiska processer ligger bakom medan en femte menar att allt det sagda är irrelevant eftersom det enda som egentligen skett är en fysisk process där atomer eller ren energi flyttats runt enligt kvantmekanikens inte helt förutsägbara lagar.

De olika personernas ståndpunkter representerar olika grader av reduktionism.

Se även
Emergens
Vetenskapsteori
Holism
Scientism
Teknologisk determinism
Linjäritet

Termer inom vetenskap
Filosofiska termer
Pejorativa termer
Mandarin

Mandarin har flera betydelser:

Mandarin (ämbetsman) – en västerländsk benämning på ämbetsperson i det kejserliga Kina
Mandarin (språk) – den största kinesiska dialektgruppen
Standardkinesiska – en variant av kinesiska som baseras på den dialekt av mandarin som talas kring Peking, Officiellt språk i Kina, Taiwan och Singapore
Mandarin –  en art i familjen vinruteväxter och en beskrivning på samtliga småcitrustyper, se småcitrus
Mandarin (seriefigur) – Iron Mans ärkefiende i Marvel Comics
Versbindning

Versbindning eller enjambemang (övergång, överklivning) är ett fenomen i den poetiska metriken som innebär att övergången från en versrad till nästa inträffar på ett annat ställe än avgränsning mellan meningar eller satser, som till exempel i följande lilla text:  

 Gack ej i så höga
 tankar; sänk ditt öga! 

Något modernare: 

Han köpte hos handlar'n fyra
 kakor choklad; de var dyra. 

Man skulle också kunna uttrycka det som att en mening (eller sats) inte avslutas vid radbrytet utan fortsätter över på nästa rad. 

Motsatsen, det vill säga att en mening avslutas i versraden, kallas versklyvning.

Se även
Verslära
Versmått

Verslära
Filippo Baldinucci

Filippo Baldinucci, född 1625 i Florens, död där 1696, var en italiensk konsthistoriker och målare under barocken.

Baldinucci är främst ihågkommen för sina biografier över italienska konstnärer, då särskilt Notizie de' professori del disegno da Cimabue in qua, omfattande tiden 1260-1670 och utgiven först 1681-1728 (ny upplaga 1845-47). Han arbetade för Medici-familjen och skrev bland annat om Giovanni Lorenzo Bernini för drottning Kristinas räkning.

Källor 

 Svensk uppslagsbok, Lund 1929

Externa länkar 
 
 Getty Museum

Italienska konsthistoriker
Italienska forskare under 1600-talet
Italienska konstnärer under 1600-talet
Personer från Florens
Födda 1625
Avlidna 1696
Män
Svensk uppslagsbok
Joachim von Sandrart

Joachim von Sandrart, född 12 maj 1606 i Frankfurt am Main, död 14 oktober 1688 i Nürnberg, var en tysk tecknare, målare och konsthistoriker. Han var farbror till Jacob von Sandrart.

von Sandrart tillbringade flera år i Italien och sammanfattande sitt stora kunnande om tysk och italiensk konst i sin bok Teutsche Akademie 1675–1679. Sandrart är representerad vid bland annat Göteborgs konstmuseum och Skoklosters slott.

Referenser

Noter

Externa länkar

 Getty Museum
 

Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Tyska konsthistoriker
Tyska målare under 1600-talet
Personer från Frankfurt am Main
Födda 1606
Avlidna 1688
Män
Arnold Houbraken

Arnold Houbraken (född 1660 i Dordrecht, död 1719), nederländsk konstnär, biograf.

Som konstnär målade Houbraken i en stil nära fransk klassicism. Houbraken är emellertid mest ihågkommen som biograf; hans De Groote Schouburgh der Nederlantsche konstschilders en schilderessen (1718-1721), som utgör en fortsättning på Karel van Mander d.ä.:s då mer än sekelgamla samling konstnärsbiografier, beskriver nederländska konstnärers liv under 1600-talet.

Far till kopparstickaren Jakob Houbraken som stack porträtten till faderns biografier.

Se även
Konstvetenskap

Externa länkar
Anecdotes about artists in De Grote Schouwburg by Arnold Houbraken

Nederländska konstnärer

Män
Födda 1660
Avlidna 1719
Nederländska konsthistoriker
Konsthistoriker under 1700-talet
Johann Joachim Winckelmann

Johann Joachim Winckelmann, född 9 december 1717 i Stendal i kungariket Preussen, död 8 juni 1768 i Trieste i Habsburgmonarkin, var en tysk arkeolog och konsthistoriker. Han var en av sin tids främsta experter på antik romersk och grekisk konst.

Asteroiden 11847 Winckelmann är uppkallad efter honom.

Biografi
Winckelmann var av enkelt ursprung som son till en skomakare. På grund av fattigdom hade han svårt att nå sitt mål att studera antiken, och var teologi- och sedan medicinstudent, privatlärare och konrektor på en latinskola innan han som 30-åring blev bibliotekarie hos greve von Bünau i Dresden. I den tjänsten kunde han skaffa sig en djup inblick i den klassiska konsten och litteraturen.

Han konverterade år 1754 till katolicismen. Året efter skrev han ett text, Gedanken über die Nachahmung der Griechischen Wercke in der Mahlerey und Bildhauer-Kunst (’Tankar om efterbildandet av de grekiska verken inom måleriet och bildhuggarkonsten’), för vilken han fick respengar och en årlig pension av den sachsiske kursfursten. Han begav sig därefter till Rom, där han först levde i relativ fattigdom innan han inträdde i konstsamlaren kardinal Albanis tjänst. Albani gav honom stort stöd i hans studier, och han blev förutom dennes sekreterare också bibliotekarie i Vatikanen och fick 1763 påvens uppdrag att övervaka vården av stadens antika minnen.

År 1764 publicerade Winckelmann Geschichte der Kunst des Alterthums (’Den antika konstens historia’) som gjorde honom till en av forskningsfälten klassisk arkeologi och konsthistorias grundare. Han tog även alla tillfällen att se nya utgrävningar, som Herculaneum om vilken han skrev studien Nachtichten von den herculanischen entdeckungen samma år. 

Winckelmann blev mördad under oklara omständigheter 1768 när han var på väg tillbaka till Italien efter ett besök i Tyskland. Mördaren, en sedan tidigare dömd italienare, hade försökt stjäla några guldmedaljer Winckelmann fått vid det habsburgska hovet, men det ryktades att det skulle handla om ett kärleksdrama. Winckelmann antogs under sin samtid vara homosexuell och det finns tydliga homoerotiska tendenser i hans beskrivningar av antika konstverk som Apollo di Belvedere.

Betydelse 
Winckelmann fick stort inflytande på det nyvaknade intresset för antiken under upplysningstiden. Med Winckelmann flyttades fokus från det romerska till det grekiska. Han ville studera hela den klassiska traditionen och nöjde sig inte med romerska skulpturkopior av grekiska verk, utan ville beskriva den grekiska konstens sanna karaktär.

Han var tydligt påverkad av Montesquieus klimatlära.

Några av Winckelmanns viktigaste texter finns i svensk översättning som Tankar om imitationen av de grekiska verken inom måleriet och skulpturen (Daidalos, 2007).

Se även 
 Konstvetenskap
 Konsthistoria

Källor

Noter

Externa länkar

Tyska arkeologer
Tyska konsthistoriker
Walhalla
Personer som blivit mördade
Personer från Stendal
Födda 1717
Avlidna 1768
Män
Karel van Mander den äldre

Karel van Mander I (nederländska: Carel van Mander), född i maj 1548 i Meulebeke, död 11 september 1606 i Amsterdam, var en flamländsk författare och målare som skrev konstnärsbiografier. Hans mest omtalade verk är Levensbeschrijvingen van antieke, Italiaanse, Nederlandse en Hoogduitse schilders uit zijn Schilder-boeck (Haarlem, 1604).

Karel van Mander den äldre skall ej förväxlas med sin son Karel van Mander den yngre eller sonson med samma namn, vanligen kallad Karel van Mander III.

Se även
Konstvetenskap 
Konsthistoria

Externa länkar

 

Personer från Meulebeke
Flamländska målare
Flamländska konsthistoriker
Nederländskspråkiga författare
Flamländska författare
Födda 1548
Avlidna 1606
Män
Historisk tid

Historisk tid begränsas bakåt av förhistorisk tid och framåt av modern tid. Sålunda börjar historisk tid med det skrivna språket och slutar med den franska revolutionen och industrialismen.

Eftersom skriftspråket tog runt  5000 år  på sig att spridas över världen, så varierar gränsen mellan förhistorisk och historisk tid kraftigt. I Mesopotamien räknas historisk tid från 3000-talet f. Kr. medan den i större delen av Amerika räknas från 1500-talet e. Kr.

Källor

Se även
 Historia

Historiska epoker
Gaetano Milanesi

Gaetano Milanesi, född 9 september 1813 i Toscana, död 11 mars 1895 i Florens, var en italiensk författare, bibliotekarie och konsthistoriker.

Den av honom kommenterade nyutgåvan av Giorgio Vasaris Le vite de' più eccellenti pittori, scultori ed architettori (1878–1885) var länge standardverket om konsten under den italienska renässansen.

Milanesi skrev även Documenti per la storia dell'arte senese, raccolti ed illustrati 1854–1856.

Se även
Konsthistoria
Konstvetenskap

Externa länkar
The 1911 Edition Encyclopedia

Italienska författare
Italienska konsthistoriker
Födda 1813
Avlidna 1895
Män
Pete Townshend

Peter Dennis Blandford "Pete" Townshend, född 19 maj 1945 i Chiswick, London, är en brittisk musiker, sångare och kompositör. Han är gitarrist i det engelska rockbandet The Who. Han är äldre bror till Simon Townshend.

Townshend har skrivit det mesta av The Whos material. Han är känd för sin vevande "väderkvarnsstil" som han genomför vid vissa gitarriff. På 1960-talet och det tidiga 1970-talet avslutade han ofta konserter med att slå sönder både gitarr och förstärkare. Han komponerade rockoperan Tommy som blev en stor succé och framfördes som musikal i flera länder. 1975 kom Ken Russells filmversion av Tommy med The Whos sångare Roger Daltrey i huvudrollen.

Pete Townshend har även släppt skivor som soloartist. Exempel på låtar är "Give Blood", "Little Is Enough" och "Let My Love Open the Door".

Vid sidan av musikerkarriären har Townshend även arbetat en del med film och filmproduktion. Han har bland annat varit exekutiv producent för den animerade filmen Järnjätten från 1999.

Diskografi
Soloalbum

 (med Ronnie Lane)

 (med Raphael Rudd)

Externa länkar

Pete Townshend
 

Födda 1945
Brittiska rockgitarrister
Brittiska rocksångare
Män
Levande personer