kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Koltur

Koltur (danskinspirerad äldre namnform: Kolterö) är en ö som ligger i centrala Färöarna, väster om Streymoy och norr om Hestur. Den totala arean är 2,5 km² och ön har endast en invånare (2014). Det högsta berget är Kolturshamar med sina 478 meter. Ön tillhör Torshamns kommun.

Det enda sättet att ta sig till ön, förutom att ta egen båt över, är att ta en helikopter som går tre gånger i veckan. Det bofasta paret Bjørn och Lükka Patursson tillåter även övernattning på Koltursgarður.

Historia 
Det råder tvivel om vad som är uppkomsten till öns namn, men det finns vissa teorier. Den första och en av de mest etablerade teorierna är namnet kommer från det fornnordiska namnet koltr som betyder klippa. Den andra teorin går ut på att namnet är ett tidigt lånord från det engelska colt som betyder föl och besvarar då också frågan varför en närliggande ö i söder heter Hestur vilket betyder häst. Ursprunget till namnet på ön kan därför accepteras men inte betydelsen. 
  
Det är inte känt när Koltur bosattes, men man räknar med att ön var obebodd under vikingatiden samt tidig medeltid och i likhet blev Koltur bosatt ungefär samtidigt som Hestur under 1400-talet. Hur man vet är att Kultur tillhörde biskopssätet i Kirkjubøur, och i deras kyrkböcker kan det avläsas att det bildats två gårdar här då. På sin höjd hade ön 50 invånare och det var ett högst levande samhälle. 

Under 1900-talet blev centraliseringen allt mer tilltagande och invånartalet sjönk därför avsevärt. I årtionden bodde det endast två familjer på ön vilka höll sig undan från varandra och detta utan att någon vet varför. Till slut visste knappt de heller varför. Bägge familjerna lämnade ön i slutet av 1980-talet. Det betydde att ön då var helt utan boende. 

Under mitten på 1990-talet flyttade ett par från Kirkjubøur till Koltur, nämligen Bjørn och Lükka Patursson. Paret bosattes sig på Norðuri í Gerði, och startade en storskalig restaurering av kungsgården på ön, detta skedde dock på deras egen bekostnad. Efteråt fick de dock stöd från stiftelsen Koltursgrunnurin samt från danska A.P. Møller-fondet.

1 januari 2005 inlemmades Hests kommun med Koltur i Torshamns kommun. 

I februari 2009 övertogs Koltur av parets dotter, Malan Patursson medan Bjørn och Lükka har flyttat från ön. Idag (2014) är hon fastboende på ön tillsammans med sin man och deras två söner.

Referenser

Externa länkar 

Öar i Streymoyar sýsla
Badleksak

Badleksaker är leksaker som används i samband med bad. De är ofta konstruerade för att flyta i vatten och är då endera tillverkade av material som är lättare än vatten eller ihåliga. Större badleksaker är ofta uppblåsbara. En badleksak, som exempelvis badring och badmadrass, är dock inget flythjälpmedel. Personer som inte är simkunniga ska därför bara använda dessa på grunt vatten och under uppsikt av simkunnig person. 

En badleksak kan ha formen av ett djur, som till exempel badankor. Dessa används oftast av små barn. En badanka kan ha en insats som ger ett pipande ljud ifrån sig när man klämmer på den. En annan vanlig badleksak är badringen som har formen av en livboj, men som är uppblåsbar. En badring kan också ha en fantasifull utformning med djurhuvud och svans. En typ av uppblåsbar boll som ofta är större än en fotboll kallas för badboll. 

Äldre barn leker ofta med större badleksaker av skumplast som mattor, block och stavar. Denna lek går för det mesta ut på att ha ned varandra i vattnet.

På vissa svenska badhus kan det finnas flera meter långa badleksaker som oftast tas fram i samband med skollov.

Gränsen mellan simundervisning och lek kan vara svårdefinierad när det gäller barn. Föremål som används i simundervisningen som simdynor av plast eller frigolit och flytplattor av skumplast används även i stor utsträckning för lek. Att dyka efter en ishockeypuck eller annat sjunkande föremål som ligger på botten är ett annat moment som förekommer både som lek och som ett led i simundervisningen. De puckar som finns på svenska badhus är ituskurna för att minska risken för stöld.

Referenser 

Leksaker
Bad
Nólsoy

Nólsoy (förr även Nölsoy; danskinspirerad äldre namnform: Nolsö, efter försök att härleda det såsom ”Nålsö”, men egentligen från fornnordiska Norsey) är en av öarna som bildar Färöarna. Ön ligger öster om Streymoy och har en yta på 10,3 km². Det högsta berget är Eggjarklettur med sina 372 meter och invånarantalet (2014) är 222 (252 invånare 2006, 350 invånare 1970). Ön är ca 9 km lång i nord-sydlig riktning. Vid öns södra udde finns en naturlig tunnel genom berget, som det går att åka båt igenom. Där finns även Borðan, öns fyr som byggdes 1893. Den var ett av mycket få mål på Färöarna som blev bombade under andra världskriget.

Nólsoy utgjorde tidigare en egen kommun, men sedan januari 2005 tillhör Nólsoy Torshamns kommun. I Nólsoy finns en hamn varifrån det går färjor över till Torshamn. En båtfärd från Nólsoy över till Torshamn tar ungefär tjugo minuter. Eftersom den ligger rakt ut från Torshamn så kan man se ön enkelt från Torshamn.

Mycket av konstnärens Johan Steffan Danielsens verk är målade på ön och föreställer sålunda olika delar av ön.

Se även 
 Ove Joensen, som fått öns festival Ovastevna uppkallad efter sig. 
 Nólsoyar Páll
 Jóhanna Maria Skylv Hansen

Öar i Streymoyar sýsla
Nólsoy (ort)

Nólsoy (IPA: , danska: Nolsø) är den enda orten på ön Nólsoy, en av de öar som utgör Färöarna. Samhället hade vid folkräkningen 2015 217 invånare och tillhör Torshamns kommun. Från Nólsoy går det färjor över till huvudstaden Torshamn, en båtresa som tar cirka 20 minuter. Nólsoy utgjorde tidigare en egen kommun, Nólsoy kommun, men sedan kommunreformen 2005 gick den ihop med Torshamns.

Befolkningsutveckling

Referenser

Orter på Färöarna
Kollafjørður

Kollafjørður (IPA: , danska: Kollefjord) är en tätort på Streymoy, den största av öar som utgör Färöarna. Kollafjørður tillhör Torshamns kommun, efter att den tidigare Kollafjørðurs kommun slogs samman med denna vid kommunreformen 2005. Trots sin ringa folkmängd sträcker sig bebyggelsen runt 10 kilometer längs fjorden Kollafjørður. Platsen nämns första gången 1584. Den karaktäristiska kyrkan, byggd i trä med grästak, uppfördes 1837. Kollafjørður har en årlig festival som kallas för Sundalagsstevna och som pågår under början av juli.

Vid folkräkningen 2015 hade Kollafjørður 740 invånare.

Befolkningsutveckling

Referenser

Externa länkar
 

Orter på Färöarna
Tingvalla, Trollhättan

Tingvalla är en stadsdel med 1 300 invånare i de centrala delarna av Trollhättan.

Den består dels av ett funkispräglat bostadsområde med flerfamiljshus och tvåvåningsvillor från främst 1940-talet, dels av ett småindustriområde, dels av ett område med både äldre och nyare institutioner, främst Högskolan Väst.

Inom stadsdelen ligger också stadens järnvägsstation och dess enda landshövdingehus.

Stadsdelar i Trollhättan
Berättelsen om Narnia: Häxan och lejonet

Berättelsen om Narnia: Häxan och lejonet (engelska: The Chronicles of Narnia: The Lion, the Witch and Wardrobe) är en brittisk-amerikansk fantasyfilm från 2005 i regi av Andrew Adamson. Filmen är baserad på C.S. Lewis bok Häxan och lejonet. Den hade svensk premiär den 21 december 2005. Filmen belönades med en Oscar för bästa smink vid Oscarsgalan 2006.

Handling 
Andra världskriget rasar och filmens fyra huvudpersoner, de fyra syskonen Pevensie, Peter, Susan, Edmund och Lucy, flyr från sitt hem i London till sin avlägsna släkting Professor Kirkes storslagna hem på landet. När de leker kurragömma gömmer sig Lucy i en garderob som visar sig vara förtrollad, och hon hamnar i det förtrollade landet Narnia där djur kan tala och där det endast är vinter.

Om filmen 
Filmen är producerad av Walt Disney Pictures. Weta Workshop designade de olika varelserna och vapnen i filmen.

Den belönades med en Oscar för bästa smink.

Rollista i urval

Skådespelare

Skillnader mellan filmen och boken 
Filmen bygger på C.S. Lewis bok Häxan och lejonet och ligger ganska nära bokens handling med några mindre skillnader. Filmen öppnar med en bombräd emot London som etablerar en konflikt mellan Peter och Edmund tidigt i filmen, vilken enbart är skapad för filmen. I boken beskrivs slutstriden mellan den Vita Häxans armé och Aslans trogna som att den utspelar sig vid ett vadställe, men i filmen så har Aslans trogna förskansat sig i en ravin. Filmen innehåller också två helt nya karaktärer, minotauren Othmin som är general för Vita Häxans armé, och en räv. 

I boken nämns det vid flera tillfällen att minotaurer tjänar den Vita Häxan, men dessa är endast bakgrundsfigurer. Räven i filmen lägger till en helt ny bihandling, där en räv misstros som en av den Vita Häxans trogna, bara för att han är en räv. I filmen ges också den dvärg som tjänar Vita Häxan ett namn, Ginarrbrik, medan han i boken var namnlös. Filmskaparna valde att ge honom ett namn för att expandera filmernas övergripande mytologi. 

I boken Caspian, prins av Narnia förekommer en dvärg vid namn Nikabrik. Filmskaparna tänkte att Ginarrbrik skulle vara en anfader till Nikabrik och därför fick ett liknande namn. När sedan Berättelsen om Narnia: Prins Caspian filmatiserades fick Warwick Davis, som gestaltade Nikabrik, bära samma ring som Kiran Shah bar när han spelade Ginarrbrik. På klädskåpet som barnen klättrar in i så täljde man bilder av scener ur Min morbror trollkarlen.

Se även 
 Häxan och lejonet
 Berättelsen om Narnia
 Berättelsen om Narnia: Prins Caspian

Referenser

Noter

Externa länkar 
 
 
 
 
 
 

Filmer 2005
Amerikanska fantasy-äventyrsfilmer
Disneys långfilmer
Narnia-filmer
Nyzeeländska äventyrsfilmer
Amerikanska filmer baserade på böcker
Nyzeeländska filmer baserade på böcker
1940 på film
Engelskspråkiga filmer
England på film
Filmer från Walden Media
Manus av Christopher Markus och Stephen McFeely
Mastodontfilmer
Andra världskriget på film
C.S. Lewis-filmatiseringar
Fauner på film
Häxor på film
Filmer om syskon
Filmer från Walt Disney Pictures
Zozo

Zozo är en svensk dramafilm som hade biopremiär i Sverige den 2 september 2005, i regi av Josef Fares.

Handling
Zozo är en vanlig libanesisk pojke som växer upp i krigets Beirut, Libanon. Han lever ett ganska normalt liv med skola och kompisar. En dag drabbar kriget honom personligen och Zozos enda utväg är att försöka ta sig till Sverige - ett land som för honom är helt okänt.

Om filmen
Filmen produceras av Memfis Film och inspelningarna började i slutet av augusti månad 2004 i bostadsområdet Karlstorp i Trollhättan av Aril Wretblad. Filminspelningen fortsatte senare i Beirut i Libanon.

Medverkande
 Imad Creidi - Zozo
 Antoinette Turk - Rita
 Viktor Axelsson - Leo
 Elias Gergi - Zozos farfar
 Carmen Lebbos - Zozos mamma 
 Charbel Iskandar - Zozos pappa
 Yasmine Awad - Zozos farmor
 Jad Stehpan - Zozos bror
 Tatiana Sarkis - Zozos syster
 Joy Andersson - flygresenär
 Lucas Löwenäng - Andreas (pojke i korridor)

Källor

Fotnoter

Externa länkar

Svenska filmer 2005
Svenska dramafilmer
Sverige på film
Libanon på film
Trollhättan på film
Svenskspråkiga filmer
Arabiskspråkiga filmer
1980-talet i svensk film
Filmer om föräldralösa
Filmer om barn
Filmer om familjer
Guldbaggenominerade
Filmer vars fotograf belönades med Guldbaggen för bästa foto
Filmer i regi av Josef Fares
Filmer tilldelade Nordiska rådets filmpris
Sövdeborgs slott

Sövdeborgs slott är ett slott i Sövde socken i Sjöbo kommun som består av en huvudbyggnad och två flyglar. I sydöstra hörnet finns ett runt torn. Märkligaste rummet är stensalen i bottenvåningens sydöstra hörn, med ett unikt innertak i stuckatur och ek. Väster om slottet har en del av den delvis torrlagda sjön förvandlats till en engelsk park, med grävda kanaler. Från sjön norr om slottsholmen leds vattnet in i parkens kanaler och i de gamla slottskanalerna.

Historia
Sövdeborg anses vara det av Saxo omtalade Sygostha eller Sygastha, där biskop Absalon Hvide 1180 blev anfallen av skåningarna. Ursprungligen låg gården på en holme i norra delen av Sövdesjön i närheten av Sövde kyrka. Det tillhörde Lundabiskoparna under hela medeltiden. Vid reformationen drogs Sövdeborg in till danska kronan och såldes 1587 till Frederik Lange. Han övergav medeltidsborgen och uppförde 1590-1597 ett nytt slott vid södra sidan av den lilla Sövdeborgssjön. Langes slott bestod av östra och södra längan samt tornet i sydöst och var omgivet av en vattengrav. 

År 1630 övertogs Sövdeborg av Danmarks rikaste man, riksrådet Tage Ottesen Thott. Sonen Otte Thott, som omnämns som ägare 1639, byggde till en flygel i norr samt gav huvudbyggnaden en praktfull inredning som till delar ännu är bevarad. När Skåne blev svenskt 1658 svor Ottes son, Holger Thott, den svenske kungen trohet, men tvingades ändå fly till Danmark. Efter krigsslutet såldes Sövdeborg till generalguvernören över Skåne, Rutger von Ascheberg, 1679. Sövdeborg delades vid Aschebergs död 1693 av dennes son (död 1722), systrar och systerbarn, bland annat överamiral Claes Sparre. 

Genom köp och arv samlades egendomen åter 1735 av generalen Johan August Meijerfeldt d.ä. och dennes son fältmarskalken Johan August Meijerfeldt d.y.. Den senare sålde 1788 Sövdeborg till greve Karl Gustav Piper. Piper köpte 1795 granngodset Snogeholm och lämnade båda egendomarna i arv till sin son, sedermera överkammarherren greve Erik Piper. Under hans son Erik Karl Piper genomgick denna 1500-talsborg genom professor Carl Georg Brunius en till det yttre genomgripande förändring 1840-1844, då den försågs med en dekoration i medeltida, närmast romansk stil. Vid hans död 1849 delades egendomarna mellan de tre barnen. Sövdeborg tillföll 1850 äldste sonen, greve Alfred Piper, som dog 1910. Genom giftermål övergick slottet till släkten Stjernswärd. Det ägs numera av Erik Stiernswärd.

Taket i Röda salongen från 1600-talet har ett trettiotal fält med sniderier av brändförgylld ek i broskbarock stil.

Källor

Vidare läsning
 
 

Byggnader och anläggningar i Sjöbo kommun
Byggnadsminnen i Skåne län
Slott i Skåne
Tomarps kungsgård

Tomarps kungsgård, även stavat Tommarps kungsgård, är ett slott i Kvidinge socken i Åstorps kommun, nära Rönne å norr om Kvidinge. Dess äldsta delar härstammar från mitten av 1200-talet, då danska riksrådet och gälkaren Joen Lille var herre till egendomen, och uppfördes ursprungligen som ett fast hus vilket idag utgör del av norra delen av slottet. I senare tiders byggdes gården om och till. Efterhand utvecklades huvudbyggnaden i mitten av 1500-talet till ett ståtligt renässansslott, omgiven av vallgravar av vilka den östra under tidigt 2000-tal restaurerats.

Historik
Byggnadshistoriska undersökningar har visat att den norra längan är den äldsta och innehåller delar av ett kraftigt tornhus byggt omkring 1300. Vid mitten av 1400-talet förlängdes tornet till en enkelhusborg. Rester av dess gavlar finns ännu bevarade i vindsvåningen. Omkring 1550 uppfördes den västra längan som ny huvudbyggnad med port och därefter tillbyggdes den södra längan, så att man fick en trelängad gård. Till sist slöts anläggningen omkring 1650 med den östra längan med trapptorn och ett stort fyrkantigt torn. Byggnaden har sadeltak av tegel. Genom västra flygeln leder en portgång med korsvalv.

Efter fredsslutet mellan Sverige och Danmark 1658 blev egendomen en kungsgård. Idag används slottet som konsthall. År 2006 erhöll galleristerna Margareth Anderberg-Fjellström och Ulf-Melvin Fjellström Helsingborgs Dagblads kulturpris för sitt arbete på kungsgården.

Tommarp ägdes av den danske kungens riksföreståndare Jon Jonsen Lille, till Tommerup (före 1248–1307). Under åren 1445–1448 ägdes gården, som bestod av en tvåvåningslänga av tegel, av Lars Gustavsson Sparre. Den tillhörde under senare hälften av 1400-talet släkten Brostrup. Det kom därefter till ätten Gjedde. Riksamiralen Ove Gjedde var den siste danske ägaren 1616–1660. Med freden i Köpenhamn 1660 blev Tommarp ett av Bornholms vederlagsgods och överlämnat till svenska kronan. Godset blev överstelöjtnants- och sedermera översteboställe, men drogs på 1870-talet in till Statsverket och har sedan dess varit utarrenderat.

Modern tid
Theodor Wåhlin ledde från 1917 en omfattande ombyggnad, varvid bland annat gavelrösten mot norr och söder återuppfördes. Numera förvaltas Tommarps kungsgård av Statens fastighetsverk, som 1998–2003 renoverade anläggningen interiört och också till del exteriört, bland annat vallgraven i öster. Godset har under 1900-talet minskat i areal till 300 hektar.

Sedan hösten 2020 driver Sven och Magdalena Väpnargård Tomarps Kungsgård som ett historiskt besöksmål med historiska utställningar, konstgalleri, slottsbutik, musikevenemang sommartid samt café.

Tomarps Kungsgård har en aktiv vänförening Tomarps Kungsgårds Vänner som verkar för kungsgårdens bevarande.

Se även
Kungsgård

Referenser

Noter

Övriga källor 
 
Tommarps kungsgård, broschyr utgiven av Statens fastighetsverk 2013
 HD, Tomarp kan vinna pris för utställning om Selma Lagerlöf

Externa länkar 
 Tomarps kungsgårds webbplats

Byggnader och anläggningar i Åstorps kommun
Byggnadsminnen i Skåne län
Kungsgårdar i Sverige
Slott i Skåne
Ugglan
Daimler Motor Company

Daimler eller Daimler Motor Company är ett brittiskt bilmärke ägt av Jaguar, som i sin tur ägs av indiska Tata Motors.

Historik 
Brittiska Daimler har sin bakgrund i det tyska Daimler, Daimler-Motoren-Gesellschaft, och dess grundare Gottlieb Daimler. Frederick R. Simms fick licensen för Storbritannien och Samväldet (utom Kanada) för tillverkning av Daimlers förbränningsmotor. År 1893 grundade Simms Daimler Motor Syndicate. År 1904 ombildades bolaget efter dåliga finanser till Daimler Motor Company. År 1910 tog Birmingham Small Arms Company kontroll över Daimler. Således har detta brittiska bilmärke idag inget samröre med den tyska biltillverkaren Daimler AG.

Företaget har huvudsakligen byggt stora påkostade bilar, bland annat för den brittiska kungafamiljen. År 1960 övertogs Daimler av Jaguar, vilket gjort att Daimlermodellerna numera är specialversioner av Jaguarmodeller.

Efter att ha funnits inom British Leyland, följde Daimler med Jaguar, när British Leyland sålde denna del av sin produktion 1989 till Ford. År 2008 såldes Jaguar och Daimler vidare till Tata Motors. De senaste åren har antalet nyutkomna Daimler-modeller varit få. Den senaste modellen, Daimler Super Eight, kom 2005, vilket var sex år efter föregångaren. 

Daimler säljs idag endast i ett begränsat antal länder, däribland Storbritannien och Tyskland.

Modeller 
Modeller i urval:

Källor 
 Tyskspråkiga Wikipedias artikel om Daimler Motor Company

Noter

Se även 
 Daimler-Motoren-Gesellschaft
 DaimlerChrysler
 Daimler-Benz

Externa länkar 

 https://web.archive.org/web/20090208195736/http://daimlercars.com/

 
British Leyland
Ford Motor Company
Ej längre existerande brittiska fordonstillverkare
Ej längre existerande brittiska biltillverkare
Ej längre existerande brittiska lastbilstillverkare
Ej längre existerande brittiska busstillverkare
Företag bildade 1896
Knut Risan

Knut Risan, född 19 februari 1930 i Nidaros, död 1 februari 2011, var en norsk skådespelare. Han var gift med Astrid Folstad.

Risan scendebuterade på Nationaltheatret 1956 som Kasper i Folk och rövare i Kamomilla stad och var sedan anställd där till 1998, med gästuppträdanden bland annat vid Den Norske Opera, Den Nationale Scene och Riksteatret. Bland hans viktigaste roller är titelrollen i Tartuffe, Nils Lykke i Fru Inger till Östråt, Rörlund i Samhällets stöttor och Wangel i Frun från havet.

Inom musikteatern spelade han i så olika föreställningar som Läderlappen, Glada änkan, Tolvskillingsoperan och Teenagerlove. Från TV är han särskilt ihågkommen som Helmer i Ett dockhem och som Greven av Monte Christo.

Risan mottog Per Aabels ærespris 1993.

Filmografi (urval)

Källor

Externa länkar 

Norska skådespelare under 1900-talet
Norska skådespelare under 2000-talet
Män
Födda 1930
Avlidna 2011
Skådespelare från Trondheim
Näsbyholm

Näsbyholm kan syfta på:

 Näsbyholms slott – ett slott i Gärdslövs socken i Trelleborgs kommun
 Näsbyholms station - en före detta station på Malmö-Ystad järnväg strax nordväst om Näsbyholms slott
 Näsbyholms herrgård – ett gods i Härads socken, Strängnäs kommun
Torups slott

Torups slott är ett slott i Bara socken i Svedala kommun i Skåne.

Torup är ett av Skånes bäst bevarade slott från 1500-talet. Slottet är en tre våningar hög tegelbyggnad. Det bildar en fyrkant med ett åttkantigt torn i nordvästra och ett runt i sydöstra hörnet.

Torups rekreationsområde är ett 365 hektar stort bokskogsområde med motionsspår, promenadstigar och ridvägar.

Historia 
Görvel Fadersdotter (Sparre), änka efter Truid Gregersen Ulfstand uppförde den nuvarande slottsbyggnaden, till sin sons ära. Hon gifte sedan om sig med det danska riksrådet Lave Brahe (1500–1567). Så kom Torup så småningom till den danska släkten Grubbe. Under Sivert Grubbes tid besöktes Torup ofta av Kristian IV. Han lät soldater dämma upp den sjö som omgav slottet fram till 1775. År 1647 köpte Corfitz Ulfeldt Torup, som dock indrogs av svenska kronan  1660, men 1735 fick Ulfeldts dotterson Jochum Beck tillbaka det.

Den 21 maj 1775 skedde en tragisk olycka vid Torups slott, då kornetten Fredrich Trolle (Trollenäs gård) tillsammans med sin moster Fredrica Harmens och sina systrar Brita Sophia Trolle och Elisabeth Augusta Trolle i samband med en promenad skulle ge sig ut på en roddtur i slottssjön. Det bar sig inte bättre än att ekan kantrade och alla fyra, ej simkunniga, hamnade i vattnet. Trots snabba insatser och senare återupplivningsförsök gick deras liv inte att rädda. Händelsen fick stor uppmärksamhet i landet. 

År 1811 samlade sig en skara om cirka 1 000 drängar vid Torups slott för att protestera mot Karl XIV Johans utskrivning av manskap. Upproret slogs brutalt ned i samband med Klågerupskravallerna.

Senare kom slottet att tillhöra släkten Stjernblad och 1812 hovmarskalk Gustaf Julius Coyet (1775–1862), som återställde det förfallna slottet. Därefter ägdes godset av Gösta Coyet fram till 1924. Vid hustrun Henriettes död 1941 tillföll Torup dottern Amelie, gift med Otto von Leithner. Deras son Ernst Gustav ärvde godset 1956. Efter hans död såldes Torup 1970 till Malmö stad. von Leitners arvingar fortsatte att disponera slottet fram till 2012, även om de enligt avtalet skulle ha kvar dispositionsrätten till 2035.

Övrigt
Torups slott och friherrinnan Coyet förekommer i Edvard Perssons sång Skånska slott och herresäten.

Bilder

Källor

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 

 Torup, i Carl Martin Rosenberg: Geografiskt-statistiskt handlexikon öfver Sverige, Stockholm 1882-1883
 Torup i Historiskt-geografiskt och statistiskt lexikon öfver Sverige i 7 band, Stockholm 1856-1870
 IDstory om Torups slott

Slott i Skåne
Byggnader och anläggningar i Svedala kommun
Ugglan
Rolf Just Nilsen

Rolf Just Nilsen, född 31 augusti 1931, död 9 maj 1981, var en norsk sångare, skådespelare och imitatör.

Rolf Just Nilsen var nevö till revyartisten Leif Juster.

Diskografi (urval)
EP
1963 – Daglig liv i Folkehjemmet
1963 – Jul i Folkehjemmet
1964 – Besøk i Folkehjemmet

Singlar
1964 – "Blah, blah, blah,..." / "Eventyr på sengekanten"
1964 – "Hemmeligheten" / "Froskemannen" (Carsten Byhring, Rolf Just Nilsen & Birgit Strøm)
1964 – "Sjåførlæreren" / Fiskeribølgen"
1966 – "Julekveld i skogen" / "Lille Jensen drar til Mandalay"
1966 – "Stor skandale i familien" / "Skomaker'n"
1967 – "Erotikk og Musikk" (Rolv Wesenlund & Rolf Just Nilsen)
1968 – "Princessmarsjen" / "Folk i forbifarten" (The Key Brothers / Rolf Just Nilsen)
1969 – "Bingo" / "Spill selv"
1977 – "Hjem til valget" / "Høstens valgprogram"

Filmografi (urval)

Externa länkar

Norsk biografisk leksikon: Rolf Just Nilsen

Födda 1931
Avlidna 1981
Norska skådespelare under 1900-talet
Norska sångare under 1900-talet
Män
Sångare från Oslo
Skådespelare från Oslo