kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Prinsessan Margaret, grevinna av Snowdon

"Prinsessan Margaret" omdirigerar hit. Ej att förväxla med svenska kronprinsessan Margareta (1882–1920).

Prinsessan Margaret, grevinna av Snowdon, Margaret Rose Windsor, född 21 augusti 1930 på Glamis Castle, Angus, Skottland, död 9 februari 2002 i London, var en brittisk prinsessa och moster till nuvarande kung Charles III, och det yngsta av två barn, efter sin äldre syster Elizabeth, till prins Albert, sedermera kung George VI och hans gemål Elizabeth Bowes-Lyon, känd som Drottningmodern under första dottern Elizabeths tid som regerande drottning.

Biografi 
År 1953 förälskade sig Margaret i överstelöjtnant Peter Townsend i Storbritanniens flygvapen. Deras kärleksförhållande orsakade stor skandal – Townsend var nämligen frånskild – och även en regeringskris. Ministrar hotade att avgå, och länderna i Brittiska samväldet vägrade acceptera giftermålsplanerna. Margaret utsattes för hård press och 1955 gick hon ut med en kommuniké att hon inte ämnade gifta sig med honom.

Den 6 maj 1960 gifte hon sig med fotografen Antony Armstrong-Jones i Westminster Abbey i London. Maken erhöll det ärftliga pärsvärdigheten Earl of Snowdon. I äktenskapet föddes två barn, sonen David (född 3 november 1961) och dottern Sarah (född 1 maj 1964). Äktenskapet blev olyckligt och paret separerade 1976; skilsmässan trädde i kraft 5 juli 1978.

Margaret vistades under långa perioder på den lilla ön Mustique i Karibien.

Slutet av Margarets liv, liksom fadern George VI:s liv, kantades av sjukdom till följd av storrökning som orsakade lungproblem. Prinsessan drabbades av flera strokes och blev halvsidesförlamad. Hon avled av en tredje stroke 71 år gammal den 9 februari 2002, bara 3 dagar efter 50-årsminnet av den 56-årige George VI:s död, och begravdes, liksom sin far 50 år tidigare, den 15 februari. Hon överlevdes av sin äldre syster drottning Elizabeth II och sin 101-årige mor, som avled bara 7 veckor efter henne.

Anfäder

Referenser

Externa länkar

Personer i Storbritannien under 1900-talet
Huset Windsor
Födda 1930
Avlidna 2002
Kvinnor
Museum Gösta Werner och Havet

Museum Gösta Werner och havet är ett svenskt konstnärsmuseum i Simrishamn.

Museet visar Gösta Werners måleri. Drivkraft bakom skapandet av museet var Gösta Werners vän Rune Skarvik, vilken bildade Sällskapet Gösta Werners vänner och var museets förste intendent. Museet, som drivs av Stiftelsen Gösta Werners vänner, ligger på Strandvägen 5 i Simrishamn.

Externa länkar
Webbplats för Konstmuseum Gösta Werner och Havet

Konstnärsmuseer i Sverige
Byggnader och anläggningar i Simrishamn
Kultur i Simrishamn
Museer i Skåne län
Ann-Cathrine Fröjdö

Helen Ann-Cathrine Fröjdö, född 20 maj 1959 i Kronoby, Finland, är en finlandssvensk skådespelare och regissör.

Filmografi

Referenser

Externa länkar

Svenska skådespelare
Födda 1959
Kvinnor
Levande personer
Personer från Kronoby
Finlandssvenska skådespelare
Finlandssvenska filmregissörer
Drum and bass

Drum and bass (drum n bass, drum'n'bass, DnB, d'n'b) är en genre inom elektronisk musik. Ursprungligen kom den till som en avläggare av den breakbeat, hardcore och rave som spelades i Storbritannien under det tidiga 1990-talet. Stilen baseras ofta på atmosfäriska och långsamt föränderliga musiklandskap av filmisk karaktär snarare än ackord och melodier. Tyngdpunkten ligger alltid på icke statisk rytmik i högt tempo, omkring 160–180 BPM, med breakbeatkaraktär. En av pionjärerna inom Drum and Bass var DJ Hype som tog gamla hiphop-samplingar och pitchade upp dem så att tempot ökades, men det var initialt Goldie som nådde ut till den bredare publiken med sitt debutalbum Timeless.

Drum and bass är en bred genre med många undergenrer. I dagligt tal brukar man skilja mellan det nyare och mer populära "drum and bass" som den tyngre delen av genren med enklare rytmer, och "jungle" som den äldre delen med mer fokus på oregelbundna rytmer och amen breaks.

En viktig del av genren är också de djupa och dominanta baser som i många fall är närvarande genom hela låten. I nyare låtar delar producenterna ofta upp basen i två delar: dels den djupare, underliggande basen, som i regel är av sinuskaraktär, och dels "leadbasen", som oftast är av typen reece och använder sig av flera sågtandsvågformer på samma frekvens, vilket skapar ett aggressivt ljud. I äldre låtar består basen oftast av en enkel sinusvåg, ibland med frekvensmodulering så att den får ett "svajigt" läte. Sinusbaserna brukar kallas för "sub basses" eller "subs".

Kända drum and bass-artister utanför England är bland andra Teebee (Norge), Black Sun Empire (Nederländerna), Rawthang (Norge), Concord Dawn (Nya Zeeland), NOISIA (Nederländerna), Seba (Sverige), Netsky (Belgien) och Pendulum (Australien).

Genrer 
Det finns många olika undergenrer inom drum and bass:

 Atmospheric
 Techstep
 Jump up
 Darkstep
 Clownstep
 Hardstep
 Jazzstep
 Drumfunk
 Liquid funk
 Neurofunk
 Drill 'n' bass
 Ragga jungle

Andra genrer som har växt fram ur drum and bass är:

 Breakcore
 Dubstep
 Raggacore

Källor 

Musikgenrer
Elektronisk musik
Drum and Bass
Katarina Fernell

Berta Sofia Katarina Fernell, född 5 oktober 1922 i Hedemora, död 19 februari 1999 i Solna församling, var en svensk skådespelare och produktionsekonom.

Fernell är gravsatt i minneslunden på Solna kyrkogård.

Filmografi 
 Roller

 Produktionsekonom

Referenser

Externa länkar 
 
 

Svenska skådespelare under 1900-talet
Personer från Hedemora
Gravsatta på Solna kyrkogård
Födda 1922
Avlidna 1999
Kvinnor
Prinsessan Beatrice av York

Prinsessan Beatrice, fru Mapelli Mozzi (Beatrice Elizabeth Mary), född 8 augusti 1988 i London, är en brittisk prinsessa, dotter till prins Andrew, hertig av York och Sarah Ferguson. Hon är nummer nio i den brittiska tronföljden. Prinsessan Beatrice har en yngre syster, prinsessan Eugenie av York.

Utbildning 
Prinsessan Beatrice har en kandidatexamen (BA) i historia och idéhistoria från Goldsmiths College i London.

Sina första skolår (1991–1995) tillbringade prinsessan Beatrice på Upton House School i Windsor och senare studerade hon på Coworth Park School (1995–2000). Mellan 2000 och 2007 studerade hon vid S:t George's School i Ascot. Det sista året valdes hon till head girl och utexaminerades bland annat med högsta betyg i drama samt höga betyg i historia och filmvetenskap.

Vid sju års ålder fick prinsessan Beatrice diagnosen dyslexi. Hennes diagnos offentliggjordes år 2005.

Yrkesliv och välgörenhetsarbete 
Prinsessan Beatrice är vice vd på ett mjukvaruföretag för artificiell intelligens.

Förutom sitt arbete som affärskvinna deltar prinsessan Beatrice i välgörenhetsarbete för en rad olika organisationer. Hon intresserar sig särskilt för välgörenhet gällande barn, utbildning och dyslexi.

Familj 
Sedan 2020 är prinsessan Beatrice gift med den italienske fastighetsmogulen Edoardo Mapelli Mozzi. De hade då varit ett par sedan 2018. I samband med äktenskapet blev hon styvmor åt makens son Christopher Woolf från ett tidigare förhållande. Den 18 september 2021 föddes parets första gemensamma barn, Sienna Elizabeth Mapelli Mozzi.

Anfäder

Referenser

Externa länkar 
 Brittiska kungahusets officiella webbplats

Huset Mountbatten
Huset Windsor
Brittiska prinsessor
Personer i Storbritannien under 1900-talet
Personer i Storbritannien under 2000-talet
Födda 1988
Levande personer
Kvinnor
Alumner från University of London
Björn Haugan

Björn Haugan, född 5 september 1942 i Edsbyn i Ovanåkers församling i Gävleborgs län, död 8 januari 2009 i S:t Johannes församling i Stockholm, var en norsk-svensk operasångare (lyrisk tenor).

Biografi 
Haugan föddes på Söderhamns BB. Hans föräldrar var den norska soldaten Arne Haugan, förutvarande polis och sedermera general, och hans svenska hustru Anna Gunhild, ogift Widell. Efter studier i Oslo kom han vid mitten av 1960-talet tillbaka till moderns hemland och studerade för Margareta och Arne Sunnegårdh vid Musikhögskolan i Stockholm, där han avlade examen som musiklärare och sångpedagog. Han studerade också för Ettore Campogalliani i Italien. 

Han debuterade som hertigen i Rigoletto på operan i Oslo 1971. Till övriga roller hörde Andres i Wozzeck, don Ottavio i Don Giovanni, Pinkerton i Madama Butterfly, auktionisten i Rucklarens väg, doktor Cajus i Falstaff, Beadle i Sweeny Todd, Idomeneo, Bacchus i Ariadne på Naxos. Han framträdde på Folkoperan, Norrlandsoperan, Värmlandsoperan och Stora teatern i Göteborg. 

Haugan sjöng också i sånggruppen Vans Bro's, tillsammans med Per Arne Sjöström, tenor Erik Westling, baryton och Björn Löwgren, bas.

Han förblev norsk medborgare livet ut, trots att han var skriven i Sverige i över 40 år. Han var ogift.

Diskografi (urval) 
Chefstekniker 1 i Karl-Birger Blomdahls opera Aniara. Radiosymfonikerna. Dir. Stig Westerberg. Caprice CAP 2016. (2 LP). Svensk mediedatabas.

Filmografi (urval)

Referenser

Externa länkar
 (som felaktigt stavar namnet "Hangan")
International Lesbian and Gay Cultural Network: Norwegian Opera Singer Björn Haugan Dies
Björn Haugan sjunger Liebestod ur Wagners Tristan und Isolde

Norska operasångare under 1900-talet
Svenska operasångare under 1900-talet
Svenska tenorer
Norska tenorer
Personer från Ovanåkers socken
Män
Födda 1942
Avlidna 2009
Alumner från Kungliga Musikhögskolan i Stockholm
Gösta Werner

Gösta Werner och liknande namn kan avse:

 Gösta Werner (regissör) (1908–2009), svensk regissör
 Gösta Werner (konstnär) (1909–1989), svensk konstnär

Svenska innehavare av professors namn
Strapping Young Lad

Strapping Young Lad eller SYL var ett kanadensiskt metalband startat av Devin Townsend i mitten av 1990-talet. Bandets generella stil förklaras bäst som death/thrash metal med influenser från industrial musik, även om stilen ändras från album till album.

Historia
Strapping Young Lad, ofta förkortat "SYL", startade som ett soloprojekt av den kanadensiske musikern Devin Townsend. På debutalbumet, Heavy as a Really Heavy Thing, spelade Devin Townsend in allt förutom trumspåren.

Istället för att fortsätta vara ett soloprojekt, började också Jed Simon som gitarrist, Byron Stroud som basist och Gene Hoglan som trummis för att skapa albumet City, enligt många SYL:s bästa. City fick enorm respons och Kerrang! kallade albumet "ett av de tyngsta någonsin". Än idag spelar SYL med samma medlemmar.

Devin Townsend gjorde soloskivor de senaste åren (och gör fortfarande). När han spelade sitt eget material live var det dock fortfarande de andra medlemmarna i Strapping Young Lad som kompade honom. Detta skulle ändras år 2003, då Townsend bildade The Devin Townsend Band med andra medlemmar. Strapping Young Lad och The Devin Townsend Band spelar fortfarande på som vanligt.

2003 Släppte SYL det självbetitlade albumet Strapping Young Lad. Detta album är mindre ironiskt än de andra. 2004 släppte också SYL en live-dvd: For Those Aboot to Rock.

Skivan Alien släpptes 22 mars 2005 och fick mycket bra respons av de flesta kritikerna. Låtar som blev hits på denna skiva var "Love" och "Shitstorm".

2006 släppte bandet sin sjätte skiva, The New Black.

I maj 2007 tillkännagav Townsend under en presskonferens för att marknadsföra sitt nya soloalbum Ziltoid The All-Knowed, hans planer på att dra sig tillbaka från allmänheten och koncentrera sig på sin familj och producera soloalbum. Till följd av detta upplöstes Strapping Young Lad.

Stil
SYL är en av de mest kaotiska och intensiva exemplen av industrial metal-genren. Otaliga spår av ljud finns bakom låtarna, som man märker efter fler och fler varv efter varv på skivorna. Dessutom finns en lite humoristisk, själv-parodisk stämning över det hela. Detta kan kännas igen av till exempel bandnamnet, albumtiteln Heavy as a Really Heavy Thing och låttitlar som Oh My Fucking God, Happy Camper, Far Beyond Metal och Home Nucleonics.

Medlemmar
Devin Townsend - sång, gitarr och keyboard
Jed Simon - gitarr
Byron Stroud - elbas
Gene Hoglan - trummor

Diskografi
1995 - Heavy as a Really Heavy Thing
1997 - City
1998 - No Sleep 'Til Bedtime: Live in Melbourne
2003 - Strapping Young Lad
2004 - For Those Aboot To Rock: Live at the Commodore (DVD)
2005 - Alien
2006 - The New Black

Referenser

Externa länkar
Strapping Young Lad

Kanadensiska musikgrupper
Musikgrupper bildade 1995
Musikgrupper upplösta 2007
Peter Tornborg

John Peter Tornborg, född i Bromma, är en svensk operasångare.

Tornborg arbetade inledningsvis som reklamare men genomgick samtidigt privatutbildning som sångare, bland annat för Torsten Föllinger och Lars Billengren och operastudio 67. Därefter verksam några år som chef och sångare vid Säffleoperan och efter det som sångare vid Wermland Opera. Numer verksam som freelans och har turnerat mycket i Ryssland och de senaste åren också i Nordamerika. Han har tidigare sjungit i det dramatiska tenorfacket men numer Verdibaryton. Bland roller märks Siegmund, Otello och Canio som baryton Don Giovanni och närmast på tur Rigoletto.

Teater

Roller

Producent
1979 - Dvorák - Sånger 1-5

Källor

Svenska operasångare under 2000-talet
Födda 1943
Levande personer
Män
Personer från Stockholm
Gösta Werner (regissör)

Gösta Werner, född 15 maj 1908 i Östra Vemmenhög i Skåne, död 20 juli 2009 i Adolf Fredriks församling i Stockholm, var en svensk regissör, filmforskare, kritiker och professor. Han var son till Carl Werner och far till Tonie Lewenhaupt.

Biografi 
Werner gjorde sig känd på 1940-talet för sina kortfilmer av experimentell karaktär. Han skrev in sig i filmhistorien med Midvinterblot, en berättelse i bild. Bild blev Werners framträdande drag, förutom det litterära. Hans mest kända kortfilm är Att döda ett barn, baserad på en novell  med samma namn av Stig Dagerman. 

Från tidigt 70-tal undervisade Werner i filmvetenskap på Stockholms universitet som docent och sedermera professor. Han var en av världens största auktoriteter på Mauritz Stiller och dennes filmer, som han bland annat doktorerade på. 

Werner gjorde under sin levnad över 40 filmer, de flesta kort- och beställningsfilmer. Han skrev över 40 essäer och avhandlingar samt deltog aktivt i filmbranschens aktiviteter, bland annat som en av grundarna till Svenska Filmklubben samt Svenska Filmsamfundet 1933. Han var också en av grundarna till världens äldsta filmstudio,  Lunds Studentfilmsstudio 1929. 

Werner avled 2009, 101 år gammal. Han var vid sin död världens äldste regissör, med de sista filmerna gjorda bara tio år innan.

Filmografi i urval

Regi

Manus

Bibliografi

Referenser

Externa länkar 
 

Svenska professorer i filmvetenskap
Svenska filmregissörer
Filmhistoriker
Personer verksamma vid Stockholms universitet
Födda 1908
Avlidna 2009
Män
Svenska hundraåringar
Personer från Östra Vemmenhögs socken
Marcus Manilius

Marcus Manilius, levde under första århundradet e.Kr., var en romersk poet och astrolog som skrev dikten "Astronomicon" uppdelat i fem böcker om astrologi och astronomi.

Nedslagskratern Manilius på månen och asteroiden 12163 Manilius.

Referenser 

Latinskspråkiga författare
Romerska författare
Astrologer
Män
Colleen Dewhurst

Colleen Dewhurst, född 3 juni 1924 i Montréal, Québec, död 22 augusti 1991 i South Salem, Westchester County, New York, var en kanadensisk-amerikansk skådespelare. Dewhurst är för den svenska tv-publiken främst känd för rollen som Marilla Cuthbert i tv-serien Anne på Grönkulla.

Colleen Dewhurst hoppade av skolstudierna och jobbade bland annat som gymlärare. Hon sökte in vid New Yorks American Academy of Dramatic Arts och debuterade 1955 på Broadway. Dewhurst vann Tonyutmärkelsen två gånger. Hon har endast sporadiskt medverkat i filmer.

Dewhurst var gift med skådespelaren George C. Scott två gånger, 1960–1965 och 1967–1972. De fick sonen Campbell Scott tillsammans.

Colleen Dewhurst avled i livmoderhalscancer 1991.

Filmografi i urval 

 
 
 
 
1985 - Anne på Grönkulla (Miniserie)
 
1987 - Anne på Grönkulla 2 (Miniserie)

 (TV-film)

Externa länkar 
 

Kanadensiska skådespelare
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska scenskådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Personer från Milwaukee
Födda 1924
Avlidna 1991
Kvinnor
Agda Rössel

Agda Viola Rössel, född Jäderström den 4 november 1910 i Gällivare i Norrbottens län, död 27 maj 2001 i Maria Magdalena församling, Stockholm, var en svensk ambassadör och politiker (socialdemokrat). Rössel var världens första kvinnliga FN-ambassadör i New York.

Biografi 
Rössel växte upp vid Kilvo station i Gällivare församling som dotter till järnvägstjänstemannen Emil Jäderström och Nina Lindström. Hon var åren 1943–1951 gift med författaren James Rössel (1912–1998).

Efter att ha blivit diplomerad förvaltningssocionom från Socialinstitutet i Stockholm 1939 fick Agda Rössel anställning som personalkonsulent. 1941 blev hon ombudsman för Kvinnliga telefontjänstemannaföreningen, och därefter beredskapskonsulent vid Stockholms arbetarenämnd och vid arbetsmarknadsstyrelsen. 1948 utsågs hon till byråinspektör, och 1957–1958 till förste byråinspektör. Vid sidan av den ordinarie tjänsten var Agda Rössel ordförande i YSF 1948–1952, avdelningschef för Rädda Barnens internationella hjälpverksamhet 1948–1951, vice president för International Federation of Business and Professional Women 1950–1956 och dess ordförande 1954–1956, samt ledamot för Sveriges delegation i FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna 1951–1953 och för kvinnans rättsliga ställning 1954. Därtill var hon verksam vid FN:s generalförsamling 1952 och 1954.

År 1958 blev Agda Rössel Sveriges FN-ambassadör efter Gunnar Jarring, vilket hon förblev till 1964 då Sverker Åström efterträdde henne. Hon blev handplockad av Östen Undén till den tjänsten, något oväntat då hon inte var yrkesdiplomat, och blev därmed den första kvinnan permanent placerad på en chefsposition i FN. Hon hade dock stor erfarenhet av FN och andra internationella organisationer. Under tiden som FN-ambassadör verkade Agda Rössel bland annat för avskaffat dödsstraff och mot kvinnlig omskärelse. Efter tiden i FN utsågs hon till ambassadör i Belgrad (1964–1969), i Prag (1969–1973) och därefter i Aten (1973–1976).

Agda Rössel spelade en av huvudrollerna i den så kallade Wedénaffären 1968, då ett hemligstämplat brev hon skrivit om Sven Wedén var upptakten till dramat. Detta offentliggjordes av Carl Bildt 1994. Rössel är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Källor
 Agda Rössel (med bild) i Nationalencyklopedins nätupplaga

 Rössel, Agda Viola på SvenskaGravar.se

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 
 Hans Lindblad: HEMLIG(S)TÄMPELN – Sven Wedén och det hemliga brevet  från Bertil Ohlininstitutet
 

Födda 1910
Avlidna 2001
Kvinnor
Hedersledamöter vid Norrlands nation
Sveriges ambassadörer i Grekland
Sveriges ambassadörer i Jugoslavien
Sveriges ambassadörer i Tjeckoslovakien
Sveriges ambassadörer i FN
Svenska socialdemokrater
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Personer från Gällivare socken
Martin Gies

Martin Gies född 2 november 1951 i  Lüdenscheid Tyskland är en skådespelare, regissör och manusförfattare. Han är bror till regissören Hajo Gies.

Regi i urval
1981 - Ett fall för två

Externa länkar

Tyska skådespelare under 1900-talet
Män
Födda 1951
Levande personer
Tyska manusförfattare
Skådespelare från Nordrhein-Westfalen
Buena Vista Social Club

Buena Vista Social Club var en klubb i Havanna som hade sin storhetstid under 40-talet. Under denna period framträdde en mängd stora musiker och dansare.

Idag är namnet mest känt på grund av en dokumentärfilm som i slutet på 1990-talet gjordes av Wim Wenders på initiativ av Ry Cooder. Filmen blev oscarsnominerad och bar just namnet Buena Vista Social Club. Filmen handlar om några av de musiker som var involverade i produktionen av ett album med samma namn. Ett flertal av dessa musiker hade även spelat på klubben med samma namn då den var som mest i ropet. Både filmen och albumet blev framgångsrika, och ledde till att kubansk musik blev populär i USA och Europa. Sedermera släpptes fler album med "Buena Vista Social Club" som varumärke.

Referenser

Externa länkar
The Buena Vista Social Club

Kubanska musikgrupper
Gökfåglar

Gökfåglar (Cuculiformes) är en ordning i djurklassen fåglar som idag endast omfattar familjen gökar (Cuculidae). 

Tidigare inkluderades de afrikanska turakoerna, men dessa placeras nu vanligast i den egna ordningen Musophagiformes. Också hoatzinen har inkluderats bland gökfåglarna, men också den förs numera till en egen ordning.

 
Fågelordningar
Vincenzo Sospiri

Vincenzo Sospiri, född 9 oktober 1966 i Forlì, är en italiensk racerförare.

Racingkarriär
Sospiri vann det europeiska formel 3000-mästerskapet 1995.
Han gjorde ett försök att köra formel 1 då han försökte kvalificera sig till Australiens Grand Prix 1997 i en Lola-Ford, men det lyckades inte, eftersom bilen var för långsam. Han åkte sedan till Brasilien för att delta i den andra deltävlingen, men stallet gick i konkurs medan han var där, så han tvingades betala flygbiljetten hem själv. Senare samma säsong deltog han i några IRL-tävlingar.

Källor

Födda 1966
Italienska racerförare
Italienska Formel 1-förare
Formel 1-förare som aldrig startat
IndyCar-förare
Indianapolis 500-förare
Formel 3000-förare
Män
Levande personer
En kille och en tjej

En kille och en tjej är en svensk romantisk komedifilm från 1975 i regi av Lasse Hallström. I huvudrollerna ses Brasse Brännström och Mariann Rudberg.

Handling 
Lasse är en nyutbildad journalist men jobbar som tidningsbud. En dag träffar han Lena och tycke uppstår.

Om filmen 
Filmen hade premiär den 25 juni 1975 på biograf Röda Kvarn vid Biblioteksgatan i Stockholm.  Delar av filmen spelades in i Sousse i Tunisien. Den är Lasse Hallströms långfilmsdebut.

En kille och en tjej har visats i SVT, bland annat 1994, 1999, 2001, i april 2020 och i maj 2021.

Rollista 

Källa: 
Lars "Brasse" Brännström – Lasse Bengtsson 
Mariann Rudberg – Lena Helmers 
Christer "Bonzo" Jonsson – Bosse 
Claire Wikholm – Berit, Lenas väninna 
Chatarina Larsson – Ulla, en rak brud 
Gun Jönsson – Lenas mor 
Roland Hedlund – Bertil, Lenas styvfar, flygofficer 
Börje Ahlstedt – Lasses bror 
Anna Godenius – Lasses före detta 
Pia Garde – tjej 
Janne Forssell – kille på diskoteket 
Magnus Härenstam – partygäst 
Marvin Yxner – partygäst 
Tomas Bolme – partygäst 
Lasse Hallström – partygäst 
Else Marie Brandt – Lasses mamma 
Lena T. Hansson – panelhöna 
Eddie Axberg – patient på könspolikliniken 
Gunnar Schyman – Lasses pappa 
Arne Andersson – kunden vid Ikeas informationsdisk 
Per Wrigstad – Per Wrigstad, chefredaktör på Expressen

Popkulturella referenser 
Dialog från filmen används i låten Bakfylleoro av Hans Appelqvist och återfinns på hans skiva Tonefilm från 2002.

Källor

Noter

Tryckta källor

Externa länkar 

Filmer 1975
Svenska romantiska komedifilmer
Filmer i regi av Lasse Hallström
Svenskspråkiga filmer
Svenska 1970-talsfilmer
Stockholm på film