Samuel Klingenstierna

Samuel Klingenstierna, född 18 augusti 1698 på Tolefors i Kärna socken i Östergötland, död 26 oktober 1765 i Uppsala, var en svensk matematiker och fysiker verksam vid Uppsala universitet, som professor 1728–1752, och samtida med bland andra Linné och Celsius. Klingenstierna levde i en tid då Newtons och Leibniz teorier diskuterades och accepterades av vetenskapsmän i Europa.

Uppväxt och studier 
Samuel Klingenstierna son till majoren Zacharias Klingenstierna och Helena Maria Gyllenadler samt sonson till sonson till biskop Zacharias Klingius och dotterson till biskop Samuel Enander. Klingenstiernas rika naturgåvor märktes medan han ännu gick i skolan i Linköping hos biskop Haquin Spegel, som fann ett nöje i att emellanåt examinera och undervisa den hoppingivande ynglingen.

Vid universitetet i Uppsala, där Klingenstierna skrevs in vid 18 års ålder, studerade han först juridik och kom då att läsa Samuel Pufendorfs avhandling om natur- och folkrätten. I densamma påträffade han ett då för honom obekant uttryck quantitates morales. När han rådfrågade en äldre kamrat om detta, erhöll han till svar att om han ville lära känna kvantiteter, måste han läsa matematik. På ytterligare förfrågan om vilken författare som skrivit bäst i denna vetenskap hänvisades han till Euklides Elementa, en bok han genast skaffade sig. Det berättas att han studerade Martinus Gestrinius upplaga av Elementa, som innehöll de sex första böckerna.

Därefter började han sina matematiska studier, till en början under handledning av den skicklige matematikern Anders Gabriel Duhre, då bosatt i närheten av Uppsala. På Duhres rekommendation började han studera Analyse Demontrée av Charles-René Reyneau, en bok som beskriver Descartes geometri med algebra och Leibniz differentialkalkyl. Han studerade också Newtons Principia,som förklarar fysikaliska frågor med matematik.

För att utröna hur den kunniga allmänheten skulle döma honom skickade han in tre arbeten till Vetenskaps-Societeten i Uppsala som blev godkända och trycktes i societetens handlingar. Alla tre artiklarna behandlar fysikaliska problem med matematiska lösningar. Den sista artikeln som trycktes 1725 handlar om rörelsen för en rörlig kropp i ett rör som kretsar kring en given punkt. Problemet löste han med Leibniz differentialkalkyl. I lösningen finner vi för första gången  ett integraltecken i svensk text. Klingenstierna nämner också Newtons Principia som referens i lösningen.

Klingenstierna och Anders Celsius blev de första invalda ledamöterna av Kungliga Vetenskapsakademien efter dess bildande 1739.

Resor på kontinenten 
Redan nu började ryktet om hans kunskaper att sprida sig. Kammarkollegium, där han blivit e. o. tjänsteman, anmälde vid 1723 års riksdag honom till understöd för vetenskapliga resor. Efter att ha fått det Helmfeltska resestipendiet kunde Klingenstierna 1727 påbörja sin lärdomsresa till Tyskland, Schweiz, Frankrike och England. Under den tre år långa resan blev han bekant med många av dåtidens lärde såsom matematikerna Johann och Nicholaus Bernoulli i Basel, filosofen och matematikern Christian Wolff i Marburg, matematikern James Stirling och astronomen Edmond Halley i London.

Professur vid Uppsala universitet 
 Redan under sin lärdomsresa växte Klingenstiernas vetenskapliga anseende, och när den matematiska geometriprofessuren i Uppsala 1728 blev ledig utnämndes Klingenstierna, framför allt på grund av Christian Wolffs förord. En professor i geometri skulle också undervisa i fysik. I totalt 24 år kom Klingenstierna att utöva sin akademiska lärarverksamhet vid Uppsala universitet.
Genom klarheten och livligheten i sina föredrag, ofta åtföljda av fysikaliska experiment, lockade han till sitt auditorium en stor skara ynglingar, som därigenom leddes in på matematikens studium. Följden blev att intresset för geometri och närliggande vetenskaper tog ett betydande steg framåt.

När en ny professur i experimentalfysik infördes i Uppsala valde Klingenstierna att tillträda den nya tjänsten. Han erhöll redan 1752 avsked med pension för få ägna sig åt matematiskt författarskap och särskilt en kurs i artillerivetenskap. Emellertid inträffade förhållanden som gjorde att detta arbete aldrig blev fullbordat. När Olof von Dalin 1756 av Hattpartiet skildes från sin befattning som lärare för kronprins Gustav, valde ständerna enhälligt Klingenstierna som efterträdare. Han mottog förtroendet och bibehöll platsen till 1764, då han för sjuklighet fick biträde av Bengt Ferner. Klingenstierna hade 1756 blivit utnämnd till kansliråd och 1762 erhållit statssekreteraretitel.

Han avled 1765 och fick sin sista vila på Lovö kyrkogård vid sidan av Dalin under en minnesvård som Lovisa Ulrika låtit uppföra åt dem gemensamt.

Som matematiker var Klingenstierna ryktbar i hela Europa. Hans storhet som vetenskapsman bestod i att han med klarhet, djup och bestämdhet kunde förklara de stora matematiska och fysikaliska sanningar, vilka tidigare  förts fram i synnerhet av Newton. En sanning opponerade han sig mot. Newton hade ansett det omöjligt att undvika ljusets färgspridning i en kombination av linser. Klingenstierna visade att det var möjligt. För denna bedrift fick han 1762 ett aktningsvärt pris från Vetenskapsakademien i St Petersburg. 

Även för vitterheten hade han sinne och kunde under sina sista år ur minnet recitera långa stycken ur latinska skaldeverk.

Källor

Noter

Vidare läsning

 - (del I: Matematikens utveckling i Sverige fram till början av 1700-talet med speciell granskning av hur det oändligt stora och det oändligt lilla uppfattades ; del II : Samuel Klingenstierna : ett studium av hans liv och matematik fram till 1731. Inkluderar sammanfattning på engelska med titeln: Samuel Klingenstierna - a study of his life and mathematics until 1731) 

 Klingenstierna omnämns utförligt i början av kapitel ett, Sjuttonhundratalet i , 348 sidor, inbunden. Den engelskspråkiga utgåvan, översatt av Lars Gårding själv, finns inscannad på Google Books.

Externa länkar
 
 

Födda 1698
Avlidna 1765
Svenska matematiker under 1700-talet
Svenska fysiker under 1700-talet
Kansliråd
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Alumner från Uppsala universitet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Män
Ledamöter av Royal Society
Personer från Kärna socken