kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Cykelväska

En cykelväska är en väska avsedd att fästas på en cykel. De finns i olika storlekar, material och utformning. Beroende på användningsområde kan hängas på olika delar av cykelramen, cykelsadeln eller på båda sidor om pakethållaren.

Olika modeller 
Cykelväskor finns i många olika modeller, som parväskor, enkelväskor, sadelväskor och väskor man kan hänga på styret.

Parväskor och väskor där fram benämns ofta som varianter av packväskor. Väskor av den förra typen är sinsemellan förbundna med remmar och hänger på pakethållaren. 

Enkelväskor har vanligen två krokar som man häktar fast på pakethållaren. Materialet är oftast smärting eller vävburen plast, mer sällsynt läder eller stålplåt.

Verktygsväska (sadelväska) 
På 1900-talet var cyklarna allmänt försedda med en liten verktygsväska, som kunde innehålla en mindre skiftnyckel, en skruvmejsel samt en ask med reparationsmaterial för punktering och en bit ventilgummi. Skiftnyckelns bakände hade en speciell utformning, som gjorde den ändamålsenlig för däckavtagning vid punktering. Verktygen var stöldbegärliga, varför man en tid förvarade verktygen i en låsbar plåtlåda, ofta kombinerad med ett rör för cykelpumpen. Motsvarande väskor används, under benämningen sadelväska, fortfarande på cyklar som låses in.

Verktygsväskan var alltid gediget utförd i läder och förekom i två huvudformer:

Den äldsta typen var triangulär med dimensionerna avpassade så att den precis fick plats i utrymmet mellan ramens bakre del och bakre stänkskärmen.

En senare variant var rektangulär och kunde på en herrcykel hänga på ramens översta rör. På en damcykel (och även på herrcyklar) kunde väskan hänga i små krokar på undersidan och längst bak på sadeln.

Referenser 

Väskor
Cykelutrustning
Skurborste

Skurborste är en typ av borste och används för rengöringsändamål. En vanlig utformning är en trä- eller plastplatta i vilken borrats en mängd hål. I dessa hål fästs borst.

Ofta används skurborstar för att skura golv. De kan då vara försedda med ett skaft, medan andra är avsedda för knäskurning och därför saknar skaft. Den som skurar brukar använda ett förkläde för att inte bli våt.

Tillverkning av skurborstar utfördes tidigare av blinda, då den rutinartarde tillverkningsmetoden kunde läras utan att man behövde kunna se.

Se även 
Levang

Städredskap
Gunnar Inghe

Gunnar Inghe, född 19 mars 1910 i Stockholm, död 26 juni 1977 i Stockholm, var en svensk professor i socialmedicin, sexolog samt en av RFSU:s grundare. Han var son till läroverksadjunkten Johan August Inghe och Ida Cecilia Olsson samt gift med sociologen Maj-Britt, född Senander. Hustrun var dotter till Knut Senander och Greta Andersson.

Inghe var 1932–1936 redaktör för Populär tidskrift för sexuell upplysning, och fortsatte sedan inom socialmedicinen. År 1933 grundade han RFSU tillsammans med Elise Ottesen-Jensen och Hanna Lundin. År 1936 blev han med. lic och doktorerade 1958 med avhandlingen Mental and Physical Illness among Paupers in Stockholm. Samma år utnämndes han till docent i socialmedicin vid Karolinska Institutet. Dessutom var han verksam vid socialnämnden och marinläkare av första graden. Han blev en av de första professorna i socialmedicin i Sverige, och Karolinska Institutets första. Han var professor 1961–1975.

Flera av hans böcker har omdanat den svenska forskningen och socialpolitiken. Han medverkade i SOU 1949:4 med ett kapitel, "Socialpsykologiska synpunkter på lösdrivare och prostituerade", och skrev böcker om de fattiga i folkhemmet, incest, samt det första huvudverket i ämnet som publicerats i Sverige, Socialmedicin (1973–1979).

Den ofärdiga välfärden skrev han 1967 tillsammans med sin hustru, sociologen Maj-Britt Inghe (1921–2014), som även författat böcker om alkoholistfruar. Det är en studie som finansierats av Folksam. I denna studie fastslår Inghe att klassamhället fortfarande var påtaglig, att problemet var globalt, och att de sexuella minoriteternas behov var eftersatta.

Bibliografi

Källor

Noter

Externa länkar 
 

Svenska sexualupplysare
Personer verksamma vid Karolinska Institutet
Födda 1910
Avlidna 1977
Män
Svenska professorer i socialmedicin
Läkare från Stockholm
RFSU
Smörgåspapper

Smörpapper eller smörgåspapper är ett tunt halvtransparent fetthärdigt papper tillverkat av kemisk pappersmassa, där motståndsförmågan mot fett uppnåtts genom långt driven malning. På engelska kallas dessa papperskvaliteter "greaseproof paper".

Smörpapper användes förr främst till omslag för smör på grund av egenskaperna, men det kan även användas som omslag till smörgåsar eller mellanlägg mellan smörgåsar, och omslag till bakverk. Till skillnad från bakplåtspapper tål smörpapper sällan hög värme. Fram till slutet på 1980-talet användes liknande papperskvaliteter också i samband med ritningsarbeten, men ritpapper var inte fetthärdigt. Originalen ritades på halvtransparent ritpapper och från originalen kunde man sedan kopiera till vanligt papper i breda ljuskopieringsmaskiner.

Smörpapper har en ytvikt mellan 30 och 70 g/m².

Källor 

Nyttoföremål
Pappersprodukter
Anders Ljungstedts gymnasium

Anders Ljungstedts Gymnasium (med smeknamnet Ljunkan) är en kommunal gymnasieskola i stadsdelen Kallerstad i Linköping, med cirka 1 100 elever och 240 anställda. Skolan erbjuder huvudsakligen praktiska  program och linjer.

Skolan har sitt namn efter affärsmannen Anders Ljungstedt (1759–1835),  som samlade en förmögenhet i Kina, och som skänkte en stor summa pengar till en skola för fattiga barn i sin födelsestad.

Historia
Då det vid 1800-talets början inte fanns några yrkesskolor i Sverige, anslog Ljungstedt fr. o. m. 1819 sammanlagt 170 000 riksdaler för inrättande av en praktisk skola i Linköping för dem som ville arbeta i näringslivet. Emellertid blev den (troligen 1824) upprättade Ljungstedtska skolinrättningen, sedermera Ljungstedtska friskolan istället en vanlig lancasterskola.

Folkskola förblev den till 1881, då den fick självständig tillvaro som ett slags fortsättning på folkskolan. 1908 slogs den samman med Linköpings tekniska aftonskola, som inrättats år 1900 med medel som donerats av Mårten Meurling på Syserum. Skolan fick då namnet Ljungstedtska tekniska yrkesskolan.

Senare bytte skolan namn till Ljungstedtska skolan och numera heter den Anders Ljungstedts gymnasium.

Den nuvarande placeringen fick skolan i början av 1960-talet i helt nybyggda lokaler. Efterhand har fler lokaler byggts till och när skolan var som störst omfattade den 2 800 elever och över 400 anställda.

Utbildningar
Skolan bedriver nedanstående utbildningar och vuxenutbildningar.

Bygg- och anläggningsprogrammet med inriktningarna Måleri, Maskin, Husbyggnad och Plåt. Inom Husbyggnad ingår utbildning till snickare, murare och betongarbetare.
El- och energiprogrammet
Flygtekniska programmet
Fordonsprogrammet
Gymnasiesärskolan
Hantverksprogrammet med inriktning textil, hår och makeup-stylist och frisör/barberare
Industritekniska programmet
Introduktionsprogrammen
Kommunala skolan, särskild utbildning
Kvalificerad yrkesutbildning livsmedelsteknik och livsmedelshantering
Lärlingsutbildning
Nationell idrottsutbildning
Restaurang- och livsmedelsprogrammet
VVS- och fastighetsprogrammet

Hemsida
Anders Ljungstedts gymnasium hemsida

Källor

Gymnasieskolor i Linköping
Gösta Unefäldt

Gösta Albert Unefäldt, född 10 april 1926 i Unnaryd, är en svensk författare. Gösta Unefäldt är bror till författaren och översättaren Valter Unefäldt, tillsammans med vilken han skrev Polisen som vägrade svara som utkom 1979.

Unefäldt sökte sig efter några arbeten till flyget med avslutande utbildning vid flygflottiljen i Ljungbyhed. Han utbildade sig därefter till lärare och tjänstgjorde som det under ett antal år, bland annat i Halmstad och Storfors. Från 1959 var han rektor i Strömstad där han 10 år senare blev skolchef.

Unefäldts första kriminalnovell publicerades 1956. Hans intresse för fiske resulterade i att han skrev ett antal fiskenoveller och debutboken Den röda flugan gavs ut 1965. Störst uppmärksamhet har han dock fått för sina kriminalromaner om Polisen i Strömstad som även har filmatiserats för TV.

För sin roman Polisen som vägrade svara (1979) fick han (och brodern och medförfattaren Valter) Expressens Sherlock-pris och för romanen Polisen och mordet i stadshuset tilldelades han av Svenska Deckarakademin 1992 priset Bästa svenska kriminalroman.

Bibliografi
 Den röda flugan (1965)
 Lax i Laxá (1967)
 Fisketur och turfiske (1974)
 Polisen som vägrade svara (1979) (tillsammans med Valter Unefäldt)
 Polisen som vägrade ge upp (1984)
 Polisen som vägrade ta semester (1985)
 Polisen och den beskedlige utpressaren (1987)
 Polisen och domarmordet (1989)
 Polisen och mordet i stadshuset (1992)
 Polisen och den döde på Holmen grå (1995)
 Polisen och Marias hemlighet (1997)
 Polisen och mannen som väntade på döden (1999)
 Polisen och den oförfalskade ondskan (2001)
 Polisen som fick förnyat förtroende (2003)
 Dödligt handikapp (2005)
 Högt spel (2007)
 Hämnden är min (2009)
 Den röda nyckeln (2011)
 ...dömes för mord... (2013)

Priser och utmärkelser 
 Sherlock-priset 1979 för Polisen som vägrade svara
 Bästa svenska kriminalroman 1992 för Polisen och mordet i stadshuset

Referenser 

Födda 1926
Män
Svenska kriminalförfattare
Svenskspråkiga författare
Författare från Bohuslän
Svenska manusförfattare
Levande personer
Flaggstång

Flaggstång är en stång avsedd för upphängning av flagga eller vimpel. En flaggstång tillverkas vanligen av trä eller glasfiber och monteras fast lodrätt på marken.

En fasadflaggstång, även kallad fasadstång, är en mindre flaggstång avsedd att fästas på en fasadvägg eller dylikt.

Konstruktion
Ursprungligen var flaggstången tillverkad av trä med en skåra längst upp genom vilken flaggstångslinan löper. Numera tillverkas flaggstänger oftast av glasfiber eller trä som limmas till en ihålig flaggstång så att en ventilationskanal bildas i stången. På så sätt eliminerar man risken för fukt och rötproblem i stången. Flaggstänger är oftast vita, men det förekommer också andra färger. Flaggstångslinan används för att hissa och hala ner flaggan.

Flaggstångsknapen
Flaggstångsknapen kan vara tillverkad av plast, trä eller lättmetall. Den är fäst på flaggstången, cirka 1,40 meter över marknivå. Det finns även flaggstänger med dubbla knapar, där den övre knappen sitter på fyra meters höjd. Man fäster flaggstångslinan i den övre knappen för att obehöriga inte ska kunna hissa eller hala flaggan så enkelt olovandes. Flaggstångsknapen används för att fästa flaggstångslinan i. Moderna flaggstänger saknar idag flaggstångsknap och har istället endast en vev för att hissa och hala flaggan med. Flaggstänger för offentliga platser har dessutom ofta en liten låsbar dörr på stången för att förhindra obehörig användning av flaggstången.

Flaggstångsknoppen

Flaggstångsknopp kallas den knopp som sätts fast i övre delen av en flaggstång. Knoppar finns i olika utföranden och storlekar beroende på flaggstångens längd. Exklusiva flaggstångsknoppar kan vara tillverkade i glas och belagda med bladguld medan enklare varianter är av plast. I Sverige är knoppen normalt droppformad, men i andra länder kan andra former förekomma, till exempel rund eller oval.

Flaggstångslinan
Flaggstångslinan var ursprungligen gjord av hampa och tillverkad på ett repslageri. Numera används flaggstångslina i spunnen nylon, vilket är mer hållbart. Flaggstångslinan används till att hissa upp flaggan i flaggstången. Längden på en flaggstångslina beräknas genom att ta dubbla längden på flaggstången som linan ska användas till och till detta läggs en säkertslängd på 1-3 meter. Efter upphissad flagga fästes flaggstångslinan med ett dubbelt halvslag på flaggstångsknappen.

Flaggstångslinan sätts på plats innan flaggstången reses och bör för det mesta bytas ut med cirka 10 års mellanrum. Åtgärden sammanfaller ofta med att det också börjar vara dags att tvätta själva flaggstången.

Höjd på Flaggstången
En tredjedel av stången bör vara högre än huset och den bör exponeras mot en lugn bakgrund.

Storlek på flagga och vimpel

Rekordflaggstänger
Sveriges äldsta bevarade flaggstång står i Askersby, Värmland.
Sveriges äldsta bevarade flaggstång restes 1894 i byn Samsta (Sundsjö socken) utanför Östersund, Jämtland.
Sveriges högsta flaggstång finns i Slagsta i Botkyrka kommun. Stången är 48 meter hög, och flaggan 60 m².

Se även
Flaggning

Referenser

Externa länkar
Hur och var placerade man flaggstången under 1900-talets första hälft? Foton från Bohuslän

Nyttoföremål
Flaggning
Wiltshire

Wiltshire är ett grevskap i sydvästra England (öster om Bristol), med en yta av 3 485 km2 och en befolkning som uppgår till cirka 642 000 invånare (2007).

Grevskapet är till ungefär en fjärdedel beläget på Salisbury Plain, en kalkplatå som har en relativt låg befolkningstäthet och som i stor utsträckning är gräsbevuxen. Inom Salisbury Plain finns ett antal fornlämningar, av vilka Stonehenge är den mest kända. Där finns också Avebury Stone Circles i orten Avebury.

Skådespelaren John Rhys-Davies och Supertramp-medlemmen Rick Davies kommer från Wiltshire.

Administrativt är Wiltshire sedan 2009 uppdelat i två enhetskommuner (unitary authorities): Wiltshire och Swindon.

Städer 
 Swindon – 180 000 invånare
 Salisbury – 115 000 
 Chippenham – 40 000
 Warminster – 20 000

Källor
Avebury

Avebury är en fornlämning i Avebury i Storbritannien. Den är daterad till yngre stenåldern och består av stora upprätta stenblock. Stenringarna är daterade till cirka 3000 f.Kr. och upptar ett område som är 11,5 hektar stort. Därmed är monumentet såväl större som äldre än det mera kända Stonehenge. Stonehenge och Avebury upptogs år 1986 på Unescos världsarvslista. Ungefär 1,5 kilometer från Avebury ligger den konstgjorda kullen Silbury Hill.

Avebury ligger i grevskapet Wiltshire och riksdelen England, i den södra delen av landet,  km väster om huvudstaden London. Närmaste större samhälle är Swindon, 15 km norr om Avebury. Trakten runt Avebury består till största delen av jordbruksmark.

Källor

Externa länkar

Världsarv i England
Megalitiska monument
Fornminnen i England
Stenkretsar
Världsarv inskrivna 1986
John Aubrey

John Aubrey född 12 mars 1626 nära Malmesbury cirka 15 km väster om Swindon  i Wiltshire i sydvästra England, död i juni 1697, var en engelsk fornforskare och författare till ett antal korta biografier, utgivna under namnet Brief Lives.

Aubrey kom från en välbärgad familj och 1642 började han studera vid Trinity College i Oxford, men hans studier avbröts av inbördeskriget. 1646 började Aubrey studera juridik vid Middle Temple, men han kom aldrig in på den juridiska banan.

Han tillbringade mycket av sin tid på landsbygden och 1649 fick han ögonen på stenålderslämningarna i Avebury och beskrev dem. Tre år senare dog hans far och efterlämnade stora jordegendomar men också ett antal besvärande skulder. Vid ett besök vid Stonehenge 1666 iakttog Aubrey fem cirkelformade nedpressningar av marken och noterade detta i sin anteckningsbok. När man drygt 150 år senare genomförde noggranna studier av lämningarna fann man en ring av 56 gamla hål och gav dem namnet Aubreys hål till ära av Aubreys tidiga upptäckt.

Aubrey fortsatte att bekanta sig med allehanda författare, naturvetare, politiker och aristokrater i sin samtid och han hade ögon för detaljer. Även om hans inhämtande av kunskaper knappast var ihärdigt gjorde han anteckningar (om än något slumpartade) om sina bekantas uppträdande, svaga sidor och kanske allra viktigast det skvaller som häftade vid dem.

År 1663 blev han medlem av Royal Society, den aktade sammanslutningen av forskare inom det naturvetenskapliga området. Vid denna tid råkade Aubrey ut för den ena stämningen efter den andra och 1670 hade han förlorat alla sina egendomar och blivit beroende av sina vänners välvilja.

Källor

Noter

Externa länkar 
 
 

Brittiska forskare
Ledamöter av Royal Society
Engelska författare under 1600-talet
Alumner från Trinity College, Oxford
Födda 1626
Avlidna 1697
Män
Pembrokeshire

Pembrokeshire (kymriska: Sir Benfro) är ett grevskap och en kommun (principal area) i sydvästra Wales. Det gränsar till Carmarthenshire och Ceredigion.

Det traditionella grevskapet Pembrokeshire upprättades år 1282 av Edvard I av England. Det har länge bestått av en engelskdominerad del i söder (känd som Little England beyond Wales, "Lilla England bortom Wales") och en kymriskdominerad del i norr.

Från 1974 till 1996 var grevskapet delat i två distrikt, South Pembroke och Preseli som låg under grevskapet Dyfed. Då distrikten avskaffades som administrativa enheter år 1996 blev Pembrokeshire återupprättat, och har sedan dess blivit styrt som en kommun. 30 juni 2017 hade Pembrokeshire  invånare.

Större orter i Pembrokeshire

Administrativ indelning 
Pembrokeshire är indelat i 77 communities.

Ambleston
Amroth
Angle
Boncath
Brawdy
Burton
Camrose
Carew
Cilgerran
Clydau
Clynderwen
Cosheston
Crymych
Cwm Gwaun
Dale
Dinas Cross
East Williamston
Eglwyswrw
Fishguard and Goodwick
Freystrop
Haverfordwest
Hayscastle
Herbrandston
Hook
Hundleton
Jeffreyston
Johnston
Kilgetty/Begelly
Lampeter Velfrey
Lamphey
Letterston
Llanddewi Velfrey
Llandissilio West
Llangwm
Llanrhian
Llanstadwell
Llawhaden
Maenclochog
Manorbier
Manordeifi
Marloes and St. Brides
Martletwy
Mathry
Merlin's Bridge
Milford Haven
Mynachlog-Ddu
Narberth
Nevern
New Moat
Newport
Neyland
Nolton and Roch
Pembroke
Pembroke Dock
Penally
Pencaer
Puncheston
Rosemarket
Rudbaxton
Saundersfoot
Scleddau
Solva
Spittal
St Florence
St Ishmael's
St. David's and the Cathedral Close
St. Dogmaels
St. Mary Out Liberty
Stackpole and Castlemartin
Templeton
Tenby
The Havens
Tiers Cross
Uzmaston, Boulston and Slebech
Walwyn's Castle
Wiston
Wolfscastle

Referenser 
 

 
Wales kommuner
Ryolit

Ryolit (eller liparit) extrusiv (vulkanisk) magmatisk ytbergart med felsisk sammansättning. Ryolit har ljus färg och porfyritisk till afanitisk textur. Bergarten består vanligen av mineral som kvarts, alkalifältspat och plagioklas. Accessoriska mineral inkluderar biotit och pyroxen.

Ryolit har i stort sett samma kemiska sammansättning som granit och är att betrakta som dess extrusiva motsvarighet. Den höga halten kiselsyra tillsammans med den låga halten järn och magnesium gör att ryolit snabbt polymeriseras och bildar mycket viskös lava. Ryolit förekommer även i form av breccia i vulkaniska klyftor och gångar.

Om ryolit svalnar för snabbt hinner inte kristaller bildas. Istället bildas naturligt, vulkaniskt glas kallat obsidian. Vid långsammare avsvalning bildas mikrokristaller i lavan vilket resulterar i texturer med veckbildningar, spheruliter och litofila strukturer.

Se även 

 Bergart
 Magmatisk bergart
 Ramsö naturreservat
Magmatiska bergarter
Ytbergarter
Amesbury Archer

Amesbury Archer är liket av en man från äldre bronsåldern (omkr 2300 f.Kr.), vars kvarlevor hittades 2002 i Amesbury, en liten ort cirka 5 km från Stonehenge. I mannens grav hittades lämningar efter en långbåge vilket är skälet till namnet. I övrigt är graven en av de rikare gravarna man funnit i området med bland annat guldföremål.

Fornfynd i Storbritannien
Fornfynd från bronsåldern
Vetenskapsåret 2002
2002 i Storbritannien
Alan Blumlein

Alan Dower Blumlein, född 1903, död 1942, var en engelsk ingenjör med 132 registrerade patent inom elektroteknik, radarteknik och akustik.  

Blumlein undvek offentligheten, levde tillbakadraget och publicerade inget utom patenthandlingar. Det finns mycket få fotografier eller andra dokument om honom personligen. Mest känd är han för sitt arbete om inspelning, lagring och reproduktion av stereofoniskt ljud med hjälp av högtalare (patentansökan 1931). Det tog 30 år innan idén nådde konsumenterna - skivor med stereoljud blev inte kommersiellt tillgängliga förrän i slutet av 1950-talet.

Arbete med stereofoni
Blumleins patent på ett stereofoni är en avhandling på 22 sidor med totalt 70 patentkrav och inbegriper allt från inspelning över lagring till reproduktion. Främsta syftet var att förbättra spelfilmsljudet, men resultatet passade in på hemmalyssnandet. Blumlein byggde sina teorier på hörselns förmåga att uppfatta riktningen till ljudkällor genom att vid låga frekvenser uppfatta fasskillnaden och vid höga frekvenser uppfatta intensitetsskillnaden (men att fasskillnad har viss betydelse vid transienta förlopp även i höga frekvenser). Blumlein konstaterade också att högtalare inte kan återskapa fasskillnader på samma sätt som vid inspelningen (främst genom att båda högtalarna kommunicerar med båda öronen).

Han skriver i inledningen till patentansökan: ”Ett system för ljudtransmission där ljudet upptas av flera mikrofonelement och reproduceras av flera högtalare, innehållande två eller flera riktningskänsliga mikrofoner och/eller ett arrangemang i omvandlingskedjan där den relativa volymen hos högtalaren är beroende av den riktning från vilken ljudet träffar mikrofonen.”  Det innebär att Blumlein redan där sätter fingret på den viktigaste principen för stereoåtergivning: vi måste omvandla fasskillnader till volymskillnader i högtalarna. 

Blumlein rekommenderade två riktningskänsliga (kardioid eller åtta) mikrofoner i 90 graders vinkel och så nära varandra att fasskillnaderna blir försumbara. 

Blumleins teori kom först att testas i ett militärt avlyssningssystem som kunde avgöra riktningen till flygplan i mörker – och visade fungerade mycket väl och med stor precision.

Senare tiders akustiska mätningar och experiment angående mikrofonplacering har bekräftat Blumleins teorier.
Blumleins patent beskriver även graverteknik med stereoinformation i ett spår – dvs samma system som blev standard på LP-skivan, samt lagring på optisk signalbärare (ljudspår på filmer). 1934 gjorde Blumlein en stereoinspelning med London Symphony Orchestra, som när den kunde ges ut kommersiellt 1958 var (och bortsett från tekniska begränsningar i utrustningen, fortfarande är) oöverträffad i klang och rymd.

Källor

Noter

Brittiska uppfinnare
Alumner från Imperial College London
Födda 1903
Avlidna 1942
Män
Bärgningsbandvagn 4012

Bärgningsbandvagn 4012 (Bgbv 4012, även Pbv 4012) är ett bepansrat bandgående bärgningsfordon i Pbv 401-serien (MT-LB). Vagnen införskaffades från öst 1993 för att påskynda mekaniseringen av Armén.

Historia

MT-LB (Pbv 401) utvecklades i forna Sovjetunionen under slutet av 60-talet. Vagnen tog ursprungligen fram för att ersätta den tidigare vagn man haft för att dra artilleripjäser med. Användningsområdet blev emellertid mycket större. Den svenska armén köpte in vagnen 1993 för att mekanisera infanteri- och norrlandsbrigaderna med trupptransport som främsta användningsområde. Pbv 401 som den kom att heta i Försvarsmakten köptes från forna Östtyskland till ett mycket förmånligt pris. Totalt anskaffades 800 vagnar men av dessa skrotades 160 st för att skapa reservdelar. Kvar fanns sedan 460 st Pbv 401 och 90 st Bgbv 4012.

Besättning

Besättningen består av förare, vagnchef samt en reparationsgrupp på 3 man.

Beväpning

Beväpningen består endast av en Ksp 58 som är monterad på en luftvärns-lavett där tornet brukar sitta. Ytterligare beväpnings anses onödig då den mest är för bärgning av fordon.

Versioner
Bärgningsbandvagn 4012A
Bärgningsbandvagn 4012B
Bärgningsbandvagn 4012CH

Externa länkar
Pbv 4012 på Soldf.com

Fältarbetsfordon
Fordon i svenska armén
Aros

Aros betyder åmynning och kan syfta på:

 Västra Aros – tidigaste namnet på Västerås
Aros Congress Center – ett konferenscenter i centrala Västerås.
 Arosverket – ett kraftvärmeverk i Västerås
 Aros – varumärke för lantbruksredskap, se Westeråsmaskiner
 Aros (dagstidning) – dagstidning utgiven i Västerås
 Östra Aros – tidigaste namnet på Uppsala
 Aros IK – en innebandyklubb i Västerås
 Aros Marathon – ett årligt lopp som går mellan Uppsala och Enköping
 Aros River – en flod i Skottland
 Aros Bay – en vik i Skottland
 ARoS Aarhus Kunstmuseum – ett konstmuseum i centrala Århus, Danmark
 AROS Research Operating System – ett fritt operativsystem

Se även
 Nidaros
 Århus

Referenser