kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Joachim von Düben den äldre

Joachim von Düben den äldre, född 22 augusti 1671 i Stockholm, död där 30 november 1730, var en svensk friherre (från 1731 postumt greve) och ämbetsman; hovkansler och riksråd.

Biografi

Tidiga år 
Han var son till Gustaf Düben den äldre och Emerentia Standaert från Nederländerna vars far var verksam som vinhandlare och värdshusvärd i Stockholm. Han var bror till Gustaf, Emerentia och Anders von Düben den yngre.

Karriär 
von Düben inträdde 1694 i kungliga kansliet och följde Karl XII till Polen och Ryssland. Han tillfångatogs vid Perevolotjna 1709. Han blev vid sitt frigivande och återkomsten till Sverige 1719 statssekreterare, 1723 hovkansler och från 1727 fram till sin död riksråd och kansliråd. Han var fram till dess Arvid Horns pålitligaste och dugligaste anhängare i rådskammaren och kansliet. Ett framträdande drag hos von Düben var hans pietistiska religiositet, som han, som många andra svenska fångar, tillägnat sig under fångenskapsåren. 

Han utgav 1725 anonymt efter tyska förebilder Uthwalde andelige sånger, i vilken ingår första översättningen av Paul Gerhardts sommarpsalm I denna ljuva sommartid. Han översatte även verk av Samuel von Pufendorf och Nicolas Boileau.

von Düben var gift med Margareta Spegel, dotter till ärkebiskop Haqvin Spegel och Anna Schultin som var barnbarsn barn till ärkebiskop Nicolaus Olai Bothniensis och Bureättling. Margareta Spegel hade tillsammans med sina systrar och sin mor adlats av Ulrica Eleonora. Deras barn var Carl Wilhelm von Düben samt Ulrika Eleonora von Düben.

Psalmer
I denna ljuva sommartid nummer 200 i Den svenska psalmboken 1986.

Referenser

Externa länkar

Vidare läsning 
 

Hovkanslerer
Svenska psalmförfattare
Svenska riksråd under 1700-talet
Ämbetsmän från Stockholm
Joachim
Födda 1671
Avlidna 1730
Män
Deltagare i slaget vid Poltava
Fredrik I:s hov

Svenska grevar
Kristin Davis

Kristin Davis, född 23 februari 1965 i Boulder, Colorado (men växte upp i Columbia, South Carolina), är en amerikansk skådespelare. Hon är mest känd för att spela som Charlotte York Goldenblatt i TV-serien Sex and the City (1998–2004).

De tidiga åren
Davis var enda barnet i familjen och efter föräldrarnas skilsmässa. Hon adopterades av sin styvfar, då han gifte sig med hennes mor 1968. Tidigt under sin barndom flyttade Davis, hennes mor och styvfar till Columbia, South Carolina, där hennes styvfar (som var psykologiprofessor) fick jobb på ett universitet. Under sin studietid flyttade hon till New Jersey, där hon studerade på Rutgers University. Efter studierna flyttade hon till New York och arbetade som servitris innan hon öppnade en yoga-studio tillsammans med en väninna.

Karriär 
År 1995 fick hon sitt stora genombrott då hon fick rollen som Brooke Armstrong Campbell i serien Melrose Place (1992). Hon lämnade serien efter ett år då TV-producenterna fick reda på att publiken avskydde Davis bitchiga karaktär. År 1998 fick hon rollen som Charlotte York i serien Sex and the City, där hon stannade till seriens slut år 2004.
 
Davis har även synts som kosmetikamärket Maybellines taleskvinna.

Kristin Davis är bosatt i Los Angeles, hon har en adopterad dotter som heter Gemma Rose. År 2018 adopterade hon en son, Wilson.

Kristin Davis besökte Göteborg i september 2023 för att ta emot The Perfect World Foundation Award för hennes arbete med att bevara planetens biologiska mångfald.

Filmografi (urval) 
 1995 – Cityakuten (TV-serie)
 1995 – Melrose Place (TV-serie)
 1997 – Seinfeld (TV-serie) – Jenna
 1998–2004 – Sex and the City (TV-serie)
 1999 – Atomic Train (film)
 2000 – Take Me Home: The John Denver Story (TV-film)
 2000 – Vänner (gästspel TV-serie)
 2008 – Sex and the City (film)
 2009 – Trubbel i paradiset (film)
 2010 – Sex and the City 2 (film)
 2019 – Holiday in the Wild (film)
 2019 – The Night Before Christmas (film) 2021 – Deadly Illusion (film)
 2021–2022 – And Just Like That (TV-serie)

Källor

Externa länkar 

 
 Kristin Davis Online

Födda 1965
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska skådespelare under 2000-talet
Amerikanska röstskådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Kvinnor
Levande personer
Personer från Boulder
Alumner från Rutgers University
Skådespelare från Colorado
Staffan Skott

Sten Staffan Skott, född 16 augusti 1943 i Ludvika, död 24 september 2021 i Huddinge distrikt i Stockholms län, var en svensk författare, journalist och översättare med inriktning på Rysslands och Sovjetunionens historia.

Biografi

Författare
Skott skrev 17 böcker, varav de flesta behandlade Ryssland och Sovjetunionens historia. I boken Sovjetunionen från början till slutet behandlas Sovjetunionens historia, och i senare upplagor även Ryssland under Jeltsin och Putin.

Staffan Skott skrev också standardverket Tidens cykelbok och böcker om furstehusen Romanov och Bernadotte. Han författade även tidigt en handbok om digital ordbehandling.

Han var en uttalad antikommunist och skrev boken Aldrig mer! (1999) för unga läsare om kommunismen. Aldrig mer! har sedan utkommit i en utvidgad upplaga 2004, där han lagt till ytterligare en del som behandlar Vänsterpartiets förhållande till främst Sovjetunionen. Han utgav 1991 boken Liken i garderoben (1991), som är en kritisk granskning av Vänsterpartiets historia och utkom 2000 i en ny utgåva med titeln Liken i garderoben lever än, där den andra hälften består av 150 sidor nyskrivet material om Vänsterpartiet efter Sovjetunionens upplösning. 

Skotts verk har översatts till norska, finska, estniska, polska och ryska.

Journalist 
Skott, som var uppvuxen i Gävle, skrev som tonåring för Arbetarbladet i Gävle, och började 1967 att skriva för Aftonbladets kultursidor. År 1973 inledde han sitt arbete för Dagens Nyheters Namn och Nytt-sidor, både som skribent och redigerare. Han skrev där kåserier om bland annat Ryssland, militärmusik och sitt liv i Kalifornien ända fram till sin pension år 2008.

Översättare 
Skott var Sveriges mest anlitade översättare av rysk dramatik och har bland annat översatt Anton Tjechovs sju helaftonspjäser, Gogols Revisorn och ett fyrtiotal andra pjäser. Bland hans prosaöversättningar märks urversionen av Tolstojs Krig och fred, Gogols Döda själar, Viktor Pelevins Insekternas liv samt två av Michail Gorbatjovs självbiografier.

Han har även översatt från engelska till svenska. 

I februari 2009 tilldelades han Samfundet De Nios Översättarpris.

Politik 
Skott var organiserad socialdemokrat från 1958 till 2007, först inom ungdomsförbundet SSU där han var en av grundarna av SAP:s skolklubb i Gävle och sedan inom moderpartiet. När Mona Sahlin 2011 avgick som partiordförande återinträdde han i partiet.

Familj
Han har fem barn, bland dem journalisten Julia Skott.

Bibliografi (urval) 
1978 – Tidens cykelbok (3 upplagor, övers. till finska och norska)

Priser och utmärkelser
2003 mottog Skott på sin 60-årsdag ett fax från Rysslands minister för press, tv och massmedier Michail Lesin med uppskattning av Skotts många översättningar av ryska klassiker och moderna verk.
2009 – De Nios översättarpris

Referenser

Externa länkar

 Staffan Skotts webbplats

Svenska socialdemokrater
Svenskspråkiga författare
Svenska översättare under 1900-talet
Svenska litteraturvetare under 1900-talet
Personer från Ludvika
Födda 1943
Män
Översättare från ryska
Översättare från engelska
Mottagare av De Nios översättarpris
Svenska journalister under 1900-talet
Avlidna 2021
FC Café Opera

FC Café Opera var en svensk fotbollsklubb som bildades 1991 av Alessandro Catenacci, ägare till nattklubben Café Opera i Stockholm. Klubben spelade fem säsonger i Superettan och upphörde 2005.

1990-talet: Snabb klättring i seriesystemet 
Klubben inledde sin bana 1992 i division 8 men klättrade snabbt i seriesystemet. 1995 spelade föreningen i division 3, 1997 i division 2 och år 2000 i Superettan. År 1994 inleddes ett samarbete med Djursholms Fotboll, vilket innebar ett gemensamt representationslag under namnet FC Café Opera/Djursholm och att verksamheten förlades till Djursholm. Café Opera/Djursholm klättrade snabbt i seriesystemet: Laget vann sin division 4-serie 1995, division 3 1996 och 1999 vann föreningen Division 2 Västra Svealand. Seriesegern 1999 innebar att klubben fick kvala till Superettan, som skulle inrättas till nästkommande säsong. "Caféet" vann förkvalsserien före Väsby IK och Östersunds FK. I det avgörande playoff-spelet mötte laget Gefle IF. Efter 0-0 hemma på Djursholms IP och 2-2 borta på Strömvallen flyttades klubben upp till Superettan.

2000-2004: Superettan och sammanslagning 
Djursholms IP godkändes inte för spel i Superettan, varför föreningen bytte hemmaplan till Stockholms stadion inför säsongen 2000. Laget var länge med i toppen premiäråret i Superettan och slutade på sjätte plats (arenakollegan Djurgården vann serien). Laget placerade sig på 5-9 plats följande säsonger. Samarbetet med Djursholms Fotboll avslutades efter säsongen 2001 och namnet FC Café Opera återtogs då. Istället inleddes ett samarbete med AIK. Till säsongen 2004 intensifierades samarbetet, "Caféet" flyttade in på AIK:s träningsanläggning Karlberg och blev de facto Solnaklubbens farmarlag. Denna konstruktion var inte hållbar till säsongen 2005 då AIK blivit degraderade från Allsvenskan och skulle spela i samma serie. Lösningen blev att Café Opera fusionerades med Väsby IK:s fotbollssektion 2005 och bildade Väsby United, hemmahörande på Vilundavallen FC Café Opera hade därmed upphört att existera efter 13 år, utan att någonsin ha åkt ur en serie. Väsby United sammanslogs i sin tur 2012 med Athletic FC från Solna och bildade AFC United. Denna klubb flyttade 1 januari 2017 till Eskilstuna.

Noterbara spelare 
 Daniel Arnefjord: 147 ligamatcher med Café Opera 1998–2004
 Kaj Eskelinen: 43 ligamatcher och 19 mål med Café Opera 2001-2002
 Göran Marklund: 104 ligamatcher med Café Opera 2000-2004, skyttekung i Superettan 2003 med 23 mål
 Mattias Moström: 47 ligamatcher med Café Opera 2001-2003
 Niklas Sandberg: 83 ligamatcher med Café Opera 2001–2003
 Erik Sundin: 63 ligamatcher med Café Opera 2001-2004

Serieplaceringar

Referenser 

AFC United
Fotbollsklubbar i Sverige
Sportklubbar bildade 1991
Sportklubbar upplösta 2005
Fredrik von Ehrenheim

Fredrik Wilhelm von Ehrenheim, född 29 juni 1753 på Broby i Bettna socken, död 2 augusti 1828 i Stockholm, var en svensk friherre, ämbetsman och diplomat.

Biografi
Fredrik von Ehrenheim var det sjätte barnet av nio till assessorn Johan Ludvig von Ehrenheim i adelsätten von Ehrenheim till Broby och Brita Eleonora Montgomery född i adelsätten Montgomery, vars mor tillhörde ätten Grubbensköld. Han var mellan 1775 och 1782 kanslist och kopist på Riksarkivet, varefter han tjänstgjorde i residentsexpeditionen i kungliga kansliet till 1785.

von Ehrenheim blev därefter diplomat, först 1785-90 i Dresden och från 1790 i Köpenhamn, från 1794 som envoyé. Åter i Stockholm var han hovkansler 1797-1801 samt kanslipresident 1801-1809. Som kanslipresident medverkande han i det avgörande omslaget i den svenska politiken 1804, då Sverige under Gustav IV Adolf bröt med Napoleon och ingick det första subsidiefördraget med England. von Ehrenheim sökte samtidigt att undvika öppen brytning med Frankrike. Inför utbrottet av kriget med Ryssland 1808 sökte han påverka konungen i modererande riktning.

von Ehrenheim hölls utanför planerna på en statskupp mot Gustav IV Adolf och hans ämbetsförvaltning kritiserades av revoltmännen. Han kvarstod motvilligt någon tid som ämbetsman. Han fick dock en stark motståndare i Georg Adlersparre, vilket ledde till hans avsked i mars 1809. Därefter levde han på den lilla gården Skareda, söder om Tranås och ägnade sig åt trädgårdsskötsel och sina naturvetenskapliga intressen. Han utgav 1822 Samlingar i allmän physik.  Han gjorde ytterligare en insats i det offentliga livet, nämligen att efter återkomst till Stockholm 1817 ta säte på Riddarhuset och under 1817 års riksdag vara en av de ledande krafterna i konstitutionsutskottet. 

Fredrik von Ehrenheim invaldes 1802 som ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien, och blev1800 blev hedersledamot av Kungliga Vitterhets Historie och Antikvitets Akademien.

Han upphöjdes 1805 till friherre och introducerades på nummer 324, men slöt sin friherrliga ätt som ogift.

Källor
 
 Gabriel Anrep, Svenska adelns Ättar-taflor
 Matrikel över ledamöter av Kungl. Vitterhetsakademien och Kungl. Vitterhets Historie och Antikvitets akademien, Bengt Hildebrand (1753-1953), Margit Engström och Åke Lilliestam (1954-1990), Stockholm 1992  sidan 25

Noter

Externa länkar

Svenska friherrar
Hovkanslerer
Kanslipresidenter
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Mottagare av Svenska Akademiens stora pris
Personer under gustavianska tiden
Personer från Bettna socken
Födda 1753
Avlidna 1828
Män
Fredrik
Gustav IV Adolfs hov
Nils Gyldenstolpe (1642–1709)

Nils Gyldenstolpe, född den 5 november 1642 i Åbo, död den 4 maj 1709, var en svensk greve, ämbetsman och diplomat. Han var son till Mikael Olai Wexionius Gyldenstolpe.

Biografi 
Efter avslutade studier vid Åbo universitet ingick Gyldenstolpe i Kungliga kansliet, utnämndes 1664 till sekreterare i justitierevisionen och året därefter till revisionssekreterare. Under åren 1669–1675 tjänstgjorde han som ambassadsekreterare vid åtskilliga svenska beskickningar till utlandet och visade då prov på en god förmåga som förhandlare. Då Bengt Oxenstierna som kanslipresident övertog ledningen av utrikesärendena, förordnades Gyldenstolpe 1679 till envoyé i Holland. Han lyckades föra Sveriges underhandlingar med detta land till en önskad – antifransk – utgång.

Återkommen till Sverige utnämndes han 1687 till hovkansler  och ansågs vara kung Karl XI:s främste medhjälpare. Gyldenstolpe upphöjdes samma år till friherre. Han var ivrig anhängare av enväldet, och bidrog i väsentlig mån till att stärka det, när han på kungens kallelse fungerade som lantmarskalk vid 1689 års riksdag. Karl XI, som ansåg att Gyldenstolpe var en av hans bästa och pålitligaste män, hedrade honom efter riksdagens slut 1690 med fem höga utmärkelser: Han utnämndes till kungligt råd  och greve, samt erhöll ordförandeskapet i lagkommissionen, guvernörskapet för kronprinsen och tjänsten som universitetskansler över Lunds universitet.

Kungen besökte honom ofta på hans lantställe Noor och utnämnde honom i sitt testamente till en av Karl XII:s förmyndare. Efter Lindskölds död ansågs Gyldenstolpe som den mest lämplige att fylla Bengt Oxenstiernas plats som kanslipresident och utnämndes till detta höga ämbete 1705. Han hade dock inget större inflytande eftersom besluten togs i kungens fältkansli. Några månader efter Gyldenstolpes död stupade hans söner Edvard och Carl Adolf i Poltava. Han var gift första gången 1671 med Kristina Wernsköld och andra gången 1676 med Margareta Ehrenstéen. Hans grevliga ätt utgick på svärdssidan 1961 och på spinnsidan 2017 (8 december).

Källor

Noter 

Hovkanslerer
Kanslipresidenter
Kungliga råd
Lantmarskalkar
Svenska grevar
Finlandssvenska ämbetsmän
Personer från Åbo
Födda 1642
Avlidna 1709
Män
SBH
Universitetskanslerer i Sverige
Personer under stormaktstiden
Karl IX:s hov

Nils 01
Svenska revisionssekreterare
Nils Gyldenstolpe

Nils Gyldenstolpe kan avse:

Nils Gyldenstolpe (1642-1709) – kanslipresident, lantmarskalk, lärare och förmyndare åt Karl XII
Nils Gyldenstolpe (1768-1844) – brigadgeneral och landshövding i Örebro län
Nils Gyldenstolpe (1799–1864) – försvarsminister
Nils Gyldenstolpe (1886-1961) –
Nils Philip Gyldenstolpe (1734–1812) – Greve, landshövding i Gävle län
Linda Sonnvik

Linda Ingela Maria Sonnvik, född 4 juli 1977, är en svensk låtskrivare och musikproducent.  

Sonnvik slog igenom inte minst online som sångerska, 2002 med dancelåten "Who's Sorry Now?" som hon själv skrivit text och musik till. Hon vann förstaplatsen i rikstäckande talangjakt på Lunarstorm och därmed ett skivkontrakt med Bonnier Amigo/Cosmos Music Group. Samlingsskivan LunarParty toppade albumlistan. 

I Melodifestivalen 2011 deltog Sonnvik tillsammans med Niklas Pettersson som låtskrivare till bidraget "Try Again" som framfördes av Dilba i deltävling 1. Låten gick inte vidare men blev etta på iTunes, tvåa på Digilistan, klättrade på Svensktoppen och blev en radiohit. 

För egna SO! works frilansade Sonnvik som turnéledare och med musikpromotion samt talangscouting för skivbolag som Universal Music, PR Records Label Group, Stockholm Records, BAM, Cosmos Music och PAMA Records. Hon var även fast anställd musikchefredaktör och junior A&R på MNW Musics satsning deo.com

Sonnvik skrev tillsammans med Christian Oscarsson den officiella låten till Europride 2014, "Love". Låten framfördes av Hector Lopez.

Sonnvik utgör den kvinnliga halvan av EDM-duon Soundstreamers med Oscarsson. Debutsingeln "Like It Like That?" släpptes via PR Records Label Group. 

Norgebaserade houseproducenten/diskjockeyn Mike Moorish från Quiet Disorder har tillsammans med Sonnvik skrivit låtar som ”House Affair" där hon även gästar.  

År 2020 samarbetade Sonnvik med Lena Philipsson på deras gemensamma nyutgåva av hitsingeln ”En stilla depression”. Sonnvik producerade de tre remixerna med inbjudna kollegorna Kentomen, Valence samt partillemartin på respektive spår. Philipsson / Sonnvik var även exekutiva producenter för EP-projektet. 2023 Har Sonnvik bland annat gett ut verk åt Lili & Susie, Bröderna Rongedal och skrivit till metalbandet Neptune.

Referenser

Externa länkar 
 Linda Sonnviks bolag

Svenska pop- och rocksångare
Svenska låtskrivare
Kvinnor
Födda 1977
Levande personer
Syrning

Syrning är en biokemisk process som innebär att sockerarter bryts ned till organiska syror. Syrning av mjölk innebär att mjölksockret (laktos) omvandlas till mjölksyra med hjälp av mjölksyrabakterier.

Inom traditionellt centraleuropeiskt kök använder man syrning för att konservera (stursk) kål (surkål), gurka (surgurka) och rödbetor (i till exempel polsk syrad rödbetssoppa (barszcz kiszony)).

Se även jäsning.

Externa länkar 
 Surgurka

Biokemi
Konservering
Matlagning
Betaflak

Betaflak är en typ av sekundärstrukturform hos proteiner - den näst vanligaste efter alfahelix. Ofta används det engelska namnet beta pleated sheet även på svenska.

Proteinkedjan är inte lika i bägge ändar; konventionen säger att man går från N-terminalen till C-terminalen. Namnet betaflak kommer av att strukturen bildar en veckad yta, då bitar av en proteinkedja binder till varandra antingen i samma riktning eller i motsatt. Om två bitar av peptidkedjan som i sekundärstrukturen angränsar till varandra går åt samma håll, kallas det för ett parallellt betaflak. Motsatsen är en antiparallellt betaflak. Kedjorna binder till varandra genom vätebindningar, och de områden som binder till varandra är hydrofoba.

När man ritar bildar av proteiners struktur, brukar man markera ut beta pleated sheets som pilar.

Proteinkemi
Drogliberalism

Drogliberalism (även knark- eller narkotikaliberal) är ett begrepp för att beteckna en viss ökad tolerans mot droger. Politisk-teoretiskt är drogliberaler ofta Anarkister, socialliberaler, frihetliga socialister, nyliberaler.

Drogliberaler kan motiveras av libertinistiska överväganden eller utilitaristiska dito. Både nyliberaler och frihetliga socialister förenas dock i tron att kriminalisering av narkotika skapar fler problem än det löser: narkotikahandeln hamnar utanför samhällets kontroll och istället föder den en organiserad brottslighet som sedan kan komma att verka även inom andra områden. Narkomaner, som löper risk att hamna i fängelse eller på annat sätt bestraffas, kan dra sig för att söka sjukvård, vilket kan leda till personliga tragedier, onödigt mänskligt lidande och smittspridning. Anarkokapitalister accepterar droger då det inte är ett brott mot Icke-aggressionsprincipen.

En del drogliberaler ifrågasätter det moraliska i att kriminalisera beteenden som främst påverkar den enskilde själv. En lång rad andra beteenden som de flesta anser är självdestruktiva är trots det lagliga, och kriminaliseringen av narkotika innehåller därmed ett betydande mått av godtycke. Anhängare av en repressiv politik, "narkotikafundamentalisterna", brukar som svar på ett sådant påstående lyfta fram en lidande omgivning. En berättigad fråga i det sammanhanget då kan vara huruvida det lidandet beror på drogerna (och vad drogerna gör med brukarens beteende) eller om det beror på skamkänslor och oro som hänger samman med stigmatiseringen av narkotika i samhället och den utsatta situation narkomaner tvingas leva i.

Drogliberaler som huvudsakligen vägleds av pragmatiska överväganden vill vanligen endast legalisera vissa droger (särskilt cannabis), avkriminalisera bruk och innehav för eget bruk, minska straffen för narkotikabrott och tillåta program som ger narkomaner vissa typer av droger i utbyte med deltagande i avvänjningsprogram. De mer radikala, libertina drogliberalerna anser att varje form av kriminalisering är omoralisk eftersom det inskränker den enskildes frihet, som enligt denna syn måste inkludera rätten att bete sig på ett sätt som samhällsmajoriteten finner självdestruktivt.

Företrädare
(I urval, utifrån politisk-teoretisk ståndpunkt)

 Ludwig von Mises, nyliberal.
 Ayn Rand, förespråkare av laissez faire.

Se även
Skadereduktion

Droger
Jeffery Amherst, 1:e baron Amherst

Jeffery Amherst, 1:e baron Amherst, född 29 januari 1717 i Sevenoaks i Kent, död där 3 december 1797, var en brittisk fältmarskalk. Han var farbror till William Amherst, 1:e earl Amherst.

Biografi 
Amherst inträdde 1731 i militärtjänst, deltog under österrikiska tronföljdskriget i slagen vid Dettingen, Fontenoy och Rocoux samt hade avancerat till överstelöjtnant, då Pitt 1758 gjorde honom till generalmajor och befälhavare över den expedition, som avgick mot franska Nordamerika.

Amherst intog samma år Louisbourg och fick därpå högsta ledningen av hela den brittiska anfallsstyrkan, intog 1759 själv Fort Ticonderoga, medan Wolfe erövrade Québec, samt framryckte 1760 mot Montréal, som kapitulerade inför den förenade brittiska hären. Amherst utnämndes därefter omedelbart till överbefälhavare i brittiska Nordamerika. Under de följande årens strider mot franskvänliga indianstammar ("Pontiacs uppror") underskattade Amherst sin fiende och förmådde föga uträtta. 

Han återkallades 1763 och mottogs i London, där hans motgångar i indiankriget inte var kända, med jubel som Kanadas erövrare samt överhopades med titlar och äreställen. År 1772 blev han generallöjtnant, erhöll 1776 peervärdigheten och blev 1778 general. Lord Amherst blev 1793 ordinarie högste befälhavare över brittiska armén, men visade i denna befattning, som han förut på förordnande skött sedan 1772, ringa duglighet och nödgades 1795 att avgå, varpå han följande år hugnades med fältmarskalksvärdigheten.

Källor 

 

Brittiska fältmarskalkar
Kanadas generalguvernörer
Fransk-indianska krigen
Brittiska militärer under 1700-talet
Födda 1717
Avlidna 1797
Män
Ugglan
Lyfta skrot (film)

Lyfta Skrot (originaltitel Pumping Iron) är en amerikansk dokumentärfilm från 1977.

I denna dokumentärfilm om kroppsbyggning får man följa bland andra Arnold Schwarzenegger, Mike Katz, Lou Ferrigno och Franco Columbu.

Externa länkar
 

Amerikanska dokumentärfilmer
Filmer 1977
Engelskspråkiga filmer