kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Pauline Brunius

Emma Maria Pauline Brunius, född Lindstedt den 10 februari 1881 i Stockholm, död den 30 mars 1954 i Oscars församling i Stockholm, var en svensk skådespelare, manusförfattare, regissör och teaterchef.

Biografi 
Brunius började sin karriär som balettelev på Kungliga Teatern 1891–1902 och privatelev hos Lotten Dorsch 1899–1902, men hon övergav dansen för att agera vid talscener. Hon debuterade som skådespelerska på Olympiateatern 1902. Hon var sedan under flera år en av de främsta svenska skådespelerskorna på framför allt Svenska teatern och senare på Oscarsteatern, där hon även var verksam som regissör.

Tillsammans med sin make och Gösta Ekman drev hon Oscarsteatern 1926–1932, där hon verkade som teaterchef. Perioden 1938–1948 var hon, som första kvinna, chef på Dramaten. 

Som teaterchef var hon känd för sin tuffa attityd och hårda vilja bland herrarna i den, åtminstone på chefsposterna, mansdominerade nöjesbranschen. Som chef för Oscarsteatern lyckades hon bland annat förhandla till sig ekonomiskt stöd från Ivar Kreuger. Som Dramatenchef blev hon både hyllad och kritiserad. Hon kritiserades bland annat för en del pjäsval under andra världskriget och för ett teatergästspel som Dramaten genomförde i Berlin år 1941. Men hon hyllades samtidigt för sin medvetet starka satsning på Riksteatern och för att hon tog initiativet till att bygga en andra scen, Lilla scenen, för att öka nationalscenens konkurrenskraft och kapacitet. Hon avgick som Dramatenchef år 1948 på grund av sjukdom.

Bland hennes egna rolltolkningar på teaterscenen kan nämnas Jeanne d'Arc i Jungfrun av Orléans, Beatrice i Mycket väsen för ingenting, Celiméne i Misantropen, drottning Elisabeth I av England i Kring drottningen och Majorskan på Ekeby i Gösta Berlings saga.

Hon gjorde endast ett fåtal filmroller, men kan ses i bland annat Charlotte Löwensköld (1930), Markurells i Wadköping (1931) och Karl Fredrik regerar (1934). 

Hon var gift 1909–1935 med skådespelaren John W. Brunius och mor till skådespelarna Palle Brunius och Anne-Marie Brunius.

Pauline Brunius är begravd på Galärvarvskyrkogården i Stockholm.

Film

Filmografi (urval)

Regi

Filmmanus

Teater

Roller (ej komplett)

Regi (ej komplett)

Litteratur

Se även
Brunius (släkt)

Källor

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 

 
 Pauline Brunius, arkivhandlingar, Musik- och teaterbiblioteket (Musikverket)
 

Svenska teaterchefer under 1900-talet
Svenska teaterregissörer
Svenska filmregissörer
Svenska stumfilmsregissörer
Svenska scenskådespelare
Svenska stumfilmsskådespelare
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska manusförfattare under 1900-talet
Mottagare av Litteris et Artibus
Skådespelare från Stockholm
Regissörer från Stockholm
Manusförfattare från Stockholm
Gravsatta på Galärvarvskyrkogården
Födda 1881
Avlidna 1954
Kvinnor
Projekt Kvinnliga huvudpersoner
Wiola Brunius

Wiola Brunius, egentligen Klara Viola Linnéa Yanke, född Levin 22 december 1911 i Stockholm, död där 13 oktober 1999, var en svensk skådespelare. 

Brunius var 1937 gift med skådespelaren John W. Brunius, som avled samma år. Hon var senare gift Yanke, frånskild den 22 augusti 1949. Hon var verksam under namnen Wiola Levin, Wiola Brunius samt Wiola Yanke. Hon ligger begravd i minneslunden på Skogskyrkogården.

Filmografi

Teater

Roller

Källor

Fotnoter

Externa länkar
  
 

Svenska skådespelare under 1900-talet
Födda 1911
Avlidna 1999
Kvinnor
Gravsatta på Skogskyrkogården i Stockholm
Dvärgvädur

Dvärgvädur är en kaninras, med hängande öron och en vikt kring 1,5–1,9 kg. Idealvikten för ett vuxet utställningsdjur är 1,7–1,9 kg. De är kompakta med ett trubbigt huvud. Dvärgväduren är den största dvärgrasen bland kaniner.

Historia 
Dvärgväduren är framavlad i Nederländerna av Adrian de Cock genom en korsning mellan hermelinkanin och fransk vädur. Först testades en korsning mellan en hermelinhona med fransk vädurshane, vilket misslyckades. Det blev dock lyckat med ett tvärt-om-förfarande och den första kullen föddes 1964. De första dvärgvädurskaninerna kom till Sverige 1972.

Kännetecken 
Dvärgvädurar är godkända i kaninstandardens alla färger och i hårlagen korthårig, rex, satin och angora samt numera även lejonhuvad dvärgvädur. Det tidigare godkända pälslaget Fuchs har ersatts av Cashmereväduren (som är lite större än dvärgvädur).

En vanlig teckning på dvärgvädurar är mantelteckning och innebär de godkända färgerna på ryggen, sidorna, huvudet och öronen. Magen, framtassarna och bröstet skall vara vitt. Enskilda vita fläckar i pannan och på nacken är godkänt. Kaniner med mer vitt kallas Brokade, och är ingen godkänd teckning enligt kaninavelsföreningens standard.    

Dvärgväduren har långa öron som hänger ner längs sidorna om huvudet, vilket medför nedsatt hörsel.

Egenskaper och näring 
Dvärgvädurar är ofta lugna och tillgivna och därmed lämpliga första-gångs-kanin, förutsatt rätt hantering. Dvärgväduren lämpar sig väl för kaninhoppning då den i allmänhet är lättlärd, främst när den är ung. I de högre klasserna kan den dock vara lite klumpig, men annars ger fri skuttning eller i koppel god motion. Man ska däremot inte låta ett barn ta hand om en kanin då en kanin är tidskrävande och behöver en mogen hantering.

Dvärgväduren trivs inomhus och är mest lämpade att ha frigående. Det är viktigt att kaninen får tempererat vatten minst två gånger per dygn. Med tanke på rasens aptit är det viktigt att begränsa kaninens ranson av kraftfoder (pellets), eftersom övervikt annars har lätt att uppstå. Kaninens huvudföda ska vara ett väldoftande hö. Annan arttypisk föda är gräs och örter, salladsmix på vintern kan ges torkat. De kan även få frukt och grönsaker. Minst 80 % av kaninens dagliga intag bör vara hö, 15 % sallad/grönt och 5 % pellets eller godsaker. Allt byte av foder måste ske under en övergångsperiod då kaniner har mycket känsliga magar.

Referenser

Externa länkar 
Kaninfakta
Kaninmagazinet
Nationalencyklopedin

Kaninraser
Husdjursraser från Nederländerna
Bergsviken

För byn i Jämtland med samma namn, se Svenstavik, för småorten med detta namn nordväst om Bergsviken se Vitsand.

Bergsviken är en tätort i Piteå kommun strax söder om Piteå. Tätorten är belägen nära Ursberget.

E4 går förbi Bergsviken och över en bro till Piteå. Parallellt går gång- och cykelbron Öholmabron.

Befolkningsutveckling

Historia 
Bergsviken var tidigare en by i dåtidens Piteå socken. Byn hette under långt tid "Bersviken" utan g. Till exempel i de tidiga landskapshandlingarna för dåtidens Västerbottens län för åren 1539 och 1543 stavades bynamnet Bersviken.

Se även
Hortlax socken

Noter 

Orter i Piteå kommun
Tätorter i Sverige
Billdal (olika betydelser)

'''Billdal kan avses:

 Billdal – ett samhälle och primärområde i Göteborgs kommun
 Billdal (tätort) – en tidigare kommungränsöverskridande tätort i Göteborgs kommun och Kungsbacka kommun
 Billdals kyrka – en kyrkobyggnad i Göteborgs kommun
 Billdals Pingstkyrka – en pingstförsamling i Billdal i Göteborgs kommun
 Billdals kyrkogård – en kyrkogård i stadsdelen Askim i Göteborg
 Billdals herrgård – en egendom i Billdal
Bollmora

Bollmora är ett område i Tyresö kommun, som ingår i tätorten Stockholm. Bollmora var åren 1965–1974 en egen tätort. Området benämns numera vanligen Tyresö centrum. I området finns Tyresö kommuns centrala förvaltning. År 2010 hade Bollmora 16 566 invånare.

Historia
Bollmora gård var gårdsnamnet på den fastighet som i dag bildar stadsdelen Bollmora. Gården låg ungefär på den plats där det först låg en Shell-mack som revs under 2012 och sedan 2014 numera ligger en Willysbutik, alltså i korsningen Njupkärrsvägen-Industrivägen. Fram till 1950-talet var Bollmora en by, men i samband med den stora utbyggnadsfasen av ytterstaden (Söderort och Västerort) i Stockholms kommun under 1950- och 60-talen expanderade även Bollmora. Den kraftiga expansionen möjliggjordes av Lex Bollmora (1959), en lagändring som gav kommunala fastighetsbolag möjlighet att bygga i andra kommuner än den egna. Det rådde brist på byggbar mark i huvudstaden och Stockholms kommunala fastighetsbolag började omedelbart bygga i Bollmora.

År 1965 invigdes Bollmora centrum, som då var ett mindre förortscentrum med gågator. Under 1992 invigdes det nya Bollmora centrum som hade blivit en galleria, och namnet ändrades till Tyresö Centrum.

Tidigare tätort
Bollmora definierades som en egen tätort år 1965, då de tidigare tätorterna Tyresö och Lindalen vuxit samman och ny bebyggelse börjat uppföras. Den hade då ett invånarantal på 9 414, vilket fem år senare nästan fördubblats till 18 548. Sedan 1975 räknas Bollmora som sammanvuxet med tätorten Stockholm.

Se även
Kulturella Folkdansgillets gillestuga, Långsjövägen 63 i Bollmora, uppförd 1920 (byggnadsminne sedan 2012).

Referenser

Orter i Tyresö kommun
Tidigare tätorter i Stockholms län
Centralorter i Stockholms län
Björboholm

Björboholm är en tätort i Lerums kommun och ligger vid sjön Mjörn. Genom tätorten går länsväg 190 mellan Göteborg och Sollebrunn.

Befolkningsutveckling

Se även
Stora Lundby socken

Noter 

Orter i Lerums kommun
Tätorter i Sverige
CASA C-212 Aviocar

CASA C-212 Aviocar är ett tvåmotorigt högvingat transportflygplan med STOL-prestanda. Flygplanet togs huvudsakligen fram för att ersätta den åldrande flygplansparken i det spanska flygvapnet och tillverkas av CASA sedan 1974. Drygt 600 flygplan har producerats och de används både civilt och militärt.

Användning i Sverige
CASA C-212 Aviocar har använts av både Försvarsmakten och Kustbevakningen, som upphandlade flygplanstypen gemensamt.

Försvarsmakten - SH 89 (TP 89) 
En C-212 levererades 1986 till Marinflyget. Inledningsvis betecknades den TP 89, men bytte senare beteckning till SH 89. Flygplanet var de första åren baserat på Bromma flygplats i Stockholm men kom från 1989 att vara baserat vid Blekinge flygflottilj, inledningsvis tillhörande 13. helikopterdivisionen (Marinflyget) för att senare övertas av 3. helikopterskvadronen vid Helikopterflottiljen.

Flygplanets huvuduppgift var ubåtsjakt, men det användes även som transportflygplan. För ubåtsjakt var flygplanet utrustat med ett hydroaukustisk spaningsystem, med passiva hydrofonbojar som kunde fällas från flygplanet. Informationen från bojarna länkades till flygplanet, där avlyssning och analys skedde i realtid av operatörerna ombord. Vidare var även flygplanet utrustat med en spaningsradar, ett ledningssystem (samma som HKP 4) och ett FLIR-system.

SH 89 är det enda flygplan som opererats av Helikopterflottiljen och togs ur tjänst den 13 december 2005 vid en ceremoni i Ronneby ledd av ställföreträdande helikopterflottiljchef Micael Bydén, som formellt förklarade epoken med SH-89 i Försvarsmakten avslutad. Flygplanets sista aktiva flygning för Försvarsmakten gjordes den 14 december 2005 då flygplanet ombaserades från Ronneby flygplats till Skavsta flygplats där det skulle tillgängliggöras för en eventuell försäljning, alternativt övergå till utställningsobjekt på flygmuseet.

Kustbevakningen 
Tre C-212 levererades 1986 till Kustbevakningen och deras huvuduppgifter var främst havs- och fiskezonsövervakning. Flygplanen kunde utrustas med SH 89:s ubåtsjaktutrustning. Flygplanstypen togs ur tjänst 2007 till följd av ett haveri 2006.

Haveri 
Den 26 oktober 2006 havererade KBV 585 i Falsterbokanalens norra hamn då vänster vinge separerade från flygkroppen. Alla fyra besättningsmedlemmar omkom. Orsaken till olyckan visade sig vara materialutmattning vid vingfästet. Kustbevakningens båda kvarvarande C-212 uppvisade samma problem, vilket ledde till att flygplanstypen ersattes med Bombardier Dash 8 Q-300.

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar

Transportflygplan
CASA
Franska militärflygplan under kalla kriget
Argentinska militärflygplan under kalla kriget
Amerikanska militärflygplan under kalla kriget
Spanska militärflygplan under kalla kriget
Portugisiska militärflygplan under kalla kriget
Australiska militärflygplan under kalla kriget
Svenska militärflygplan under kalla kriget
Skrubba (stadsdel)

Skrubba är en stadsdel inom Skarpnäcks stadsdelsområde i Söderort i sydöstra delen av Stockholms kommun. Den gränsar i norr till stadsdelen Flaten, i öster till Trollbäcken i Tyresö kommun och i väster och söder till sjön Drevviken.

Allmänt
Stadsdelen bildades 1932, mindre ändringar i gränsdragningen genomfördes därefter. Skrubba delas av Gudöbroleden i en västra och en östra del. På den västra sidan ligger "Koloniområdet  Skrubba" som anlades 1952 och Strandkyrkogården som invigdes 1996. Öster om länsvägen finns Skrubbatriangeln, även kallad "Skrubba Energicentrum", ett industriområde som invigdes 1987. Kvarter och gator har namn efter grön energi: vindkraft, solkraft, vattenkraft.

Skrubba gård

Skrubba omnämns redan 1397 i samband med en markförsäljning i Östberga. Senare blev egendomen Skrubba gård säteri. Gårdens huvudbyggnad beskrevs på 1870-talet som ”välbyggd” och med ½ mantal. Mangården var av trä i två våningar och fungerade i slutet av 1800-talet mest som sommarnöje. 

Huset byggdes om och till när Stockholms stad förvärvade egendomen 1894 för att öppna här Skrubba skyddshem, på kartan kallad Stockholms stads korrektionsanstalt, för ”värnlöse och vanvårdade gossar”. På hemmet fick ett 90-tal pojkar "på glid" folkskoleundervisning som varvades med praktisk yrkesutbildning som snickeri, skrädderi, jordbruk och trädgårdsskötsel.

På 1960-talet övertogs verksamheten av Stockholms läns landsting, de flesta byggnader revs, även den gamla mangården och nya mera ändamålsenliga uppfördes istället. Verksamheten ombildades till Drevvikens ungdomshem och fortlevde fram till 1994. Kvar finns i stort sedd bara gårdens gamla ekallé och två äldre rödmålade bostadshus. De gula institutionsbyggnaderna från 1960-talet nyttjas idag av privata företag. På gårdsområdet finns även Skrubbahallen, där Tyresö Bordtennisklubb har sina lokaler.

Demografi
Stadsdelen är i det närmaste obebyggd med bostadshus. Modern bebyggelse utgörs huvudsakligen av industriområdet i Skrubbatriangeln med ungefär 300 arbetsplatser. Den 31 december 2018 hade stadsdelen 14 bofasta invånare.

Natur
Området är till stor del skogbevuxet och har höga naturvärden. I stadsdelens nordöstra del finns ett ej namngivet berg som når 74 meter över havet, den högsta naturliga punkten i Söderort. Stadsdelen har en strandlinje till Drevviken på 4 700 meter och till sjön Flaten på 150 meter. Vid Drevviken finns Skrubbabadet och några båtplatser. De västra delarna av Skrubba, utom Strandkyrkogården, ingår i Flatens naturreservat.

Bilder

Se även
Skrubba skyddshem
Skrubbatriangeln
Strandkyrkogården

Noter

Tryckta källor

Externa länkar

Skarpnäcks stadsdelsområde
Stadsdelar i Stockholm
Erik Olof Burman

Erik Olof Burman, född 7 oktober 1845 i Umeå landsförsamling, död 15 juni 1929 i Uppsala, var en svensk filosof.

Biografi

Erik Olof Burman var son till lantmätaren Olof Johan Burman (1817–1902) från den så kallade Bureätten och Lovisa Desideria Westermark (1820–1893). Han gifte sig 20 juli 1872 med sin kusin Carolina Burman (född 23 mars 1844), dotter till bankkamreren Karl Erik Burman (1815–1881) och Inga Margretha Bylund (1815–1879). 

Flera uppslagsverk preciserar födelseplatsen till byn Yttertavle, där Burman otvivelaktigt bodde som litet barn. Ingående studier av kyrkböckerna har emellertid ansetts tala för att Burman föddes i byn Backen inom samma församling.

Efter mogenhetsexamen vid det nyöppnade Umeå högra allmänna läroverk, för övrigt i samma årskull som historikern Harald Hjärne, började han 21 september 1865 studera vid Uppsala universitet, och avlade där 1871 filosofie kandidatexamen för att redan 1872 promoveras till filosofie doktor efter att samma år ha försvarat avhandlingen Om kunskapens möjlighet. 

Han kallades därefter samma år till docent i teoretisk filosofi och företog 1873–1877, delvis med stipendium, resor i Tyskland, Frankrike, Schweiz och Italien, där han bedrev filosofiska studier, som resulterade i bland annat Om den nyare italienska filosofien (i Uppsala universitets årsskrift, 1879). Burman innehade 1888 tredje forslagsrummet till professuren i teoretisk filosofi vid Uppsala universitet och utnämndes där 1896 till professor i praktisk filosofi – en tjänst han innehade till 1910.

Burmans viktigaste filosofiska arbeten är Die transscendentalphilosophie Fichtes und Schellings dargestellt und erläutert (1892: Ingår i band I av "Skrifter, utgifna af Humanistiska vetenskapssamfundet i Upsala") och Schleiermachers kritik av Kants och Fichtes sedeläror (1894; i samma samfunds skrifter). Burman ansluter sig i det hela till den Boströmska filosofin, vars principer han dock sökt självständigt bearbeta i en riktning, som i viss mån närmar sig en panteistisk världsåskådning. Sitt största intresse har han ägnat de kunskapsteoretiska och metafysiska frågorna. I sina idéhistoriska undersökningar har han företrädesvis sysselsatt sig med den Fichte-Schelling-Hegelska filosofin, över vilken han vid universitetet hållit en rad föreläsningar.

Burmanföreläsningarna
För att uppmärksamma "Umeås första professor i filosofi" tog Inge-Bert Täljedal – då ordförande för Umeå kommunfullmäktige, sedermera rektor för Umeå universitet – 1996 initiativ till de så kallade Burmanföreläsningarna, som sedan dess anordnas vid universitetet varje vår.

Källor

Noter

Vidare läsning

Externa länkar
 

Svenska professorer i praktisk filosofi
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Boströmianer
Filosofer under 1800-talet
Svenska filosofer under 1900-talet
Svenska forskare under 1800-talet
Svenska forskare under 1900-talet
Hedersledamöter vid Norrlands nation
Personer från Umeå socken
Födda 1845
Avlidna 1929
Män
Ugglan
Gravsatta på Uppsala gamla kyrkogård
Dick Advocaat

Dirk Nicolaas "Dick" Advocaat, född den 27 september 1947 i Haag, är en nederländsk  fotbollstränare och före detta spelare. Han är numera huvudtränare för ADO Den Haag.

Advocaat spelade under sin spelarkarriär bland annat för Utrecht.

Externa länkar

Nederländska fotbollsspelare
Nederländska fotbollstränare
Spelare i ADO Den Haag
Spelare i Roda JC
Spelare i VVV-Venlo
Spelare i Sparta Rotterdam
Spelare i K. Berchem Sport
Spelare i FC Utrecht
Spelare i Eredivisie
Spelare i Jupiler League
Tränare i PSV Eindhoven
Tränare i Rangers FC
Tränare i Borussia Mönchengladbach
Tränare i FC Zenit Sankt Petersburg
Tränare i AZ Alkmaar
Tränare i Sunderland AFC
Fotbollstränare i Fenerbahçe SK
Tränare i Sparta Rotterdam
Tränare i FC Utrecht
Tränare i Feyenoord
Förbundskaptener för Nederländernas herrlandslag i fotboll
Förbundskaptener för Förenade Arabemiratens herrlandslag i fotboll
Förbundskaptener för Sydkoreas herrlandslag i fotboll
Förbundskaptener för Belgiens herrlandslag i fotboll
Förbundskaptener för Rysslands herrlandslag i fotboll
Förbundskaptener för Serbiens herrlandslag i fotboll
Förbundskaptener för Iraks herrlandslag i fotboll
Födda 1947
Levande personer
Män
Personer från Haag
Nederländska idrottare under 1900-talet
Förbundskaptener i VM i fotboll 2006
Förbundskaptener i EM i fotboll 2012
Förbundskaptener i VM i fotboll 1994
Ruby (tecken)

Ruby-tecken, även kallat ruby, rubi eller furigana används ibland i typografin för logografiska och syllabiska skriftsystem, som kinesiska och japanska. Tecknen består av en mindre text som placeras ovanför eller vid sidan om ett tecken för att ange dess uttal med olika typer av fonetisk skrift. Detta kan skrivas i romaniserad form, eller med inhemska fonetiska tecken, som kana för japanska eller zhuyin för kinesiska.

Ursprung
Benämningen ruby (engelska för rubin) kommer från den typografiska termen med samma namn. Den betecknar/betecknade en typgrad som motsvarade cirka hälften av en normal 10-punkters typstorlek och användes av brittiska typografer. Den har kommit till användning i särskilt östastiatiska språk, där vissa bildskriftsbaserade skriftspråk innehåller många tecken som många läsare kan vara ovana vid.

Exempel på användning av ruby-tecken 
Observera att alla webbläsare inte kan visa tecken i ruby; typsnitten nedan är förstorade för att göra exemplen tydligare. Man kan också använda så kallad komplex ruby, men detta stöds inte av Wikipedia och kan därför inte exemplifieras här.

Japansk ruby 
Japansk ruby kallas furigana (振り仮名) och skrivs i regel med stavelseskriften hiragana. På japanska betecknar ordet ”ruby” (japanska: rubi) själva tecknen som används för att skriva ut furigana, och är närmast en typografisk fackterm. Furigana sätts ut ovanför texten (i horisontell skrift) eller till höger om texten (i vertikal skrift):

Nedan anges namnet på staden Tokyo (東京) med japansk ruby:
 
Hiragana:
東(とう) 京(きょう)
 
Katakana:
東(トウ) 京(キョウ)
 
Romaji:
東(tō) 京(kyō)

Kinesisk ruby 
Nedan anges namnet på staden Beijing (北京) i kinesisk ruby:

Bopomofo:
北(ㄅㄟˇ) 京(ㄐㄧㄥ)

Pinyin:
北(běi) 京(jīng)

Webbläsarstöd 
I de senaste versionerna av större webbläsare stöds ruby delvis i Internet Explorer till Windows och Mac OS Classic i version 5.0+, men inte i Mozilla, Firefox, Safari, Konqueror eller Opera, som alla i övrigt har gott stöd för mångspråkighet. Det finns dock plug-ins som får ruby att fungera i annars inkompatibla webbläsare.

Se även 
 Mall:Ruby – ett hjälpmedel för att använda ruby i Wikipedia-artiklar

Källhänvisningar

Externa länkar 
 W3C: Ruby Annotation
 W3C: Complex ruby markup
 W3C: XHTML 1.1 – Module-based XHTML
 Outsider Reflex: XHTML Ruby Support – Ett tillägg till webbläsaren Mozilla för att kunna visa furigana
 Rikai.com – Ett verktyg skrivet i perl för att kunna göra popup-info; fungerar med förenklad kinesiska och japanska

Japanska
Kinesiska
Typografi
WP:Projekt Kina
WP:Projekt Japan
Ruby (olika betydelser)

Ruby kan syfta på:

 Ruby – ett objektorienterat programspråk
 Ruby – en färgteckning hos hunden Cavalier king charles spaniel
 Ruby (film, 1992) – en film om Jack Ruby
 Ruby (namn) – ett namn vanligt i engelskspråkiga länder
 Ruby (musikgrupp) – ett indieband
 Ruby (portvin) – en sorts portvin
 Ruby (tecken) – en sorts typografi i språk som kinesiska och japanska
 Ruby Tuesday – en låt av Rolling Stones
 Pokémon Ruby – ett datorspel i Pokémon-serien

Geografi

USA 

 Ruby, South Carolina, Chesterfield County, 
 Ruby, Alaska, Yukon-Koyukuk Census Area,

Se även
 Ruby Mountain –  berg i Kanada
John W. Brunius

John Wilhelm Brunius, född 26 december 1884 i Stockholm, död 16 december 1937 i Oscars församling i Stockholm, var en svensk skådespelare, manusförfattare och filmregissör.

Biografi
Brunius genomgick Tekniska skolan 1899–1901, var anställd som ritare hos arkitekt Agi Lindegren 1899–1902 innan han blev elev vid Dramatiska teatern. Efter studieresor utomlands anställdes han 1905 vid Dramaten.

Han engagerades av Albert Ranft som skådespelare vid Svenska teatern i Stockholm 1907 där han blev kvar fram till 1925 då teatern brann ner. Tillsammans med sin maka Pauline Brunius och Gösta Ekman drev han Oscarsteatern 1926–1932.

Efter detta ägnade han sig främst åt turnéverksamhet, bland annat för Riksteaterns räkning. Åren 1935–1937 var han anställd vid Göteborgs Stadsteater men hade kort före sin död återvänt till Stockholm för att arbeta för Irefilm.

Han inledde sin karriär inom filmen både som regissör och skådespelare med filmen Mästerkatten i stövlar (1918).

Han var gift två gånger, första gången 1909–1935 med Pauline Brunius med vilken han hade barnen Palle Brunius och Anne-Marie Brunius, andra gången från 1936 med skådespelerskan Wiola Levin.

John Wilhelm Brunius var bror till skriftställaren August Brunius och tidningsmannen Axel Brunius, samt brorsons son till Carl Georg Brunius. Han är begravd på Skogskyrkogården i Stockholm.

Film

Filmografi

Regi

Filmmanus

Teater

Roller (ej komplett)

Regi (ej komplett)

Referenser

Noter

Källor
Svensk uppslagsbok, Malmö 1930.

Vidare läsning

Se även 
Brunius (släkt)

Externa länkar 

 

Svenska scenskådespelare
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska stumfilmsskådespelare
Svenska manusförfattare under 1900-talet
Svenska teaterregissörer
Svenska filmregissörer
Svenska stumfilmsregissörer
Skådespelare från Stockholm
Regissörer från Stockholm
Manusförfattare från Stockholm
Gravsatta på Skogskyrkogården i Stockholm
Födda 1884
Avlidna 1937
Män