kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Jag, Claudius

Jag, Claudius (originaltitel: I, Claudius) är en brittisk TV-serie från 1976. Den handlar om kejsar Claudius liv, med Derek Jacobi i titelrollen och regisserad av Herbert Wise. Serien hade 12 avsnitt, varav det första hade dubbel programlängd. Den bygger på Robert Graves romaner Jag, Claudius (1934) och Claudius – guden och hans hustru Messalina (1934).

TV-serien sändes i BBC2 under hösten 1976. Hösten därpå sändes den med svensk textning i Sveriges Television. Då blev det 13 avsnitt istället för 12 avsnitt, på grund av att det extra långa första avsnittet istället delades upp i två.

Redan 1937 gjordes ett försök att filmatisera Graves roman(er). Denna långfilmsproduktion, med Charles Laughton i titelrollen, färdigställdes dock aldrig.

Medverkande 

 Derek Jacobi – Claudius
 Siân Phillips – Livia
 Brian Blessed – Augustus
 George Baker – Tiberius
 John Hurt – Caligula
 Margaret Tyzack – Antonia
 Ian Ogilvy – Drusus
 Frances White – Julia
 John Paul – Marcus Agrippa
 Christopher Guard – Marcellus
 Kevin McNally – Castor
 Patricia Quinn – Livilla
 David Robb – Germanicus
 Fiona Walker – Agrippina
 John Castle – Postumus
 James Faulkner – Herodes Agrippa
 Patrick Stewart – Sejanus
 Stratford Johns – Piso
 Irene Hamilton – Plancina
 John Rhys-Davies – Macro
 Beth Morris – Drusilla
 Sam Dastor – Cassius
 Shiela White – Messalina
 Bernard Hepton – Pallas
 John Cater – Narcissus
 Barbara Young – Agrippinilla
 Christopher Biggins – Nero

Avsnitt

Bildgalleri

Kommentarer

Referenser

Externa länkar 

Brittiska TV-serier från 1970-talet
Historiska TV-serier
TV-serier baserade på böcker
TV-seriestarter 1976
TV-serieavslutningar 1976
000-talet på film
Augustus på film
Tiberius på film
Caligula på film
Claudius på film
Nero på film
Engelskspråkiga TV-serier
Frans B. Liljenroth

Frans B. (Bo) Liljenroth, född 1 december 1911 i Stockholm, död 6 augusti 1969, var en svensk sångtextförfattare och skådespelare. Han var även verksam under pseudonymen Franson. Han skrev bland annat texten till sångerna "Vid foten av fjället" och "Låt oss flyga till en stjärna", vilken framfördes i filmen Åsa-Nisse på Mallorca (1962).

Filmografi

Referenser

Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska sångtextförfattare
Män
Födda 1911
Avlidna 1969
Skådespelare från Stockholm
Lista över småorter i Sverige 2000

Detta är en lista över småorter i Sverige.

A

B

C

D

E

F

G

H

I

J

K

L

M

N

O

P

R

S

T

U

V

Y

Å

Ä

Ö

Se även 
 Lista över småorter i Sverige 2005
 Lista över småorter i Sverige 2010
 Lista över småorter i Sverige efter län
 Lista över Sveriges tätorter

Källor 
 Statistik för småorter 2000, Statistiska centralbyrån

Småorter
Småorter 2000
2000
Goldfinger (musikgrupp)

Goldfinger, är en musikgrupp från USA som bildades 1993. Bandet spelar punkrock/ska-punk med mjukt distade instrument med texter om till exempel politik och terrorism. Från början var de ett rent ska-punkband, men nu har de utvecklats och tagit in olika musikstilar. Ett exempel på det är albumet Disconnection Notice där spelar de bland annat reggae.

Medlemmar
Nuvarande medlemmar
John Feldmann - rytmgitarr, sång (1994-idag)
Kelly LeMieux - elbas (1994-idag)
Darrin Pfeiffer - trummor (1994-idag)
Charlie Paulson - sologitarr (1994-2001, 2005-idag)

Tidigare medlemmar
Simon Williams - bas, sång (1994-1999)
Brian Arthur - sologitarr (2001-2005)
Matt Appleton - saxofon (1994-2011)

Diskografi
Studioalbum
1996 - Goldfinger (Universal Records)
1997  - Hang-Ups (Universal Records)
2000 - Stomping Ground (Mojo Records)
2002 - Open Your Eyes (Mojo Records / Jive Records)
2005 - Disconnection Notice (Maverick Records / Warner Bros.)
2008 - Hello Destiny (SideOneDummy)

Liveabum
1999 - Darrin's Coconut Ass: Live (EP) (Universal Records)
2001 - Foot in Mouth (Mojo Records)
2004 - Live at the House of Blues (Kung Fu Records)

Externa länkar

Goldfingers Officiella Webbsida

Amerikanska punkband
Mulatt

Mulatt är en beteckning på barn i ett blandäktenskap mellan en vit man och en svart kvinna eller vice versa. Numera avses mer allmänt personer av blandat afrikanskt och europeiskt ursprung. På Haiti kallas människor av indianskt ursprung för mulatter. Personer i Sydafrika med motsvarande ursprung benämns lokalt Coloured (färgade).

I äldre tid, särskilt i Amerika, användes avancerade indelningar av personer med blandad härkomst: sambo, terzeroner, kvarteroner med flera.

Se även 
eurasier
mestiser
rasblandning
sambo (etnicitet)

Referenser

Externa länkar 

 Mulatt i Svenska Akademiens ordbok

Antropologi
Hudfysiologi
Pigmentering
Etniska grupper
Afroamerikansk historia
Rasistiska skällsord
Livilla

Claudia Liva Julia vanligen Livilla, född 13 f.Kr., död 31 e.Kr., var dotter till Nero Claudius Drusus och Antonia minore och syster till Claudius, romersk kejsare 41-54. 

Livilla blev beryktad i Rom då hon misstänktes för att vid sidan om sitt äktenskap med Drusus, son till kejsar Tiberius, ha en utomäktenskaplig affär med Tiberius pretorianprefekt, Sejanus. Sedan denne avslöjats bereda en statskupp riktad mot kejsaren lät Tiberius avrätta Sejanus. Sedan detta skett lät Antonia, Livillas mor stänga in henne i ett rum där hon svalt till döds. Detta hade normalt varit faderns ansvar, om än inte förpliktelse, men Drusus hade avlidit 40 år tidigare under en ridolycka i Germanien. 

Livilla har porträtterats i tre TV:serier.

Källor

Externa länkar 

Födda 13 f.Kr.
Avlidna 31
Kvinnor
Kvinnor i antikens Rom
Personer i Romerska riket under 000-talet f.Kr.
Personer från Lugdunum
Siân Phillips

Siân Phillips, CBE, född Jane Elizabeth Ailwên Phillips den 14 maj 1933 i Gwaun-Cae-Gurwen i Neath Port Talbot i Wales, är en brittisk (walesisk) skådespelare.

Åren 1953-1955 var Siân Phillips nyhetsuppläsare på BBC. Hon gjorde filmdebut 1964. För svensk publik har hon blivit mest känd som Livia i TV-serien Jag, Claudius. Bland de filmer hon medverkat i märks Skratten i mörkret (1969) och Valmont (1989), regisserad av Miloš Forman. Hon har även spelat med i flera TV-serier, såsom Jag minns min gröna dal (1976) och Winston Churchill - the Wilderness Years (i rollen som Churchills hustru Clementine).

Åren 1960–1979 var hon gift med Peter O’Toole; i äktenskapet föddes två döttrar.

Phillips erhöll utmärkelsen CBE (Commander of the Order of the British Empire) 2000.

Filmografi (i urval) 

1997 - Ivanhoe (TV-serie)

Referenser

Externa länkar 

Walesiska skådespelare
Födda 1933
Kvinnor
Levande personer
Personer från Neath Port Talbot
Alumner från Royal Academy of Dramatic Art
Chuck McKinley

Charles Robert "Chuck" McKinley Jr., född 5 januari 1941 i Saint Louis, Missouri, död 10 augusti 1986 i Dallas, Texas, var en amerikansk tennisspelare. McKinley var en av världens tio bästa spelare perioden 1961-65, och rankades 1963 som nummer två.

McKinley upptogs 1986 i International Tennis Hall of Fame.

Tenniskarriären 
Chuck McKinley var en amatörspelare med en relativt begränsad internationell karriär utanför USA.  Han lyckades aldrig vinna singeltiteln i Grand Slam-turneringen Amerikanska mästerskapen och nådde heller aldrig singelfinal i den turneringen. Däremot vann han tillsammans med landsmannen Dennis Ralston vid tre tillfällen dubbeltiteln i turneringen (1961, 1963 och 1964). I Wimbledonmästerskapen hade han som singelspelare större framgångar och nådde första gången finalen 1961. Han mötte där australiern Rod Laver, som på mindre än en timme besegrade McKinley med 6-3, 6-1, 6-4. McKinley hade säsongen 1963 stor tur i lottningen i Wimbledon och lyckades åter ta sig till final, denna gång utan att behöva möta någon seedad spelare på vägen dit. Hans finalmotståndare blev australiern och dubbelspecialisten Fred Stolle som han besegrade med 9-7, 6-1, 6-4. Detta var den första av Stolles tre raka finalförluster i turneringen. I 1964 års Wimbledonturnering möttes de både igen i semifinal, denna gång segrade Stolle över fyra set. 

Chuck McKinley spelade i USA:s Davis Cup-lag 1960-65. Han upplevde 1963 triumfen att i den femte och avgörande matchen i världsfinalen (Challenge Round) mot Australien vinna cupen åt USA genom att besegra den unge John Newcombe.

Spelaren och personen 
Chuck McKinley var en relativt kortväxt men kraftigt byggd person. Det har skrivits att han var extremt snabb och fylld av energi när han spelade, och att han hade ett rörelsemönster som karakteriserades av ett kvickt "studsande" fram på banan. I amerikanska inomhusmästerskapen 1965 mötte svensken Jan-Erik Lundqvist storfavoriten Chuck McKinley i kvartsfinalen. Svensken vann den mycket jämna matchen med 4-6, 9-7, 7-5 och blev senare turneringens slutsegrare. Han berättar om McKinley i sin bok "Tennis för miljoner" att denne var den snabbaste spelare i volleyposition han någonsin mött och dessutom ytterst svår att passera. McKinleys grundslag var av god klass och han hade förmåga att variera dessa från lösare slag till hårda drives. Han serve var inte av riktigt samma klass.

McKinley avböjde flera proffsanbud och slutade med tävlingstennis 1966, vid 25 års ålder, för en mäklarkarriär på Wall Street.

Han avled av en hjärntumör.

Grand Slam-titlar 
Wimbledonmästerskapen
Singel - 1963
Amerikanska mästerskapen
Dubbel - 1961, 1963, 1964

Referenser

Källor 
Martin Hedges, 1978. The Concise Dictionary of Tennis. Mayflower Books Inc.
The International Tennis Hall of Fame

Amerikanska tennisspelare
Födda 1941
Avlidna 1986
Män
Idrottare från Saint Louis
Hällestad, Finspångs kommun

Hällestad är en tätort i Finspångs kommun och kyrkbyn i Hällestads socken 

I Hällestad ligger Hällestads kyrka och en skola.

Befolkningsutveckling

Noter

Orter i Finspångs kommun
Tätorter i Sverige
Nemesis (pjäs)

Denna artikel handlar om teaterpjäsen. För andra betydelser av Nemesis, se Nemesis (olika betydelser).

Nemesis är en tragedi i fyra akter, författad av Alfred Nobel och först utgiven på eget förlag i Paris 1896. Nobel dog strax innan böckerna levererades, och dåvarande legationsprästen i svenska församlingen i Paris, Nathan Söderblom, lät i samråd med dödsboet makulera hela upplagan utom tre exemplar. (Söderbloms hustru Anna hade läst korrektur). Ett av dessa finns i dag på Riksarkivet i Stockholm; vart de båda andra tagit vägen är okänt.

Det är en otäck historia, som handlar om sexuella övergrepp, tortyr och hämnd (Nemesis är hämndens gudinna). Pjäsen bygger på historiska händelser kring Beatrice Cenci, vilka också använts av många andra författare – Nobel ägde flera exemplar av Percy Bysshe Shelleys versdrama The Cenci. (Många av dem som trots allt känt till pjäsen har bedömt den som ett amatörverk utan dramatisk uppbyggnad, delvis ett roande drömspel, och man har frågat sig om Alfred Nobel avsåg den som ett läsdrama eller för sceniskt uppförande. De ansvariga för urpremiären 2005 (se nedan) delade dock inte denna uppfattning.

Den anledning som Söderblom senare angav för makuleringen var att pjäsen kunde skada Nobels goda rykte. Den var också mycket antikatolsk, och Söderblom, som omhuldade ekumenik, önskade goda relationer mellan Svenska kyrkan och Romersk-katolska kyrkan. Pjäsen glömdes bort tills Vilgot Sjöman år 2001 kom ut på Natur & Kultur med boken "Vem älskar Alfred Nobel?" Där återgav han delar av texten, och hävdade att denna är en viktig måttstock för vad Nobel menade med att hans litteraturpris skulle gå till författare som verkar "i idealisk riktning".

År 2003 utkom den första icke makulerade utgåvan av pjäsen på Esperantoförlaget. Utgåvan är tvåspråkig och innehåller Nobels svenska text (ändrad till nystavning, men i övrigt lika med första utgåvan) samt Gunnar Gällmos översättning till esperanto. Via denna översättning har Vinko Oslak gjort en översättning till slovenska, vilken utkom som e-bok på Omnibus 2004.

Pjäsen sattes för första gången upp 2005 på Strindbergs Intima Teater. Den regisserades av Richard Turpin. Uppsättningen hade följande rollbesättning:

 Rickard Forsgren som Guerra
 Sara Isaksson som Beatrice Cenci
 Ulf Drakenberg i två roller som Andrea och Giacomo
 Richard Turpin i två roller som Cenci och Satan
 Britt-Louise Tillbom som Lucretia
 Jan Ärfström i tre roller som Bernardo, Marzio och Olympio
 Jakob Höglund som Madonnan

Pjäsen inspirerade Liza Marklund till romanen Nobels testamente 2006.

Alfred Nobel
Svenska teaterpjäser
Skönlitteratur 1896
2005 i Sverige
Teateråret 2005
Kultur i Stockholm
Sun Zi

Sun Zi, 孫子, (Mäster Sun) eller Sun Tzu, född cirka 540 f.Kr., död cirka 496 f.Kr., var en kinesisk general och författare till boken Krigskonsten, en ofta citerad lärobok om militär strategi.
Han föddes som Sun Wu, 孙武, där Sun är familjenamnet och Wu personnamnet. Namnet (孫子) transkriberas enligt pinyin Sun Zi, men även de äldre transkriptionerna Sun Tsu, Sun Tzu och Sun Tse förekommer. Zi är en hederstitel. 

Enligt en biografi från 100-talet f.Kr. var Sun Zi en general som levde på 500-talet före Kristus, det vill säga under Zhoudynastins Vår- och höstperiod och var verksam i riket Wu vid mynningen av Yangtzefloden.

Sun Zis verk Krigskonsten tar i 13 kapitel upp militärstrategiska och taktiska problem.

Populärkultur 

Det svenska hårdrocksbandet Sabatons skiva Art of war är döpt efter Sun Tzu:s bok.

Externa länkar 

 

Födda 540 f.Kr.
Avlidna 496 f.Kr.
Kinas militärhistoria
Militärteoretiker
Män
WP:Projekt Kina
Personer i Kina under 500-talet f.Kr.
Personer i Kina under 400-talet f.Kr.
Germanicus

Germanicus Julius Caesar Claudianus, född 24 maj 15 f.Kr. i Rom, död 10 oktober 19 e.Kr. i Antiokia, var en romersk fältherre. Han var son till Nero Claudius Drusus och Antonia den yngre, samt systerdotterson till kejsar Augustus, och äldre bror till Claudius.

Biografi
På sin farmors brors, kejsarens, önskan adopterades han av sin farbror Tiberius år 4 e.Kr., och blev därmed utpekad som tronföljare. Vid Augustus död 14 e.Kr. var Germanicus armébefälhavare i Germanien, där han lyckades bemästra truppernas vid tronskiftet framkallade myteri. Efter att under de närmaste två åren ha vunnit lysande men dyrköpta segrar över germanerna, hemkallades han år 17 e.Kr. av Tiberius och firade en glänsande triumf. Kort därpå skickades han till Orienten för att återställa ordningen i Armenien, och kom då i konflikt med Syriens ståthållare Gnaeus Calpurnius Piso. Ståthållaren, som ansågs som Tiberius handgångne man, anklagades av en folkopinion för att ha förgiftat Germanicus då denne avled endast 34 år gammal i Antiokia. I sitt äktenskap med Agrippina den äldre fick han nio barn, bland vilka märks Agrippina den yngre och Caligula. Germanicus var litterärt begåvad och har bland annat översatt och bearbetat greken Aratos från Solois astronomiska lärodikt Fainomena.

Asteroiden 10208 Germanicus är uppkallad efter honom.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1932.

Externa länkar

Födda 15 f.Kr.
Avlidna 19
Romerska militärer
Män
Personer i Romerska riket under 000-talet f.Kr.
Personer från Rom
Tiberius
Gravsatta i Augustus mausoleum
Personer i Romerska riket under 000-talet
Sejanus

Lucius Aelius Sejanus, född 20 f.Kr. i Volsinii, död 18 oktober 31 i Rom, var en romersk militär och ämbetsman, som var nära vän till kejsar Tiberius och dennes medkonsul år 31. Då Tiberius ansågs allmänt impopulär och vid hög ålder inte iddes sköta sitt ämbete lämnade han mycket av sina förpliktelser till Sejanus, som blev prefekt för pretoriangardet och rikets kanske mäktigaste man. 

Sejanus tillhörde riddarklassen och var son till praetorianprefekten Lucius Seius Strabo. Vid kejsar Augustus död 14 e.Kr blev han kollega till sin far i praetoriangardet, och när Strabo två år senare utnämndes till guvernör i Egypten blev han ensam befälhavare för livvakten, och kom att bli en av kejsar Tiberius närmaste rådgivare och bundsförvanter. Detta utnyttjade han för sina egna ambitiösa planer, till exempel övertygade han kejsaren att alla praetorianska kohorter skulle vara stationerade tillsammans istället för i olika delar av staden. Sejanus sådde även osämja mellan Tiberius och dennes adoptivsons fru Agrippina, och fick sin dotter förlovad med kejsarsläktingen Claudius Drusus, som dock dog innan äktenskapet kunde genomföras. Det är möjligt att det var han som orsakade Tiberius son Drusus död. 

När han under sitt år som konsul 31 misstänkts förbereda en statskupp fängslades han på Tiberius order och avrättades. Hans hustru och dotter våldtogs och mördades av kejserliga sändebud.

Källor

Födda 20 f.Kr.
Avlidna 31
Romerska politiker
Män
Politiker som blivit avrättade
Romerska konsuler
Flash & the Pan

Flash & the Pan är australiska musikgruppen Flash and the Pans debutalbum, utgivet 1978 och det producerades av Harry Vanda och George Young som också skrev och framförde alla stycken.

Låtlista 
"Hey, St. Peter"
"Man in the Middle"
"Walking in the Rain"
"The African Shuffle"
"California"
"Ladykiller"
"The Man Who Knew the Answer"
"Hole in the Middle"
"And the Band Played on (Down Among the Dead Men)"
"First & Last"
midnight man
waiting for a train
Early morning wake up call
Ayla

Kuriosa 
Låten Hey, St. Peter användes som signaturmelodi till TV-programmet Razzel i SVT.

Australiska musikalbum
Musikalbum 1978
Australiska debutalbum
Cassius

Gens Cassia var en av de äldsta familjerna i det antika Rom. Ätten kan ha varit av patriciskt ursprung, men alla Cassier i historisk tid var plebejer, och Tacitus beskrev den som en "plebejisk, men gammal och hederlig släkt". Vägen Via Cassia som gick till Arretium var byggd av familjen. Den italienska samhället Cassano Irpino har sitt namn ifrån släktnamnet.

Personer i släkten Cassia 
Spurius Cassius Vecellinus, konsul (500 - 400-tal f.Kr.)
Gaius Cassius Longinus, konsul 171 f.Kr.
Quintus Cassius Longinus, konsul 164 f.Kr. 
Gaius Cassius Longinus, konsul 124 f.Kr. 
Lucius Cassius Longinus, konsul 107 f.Kr. 
Lucius Cassius Longinus, folktribun 104 f.Kr.
Gaius Cassius Longinus, konsul 96 f.Kr.
Gaius Cassius Longinus, konsul 73 f.Kr. 
Quintus Cassius Longinus, folktribun 49 f.Kr. 
Lucius Cassius Longinus, folktribun 44 f.Kr.
Lucius Cassius Longinus, konsul 11 e.Kr.
Lucius Cassius Longinus, konsul 30 e.Kr.
Lucius Cassius Hemina, annalist 
Lucius Cassius Longinus Ravalla, censor 125 f.Kr. 
Gaius Cassius Longinus, romersk senator, fältherre, och en av Caesars mördare 
Gaius Cassius Longinus, jurist 
Cassius Parmensis, jurist
Cassius Severus, orator 
Cassius Chaerea, centurion 
Avidius Cassius, militär och usurpator 
Cassius Apronianus, far till Dio Cassius 
Lucius Cassius Dio, senator och konsul
Lucius Cassius Dio, senator och historiker
Cassius Dio, konsul 291

Andra/annat 
 Cassius Clay
 Foedus Cassianum

Referenser 

Släkter
Romerska namn
Cassii
Romersk adel
Narcissus (död 54 e.Kr.)

Narcissus, död 54 e.Kr., var en slav som blev frigiven av kejsar Claudius och därefter var dennes rådgivare. Agrippina den yngre lät avrätta honom efter Claudius död.

Narcissus utövade stort inflytande över Claudius och skaffade en enorm personlig förmögenhet på 400 miljoner sestertier. År 43 representerade han Claudius i Gallien, övervakade arméns avtågande för invasionen av Britannien, vars militära framgång var grunden för Claudius fortsatta popularitet. Narcissus samarbetade med Claudius tredje hustru, Messalina, för att skydda Claudius. År 48 gifte sig Messalina med sin älskare, konsuln Gaius Silius. Narcissus informerade Claudius, som blev chockad och förvirrad, och Narcissus lät avrätta de älskande. För sin tjänst till kejsaren fick han rätt att bära en quaestors ämbetsdräkt.

Källor 
  

Avlidna 54
Personer i Romerska riket under 000-talet f.Kr.
Personer som blivit avrättade under antiken
Män
Födda okänt år
Romerska slavar
José Antonio Reyes

José Antonio Reyes Calderón, född 1 september 1983 i Utrera i provinsen Sevilla i Spanien, död 1 juni 2019 på samma plats, var en spansk fotbollsspelare. Reyes spelade som forward eller mittfältare.

Reyes inledde sin karriär i Sevilla FC och värvades 2004 av Londonlaget Arsenal FC. Han gjorde sin debut för Arsenal den 31 januari 2004 i hemmasegern mot Manchester City FC (2–1). 2006 lånades Reyes ut till Real Madrid och i sommarövergångarna 2007 gick han till rivalerna Atlético Madrid, denna gång köpt. I januari 2012 återvände han till Sevilla.

Han avled i en bilolycka på vägen mellan Utrera och Sevilla den 1 juni 2019, och efterlämnade fru och tre minderåriga barn.

Meriter 
 Premier League: 2003/2004
 FA Community Shield: 2004
 FA Cupen: 2004/2005
 La Liga: 2006/2007
 UEFA Intertoto Cup: 2007
 Portugisiska Ligacupen: 2008/2009
 UEFA Europa League: 2009/2010, 2011/2012, 2013/2014, 2014/2015, 2015/2016
 UEFA Supercup: 2010

Källor

Noter 

Spanska fotbollsspelare
Spanska landslagsspelare i fotboll
Spelare i Sevilla Atlético
Spelare i Sevilla FC
Spelare i Arsenal FC
Spelare i Real Madrid
Spelare i Atlético Madrid
Fotbollsspelare i SL Benfica
Fotbollsspelare i RCD Espanyol
Spelare i Córdoba CF
Spelare i Extremadura UD
Spelare i La Liga
Spelare i Premier League
Spelare i Primeira Liga
Spelare i VM i fotboll 2006
Personer som omkommit i trafikolyckor
Födda 1983
Avlidna 2019
Män
Spanska idrottare under 2000-talet
Staying a Life

Staying a Life är ett livealbum av det tyska metalbandet Accept. Albumet spelades in i Osaka i Japan 1985 och gavs ut 1990.

Låtlista

Skiva ett
"Metal Heart" - 5:26
"Breaker" - 3:40
"Screaming for a Love-bite" - 4:22
"Up to the Limit" - 4:45
"Living for Tonight" - 3:35
"Princess of the Dawn" - 7:49
"Neon Nights" - 8:17
"Burning" - 7:29

Skiva två
"Head Over Heels" - 5:49
"Guitar Solo Wolf" - 4:27
"Restless and Wild" - 2:34
"Son of a Bitch" - 2:35
"London Leatherboys" - 3:54
"Love Child" - 5:01
"Flash Rockin' Man" - 6:31
"Dogs on Leads" - 5:52
"Fast as a Shark" - 5:26
"Balls to the Wall" - 10:32
"Outro (Bound to Fail)" - 1:09

Medverkande
Udo Dirkschneider - sång
Wolf Hoffmann - gitarr
Jörg Fischer - gitarr
Peter Baltes - bas
Stefan Kaufmann - trummor

Musikalbum 1990
Livealbum
Album av Accept
Lights in the Night

Lights in the night, australiska popgruppen Flash and the Pan andra studioalbum, utgivet 1980. Albumet är inspelat i Albert Studios i Australien och det producerades av Harry Vanda och George Young.

Låtlista 
"Media Man"
"Headhunter"
"Restless"
"Welcome to the Universe"
"Make Your Own Cross"
"Lights in the Night"
"Captain Beware"
"Atlantis Calling"

Medverkande 
George Young - Synthesizer, sång
Harry Vanda - Gitarr, sång
Ray Arnott - Trummor
Les Karski - Bas
Warren Morgan - Piano

Musikalbum 1980
Madame de La Fayette

Marie-Madeleine Pioche de La Vergne, comtesse de La Fayette, känd som Madame de La Fayette, född 18 mars 1634 i Paris, död 26 maj 1693, var en fransk författare.

La Fayette blev 1655 bortgift med en äldre greve. Hon slog sig ner i Paris där hon gjorde sin salong till ett centrum för en krets av den tidens mest framträdande personer. Under många år var den franske författaren La Rochefoucauld hennes älskare.

År 1662 debuterade hon med den historiska romanen La princesse de Montpensier. Hon skrev 1678 Prinsessan de Clèves, som av litteraturkännare betraktas som den första moderna romanen. Den utspelar sig i mitten av 1550-talet och är ett psykologiskt analyserande triangeldrama. Hon skrev även om minnen från sitt liv vid det franska hovet, Mémoires de la Cour de France pour les années 1688 et 1689.

Bibliografi 
 La princesse de Montpensier (1662)
 Zaïde 1671
 Zayde, spansk historia (översättning Johan Magnus Lannerstjerna, Göteborg, 1784)
 La princesse de Clèves 1678
 Prinsessan de Clèves (översättning Hjalmar Lundgren, Bonnier, 1923)
 Prinsessan de Clèves (översättning Eva Alexanderson, Bonnier, 1964)

Franska författare under 1600-talet
Franskspråkiga författare
Kvinnor
Födda 1634
Avlidna 1693
Franska grevinnor
Franska salongsvärdar
Författare från Paris