kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
79

79 (LXXIX) var ett normalår som började en fredag i den julianska kalendern.

Händelser

Juni 
 23 juni – Titus efterträder sin far Vespasianus som romersk kejsare.

Augusti 
 24 augusti – Vulkanen Vesuvius får ett utbrott, varvid Pompeji och Herculaneum med flera orter begravs under askan .

Okänt datum 
 Sedan Linus har avlidit väljs Anacletus I till påve (detta år eller 76).
 Titus låter förstöra Jerusalems tempel.
 Gnaeus Julius Agricola tränger in i nuvarande Skottland men motstås av kaledonierna.
 För att tillmötesgå den romerska senaten förvisar Titus sin judiska älskarinna Bernice
 I Kina kanoniseras verk och texter av Konfucius och hans skola.

Födda

Avlidna 
 23 juni – Vespasianus, romersk kejsare sedan 69
 24 augusti
 Plinius den äldre, romersk författare (dödad av Vesuvius utbrott).
 Caesius Bassus, romersk poet (dödad av Vesuvius utbrott).
 Linus, påve sedan 64 eller 67 (död detta år eller 76).
 Ma (Han Ming), kinesisk kejsarinna.

Referenser

Fotnoter

Externa länkar
Antoine Lavoisier

Antoine Laurent de Lavoisier, född 26 augusti 1743 i Paris, död 8 maj 1794 i Paris, var en fransk naturforskare som har kallats "den moderna kemins fader". Han förklarade att förbränning är oxidering, det vill säga att ett ämne förenar sig kemiskt med syre (som då nyligen hade upptäckts). Den totala omvälvning av kemins grundläggande föreställningar som förkastandet av flogistonteorin innebar brukar kallas den kemiska revolutionen. 

Några av Lavoisiers viktigaste experiment undersökte förbränningsprocesser, vad som händer när material brinner. Han visade att förbränning bland annat innebär att substanser förenas med syre. Han påvisade också syrets roll vid korrodering av metall och i de levande organismernas andning. Lavoisier genomförde tillsammans med Pierre-Simon Laplace experiment som visade att andning i princip är en långsam förbränning av organiskt material med användning av inandat syre. Denna förståelse av förbränningsprocessen kom att ersätta den tidigare förhärskande flogistonteorin, som postulerar att när material brinner så frigörs en substans, det så kallade flogistonet. 

Lavoisier deltog i den kommission tillsatt av Ludvig XVI av Frankrike som utarbetade metersystemet, och var efter revolutionen drivande i dess införande.

Lavoisier blev den 8 maj 1794 ett av de många offren för den franska revolutionens skräckvälde, då han avrättades med giljotin.

Gift 1771 med Marie-Anne Pierrette Paulze, som blev hans medarbetare och kollega.

Hans namn tillhör de 72 som är ingraverade på Eiffeltornet.

Asteroiden 6826 Lavoisier är uppkallad efter honom.

Referenser

Externa länkar 

Forskare från Paris
Franska biologer under 1700-talet
Franska kemister under 1700-talet
Personer som blivit avrättade i samband med franska revolutionen
Födda 1743
Avlidna 1794
Män
Namn på Eiffeltornet
Ledamöter av Royal Society
Personer som blivit avrättade med giljotin
Alumner från Paris universitet
31 f.Kr.

31 f.Kr. var ett normalår som började en tisdag i den julianska kalendern.

Händelser

Efter plats

Romerska republiken 
 Gaius Julius Caesar Octavianus och Marcus Valerius Messalla Corvinus blir konsuler i Rom, Octavianus för tredje gången.
 2 september – Octavianus flotta besegrar Marcus Antonius och Kleopatras i slaget vid Actium, varmed Octavianus blir ensam härskare över Romarriket .
 Byggandet av Masada blir färdigt.

Födda 
 Sulpicia, romersk poet (död 14 e.Kr.)

Avlidna

Referenser

Fotnoter

Externa länkar
Slaget vid Actium

Slaget vid Actium var ett sjöslag som ägde rum den 2 september 31 f.Kr. utanför Actium (grekiska: Aktion, idag Punta) på Greklands västkust. Octavianus (sedermera kejsar Augustus) besegrade sin rival Antonius (vilken fick stöd av Kleopatras flotta) och kunde därmed etablera sig som ensam härskare över det romerska riket.

Källor 
 Meyers Konversationslexikon/Aktion
 The Actium Project
 The Naval Battle of Actium
 Cassius Dio, Roman History, Book 50

Romerska slag
31 f.Kr.
Europa under 000-talet f.Kr.
Kleopatra VII av Egypten
En nådastol Herren Gud oss givit

En nådastol Herren Gud oss givit är en sång om Guds överflödande nåd, troligen av Jöns Petter Hansson (1865-1891). Musiken är hämtad ur Svenska Missionsförbundets sångbok (1894). Den trycktes första gången i Carl Magnus Djurfeldts sångsamling Jubelbasunen 1892 och även 1898 i samlingen Sjung af hjertat. Bägge gångerna anges J.P.Hansson som författare, och troligen är det alltså fråga om baptisten Jöns Petter Hansson. Sången trycktes i Skånes Missionsblad den 15 augusti 1910 och i Korsblomman för 1914 (tryckt 1913) utan källangivelser, varför den i till exempel sångboken Kom (1930-talet) som psalm nummer 19 införts med oriktiga författaruppgifter.

I varje vers av sången talas om nådastolen, som egentligen utgjorde locket på Israels folks s.k. förbundsark, där lagens tavlor m.m. förvarades. (I Bibel 2000 översätts ordet också helt enkelt med locket, (jfr 2 Mos. 25:17, 26:34, 3 Mos. 16:2). Till nådastolen fick man inte gå när som helst, eftersom den stod i det allraheligaste, men på den stora försoningsdagen skulle översteprästen gå dit med ett offer och stänka nådastolen med blod (3 Mos. 16). Texten vill visa att vi genom Jesus och hans fullkomliga offer (jfr Hebr. 9) fått tillträde till Gud och det allraheligaste. I Hebr. 9:5 översätts ordet nådastol i Bibel 2000 med försoningsställe, och i Svenska Folkbibeln 1998 översätts Rom. 3:25 Honom har Gud, genom hans blod, ställt fram som en nådastol (SKB 1917: försoningsmedel, Bibel 2000 försoningsoffer) som syftar på Jesus.

I fjärde versen gör Hansson en sammanställning av tre bibliska personer, som fick ett alldeles särskilt möte med Jesus. Är vi blinda som Bartimeus, tvivlande som Tomas eller syndfulla som Sackeus, så uppnås, enligt Hansson, i alla fall ro vid nådastolen.

Publicerad som
Nr 19 i Kom 1930 under rubriken "Frälsning i Kristus".
Nr 20 i Frälsningsarméns sångbok 1968 under rubriken "Frälsning".
Nr 432 i Lova Herren 1987 dock med en något annorlunda text, under rubriken "Guds barns trygghet och frid".
Nr 603 i Psalmer och Sånger 1987 under rubriken "Att leva av tro - Skuld - förlåtelse".  
Nr 335 i Frälsningsarméns sångbok 1990 under rubriken "Frälsning".
Nr 20 i Sångboken 1998

Källor 
Oscar Lövgren: Psalm- och sånglexikon (Gummessons 1964).

Noter 

Svenska psalmer
Jag har i himlen en vän så god

Jag har i himlen en vän så god är en sång om Frälsaren och himmelens glädje med text från 1886 av Nils Frykman. Ursprungspsalmen har 6 verser, men i Psalmer och sånger bara 5 verser sedan två verser arbetats samman till en.  I Guds lov 1935 lyder v.1: "...han hörer alltid", v.2: "för mig han stridde", v.3: "på mina skulder".  I Lova Herren 1988 ändrats i v.1: "...som jag skall bära",  v.2: "för mig han stred, och han seger vann,  och i v.3: "på mina skulder han gjorde slut", "jag är i honom helt ren för Gud".

Melodi en bearbetad form av Det sjöng en fågel på lindekvist skriven 1872 av Theodor Söderberg och användes också i Pilgrimstoner 1886.

Publicerad i
Nya Pilgrimssånger 1892 som nr 306, med 7 verser, under rubriken "Trygghet, glädje och tröst".
Herde-Rösten 1892 som nr 463 under rubriken "Hemlandssånger"
Svensk söndagsskolsångbok 1908 som nr 69 under rubriken "Frälsningen i Kristus".
Guds lov 1935 som nr 451 med viss bearbetning, under rubriken "Hemlandssånger".
Förbundstoner 1957 som nr 77 under rubriken "Guds uppenbarelse i Kristus: Jesu person och verk".
Lova Herren 1988 som nr 422 med viss bearbetning, under rubriken "Guds barns trygghet och frid".
Psalmer och Sånger 1987 som nr 606 under rubriken "Att leva av tro - Skuld - förlåtelse". 
Segertoner 1988 som nr 567 under rubriken "Att leva av tro - Glädje - tacksamhet".

Källor

Fotnoter

Svenska psalmer
Gud, i mina unga dagar

Gud, i mina unga dagar är en ungdomspsalm av Zacharias Topelius 1868, möjligen också av B.O. Lille (i 1868 års psalmboksförslag uppges psalmen vara "författad av psalmbokskommittén"). Ursprungligen 8 verser, och åtminstone vers 1–3 och 6 är av Topelius. 

I rikssvenska Nya Psalmer från 1921 hade psalmen bearbetats en del och bestod nu av 7 verser där upphovet anges vara enbart "Finländsk författare (1800-talet)" samt att texten bearbetats. Bearbetningen kvarstod även i det så kallade septemberförslaget till psalmbok 1936. (Liksom för övrigt än i dag i finlandssvenska psalmboken). Kyrkomötesutskottet föreslog dock två månader senare den nuvarande formen med endast 4 verser kvar. Strofen "Intet givs så ljuvt i världen" som förut stått efter "Som den unga björk i skogen" blev nu psalmens andra strof.

Melodi i psalmboken av Johann Schop ur Himmlischer Lieder från 1642 (F-dur, 2/2), vilket är samma som till Herre, signe du och råde, Dagar komma, dagar flykta och enligt Koralbok för Nya psalmer, 1921 även samma som till psalmen Helge Ande, hjärtats nöje (1819 nr 126). I Finlandssvenska psalmboken 1986 finns istället en melodi av Gottfrid Gräsbeck från 1946 (C-dur, 4/4). Sionstoner 1972 har en melodi av Eskil Lundström.

För Den svenska psalmboken 1986 bearbetades psalmen något av Olle Nivenius och togs med i arbetets absoluta slutskede.

Publicerad som
Nr 141 i Lilla Psalmisten 1909 under rubriken "Bönesånger".
Nr 624 i Nya psalmer 1921, tillägget till 1819 års psalmbok under rubriken "Det Kristliga Troslivet: Troslivet i hem och samhälle: Det kristna hemmet: För ungdom".
Nr 525 i 1937 års psalmbok under rubriken "Ungdom".
Psalm i Sionstoner 1972
Nr 582 i Den svenska psalmboken 1986 under rubriken "Efterföljd – helgelse".
Nr 495 i Finlandssvenska psalmboken 1986 under rubriken "Människans åldrar".

Externa länkar
 Hos Cyber hymnal finns Schops melodi "Werde Munter" (= Herre signe du och råde-melodin) på engelska.
 Hos Projekt Runeberg finns noterna till melodin

Källor
 Gud, i mina unga dagar vid topelius.sls.fi
Oscar Lövgren: Psalm- och sånglexikon från Gummessons 1964.

Finländska psalmer
Verk av Zacharias Topelius
Hur härligt vittna land och sjö

Hur härligt vittna land och sjö är en vinterpsalm av Zacharias Topelius 1879, den enda vinterpsalm som egentligen finns i de nordiska psalm- och sångböckerna, med undantag för sommarpsalmen De blomster som i marken bor, som delvis handlar om vintern. Grundtonen i Hur härligt vittna land och sjö är lovsång och tacksamhet, vilket passade Zacharias Topelius, som uppskattade vintern och som till exempel önskade vinterns färger till Finlands flagga. Psalmen trycktes första gången i psalmboksförslaget 1880. 

Melodi till denna psalm i svenska psalmböcker har skrivits av Nathan Söderblom 1916 (Ess-dur, 4/4, samma som till I denna ljuva sommartid och därmed även Likt vårdagssol i morgonglöd och Lär mig, du skog, att vissna glad). I finlandssvenska psalmboken 1986 däremot har psalmen en melodi som skrivits av Johann Balthasar König från 1738 (F-dur, 2/2 och 3/2).

Publicerad i
Svensk söndagsskolsångbok 1908 som nr 287 under rubriken "Årstiderna".
Lilla Psalmisten 1909 som nr 219 under rubriken "Sånger vid särskild tilfällen".
Nya psalmer 1921 som nr 647 tillägget till 1819 års psalmbok under rubriken "Tidens skiften: Årets tider: Vintern".
Svensk söndagsskolsångbok 1929 som nr 266 under rubriken "Naturen och årstiderna"
1937 års psalmbok som nr 480 under rubriken "Vintern".
Psalmer och Sånger 1987 som nr 557 under rubriken "Dagens och årets tider - Årstiderna". 
Finlandssvenska psalmboken 1986 som nr 544 med melodi av J.B. König, texten lätt bearbetad under rubriken "Årets tider"
Den svenska psalmboken 1986 som nr 518 under rubriken "Årstiderna".

Referenser

Noter

Externa länkar
Hos Svenska Akademien återfinns psalmtexten från 1937 i "Den gamla psalmboken" i PDF
Hos Projekt Runeberg finns noterna till melodin.

Vinterpsalmer
Sånger 1879
Finländska psalmer
Verk av Zacharias Topelius
Generalmajor

Generalmajor är en generalsgrad som finns i de flesta länders väpnade styrkor. Bakgrunden från 1600-talet i Frankrike är att en generalmajor var chef för en generalstab och en lägre generalsgrad än en generallöjtnant som var en befälhavande generals ställföreträdare.

I Storbritannien och USA har en generalmajor i fält traditionellt fört befäl över en division, medan i tyskspråkiga länder har det historisk varit den som fört befäl över en brigad. 

Motsvarande grad inom örlogsflottor är konteramiral.

Sverige 
I Sverige är generalmajor en tvåstjärnig general. Den är den tredje högsta officersgraden i den svenska Försvarsmakten, över brigadgeneral och under generallöjtnant. Historiskt var löjtnantsgraden en adjutantsgrad; det är därför som en generallöjtnant är en högre grad än generalmajor.

Gradbeteckningar

Ryssland
I Ryssland är generalmajor den lägsta generalsgraden; högre än överste, men lägre än generallöjtnant. Förutom vid den Ryska federationens militär används denna tjänstegrad idag även av inrikestrupperna, federala säkerhetstjänsten, gränsbevakningen, underrättelsetjänsten, katastrofministeriet, civilförsvarstrupperna, militära åklagarväsendet, militärdomare, polisväsendet, justitieväsendet, inrikesväsendet och tullväsendet.

Tsarryssland

Sovjetunionen

Ryska federationen

Tyskland
I Tyska riket och i Tyska Demokratiska Republiken var generalmajor den lägsta generalsgraden; i Förbundsrepubliken är det den näst lägsta.

USA

Se även
 Generaladjutant
 Generalkapten

Referenser

Noter 

Militära grader
Militära grader i svenska armén
Generalmajorer
Park

En park är en privat eller offentlig anläggning för rekreation, med tillrättalagd natur. I en park kan ingå även sjöar, kanaler, skulpturer, paviljonger, trädgårdar, växthus, orangerier eller andra byggnadsverk. Benämningen park kan användas för grönområde och förekommer i ord som slottspark, kronopark, folkpark, skogspark eller nationalpark. En offentlig park är öppen för allmänheten och avsett för rekreation och förströelse. Anläggandet av parker studeras inom till exempel hortikultur, och finns i olika former, exempelvis Botanisk trädgård, barockparken och engelska parken.

Parker i urval

Danmark 
 Kongens Have i Köpenhamn

Frankrike 
 Jardin du Luxembourg i Paris

Norge 
 Frognerparken i Oslo
 Studenterlunden i Oslo
 Slottsparken i Oslo

Spanien 
 Parc Güell i Barcelona

Storbritannien 
 Hyde Park i London

Sverige 
 Bellevueparken i Stockholm
 Drottningholms slottspark, Ekerö kommun
 Engelska parken i Uppsala
 Hagaparken i Solna kommun
 Humlegården i Stockholm
 Kronobergsparken i Stockholm 
 Kungsparken i Malmö 
 Kungsträdgården i Stockholm
 Pildammsparken i Malmö
 Rålambshovsparken i Stockholm
 Slottsskogen i Göteborg
 Stadsparken i Lund
Stadsparken i Trelleborg
 Vasaparken i Göteborg

Tyskland 
 Tiergarten i Berlin
 Planten un Blomen i Hamburg

USA 
 Central Park i New York

Se även
Sienapriset
 Parker i Stockholm
 Stockholmsstilen
 Sveriges vackraste park

Externa länkar

Källor

Noter

Lantbruksvetenskap
Stadsplanering
Generallöjtnant

Generallöjtnant är en militär generalsgrad. Ursprungligen var generallöjtnanten generalens adjutant eller ställföreträdare. Ordet löjtnant kommer från franskans lieu tenant, "ställföreträdare". Det är förklaringen till att en generallöjtnant är en högre grad än generalmajor. Senare var generallöjtnanten ofta befälhavare för en division.

Sverige 
I den svenska Försvarsmakten är generallöjtnant (förkortning: genlt) den näst högsta graden för officerare inom armén, flygvapnet och amfibiekåren (motsvarande viceamiral i flottan). Generallöjtnant bär tre guldstjärnor som gradbeteckning, på fältuniform är de dock numera svarta.

Idag innehas generallöjtnantsgraden eller viceamiralsgraden av tre yrkesofficerare inom Försvarsmakten (Högkvarteret): Chefen för försvarsstaben, chefen för MUST och chefen för operationsledningen. Liksom generaler och amiraler tillsätts generallöjtnanter och viceamiraler av regeringen.

Gradbeteckningar i Sverige (nuvarande)

Gradbeteckningar i Sverige - före 1972 
I samband med Tjänsteställningsreformen 1972 ändrades de svenska gradbeteckningarna för generalspersoner. Detta gjorde att svenska generallöjtnanter, som tidigare haft 2 stjärnor, efter reformen istället fick tre stjärnor. Gradbeteckningarna före 1972 var alltså följande;

Gradbeteckningar i andra länder

Referenser

Militära grader
Militära grader i svenska armén
Andreas Baader

Berndt Andreas Baader, född 6 maj 1943 i München, död 18 oktober 1977 i Stuttgart, var en västtysk anarkist och kommunist samt en av ledarna för vänsterterroristorganisationen Röda armé-fraktionen ("Baader-Meinhof-ligan"). Baader greps 1972 och kom efter en mycket lång rättegång att 1977 dömas till livstids fängelse för mord i fyra fall och mordförsök. Den 18 oktober 1977 påträffades han död i sin cell i Stammheimfängelset.

Biografi 
Andreas Baader växte upp tillsammans med sin mor Anneliese, mormor och moster. Hans far, arkivarien Berndt Baader, försvann vid östfronten i slutet av andra världskriget och återfanns aldrig. Baader gjorde under tonåren revolt och valde bland annat att inte konfirmera sig och försökte övertyga sin mor att sluta fira jul. Han var en bråkstake i skolan och kom senare i klammeri med rättvisan i München. Detta var en av orsakerna till att han i början av 1960-talet flyttade till Västberlin. Han slapp göra militärtjänst.

Baader började snart röra sig inom studentkretsar, utan att själv studera vidare, och kom snart in i den proteströrelse som växte fram bland studenterna. Baader utmärkte sig genom att vilja gå till attack genom attentat. Det var också då han träffade sin livskamrat Gudrun Ensslin.

Tillsammans med Ensslin och två andra, Thorwald Proll och Horst Söhnlein, förövade Baader den 2 april 1968 brandattentat mot två varuhus, M. Schneider och Kaufhof, i Frankfurt am Main. Polisen kunde omgående gripa gärningsmännen och rättegången gav Baader uppmärksamhet. Fängelsestraffet omvandlades efter en tid till samhällstjänst, och Baader arbetade bland annat inom ungdomsvården tillsammans med Ensslin. Efter att under en tid ha vistats i Paris greps Baader och sattes på nytt i fängelse. Den 14 maj 1970 rymde han med hjälp av bland andra Ensslin och Ulrike Meinhof och bildade Röda armé-fraktionen. Fram till 1972 var han med och planerade samt genomförde attentat riktade mot den västtyska staten och den amerikanska militären. Han greps den 1 juni 1972 tillsammans med Jan-Carl Raspe och Holger Meins i Frankfurt am Main. 

I Stammheim-rättegången dömdes Baader till livstids fängelse. Under tiden i häktet och i fängelset fortsatte Baader att vara ledare och frontfigur inom RAF. Han initierade bland annat hungerstrejker bland RAF-fångarna. 

Morgonen den 18 oktober 1977, efter den så kallade Dödsnatten, påträffades Baader död i sin cell. Enligt den officiella utredningen hade han skjutit sig själv i bakhuvudet med en FEG-pistol med kaliber 7,65. Enligt obduktionsprotokollet uppvisade Baaders högra hand samt ingångshålet krutrester. Baaders mor hade intygat att hennes son var vänsterhänt.

Källor

Noter

Tryckta källor

Vidare läsning 
 
 
 

Födda 1943
Avlidna 1977
Män
Tyska mördare
Medlemmar i Röda armé-fraktionen
Personer från München
Personer som begått självmord
Vänsterextremister
Slaget vid Dennewitz

Slaget vid Dennewitz var en militär drabbning vid Dennewitz, 68 kilometer sydväst om Berlin, den 6 september 1813, under Napoleonkrigen. Under ledning av Sveriges kronprins Karl Johan besegrade den allierade nordarmén fransmännen som anfördes av marskalk Ney.

Slaget
Efter marskalk Oudinots misslyckade anfall mot Berlin och slaget vid Grossbeeren den 23 augusti fick marskalk Ney befälet över hans trupper på omkring 60 000 man och bröt den 5 september upp från Wittenberg för att över Jüterbog och Baruth förena sig med Napoleon. Under marschen kom de i kontakt med delar av den av Bernadotte anförda nordarmén på omkring 100 000 man. Ney lyckades vid Zahna slå tillbaka nordarméns västra flygel, men den 6 september tvingades han med sina 4:e och 7:e kårer till strid med Bernadottes preussiska trupper vid Dennewitz. Neys återstående kår, den 12:e insattes på ett olyckligt sätt och kunde inte på ett bra sätt understödja de båda andra. Under tiden fullbordade Bernadotte uppmarschen med de ryska och svenska kårerna. Av dessa sändes en del lättrörliga trupper, bland annat två svenska batteri, i förväg och insattes verksamt i striden. Då huvudarmén nådde stridsplatsen var slaget redan avgjort. 

Marskalk Neys trupper gick i flyktartat återtåg söderut mot Torgau.

Klockan fyra anlände de svenska trupperna för att förstärka den preussiska sidan. De franska trupperna tog därmed till reträtt.

Förluster 
Den franska sidan förlorade cirka 9 000 man i döda och sårade, och 14 000 man blev fångar, 50 kanoner och 400 vagnar förnödenheter. Den allierade Nordarmén förlorade 10 500 inklusive sårade, varav cirka 30 svenskar.

Bilder

Se även 
 Slaget vid Grossbeeren
 Malmbergets Dennewitz

Referenser

Noter

Källor

Externa länkar

Clas Livijns brev från Dennewitz på Wikisource

Dennewitz
Dennewitz
Dennewitz
Dennewitz
Dennewitz
Dennewitz
1813 i Sachsen
Krigsåret 1813
Slaget vid Dennewitz
Michel Ney

Michel Ney, född 10 januari 1769 i Saarlouis, död 7 december 1815 i Paris, var en fransk militär och hertig av Elchingen från 1808 samt furste av Moskva från 1812. Han blev brigadgeneral 1796, divisionsgeneral 1799 och marskalk av Frankrike 1804.

Biografi 
Ney kom i militärtjänst 1788, blev överste 1794, brigadgeneral 1796, divisionsgeneral 1799 och marskalk av Frankrike 1804. Han deltog med utmärkelse under revolutionskrigen bland annat i slaget vid Zürich 1799 och slaget vid Hohenlinden 1800. Han var 1802–1803 fransk minister i Bern. Under kriget mot Österrike och Ryssland visade han sådant mod och företagsamhet, särskilt i slaget vid Elchingen 1805, slaget vid Jena 1806 och slaget vid Friedland 1807 att han blev kallad "den tappraste av de tappra" (le brave des braves). Senare deltog han i striderna i Portugal 1808–11 och förde under Napoleons ryska fälttåg 1812 befälet över 3:e arméfördelningen och vann nya framgångar i slaget vid Smolensk och slaget vid Borodino och förde under återtåget befälet över arriärgardet och lyckades med sin djärvhet rädda spillrorna av Napoleons armé från undergång. I 1813 års krig vann han segrarna i slaget vid Lützen och slaget vid Dresden men besegrades i slaget vid Dennewitz av den svenske kronprinsen Jean Baptiste Bernadotte och i slaget vid Rosslau av Johan August Sandels.

Efter Napoleons abdikation 1814 fick Ney behålla en hög militär tjänst under Ludvig XVIII:s nya regim och upphöjdes till pär, men då Napoleon återvände från Elba ställde han sig åter på dennes sida. Han deltog i slaget vid Quatre Bras och slaget vid Waterloo, där anförde han det gamla gardet vid det sista anfallet. Efter Napoleons fall ställdes Ney inför krigsrätt och arkebuserades bakom Luxembourgträdgården, där en byst av honom numera är rest.

Referenser

Noter

Källor 
 Svensk uppslagsbok 1955

Externa länkar 

Födda 1769
Avlidna 1815
Män
Franska fältmarskalkar
Militärer som blivit avrättade
Personer från Saarlouis
Storkorset av Hederslegionen
Deltagare i slaget vid Leipzig
Deltagare i slaget vid Waterloo
Deltagare i slaget vid Borodino
Deltagare i slaget vid Jena-Auerstedt
Deltagare i slaget vid Dresden
Deltagare i slaget vid Dennewitz
Namn ingraverat på Triumfbågen