kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Kollage

Kollage (av franska collage, uppklistring) är ett bildkonstverk som är sammansatt av olika sorters föremål och material, med en konstnärlig effekt som syfte.

Objekten kan vara kartong, snören, tyg, tidningsurklipp, fotografier med mera, uppklistrade på duk, kartong eller annan pannå, ibland i kombination med målning eller teckning. Tekniken används inom bland annat kubism, dadaism och surrealism. Den franske konstnären Henri Matisse, med flera, använde sig av en liknande teknik kallad papier collé, som innebar att man klistrade upp pappersurklipp i olika matta kulörer.

Se även 
 Bildmanipulering
 Fotomontage
 Fotografi
 Popkonst
 Remixkultur
 Assemblage

Referenser 
 

Konstens tekniker
Fotografi
Piazza Navona

Piazza Navona är ett torg i centrala Rom, uppfört på resterna av Domitianus stadion från år 86 e.Kr. Vid torget (piazzan) är barockkyrkan Sant'Agnese in Agone belägen, delvis ritad av Francesco Borromini (1655).

Mitt på piazzan står Fontana dei Quattro Fiumi, ”De fyra flodernas fontän”, ritad av Bernini och fullbordad 1651.

Bilder

Referenser

Se även
Domitianus stadion

Externa länkar

Torg i Rom
Rione Parione
Cahul

Cahul (; ryska: Кагул, Kagul; bulgariska: Кахул, Kahul) är en stad och kommun i södra Moldavien. Staden hade 30 018 invånare (2014). Den är administrativ huvudort i distriktet Cahul. 

Staden är känd från 1502, då under namnet Scheia. Den benämns senare Formoza år 1716. Den nuvarande namnet fick staden efter slaget vid Kagul mellan Osmanska riket och Tsarryssland som utkämpades i närheten år 1770. Staden var del av Ryssland från 1812 till 1856, därefter Moldavien (från 1861 som del av Rumänien) fram till 1878 då den återigen blev rysk fram till 1918, varpå den var del av Rumänien till 1940, för att sedan ingå i Sovjetunionen 1940-1991, och Moldavien sedan 1991.

Vänorter 
  Medgidia, Rumänien
  Vaslui, Rumänien

Referenser

Externa länkar 

Orter i Cahul rajon
Gränsorter i Europa
Differentiell GPS

Differentiell GPS, vanligen förkortat DGPS, är en relativ GPS-mätning, det vill säga en metod där korrektioner för systematiska felkällor beräknas på en referensstation och sänds till mobila GPS-mottagare som korrigerar sina mätningar med hjälp av dessa korrektioner. Med differentiell GPS uppnås en noggrannhet inom 0,5–5 m.

Svenska flottan använder mobila DGPS-stationer för positionering vid exempelvis minröjning. Det fungerar så att en GPS-mottagare placeras på en väl inmätt polygon- eller triangelpunkt i rikets koordinatsystem. Punkterna är ofta placerade på högt belägna platser med god sikt, och är markerade med en liten triangel eller cirkel med en markering i mitten. GPS-systemets koordinater för punkten jämförs med de kända koordinaterna och en korrigeringssignal skickas ut med VHF-radio. Fartygets position kan genom korrigeringssignalen automatisk korrigera sin egen position för den aktuella missvisningen. Detta användes främst före 2 maj 2000 då GPS-signalerna fortfarande sändes med en störningssignal SA för att försämra precisionen.

För civila ändamål distribueras DGPS-signaler via abonnemang och ett flertal media, bland annat RDS, VHF och internet. Man har dock gått ett steg längre och inför en form av DGPS i nyare mottagare. Detta nya GPS-system med inbyggd DGPS kallas i Europa för EGNOS. I princip innehåller alla nyare GPS-mottagare redan stöd för EGNOS.

DGPS tappar dock sitt markfäste då det europeiska GPS-systemet Galileo som EU fram till 2013 håller på att införa har en teoretiskt bättre precision än de äldre DGPS-systemen.

Satellitnavigering
Fullmäktigeberedning

Fullmäktigeberedning är ett politiskt organ som inrättas av kommunfullmäktige som också utser ledamöterna. Uppgiften är att bereda ett visst ärende eller en grupp av ärenden för beslut, till exempel förslaget till kommunens budget. Dess beredning ersätter inte den beredning som kommunstyrelsen och eventuell facknämnd måste göra.

Kommunal förvaltning
Sveriges jazzband

Sveriges jazzband är en svensk jazzorkester som bildades i Stockholm 1955 av Eddie Bruhner.

Historia
Från början hette orkestern East End Jazz Men, det var först 1969 som man bytte namn till Sveriges jazzband. Klarinettisten och sångaren Gösta Linderholm började i gruppen 1969 och året därpå kom deras genombrott med låten "Brittas restaurang". Repertoaren bestod huvudsakligen av glad tradjazz, ofta med svenska texter skrivna av Gösta Linderholm. 
Bland bandets största skivframgångar märks låtar som "Tarzanlåten", "Steppens son" och "Boogie-woogie-Kurt". 

Med Gösta Linderholm i spetsen utvecklades gruppen till ett showband, deras framträdanden innehöll många humoristiska upptåg. Bandet syntes mycket i TV under 1970-talet och var ett återkommande inslag i Ulf Thoréns program Hvar fjortonde dag.
Linderholm slutade i bandet 1974 för att satsa på en solokarriär, men har då och då återkommit som gästartist. 

Sveriges jazzband har vid flera tillfällen uppträtt tillsammans med jazzlegender som bl.a. Wild-Bill Davison, Kenny Davern och Jo Newman. Bandet har turnerat utomlands flera gånger bl.a. i USA och Sydostasien. Fem gånger har bandet representerat Sverige på världens största dixiefestival; The Sacramento Dixieland Jazz Jubilee.

Diskografi (urval)
Sveriges jazzband anfaller (1970)
Sveriges jazzbands nya LP (1971)
Årets LP (1972)
Den svenska julskivan (1974)
The Entertainers (1974)
Den här skivan med Sveriges jazzband har sina sidor (1975)
As Time Goes by (1978)
The New Album by Sveriges jazzband (1982)
Careless Love (1986)
High Society (1990)
Sveriges jazzband - samlingsalbum (1992)
Sveriges jazzband/Eddie Bruhner's Swedish Jazz All Stars (1995)
Sveriges jazzband with friends (2000)
From Stockholm with Love (2005)

Källor
 Sveriges jazzband från Jazzens museum i Strömsholm

Externa länkar
Officiell webbplats
Sveriges jazzband på Svensk mediedatabas

Musikgrupper bildade 1955
Svenska jazzgrupper
Hans-Peter Edh

Hans-Peter Edh, född 28 juni 1951 i Växjö, är en svensk skådespelare.

Biografi 
Edh började sin bana som barn med att bland annat turnera i folkparkerna med Ulla Sallert, Pekka Langer, Sonja Stjernquist med flera. Utexaminerad från musikdramatiska linjen vid Scenskolan i Göteborg 1974 blev han engagerad vid Uppsala Stadsteater, Riksteatern och Maximteatern i Stockholm. Han är sedan 1980 engagerad vid Malmö stadsteater där han gjort många uppmärksammade rolltolkningar, företrädesvis i operetter och musikaler som bl.a. Kiss Me, Kate, Glada Änkan, Dollarprinsessan och Sweeney Todd.
Han har även spelat i ett stort antal dramatiska pjäser och fick Kvällspostens Thaliapris år 2000 för rollen som Mephistopheles i Faust.

Hans-Peter Edh spelade operett hos Nils Poppe på Fredriksdalsteatern i Helsingborg under drygt tio säsonger bland annat Vita Hästen, Min syster och jag, Två man om en änka, Blomman från Hawaii och Fars lille påg. 1991 spelade han den komiska friaren i farsen Spanska flugan på Lisebergsteatern i Göteborg och 2008 återvände han till Fredriksdal med Eva Rydberg i Rabalder i Ramlösa. Edh har under flera säsonger medverkat i de populära nyårsrevyerna i Arlöv i Skåne. Även i Tommarpsrevyn på Österlen har han medverkat vid fyra tillfällen mellan 1998 och 2005. Sommartid har han också spelat fars med Monica Forsberg och Hasse Andersson i Värmland och med Stefan & Krister i Falkenberg, samt gett konserter med Lill-Babs, Östen Warnerbring, Stefan Ljungkvist med flera.

Han har även medverkat i flera radio- och TV-produktioner bland annat Vilhelm Mobergs pjäs Änkeman Jarl (1994), musikunderhållningsserien Kväll på Östarp, Från Boston till pop, samt i Henning Mankell-filmatiseringen Den femte kvinnan (2002) och den dansk-svenska långfilmen Det som ingen vet (2008).

Film och TV-serier 

 (svensk dubbning, röst till Åskar)
 (svensk dubbning, röst till Marquis de Bouillabaisse)

Teater

Roller (ej komplett)

Källor

Externa länkar 
 Roller och beskrivning, Malmö Stadsteater
 Hans-Peter Edh på Öppet arkiv
 
 

Svenska scenskådespelare
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska skådespelare under 2000-talet
Svenska röstskådespelare
Skådespelare från Växjö
Födda 1951
Levande personer
Män
Monkey Island

Monkey Island är en serie äventyrsspel som påbörjades 1990 av Lucasfilm Games. Serien skapades av Ron Gilbert men han var bara inblandad i de två första delarna. De tre första spelen är gjorda i olika versioner av spelmotorn Scumm, det fjärde i GrimE.

Alla spelen utspelar sig i små piratsamhällen på olika (fiktiva) karibiska småöar i ett medvetet ohistoriskt 1700-tal. Otaliga detaljer från modern tid och väldigt få historiska referenser fungerar som en hyllning till vår subjektiva bild av pirater. Seriens första replik lyder: "Hi! My name's Guybrush Threepwood and I want to be a pirate!"

Spel i serien 
The Secret of Monkey Island (1990)
Monkey Island 2: LeChuck's Revenge (1991)
The Curse of Monkey Island (1997)
Escape from Monkey Island (2000)
Tales of Monkey Island (2009)
The Secret of Monkey Island: Special Edition (remake av Secret) (2009)
Monkey Island 2: LeChuck's Revenge: Special Edition (remake av LeChuck's revenge) (2010)
Return to Monkey Island (2022)

Inspirationskällor 
Ron Gilbert har flera gånger sagt att han hämtat inspiration från åkturen Pirates of the Caribbean på Disneyland och i seriens andra del finns en tydlig tribut till ett sceneri i åkturen. När Disney gjorde en film baserad på åkturen 2003 såg många Monkey Island-fans det även som någon form av filmatisering av spelserien.

I sin blogg "Grumpy Gamer" har Gilbert avslöjat att inspirationen till Monkey Island i själva verket var boken On Stranger Tides av Tim Powers. Många koncept i de två första spelen ska ha direkta motsvarigheter i boken. Samtidigt förtydligade han att Pirates of the Caribbean främst inspirerade atmosfären i spelet.

Eftersom Lucasarts har rättighet att göra spel på både Star Wars och Indiana Jones förekommer mängder av referenser till dessa filmserier igenom hela spelserien.

Återkommande karaktärer

Referenser

Externa länkar 
Grumpy Gamer (Ron Gilberts blogg)

Datorspelsserier lanserade 1990
Sjöröveri i datorspel
Monkey Island
Kinnekullebanan

Kinnekullebanan är en oelektrifierad enkelspårig järnväg som går mellan Håkantorp och Gårdsjö över Lidköping och Mariestad. Den ansluter till Älvsborgsbanan i Håkantorp och till Västra stambanan i Gårdsjö.

Kinnekullebanan trafikeras av Västtrafik med Kinnekulletåget och är en av Västra Götalands regionaltågslinjer. Norr om Mariestad finns också godstrafik.

Historik 
Kinnekullebanan består av vad som från början var fyra smalspåriga järnvägar. Den första delen av banan, Lidköping-Håkantorps Järnväg (HLJ) öppnades 1877. Nästa del var Mariestad-Forshem-(Gössäter) byggd av Mariestad-Kinnekulle Järnväg (MKJ), öppnad 1889 följt av Kinnekulle-Lidköpings Järnväg (KiLJ) mellan Lidköping och Forshem som öppnade 1898. Den sista delen mellan Mariestad och Gårdsjö var färdig år 1910. Den byggdes av Västergötland-Göteborgs Järnvägar (VGJ) som då ägde MKJ. All delarna var smalspårig med 891 mm spårvidd. 

Västergötland-Göteborgs Järnvägar hade fler linjer i området med samma spårvidd. Alla kvarvarande smalspåriga linjerna i Skaraborgs län köptes av Svenska staten 1948 och ingick därefter i Statens Järnvägar (SJ). Med början i väster byggdes de fyra bandelarna om till normalspår av SJ: Håkantorp-Lidköping 1953, Lidköping-Forshem 1954, Gårdsjö-Mariestad 1961 och Mariestad-Forshem 1962. Övriga smalspårslinjer i Västergötland lades ned efter hand.

Banstandard 
Kinnekullebanan har ganska låg standard. Den är inte elektrifierad. Banan saknar både ATC och ett fjärrstyrt trafikstyrningssystem. Trafikstyrningen sker med hjälp av tåganmälan, vilken är en manuell hantering. Banan har i allmänhet träslipers och finare grus i banvallen, inte makadam. Det gör att banvallen tar åt sig regnvatten och blir känslig för tjäle. Största tillåtna hastighet är mestadels 90 eller 100 km/h. 

Västtrafik, Trafikverket och flera kommuner har tidigare diskuterat att anlägga ett triangelspår i Håkantorp, så att tåg skulle kunna gå Mariestad–Lidköping–Vänersborg–Trollhättan–Göteborg. Det skulle ge fler resemöjligheter och underlag för fler tåg på Kinnekullebanan. Detta har dock stoppats av Vara kommun, där Håkantorp ligger, eftersom de fruktar färre tåg genom tätorten Vara.

Trafik
Persontrafiken består sedan 1990-talet av Kinnekulletåget som är ett av Västra Götalands regionaltåg upphandlat av Västtrafik. Norr om Mariestad finns godstrafik som körs av Green Cargo.

Bildgalleri

Källor 
Kinnekullebanan på Trafikverkets webbplats, läst den 15 april 2023

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 
 järnväg.net - Kinnekullebanan

Järnvägslinjer i Sverige
Järnvägslinjer öppnade 1877
Transport i Västra Götalands län
ATC

ATC kan syfta på:

 ATC – ett samlingsnamn för olika säkerhetssystem för järnväg, se Automatic Train Control
 ATC –  flygledare på marken dirigerar flygplan i luften, se Air Traffic Control
 ATC-kod – ett klassificeringssystem för läkemedel
 ATC (musikgrupp) – ett tidigare popband bildat 1998 i Tyskland
 ATC – ett heavy metal-band från Stockholm som existerade mellan 1979 och 1985, se Above the Clouds
 ATC – IATA:s kod för flygplatsen i Arthurs Town, Cat Island, Bahamas, se Arthur's Town Airport
 ATC – ICAO:s kod för ett flygbolag i Tanzania, se Air Tanzania
Kartografiska sällskapet

Kartografiska sällskapet grundades 1908 på initiativ av Karl D.P. Rosén och är troligtvis det äldsta kartografiska sällskapet i världen. Sällskapets uppgift och mål är att öka intresset för svensk kartproduktion och uppmuntra utveckling inom området. Sällskapet utger medlemstidningen Kart&Bildteknik.

Externa länkar    
Kartografiska sällskapets webbplats

Föreningar i Sverige
Kartografi
Organisationer bildade 1908
Treo

Treo är en receptfri värktablett som tillverkas och marknadsförs i Sverige och Danmark av Meda OTC, dotterbolag till Meda AB. Dess aktiva substanser är acetylsalicylsyra och koffein. Tabletten är en brustablett som ska lösas upp i vatten, vilket ger ett snabbt upptag och snabb effekt. Övriga ämnen som ingår i läkemedlet är natriumvätekarbonat, citronsyra, natriumdokusat och natriumbensoat.

Det finns även i en receptbelagd variant, Treo Comp, som ytterligare förstärker den smärtstillande verkan med hjälp av kodein.

Källhänvisningar 

Analgetika
Antiinflammatoriska medel
Penélope Cruz

Penélope Cruz Sánchez, född 28 april 1974 i Alcobendas i regionen Madrid, är en spansk skådespelare. Hon är den första spanska kvinnliga skådespelare som tilldelats en Oscar och även den första spanska skådespelare som förärats en stjärna på Hollywood Walk of Fame.

Biografi

Karriär 
Cruz debuterade som 15-åring i en musikvideo för den spanska popgruppen Mecano 1989. Hon fick sedan sitt internationella genombrott i Alejandro Amenábars film Abre los ojos från 1997. Sedan dess har hon uppmärksammats i bland annat Allt om min mamma och Vanilla Sky. Hon har även figurerat i olika reklamfilmer för L'Oréal. Hennes karriär fick en nystart i Pedro Almodóvars prisbelönta film Att återvända 2006.

Cruz belönades med en Oscar i kategorin bästa kvinnliga biroll för rollen som María Elena i filmen Vicky Cristina Barcelona av Woody Allen.

Privatliv 
Cruz är dotter till bilmekanikern Eduardo Cruz (1953–2015) och frisören Encarna Sánchez. Hon har två yngre syskon, Mónica, som även hon är skådespelare, och Eduardo som är en känd sångare. Cruz är sedan 2010 gift med den spanske skådespelaren Javier Bardem, som hon mött vid bland annat inspelningen av Vicky Cristina Barcelona under 2008. De två spelade dock mot varandra redan 1992, i Bigas Lunas film Ät mej!. Tillsammans har de sonen Leonardo Encinas Cruz (född 2011) och dottern Luna Encinas Cruz (född 2013).

Efter inspelningen av hästfilmen Dessa vackra hästar (2000) bestämde hon sig för att bli vegetarian. Hon har även engagerat sig i djurskyddsfrågor och bland annat protesterat mot hemlandets tradition med tjurfäktningar.

Filmografi 

 

 (La niña de tus ojos)

 (röst)

 (gästroll; 2 avsnitt)
 (röst)

Referenser

Externa länkar 
 
 

Födda 1974
Kvinnor
Spanska skådespelare under 1900-talet
Personligheter inom vegetarianism i Spanien
Levande personer
Oscar för bästa kvinnliga biroll
Spanska skådespelare under 2000-talet
Personer från regionen Madrid
Hoppspindlar

Hoppspindlar (Salticidae) är en familj spindlar, som omfattar över 4 000 arter. Nästan samtliga är giftiga, men såvitt känt inte farliga för människan.

De flesta arterna förekommer i tropiska skogar, men familjen finns representerad i många biotoper, även i tempererat klimat. Vattenlevande arter saknas dock.

Hoppspindlar rör sig ungefär som en mänsklig bergsklättrare. När en spindel rör sig från ett ställe till ett annat, och särskilt när den ska hoppa från ett ställe till ett annat, så skjuter den iväg sin egen väv mot det ställe där den står. Om spindeln sedan skulle falla bort från den plats där den landar kan den helt enkelt hala sig tillbaka till utgångspunkten. Hoppspindlarna är goda klättrare, och kan till och med klättra på glas.

Dessa spindlar har mycket god syn, vilken är koncentrerad till de främre mellersta ögonen. Ögonen ifråga kan skapa en bild på sin näthinna, vilken består av fyra lager av celler. Forskning har visat att hoppspindlarna kan ha upp till fyra olika former av celler i näthinnan, alla med olika färgspektra, vilket ger spindlarna möjlighet att se färger ända upp i det ultravioletta spektret. Ingen annan familj spindlar, och få insekter, har lika god syn som hoppspindlarna.

Spindlarna fångar sina byten genom att hoppa på dem från ett avstånd som kan vara många centimeter. Befinner sig spindlarna i ett träd kan de hoppa från löv till löv. Den goda synen som spindlarna har gör det även möjligt för dem att fånga döda byten, medan andra familjer spindlar kan leva enbart på byten som fortfarande rör sig, då rörelserna möjliggör för spindeln att identifiera sitt byte. Det finns dock andra spindlar, till exempel familjen Miturgidae och familjen Anyphaenidae som kan se och tillgodogöra sig till exempel insektsägg.

Många hoppspindlar kan ge ifrån sig ljud, ofta påminnande om ett surr eller om trumvirvlar. Ljuden används sannolikt av hannarna i parningsritualen. Många arter väver bon, där honan ofta lägger sina ägg.

Externa länkar 
 Världens hoppspindlar
Alan Bates

Alan Bates, född 17 februari 1934 i Allestree, Derbyshire, död 27 december 2003 i London, var en brittisk skådespelare.

Efter att ha tjänstgjort inom brittiska flygvapnet gjorde han scendebut 1955. Filmdebuten skedde 1960 i Glädjespridaren. Han betraktades som en av Englands främsta aktörer med sin nyansrika och mjuka spelstil. Bates spelade ofta roller som tankfulla tuffingar med ett gott hjärta innerst inne. Han nominerades 1969 för en Oscar för sin roll i filmen Fixaren (1968).

Han gifte sig 1970 med fotomodellen Victoria Ward. Paret fick tvillingsöner, varav den ene avled i ett astmaanfall 1990, endast 18 år gammal. Hustrun avled 1992.

Filmografi i urval 

 (miniserie)

 (TV-film)
 (TV-film)

1994 - Hard Times (miniserie)
 
 (TV-film)
 (TV-film)

 (TV-film)

Referenser

Externa länkar 

Brittiska skådespelare
Brittiska TV-skådespelare
Personer från Derbyshire
Födda 1934
Avlidna 2003
Män
Alumner från Royal Academy of Dramatic Art
Lista över Österrikes statsöverhuvuden

Österrike har haft följande statsöverhuvuden under olika tidsperioder:

Hertigar 1156-1457

Huset Babenberg
Henrik II (1156-1177)
Leopold V (1177-1194)
Fredrik I (1194-1198)
Leopold VI (1198-1230)
Fredrik II (1230-1246)

Interregnum
Hermann I av Baden (1248-1249)
Fredrik I av Baden-Baden (1250-1251)
Ottokar II Přemysl (1251-1278)
Rudolf I (1278-1282)

Huset Habsburg
Albrekt I (1282-1308)
Fredrik I (1308-1330)
Leopold I (1308-1326)
Albrekt II (1330-1358)
Otto (1330-1339)
Rudolf IV (1358-1365)

I arvdelningen efter Rudolf IV uppstår först två, sedan ytterligare släktlinjer vars överhuvuden innehar hertigtiteln. Först under Maximilian I förenas alla habsburgska länderna igen

Albertinska linjen
Albrekt III (1365-1395)
Albrekt IV (1395-1404)
Albrekt V (1404-1439)
Ladislaus Postumus (1440-1457)

Leopoldinska linjen
Leopold III (1365-1386)
Leopold IV (1386-1411)
Wilhelm (1386-1406)
Ernst (1406-1424)
Fredrik IV (1406-1439)
Fredrik V (1439-1493)
Siegmund (1439-1490)
Albrekt VI (1446-1463)

Ärkehertigar 1457-1804

Huset Habsburg

Albrekt VI 1457-1463
Fredrik V 1463-1493
Maximilian I 1493-1519
Karl I 1519-1556
Ferdinand I 1556-1564
Maximilian II 1564-1612
Rudolf II 1576-1612
Matthias 1612-1619
Ferdinand II 1619-1637
Ferdinand III 1637-1657
Leopold I 1658-1705
Josef I 1705-1711
Karl VI 1711-1740
Maria Theresia 1740-1780

Huset Lothringen
Frans I 1745-1765 (samregent med sin hustru Maria Theresia)

Huset Habsburg-Lothringen
Josef II 1765-1790 (samregent med sin mor Maria Theresia till 1780)
Leopold II 1790-1792
Frans II 1792-1804 (som kejsare från 1804: Frans I)

Kejsare av Österrike 1804-1918

Samtliga tillhörde Huset Habsburg-Lothringen

Förbundspresidenter 1919-1938 och från 1945

Österrike annekterades av Nazityskland 1938. Efter ockupation av segrarmakterna i andra världskriget återetablerades en suverän statsbildning med Österrikiska statsfördraget 1955.

Se även
 Lista över Ungerns monarker
 Tysk-romersk kejsare
 Hofburg

Källor
 

Statsöverhuvuden
Politik i Österrike
Österrike
Brantevik

Brantevik är en tätort i Simrishamns kommun i Skåne län.

Brantevik är ett fiskeläge på Österlen, ungefär fem kilometer söder om Simrishamn. Söder om orten ligger bad- och strövområdet Grönet med betade hagmarker och klippstränder.

Historik
Den första kända bosättningen i Brantevik härrör från 1755. Brantevik hade kring sekelskiftet 1900 Sveriges största handelsflotta, räknat i antalet fartyg (118 fartyg år 1899). Det första fartyget hemmahörande i Brantevik var slupen Larus, som infördes i registret 1855. Under 1900-talet minskade antalet fartyg, och 1959 såldes de sista fartygen. Eftersom samhället var delat mellan två socknar, Östra Nöbbelöv och Simris, finns två hamnar och man hade två skolor, vindmöllor med mera. 

Brantevik var 1894–1952 Branteviks municipalsamhälle i Simris landskommun och Östra Nöbbelövs landskommun, varefter samhället uppgick i Simrishamns stad. 

I Brantevik finns Sjöfartsmuseet Hoppet, som ställer ut kaptenstavlor, fartygsmodeller samt sjöräddningsutrustning från Sjöräddningsstationens tid åren 1855 till 1957.

Befolkningsutveckling

Näringsliv
Ursprungligen var ortens huvudnäringar sjöfart, fiske och jordbruk. Numera är turism den viktigaste näringen.

Källor

Noter

Vidare läsning 
Frans Löfström:Från segelfartygens dagar, Gleerups, Lund 1943, Lund 1981
Bertil Torekull:Livet var en dröm på Brantevik. Tankar tänkta på ett fiskeläge, Norstedts, Stockholm (1995, uppdaterad 2005),

Externa länkar 
Branteviks maritima museums webbplats
Branteviks samhällsförenings webbplats

Orter i Simrishamns kommun
Österlen
Fiskelägen
Tätorter i Sverige
Hart Memorial Trophy

Hart Memorial Trophy är en årlig utmärkelse i National Hockey League som ges till den   spelare som är mest värdefull för sitt lag under grundserien. Omröstningen görs bland hockeyjournalister i Professional Hockey Writers' Association.  

Trofén donerades 1923 av Dr. David Hart, far till Cecil Hart, som var en tidigare manager och tränare i Montreal Canadiens.

Vinnare 

Källa:

Referenser

NHL:s troféer och priser
Priser och utmärkelser instiftade 1924