kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Den tyranniske fästmannen

Den tyranniske fästmannen är en svensk dramafilm från 1912 i regi av Mauritz Stiller.

Handling 
Elias och Naemi är förlovade, men han behandlar henne illa. En dag kommer en kvinnorättskämpe på besök och får Naemi att inse att Elias behandlar henne på ett felaktigt sätt.

Om filmen 
Filmen premiärvisades 30 december 1912 på biograferna Röda Kvarn och Fenix i Stockholm. Som förlaga har man den finländska författaren Gustaf von Numers pjäs Bakom Kuopio från 1890. Pjäsen premiärvisades i Sverige 29 mars 1911 på Lilla Teatern i Stockholm. 

Inspelningen av filmen skedde vid Svenska Biografteaterns ateljé och dess omgivningar på Lidingö av Julius Jaenzon. Stiller hade regisserat föreställningen på teatern och spelade själv huvudrollen pastorsadjunkten Elias Jussilainen, även Ester Julin hade gjort samma roll i pjäsen som hon gör i filmen. 

Slutet av filmen ändrades mot originalpjäsen, och man använde sig av pjäsen Pastor Jussilainen som är en fortsättning av Bakom Kuopio.

Rollista i urval 
Mauritz Stiller - Elias Pettersson, vikarierande pastorsadjunkt 
Ester Julin - Naemi, hans fästmö, dotter till prosten 
Mabel Norrie - Lilli, förlovad med prostens son Anders 
Jenny Tschernichin-Larsson - Prostinnan 
Stina Berg - Pigan 
Agda Helin - åhörare

Externa länkar 
 
 

Svenska dramafilmer
Svenska filmer 1912
Filmer i regi av Mauritz Stiller
Filmer från Svenska Biografteatern
Svenska filmer baserade på pjäser
Svenska stumfilmer
Förlorade filmer
Mack Swain

Mack Swain, född 16 februari 1876 i Salt Lake City, Utah, död 25 augusti 1935 i Tacoma, Washington, var en amerikansk skådespelare, som var aktiv först och främst som komiker under stumfilmstiden. 

Swain började sin karriär inom vaudevilleteatern, och blev 1913 engagerad av Mack Sennett för att spela i några av Mabel Normands filmer. Under hela sin karriär spelade han huvudsakligen variationer av en högväxt och kraftigt byggt karaktär med en valrossliknande mustasch, och kallades ibland för "Ambrose." Swain blev snabbt en populär komiker hos Sennetts Keystone-studio. Han spelade i några av Charlie Chaplins första filmer, exempelvis kortfilmerna Laughing Gas och His Trysting Place (båda 1914). Chaplin och Swain återförenades flera år senare, först i Chaplins kortfilmer The Idle Class (1921), Pay Day (1922) och The Pilgrim (1923), och sista gången i Chaplins långfilm Guldfeber (1925), i vilken Swain spelade den melodramatiske och tidvis hallucinerande guldgrävaren Big Jim, som i dag anses vara hans mest kända roll. Swain medverkade även i filmerna Svarta örnen (1925) med Rudolph Valentino och Hands Up! (1926) med komikern Raymond Griffith.

Filmografi i urval
 1913 - A Muddy Romance
 1914 - Mabel at the Wheel
 1915 - Love, Speed and Thrills
 1925 - Guldfeber
 1926 - Virveln

 1932 - Lighthouse Love

Externa länkar
 
goldensilents.com

Amerikanska skådespelare
Födda 1876
Avlidna 1935
Män
Norges Automobilforbund

Norges Automobilforbund (NAF) är en bilorganisation i Norge. Norges Automobilforbund arbetar med bilfrågor, som till exempel bilpolitik, trafiksäkerhet, vägbygge, avgifter och kollektivtrafik.

Organisationen bildades den 21 maj 1924, och 2010 hade föreningen cirka 53 000 medlemmar.

Organisationen ger ut NAF Veibok till alla sina medlemmar. Den innehåller kartor samt upplyser om sevärdheter och övernattningsmöjligheter.

Källor

Fotnoter

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Organisationer bildade 1924
Organisationer i Norge
Transport i Norge
Blå tummen

Blå tummen var ett humorprogram som periodvis sändes i Sveriges Radio under åren 1957–1968. 

Lasse O'Månsson och Bertil Pettersson låg bakom manus och genomförande. Titeln är en avsiktlig förvrängning av blå timmen som i sin tur är en försvenskning av det franska begreppet L' heure bleue. Den mest kända sketchen från programmet är Korven, som också kom ut på skiva. Signaturmelodin var en bit av "Oua Oua" inspelad av hawaiiartisterna Kanui och Lula 1933.

Programmet, som gick mycket sporadiskt och oregelbundet, byggde på absurda ordlekar och språkliga experiment. Ofta spelade man in en sketch, för att sedan med hjälp av en rullbandspelare kopiera och klippa sönder den i meningar eller satser, för att sedan sammanfoga den på nytt. Sketcherna avbröts eller avslutades med märkliga ljudeffekter, även de skapade med bandspelare.

Man var uppenbart inspirerad av absurdismen, och i sina mest avancerade ögonblick tangerade man den konkreta poesin. O'Månsson och Petterson blev genom serien också bland de första som använde sig av sjuk humor. O'Månsson och Pettersson arbetade på samma sätt som bland andra Monty Python senare skulle göra, helt utan improvisation.

1967 gav författarna ut Blå tummen, en bok med material från programmet, på Williams förlag. Några av sketcherna är utgivna på LP:n Lasse O'Månsson avslöjar Mitzi Gaynors hemliga liv (1974). Under sent 1960-tal arrangerades Cabaret Blå Tummen på Mosebacke Etablissement där man dessutom bjöd in gäster. 

Det arkiverades aldrig några arkivexemplar av radioserien, men i början av 2000-talet upptäcktes att flera lyssnare spelat in program på sina bandspelare. Dessa inspelningar har nu restaurerats och sänts i Sveriges Radio P1 och SR Minnen. Det finns även en vinylskiva utgiven med 23 sketcher från programmet. Skivan släpptes 1980 av Sonet (FLOP-1008) med titeln Blå tummen håller färgen med både gamla och nyinspelade spår.

Referenser

Externa länkar
 Sketchen "Korven" på SR Minnen
 Blå tummen på radiogodis.se

Humorprogram i Sveriges Radio
Bussgarage

Ett bussgarage eller en bussdepå är ett garage där bussar ställs då de inte är i reguljär trafik. Utanför bussgaragen finns ofta stora parkeringsplatser. I vanliga fall avser ordet garage bara uppställningsplatsen inomhus, men termen bussgarage avser ofta hela området, både inomhusgaraget och utomhusparkeringsplatsen.

Världens största bussgarage finns (2010) vid Millennium Park i New Delhi.

Källor

Fotnoter

Garage
Guldfeber (film)

Guldfeber (engelska: The Gold Rush) är en amerikansk stumfilmskomedi från 1925, skriven regisserad och producerad av Charlie Chaplin. Chaplin spelar även huvudrollen, mot bland andra Mack Swain (i rollen som Big Jim McKay), Georgia Hale (i rollen som Georgia) och Tom Murray (i rollen som Black Larsen).

Rollista

Kända scener 
Filmen innehåller bland annat två scener som blivit berömda:
 Chaplin tillagar och äter sin ena känga inför hotet om svältdöd.
 I en dagdröm underhåller Chaplin och roar de vackra societetsdamerna med en "bröddans" på matbordet. Bröden träs på ett par gafflar och ger intrycket av att vara Chaplins skor som dansar på bordet.

Om filmen 
Guldfeber har visats i SVT, bland annat 1981, 1984, nyårsafton 1992 och i juni 2021.

Källor

Webbkällor

Noter

Externa länkar 

 
 
 

Filmer 1925
Amerikanska stumfilmer
Amerikanska komedifilmer
Svartvita filmer
Alaska på film
Filmer i regi av Charlie Chaplin
Filmer bevarade i National Film Registry
Gals and Pals

Gals and Pals var en svensk sånggrupp som grundades 1962 av Lasse Bagge, och hade sin storhetstid fram till 1967.

Historia 
Gruppen bildades ur den mer kortvariga vokalgruppen Four Hits. Denna ensemble var verksam åren runt 1960, med Johnny Ekh, Leppe Sundewall, Bosse Söderman och Pia Lang som medlemmar.

Ur Four Hits fortsatte Lang och Sundewall till den nya ensemblen Gals and Pals. Denna bestod till att börja med dessutom av Lasse och Kerstin Bagge, Ulla Hallin och Svante Thuresson. Senare medlemmar har bland annat varit Gillis Broman, Beppo Gräsman, Monica Dominique, Bosse Andersson, Lena Ericsson och Lena Willemark. Första gången gruppen stod på scen var i showen FiFajFoFum eller Hur på Berns 1963, tillsammans med Catrin Westerlund och Carl-Gustaf Lindstedt.

Många av Gals and Pals svenska texter skrevs av Beppe Wolgers, men gruppen samarbetade även med Povel Ramel i Knäppupp-revyerna Ta av dej skorna (1966) och På avigan (1967) samt med Tage Danielsson och Hasse Alfredson. De var bland annat med i Hasseåtages revy Gula hund (1964) på Chinateatern. Då var medlemmarna Kerstin Bagge, Lasse Bagge, Gillis Broman, Ulla Hallin, Pia Lang och Svante Thuresson.

I Hasse och Tages Spader, Madame! (1969) var de också med under namnet "Fina kören", men då var medlemmarna Lasse och Kerstin Bagge, Ulla Hallin, Monica Dominique, Jan Bergnér och Karin Stigmark. Flera av gruppens medlemmar figurerade även i Svenska Ords film Svenska Bilder, samt i reklamfilmer. Den icke-svenska repertoaren bestod till stor del av sånger skrivna av Burt Bacharach.

Gruppen uppträdde under några kvällar på Hamburger Börs i Stockholm 1979. Där framträdde fyra sjättedelar av ursprungsuppsättningen – Svante Thuresson, Pia Lang, Lasse Bagge och Kerstin Bagge – tillsammans med Monica Dominique och Bosse Andersson.

Diskografi
Gals and Pals sings Gals and Pals' favorites (1964)
Gals and Pals på nya äfventyr (1965)
Sing Something for Everyone (1966)
I San Francisco (samling) (1967)
Vocals 1963-1967 (samlings-CD) (1993)
Guldkorn (samlings-CD) (2000)
Gals & Pals In The 80's (2012)

Referenser

Externa länkar
Gals and Pals på Svensk mediedatabas
Gals and Pals på Discogs
"Gals and Pals – vårt öde att doa" i P2 Dokumentär på Sveriges Radio P2 6 april 2023

Svenska vokalgrupper
Musikgrupper bildade 1962
De svarta maskerna

De svarta maskerna är en svensk dramafilm från 1912 i regi av Mauritz Stiller.

Om filmen 
Filmen premiärvisades 21 oktober 1912 på biograf Röda Kvarn i Stockholm. Inspelningen av filmen skedde vid Svenska Biografteaterns ateljé och den dåtida bebyggelsen på området kring nuvarande Eriksbergsgatan i Stockholm av Julius Jaenzon. 

Filmen var Stillers femte producerade film men den andra som nådde kritik och publik. Den exporterades till Tyskland under namnet Die schwarze Maske. Filmen fick inte visas där utan omfattande klipp, ett beslut som först flera år senare upphävdes.

Rollista (i urval)
Lili Bech – Lydia, spion 
Victor Sjöström – von Mühlen, löjtnant 
Gunnel Holzhausen – Lola, lindanserska 
John Ekman – medlem av sällskapet De svarta maskerna 
Gunnar Norberg – medlem av sällskapet De svarta maskerna

Källor 

Svenska dramafilmer
Svenska filmer 1912
Filmer i regi av Mauritz Stiller
Filmer från Svenska Biografteatern
Svenska stumfilmer
Förlorade filmer
Blå timmen

Blå timmen (fr: l'heure bleue) är en poetisk beskrivning av stämningen under gryning och skymning, mellan solens uppgång och dagens inträdande och mellan solens nedgång och nattens inträdande.

Förklaring 

Fenomenet beror inte enbart på ljusspridning i troposfären och stratosfären utan vi ser faktiskt ända upp i mesosfären och undre delen av termosfären strax innan det blir helt nattsvart.

Fotografering 
Blå timmen är också ett vanligt begrepp inom färgfotografering, då himlens färgtemperatur under denna tid stiger över dagsljusets temperatur. Det svaga ljuset gör att fotograferna svårligen kan kompensera bort det kraftiga blå färgsticket via filter. Även vid svartvit fotografering påverkas bildresultatet, ibland i en fördelaktig riktning. Hjärnan kompenserar bättre för färgstick än färgfilm vid gryning och skymning.

Övrigt 
Uttrycket "den blå timmen" användes också till sjöss och avsåg då den period vid gryning och skymning då det var lite för ljust att se andra fartygs lanternor men samtidigt lite för mörkt för att se deras skrov.

Galleri

Se även
 Tussmörker
 Nattfotografi 
 Blå tummen
 Gyllene timmen (fotografi)
 

Tider på dygnet
Fotografi
Rocamadour

Rocamadour är en stad i departementet Lot i Occitanien, Frankrike. År  hade Rocamadour  invånare.
 
Rocamadour är en berömd vallfartsort på grund av sina kyrkor. I kyrkan Notre-Dame från 1479 finns en träbild av jungfru Maria, svarta madonnan, som uppges vara ett verk av den helige Amadour, identisk med publikanen Sackeus, som predikade evangelium i Gallien och slutligen slog sig ned på denna plats. Här upptäcktes även en antik grav, som innehöll kvarlevorna efter den helige Amadour.  Rocamadours rykte som vallfartsort går tillbaka till den äldre medeltiden. Högst upp på berget ligger borgen Rocamadour som började byggas under medeltiden och stod färdig i slutet av 1200-talet.

Se även 
 Lista över kommuner i departementet Lot

Källor

Externa länkar 
 Notre Dame De Rocamadour (endast Franska)

Orter i Occitanien
Kommuner i Lot
Träskonäbb

Träskonäbb (Balaeniceps rex) är en unik afrikansk fågel, den enda i sitt släkte och sin familj. Traditionellt har den placerats i ordningen storkfåglar men anses idag vara nära släkt med pelikaner och förs därför numera till ordningen pelikanfåglar.

Kännetecken

Utseende 

Träskonäbben har en stor och bred näbb med en ljust rosa till orangeaktig grundton med mörka fläckar. Näbbens likhet med nosen hos en val är anledning till fågelns vetenskapliga namn. Med en kroppslängd på 140 - 150 centimeter är träskonäbben en av världens största fåglar. Den är kraftigt byggd med långa ben och tår med kraftiga klor. De adulta fåglarna är övervägande grå med ljusa bräm medan juvenila individer är brunare.

Läte 
Träskonäbben klapprar med sin näbb, vilket är ett sätt att tala till andra varelser. Detta orsakar ett högljutt och ihåligt "dok". Vissa jämför fågelns ljud med det ljudet från en k-pist.

Utbredning 
Fågeln förekommer i östra Afrika, från Sydsudan och sydvästra Etiopien till södra Kongo-Kinshasa och norra Zambia. Den förekommer även oregelbundet utanför häckningstid i Centralafrikanska republiken.

Systematik 
Träskonäbbens systematik har varit omdiskuterad. Traditionellt placerades den i ordningen storkfåglar (Ciconiiformes), men sentida studier indikerar att den är besläktad med hägrarna och pelikanfåglarna varför den har placerats i ordningen pelikanfåglar (Pelecaniformes).

Ekologi 
Träskonäbben lever i stora sumpmarksområden i stora flockar. Dess föda består huvudsakligen av fisk, framför allt lungfiskar, som den fångar i leriga vattendrag. Den äter även, om än i mindre utsträckning, grodor, ödlor och ormar samt i enstaka fall också vattenlevande fåglar och gnagare. Den födosöker genom att blickstilla med näbben nedåtriktad, avvakta bytet. Sen låter träskonäbben med sin massiva näbb och kroppsmassa falla ner på bytet.

Fågeln placerar sitt bo direkt på marken och lägger vanligtvis två ägg, varav det andra är en försäkring, då endast den först kläckta ungen ges någon större omsorg.

Status och hot 
Den globala populationen beräknas till mellan 5000 och 8000 individer, där majoriteten återfinns i Sudan. BirdLife International har klassat den som sårbar (VU) och det största hotet utgör habitatförstöring, störning och jakt.

Referenser 
Delar av informationen är hämtad från engelskspråkiga wikipedias artikel Shoebill

Noter

Källor 
 Bengt Berg, Abu Markúb: på jakt efter jordens märkvärdigaste fågel, Norstedts Förlag 1924 (2:a upplagan 1926).

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection

Pelikanfåglar
Fåglar i etiopiska regionen
Fågelfamiljer
När svärmor regerar

När svärmor regerar är en svensk dramafilm från 1914 i regi av Mauritz Stiller. Trots att den premiärvisades först 1914 var det Stillers allra första film, inspelad i maj 1912

Handling
Elias håller på med sin predikan, som han ska hålla dagen efter då biskopen kommer på besök. Han blir hela tiden störd och till råga på allt flyttat svärmor in och tar kommandot i prästgården.

Om filmen
Filmen premiärvisades 2 februari 1914 på biograf Regina i Stockholm. Inspelningen av filmen skedde vid Svenska Biografteaterns ateljé på Lidingö av Henrik Jaenzon.

Som förlaga har man den finländske författaren Gustaf von Numers pjäs Pastor Jussilainen från 1895. Pjäsen spelades på Lilla Teatern i Stockholm 1911 med Jenny Tschernichin-Larsson som regissör och Stiller i titelrollen som pastor Elias. När pjäsen blev en stor publikframgång, döpte om den till Svärmor kommer. Pjäsen Pastor Jussilainen har senare filmats i Finland i regi av Matti Kassila, med Edvin Laine i titelrollen. Filmen är barntillåten.

Roller i urval
Mauritz Stiller - Elias, pastor 
Lilly Jacobsson - Evelina, hans hustru 
Jenny Tschernichin-Larsson - Evelinas mor, länsmanska 
Lili Ziedner - Mari, piga hos Elias 
Anna Bodén - Lindgrenskan, skurkärring

Källor
 

Svenska filmer 1914
Svenska dramafilmer
Filmer i regi av Mauritz Stiller
Svenska filmer baserade på pjäser
Svenska stumfilmer
Förlorade filmer
Svenska kortfilmer
Kortfilmer 1914
Inger Claesson Wästberg

Inger Nanna Elisabet Wästberg, tidigare Inger Nanna Elisabet Claesson Wästberg, född Claesson den 21 maj 1946 i Flen, är en svensk ämbetsman och folkpartistisk politiker.

Wästberg tog en filosofie kandidatexamen vid Stockholms universitet och studerade vid University of Wisconsin. Hon var 1970–1973 biträdande borgarrådssekreterare respektive borgarrådssekreterare för kulturroteln i Stockholms stad och förste sekreterare vid sociala i roteln i Stockholms läns landsting 1974–1975. Hon var därefter avdelningschef för landstingets omsorgsförvaltning 1976–1987 och även folkpartistisk ledamot i Stockholms kommunfullmäktige åren 1976–1983. Wästberg var direktör för Institutet för integration 1987–1991 och sakkunnig i Socialdepartementet 1991–1994, där hon medverkade till att utarbeta lagen om personlig assistans.

Wästberg blev 1994 generaldirektör för den då nyinrättade myndigheten Handikappombudsmannen, en post som hon upprätthöll till 1999.

Hon har varit ordförande i organisationen Konsthantverkarna och medlem i ämnesrådet för Ädellab på Konstfack i Stockholm. Hon forskar om samtida svensk smyckeskonst, redovisat i boken Contemporary Swedish Art Jewellery (2013). Hon har sammanställt utställningar med svenska smycken, i bland annat Stockholm, New York, Florens och Venedig.

Hon var gift med Olle Wästberg från 1968 fram till hans död 2023.

Bibliografi (medförfattare)
 Psykisk utvecklingsstörd – vad är det?
 Psykisk utvecklingsstörning
 Personlig assistans
 Sverige i New York
 En smak av Sverige
 Contemporary Swedish Art Jewellery
 Open Space - Mind Maps. Positions in Contemporary Jewellery
 Transformations. Six artists from Sweden

Källor

Externa länkar 
Inger Wästbergs webbplats

Kvinnor
Födda 1946
Svenska ämbetsmän under 1900-talet
Svenska generaldirektörer
Personer i Liberalerna och Folkpartiet
Levande personer
Personer från Flen
Borgarrådssekreterare i Stockholms stad
Sveriges ombudsmän
Balanophoraceae

Balanophoraceae är en växtfamilj med ca 50 arter fördelade i 17 släkten. Denna familj är i nyare klassificeringssystem ej placerad i någon ordning eller klass, men ordningen Santalales har föreslagits (familjen ingick i denna ordning även i äldre taxonomi).

De är köttiga, parasitiska örter, vilka sakna egentliga blad och även klorofyll och därför inte är gröna. Till utseendet liknar de ofta svampar och är med en underjordisk stam fästa vid andra växters rötter. Från rotstocken uppskjuta nakna eller fjälliga stänglar, som i spetsen bära de små, enkönade, i cylindriska eller rundade kolvar sittande blommorna.

De flesta arter lever i tropiska länder. Blomkolvarna av en art som förekommer i Peru äts kokta eller rostade. Andra arter är så rika på ett vaxartat ämne, att de används till belysning. Knölarna av en art som lever på Java stöts till en gröt, med vilken tunna bambustavar bestryks, som sedan torkade användas som ljus. På liknande sätt används en annan art i Colombia.

Källor

Externa länkar 
 NCBI

Spermatophyta
Ugglan
Phylicia Rashad

Phylicia Rashad, född 19 juni 1948 i Houston, Texas, är en amerikansk skådespelare. Hon är främst känd från TV-serien Cosby, där hon spelar mamman i familjen, Clair Huxtable. Hennes syster är skådespelaren och koreografen Debbie Allen, känd från TV-serien Fame.

Filmografi i urval

1990 – Teenage Mutant Ninja Turtles - Dr. Jane Goodfellow

Utmärkelser
1988 – Image Award Outstanding Lead Actress in a Comedy Series – för Cosby
1997 – Image Award Outstanding Lead Actress in a Comedy Series – för Cosby

Källor

Externa länkar

 
Internet Broadway Database

Amerikanska scenskådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Skådespelare från Houston
Födda 1948
Levande personer
Kvinnor
Alumner från Howard University
Valerina

Valerina är naturläkemedel mot sömnbesvär som saluförs av Pharbio Medical. I sortimentet finns Valerina Forte samt Valerina Natt.

Medlen är baserade på läkevänderot (Valeriana officinalis). Effekten mot insomningssvårigheter och sömnbesvär är testad i flera vetenskapliga studier med varierande resultat; i vissa studier syns en effekt, i andra är effekten densamma som vid placebo.

Valerina Forte 
Valerina Forte är ett naturläkemedel för användning vid lindrig oro och sömnrubbningar. Valerina Forte innehåller läkevänderot.

Valerina Natt 
Valerina Natt är ett naturläkemedel som används vid lindrig oro och tillfälliga insomningsbesvär. De aktiva substanserna är läkevänderot, humle (Humulus lupulus) och citronmeliss (Melissa officinalis).

Källor

Externa länkar
Tillverkaren Pharbios webbplats

Naturläkemedel
Juan Bermúdez

Juan Bermúdez, född cirka 1449, var en spansk upptäcktsresande som upptäckte Bermudaöarna år 1505. Han omnämns i källorna senast år 1519 och var då bosatt på Jamica. Han föddes i den sydspanska staden Palos i en sjöfarande familj där flera anhöriga var sjökaptener, styrmän och befälhavare på såväl egna som kungliga fartyg. Juan Bermudez vittnesmål i rättegången mellan spanska kronan och familjen Columbus år 1515 fastställer att han då var 65 år fyllda och därför beräknas hans födelseår till 1449.

Avlidna 1570
Spanska upptäcktsresande
Män
Födda 1400-talet
Sabrina Le Beauf

Sabrina Le Beauf, amerikansk skådespelerska, född 21 mars 1958 i New Orleans, Louisiana, USA

Filmografi
1984 - The Cosby Show
1989 - Howard Beach: Making a Case for Murder
2004 - Fatherhood

Utmärkelser
1989 - Young Artist Award - Best Young Actor/Actress Ensemble in a Television Comedy, Drama Series or Special för The Cosby Show

Externa länkar

Födda 1958
Amerikanska skådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Personer från New Orleans
Kvinnor
Levande personer
Jag älskar soldater

Jag älskar soldater (originaltitel: Mediterraneo) är en italiensk krigskomedifilm från 1991 i regi av Gabriele Salvatores. Filmen vann en Oscar för bästa utländska film vid Oscarsgalan 1992.

Handling 
Den italienske löjtnanten Montini (Claudio Bigagli) och hans män besätter under andra världskriget en liten obetydligt grekisk ö 1941. De vuxna männen är borta så dessa soldater börjar snart leva livet eftersom de överordnade på land har glömt bort dem. Deras kommunikationsradio har gått sönder och den beskedliga befolkningen och den prostituerade kvinnan i byn gör bara saken lättare.

Rollista i urval 
 Diego Abatantuono – Nicola Lorusso 
 Claudio Bigagli – Raffaele Montini
 Giuseppe Cederna – Antonio Farina 
 Claudio Bisio – Corrado Noventa
 Gigio Alberti – Eliseo Strazzabosco
 Ugo Conti – Luciano Colasanti 
 Memo Dini – Libero Munaron
 Vasco Mirandola – Felice Munaron
 Vana Barba – Vassilissa

Externa länkar 

Andra världskriget på film
Filmer 1991
Italienska komedifilmer
Oscar för bästa icke-engelskspråkiga film