kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Evenker

Evenker är en ursprungsbefolkning i Sibirien. De benämndes tunguser av ryssarna, ett ord som egentligen kommer av jakutiskans tongus, "tatarer". Sedan 1931 används evenkernas egen benämning, even. Några lokala grupper benämner sig själva orochen, efter floden Oro (egentligen ”renskötare”), eller ile (”mänsklig varelse”), med flera.

Befolkningen uppgår till omkring 40 000 i Ryssland och 30 000 i Kina. Det finns också en liten evenkminoritet i Mongoliet, där de kallas Khamnigan.

I Kina är evenkerna (鄂温克, èwēnkè) en av de 56 officiellt erkända nationaliteterna.

Socialt
Språket evenki ingår i den tungusiska språkgruppen och evenkerna var före 1930-talet nomadiserande i små familje- och släktgrupper. Sovjetstaten tvångskollektiviserade och förflyttade därefter evenkerna till att bli fastboende i större grupper och byar i tajgan mellan Jenisej och Ochotska havet i östra Sibirien. Dessförinnan hade de inga permanenta vinterbostäder utan valde en lämplig plats för övervintring där familjen kunde bo medan mannen var på jakt. Bostäderna var då enkla kåtor (tjum), täckta med skinn- eller näverdukar och lätta att flytta. 

Numer uppskattas cirka 20 % av de ryska evenkerna bo i städer och omkring 30 % har evenki som modersmål.

Näringsliv
Grunden till evenkernas näringsliv i dag lades vid tvångskollektiviseringen på 1930-talet. En del evenker var fram till dess nomadiserande fiskare och jägare i tajgan och de hade inga transportdjur utan använde handslädar för transport, som de drog själva. Vildrensjakt, bland annat på platser där vildrenen simmade över vattendrag på sina vandringar norrut respektive söderut var viktig liksom jakt på älg och andra djur, som gav mat och skinn. För handeln var pälsdjursjakten mycket betydelsefull då den gav möjlighet till byteshandel eller man erhöll kontanter.

Andra evenker kombinerade jakten och fisket med renskötsel där renhjordarna var små och främst avsedda för det egna lokala behovet. Bland dessa mjölkades renarna vid behov men de användes framför allt som rid- och packdjur.

Kollektiviseringen på 1930-talet innebar bland annat att evenkerna tvingdes bilda  renskötselkolchoser med det följde även mindre trädgårds- och jordbruksverksamhet med odling av främst grönsaker och potatis, där klimatet tillät. I de södra delarna odlades också korn och havre och bland de allra sydligaste grupperna kunde hästskötsel vara viktigast.

Källor

Externa länkar 
Om de "baïkaliska tunguserna" i Svenska Familj-Journalen år 1864

Etniska grupper i Ryssland
Minoritetsfolk i Kina
Samojeder

Samojeder är en samlingsbenämning för de folkgrupper som lever i området från Vita havet och österut till floderna Ob och Jenisej och talar samojediska språk. Som etnonym har dock benämningen "samojed" under 1900-talet fallit ur bruk och "samojeder" får som etnonym ses som en föråldrad exonym. De folkgrupper som omfattas är: nentser (äldre terminologi juraksamojeder), entser (äldre terminologi jenisejsamojeder), nganasaner (äldre terminologi tavgisamojeder) och selkuper (äldre terminologi ostjaksamojeder), samt de utdöda folkgrupperna kamasser (försvunnen på grund av assimilering, den sista personen med kamassiska som sitt modersmål dog 1989) och matorer (försvunnen på 1800-talet, dels på grund av assimilering, dels på grund av en smittkoppsepidemi). 

Enligt rysk demografisk statistik tillhör cirka 50 000 personer något samojedfolk. Den största gruppen är nentser, den minsta entser.

Etymologi och terminologi 
Benämningen "samojed" är av omstritt ursprung. En teori som en del ryska etnografer framlagt är att etnonymen "samojed" skulle kunna hänga samman med samernas namn på sitt land (sámi aednam), baserat på teorin att tidiga samojedfolk stött på ett folk de kallade sirtja, vilka dessa etnografer menar kan ha varit samer, men denna teori har av andra forskare kritiserats för att mest bygga på ytlig ljudlikhet. Ett annat antagande är att det ryska ordet "samojed" betyder ”självätare” – alltså kannibal. Denna tolkning förekom redan på 1600-talet, men har av etnografen Kerstin Kuoljok framhållits som ogrundad.

På grund av den historiska terminologin kan "samojeder" uppfattas som en nedsättande benämning.

Källor

Finsk-ugriska folk
Ursprungsfolk i Europa
Ursprungsfolk i den arktiska regionen
Ursprungsfolk i Asien
Etniska grupper i Europa
The Velvet Underground and Nico

The Velvet Underground and Nico är debutalbumet av den amerikanska rockgruppen The Velvet Underground. Albumet spelades in 1966 och släpptes i mars 1967.

Förutom originaluppsättningen av The Velvet Underground sjunger även sångerskan Nico på skivan. Det var Andy Warhol, som då producerade bandet, som såg till att hon fick vara med på några av låtarna. De låtar hon sjunger på är "Sunday Morning", "Femme Fatale", "All Tomorrow's Parties" och "I'll Be Your Mirror".

Trots att det fick lite uppmärksamhet när det släpptes har albumet kommit att ses som ett av de mest inflytelserika från 1960-talet. Lou Reed tog med sina sånger upp helt nya koncept och rörde om i grytan kring tabubelagda ämnen. Särskilt låtarna "Heroin" och "I'm Waiting for the Man" som behandlade droger på ett mer direkt sätt än tidigare musik var kontroversiella. Även ämnen som prostitution och sadomasochism behandlades.

Skivan gjorde ett kort besök på Billboard 200-listans nedre region 1967, men återinträdde på amerikanska albumlistan 2013 då det nådde plats 129. Brian Eno sade 1982 om albumet att "Lou Reed sagt till mig att skivan ursprungligen sålde i 30.000 exemplar [...] Jag tror att alla de som köpte ett exemplar startade ett band!" 

Det hamnade på 13:e plats när tidningen Rolling Stone utsåg de 500 bästa albumen genom tiderna. År 2006 valdes albumet ut till att bevaras i USA:s kongressbiblioteks National Recording Registry.

Albumet kallas ibland för "bananalbumet" då det på albumets omslag är en bild av en banan, målad av Andy Warhol. På den första tryckningen av skivan var bananen avtagbar, med texten "Peel slowly and see" (Skala långsamt och se). Dessa albumutgåvor värderas idag mycket högt inom skivsamlarkretsar, förutsatt att bananskalet finns kvar.

Låtlista 
Alla låtar är skrivna av Lou Reed, om inget annat anges. 
Sida 1
 "Sunday Morning" (Lou Reed/John Cale) – 2:56
 "I'm Waiting for the Man" – 4:39
 "Femme Fatale" – 2:38
 "Venus in Furs" – 5:12
 "Run Run Run" – 4:22
 "All Tomorrow's Parties" – 6:00
Sida 2
 "Heroin" – 7:12
 "There She Goes Again" – 2:41
 "I'll Be Your Mirror" – 2:14
 "The Black Angel's Death Song" (Lou Reed/John Cale) – 3:11
 "European Son" (Lou Reed/John Cale/Sterling Morrison/Maureen Tucker) – 7:46

Medverkande 
 Lou Reed — sång, gitarr, "strutsgitarr"
 Sterling Morrison — gitarr, basgitarr, bakgrundssång
 John Cale — elektrisk altfiol, piano, basgitarr, bakgrundssång; celesta på "Sunday Morning"
 Maureen Tucker — slagverk
 Nico — sång på "Femme Fatale", "All Tomorrow's Parties" och "I'll Be Your Mirror"; bakgrundssång på "Sunday Morning"

Produktion
 Andy Warhol — producent
 Tom Wilson — postproduktionsansvarig, producent av "Sunday Morning" 
 Ami Hadami (listad som Omi Haden) — ljudtekniker vid T.T.G. Studios 
 Gary Kellgren, Norman Dolph, John Licata — ljudtekniker vid Scepter Studios (ej listade)
 Gene Radice, David Greene — postproduktionsredigerare, remixare

Fotnoter 

Album av The Velvet Underground
Album producerade av Tom Wilson
Amerikanska debutalbum
Engelskspråkiga musikalbum
Musikalbum 1967
Mona

Mona är ett kvinnonamn med många historier bland annat från persiskan, spanskan och grekiskan. Namnets ursprung är omtvistat och det finns i många former över hela världen. Den arabiska betydelsen är "önskan" eller "önskad", den grekiska betydelsen är ''enslig'' eller ''enda''. Det kan vara en kortform av Monika, som använts i Sverige sedan 1870-talet. Muna är en vanlig stavning i Indien. Det är dels en kortform av det spanska namnet Ramona, På spanska kan det även vara femininum av mono som betyder "söt". Mona förekommer även i persiskan.

På 1940- och 1950-talet var Mona ett modenamn i Sverige.

31 december 2005 fanns det totalt 22 875 personer i Sverige med namnet, varav 16 333 med det som tilltalsnamn.

År 2003 fick 71 flickor namnet, varav 21 fick det som tilltalsnamn.

Namnsdag: 4 maj

Personer med namnet Mona
 Mona Andersson, skådespelerska
 Mona Berglund Nilsson, politiker (s)
 Mona Brorsson, skidskytt 
 Mona Dan-Bergman, skådespelerska
 Mouna Esmaeilzadeh, läkare, neuroforskare, entreprenör och TV-personlighet
 Mona Geijer-Falkner, skådespelerska
 Mona Grain, sångerska
 Mona Haskel, sekreterare och scripta hos AB Svenska Ord
 Mona Hofland, norsk skådespelerska
 Mona Johannesson, supermodell
 Mona Krantz, radioprofil
 Mona Malm, skådespelare
 Mona Masri, radiopratare
 Mona Månsson, skådespelerska
 Mona Mårtenson, skådespelerska
 Mona Sahlin, politiker
 Mona Seilitz, skådespelerska
 Mona Simpson, amerikansk författare
 Mona Tumba, företagare i hälsobranschen
 Mona Wessman, sångerska
 Mona Åstrand, skådespelerska

Fiktiva figurer med namnet Mona
 Mona, i Bert-serien kompis med Ida

Se även
 Mona Lisa

Kvinnonamn
Irene

Irene (även Iréne och Iren) är ett kvinnonamn med grekiskt ursprung, Eirene (Ειρηνη), med betydelsen fred. Det äldsta belägget i Sverige är från år 1814.

I den grekiska mytologin var Eirene fredens gudinna.

Namnet var ett modenamn mellan 1920 och 1950.

Den 31 december 2014 fanns det totalt 57 811 kvinnor folkbokförda i Sverige med namnet Irene, Iréne eller Iren, varav 12 397 bar det som tilltalsnamn.

En variant på namnet Irene i finsk- och rysktalande trakter kan vara Yrja. Enligt Statistiska Centralbyrån fanns det i december 2007 12 st. kvinnor som hade förnamnet Yrja. Av dessa hade 8 namnet som tilltalsnamn/förstanamn.

Namnsdag: 5 april (sedan 2001, 1986–2000 4 april)

Personer med namnet Irene/Irena 
 Irenes, grekiskt helgon
 Irene, bysantinsk kejsarinna
 Irene, sydkoreansk sångerska
 Irene av Braunschweig, bysantinsk kejsarinna
 Irene av Grekland, grekisk prinsessa
 Irene av Hessen, preussisk prinsessa
 Irene av Montferrat, bysantinsk kejsarinna
 Irene av Nederländerna, nederländsk prinsessa
 Irene av Ryssland, rysk storfurstinna
 Irene av Trabzon, kejsarinna av Trabzon 
 Irene av Ungern, bysantinsk kejsarinna och helgon
 Irene Adams, brittisk politiker
 Irene Asanina, bysantinsk kejsarinna
 Irene Bedard, amerikansk skådespelare
 Irene Cara, amerikansk sångerska och skådespelare
 Eirene Doukaina, bysantinsk kejsarinna
 Irene Dunne, amerikansk skådespelare
 Irene Ekelund, svensk friidrottare
 Irene Gattilusio, bysantinsk kejsarinna
 Irène Jacob, schweizisk skådespelare
 Irène Joliot-Curie, fransk fysiker och kemist, nobelpristagare i kemi 1935
 Irene Khan, bangladeshisk jurist och människorättsaktivist
 Irene Lentz, amerikansk modeskapare
 Irene Lindh, svensk skådespelare och sångerska
 Iréne Matthis, svensk psykoanalytiker, feminist och författare
 Irene Nauckhoff, tysk skådespelare
 Irène Némirovsky, fransk författare 
 Irene Oskarsson, svensk politiker (kd)
 Irene Palaiologina, bysantinsk kejsarinna
 Irene Papas, grekisk sångerska och skådespelare
 Irene Pepperberg, amerikansk psykolog
 Irene Ryan, amerikansk skådespelare
 Irene Sabatini, zimbabwisk-schweizisk författare
 Irene Sharaff, amerikansk scenograf och kostymdesigner 
 Iréne Svenonius, svensk politiker (m)
 Irena Szewinska, polsk friidrottare 
 Iréne Söderblom, svensk skådespelare och musiker
 Irene Taylor, amerikansk sångerska
 Iréne Theorin, svensk operasångerska
 Iréne Vestlund, svensk politiker (s)
 Ireen von Wachenfeldt, svensk politiker (v), feminist
 Irene Wennemo, svensk ämbetsman

Fiktiva personer med namnet Irene
 Irene Huss, fiktiv kriminalkommissarie

Se även 
 Mina jag och Irene, film
 Mjölnarens Iréne, sång
 Irene, svenskt indiepopband
 Orkanen Irene (2011)
 Irenik

Källor

Kvinnonamn
Ulla Jacobsson

Ulla Maj Jacobsson, född 23 maj 1929 i Mölndal, död 20 augusti 1982 i Wien i Österrike, var en svensk skådespelare.

Biografi 
Ulla Jacobsson arbetade på kontor innan hon blev antagen till Göteborgs Stadsteaters elevskola 1948. 1950 blev hon premiärelev vid samma teater och var fast engagerad där från 1951 till mitten av 1950-talet. Särskilt uppmärksammad blev hon för sin medverkan i pjäsen Det lyser i kåken 1950. Hon filmdebuterade 1951 i en mindre roll i filmen Bärande hav innan hon samma år fick sitt stora genombrott i Hon dansade en sommar. Filmen blev mycket populär både i Sverige och utomlands. Hon fortsatte att delta i svenska filmer fram till 1957, däribland Karin Månsdotter (1954), Herr Arnes penningar (1954) och Sommarnattens leende (1955), innan hon 1957 flyttade till Wien för att spela teater. Hon kom därefter att medverka mestadels i tyska, franska och engelska filmer, men gjorde då och då gästspel i hemlandet med film, TV och teater.

Större roller fortsatte under 1960-talet. I Zulu spelade hon Margareta Witt mot bland andra Michael Caine och Jack Hawkins. En annan stor roll är den i Hjältarna från Telemarken (1965), där hon spelade mot bland andra Kirk Douglas och Richard Harris. Hon gjorde sin sista roll 1979 i TV-serien Das Ding.

Jacobsson nominerades 1954 till Bambipriset i kategorin bästa internationella skådespelare och 1955 vann hon samma pris i samma kategori. 1957 nominerades hon till pris för bästa huvudrollsinnehavare vid Deutscher Filmpreis och 1967 vann hon pris vid samma gala i kategorin bästa biroll för sin medverkan i Alle Jahre wieder.

Ulla Jacobsson avled 1982 i skelettcancer. Hon är begravd på kyrkogården Zentralfriedhof Wien.

Sedan 2018 är platsen framför stadsbiblioteket i födelsestaden Mölndal uppkallad efter Ulla Jacobsson.

Familj 
Ulla Jacobsson var dotter till Gunnar Jacobsson och hans fru Sigrid.

Jacobsson var gift tre gånger och fick två barn, en dotter som hon fick med Josef Kornfeld och en son som hon fick med Frank Lodeizen.

Filmografi

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser

Vidare läsning

Externa länkar 
 
 

Svenska skådespelare under 1900-talet
Födda 1929
Avlidna 1982
Kvinnor
Skådespelare från Göteborg
Personer från Mölndal
Albert II av Belgien

Albert II av Belgien (), född 6 juni 1934 på slottet Stuyvenberg i Laeken, Bryssel, var belgarnas kung från den 9 augusti 1993 fram till sin abdikation den 21 juli 2013.

Biografi 

Albert II föddes den 6 juni 1934, som yngre son till Leopold III och drottning Astrid. Vid hans födsel instiftades titeln prins av Liège som Albert bar fram tills han steg upp på tronen.

Han studerade i Schweiz och tjänstgjorde som officer i den belgiska marinen mellan 1953 och 1958. Från 1951 var Albert först i tronföljden efter sin äldre bror och företrädare på tronen, kung Baudouin I som aldrig fick några egna barn.

Han gifte sig i Bryssel den 2 juli 1959 med den italienska adelsdamen Paola Ruffo di Calabria. Paret har tre barn: Filip I, född 14 april 1960; kung av Belgien, Astrid (född 5 juni 1962), och Laurent (född 19 oktober 1963). 

Albert har genomgått en rättsprocess där han mot sin vilja avkrävdes ett DNA-prov för att fastställa ett faderskap till Delphine Boël, frukten av ett 20 år långt förhållande med baronessan Sybille de Selys Longchamps som inleddes när han fortfarande var prins. I januari 2020 erkände han Delphine Boël som sin dotter, efter utvärderingar av DNA-test, där hans faderskap bekräftades. Delphine Boël har ingen plats i tronföljden eftersom hon är född utanför äktenskapet.

Han är syssling till Carl XVI Gustafs far. Han är dessutom kusin, syssling och brylling med kung Harald V.

Den 3 juli 2013 tillkännagav Albert II att han skulle lämna över tronen till sin son Filip den 21 juli 2013, Belgiens nationaldag.

Anfäder

Referenser

Anmärkningar

Allmänna

Fotnoter

Externa länkar 

 

Personer i Belgien under 1900-talet
Personer i Belgien under 2000-talet
Födda 1934
Belgiens regenter
Huset Sachsen-Coburg-Gotha
Huset Wettin
Män
Levande personer
Riddare och kommendör av Kungl. Maj:ts Orden
Mottagare av Serafimerorden
Storkorset av Leopold II:s orden
Storkorset av Republiken Polens förtjänstorden
Storkorset av särskilda klassen av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Personer från Bryssel
Echelonformation

Echelong eller echelon (, diminutiv av échelle ’stege’) är en term inom krigsvetenskapen. När en trupps underavdelningar är ordnade bakom varandra liksom pinnarna i en stege, säges truppen vara formerad i echeloner, och var och en av dessa självständigt uppställda underavdelningar kallas en échelon. Man använder echelonformeringen som anfallsform dels för att kunna spara en del krafter, vilka man efteråt vill använda företrädesvis mot fiendens flank, och dels för att åstadkomma plötslig frontförändring. Echelonerna bildas därigenom, att avdelningen eller avdelningarna på endera flygeln eller i mitten rycker fram och på ett visst avstånd följs av närmaste avdelningar och så vidare. Då frontförändring med tillhjälp av echelonformering skall ske, förändrar underavdelningarna, sedan echeloner bildats, riktningen var för sig åt det håll den tillbakadragna flygeln är. Echelonformering användes med stor fördel under linjetaktikens dagar och särskilt av Fredrik II av Preussen. Den kom sedan att bli anlitad företrädesvis av kavalleriet, men är numera mindre använd.

Med echeloner menar man även avdelningar, som i vissa grupper följer efter varandra, såsom marschecheloner, tågecheloner vid järnvägstransport, med mera.

Källor
 

Militär taktik
Ugglan
Earl

Earl är en brittisk ämbets- och sedermera adelstitel.  Ordet har samma språkliga ursprung som den medeltida svenska titeln jarl. Earl-värdigheten ärvs (i förekommande fall) genom primogenitur, det vill säga den äldste sonen eller äldste manlige (normalt) släkting ärver titeln. En earl omnämns och tilltalas ofta som Lord med tillägg av titulaturnamnet, till exempel Lord Grey (earl Grey) eller Lord Essex (earl of Essex).

Referenser
Andy White

Andrew "Andy" White, född 27 juli 1930 i Glasgow, Skottland, död 9 november 2015 i Caldwell, New Jersey, var en brittisk (skotsk) trummis och studiomusiker. Han är mest känd för att ha spelat trummor på The Beatles första singel "Love Me Do", 1962. Han spelade även trummor på B-sidan  "P.S. I Love You".

Källor

Noter

Brittiska musiker
Födda 1930
Män
The Beatles
Avlidna 2015
Musiker från Glasgow
Acre (delstat)

Acre är en delstat i Brasilien med cirka 800 000 invånare. Den ligger i landets nordvästra del och gränsar till Peru i väster och Bolivia i söder. Huvudstad är Rio Branco. Området tillhörde Bolivia fram tills fördraget i Petrópolis undertecknades den 17 november 1903, och blev brasiliansk delstat den 15 juni 1962. Staten har 0,42% av den brasilianska befolkningen och producerar endast 0,2% av landets BNP.

Acre har en yta av 164 123 km² och är till största delen täckt av regnskog. Acre är känt för sin produktion av naturgummi.

Källor

Externa länkar

 
Brasiliens delstater
Appenzell Ausserrhoden

Appenzell Ausserrhoden är en halvkanton i nordöstra Schweiz.

Geografi 
Appenzell Ausserrhoden gränsar till Sankt Gallen och Appenzell Innerrhoden.

Indelning 
Appenzell Ausserrhoden är indelat i 20 kommuner:

Appenzell Ausserrhoden har tidigare varit indelat i tre distrikt:

Hinterland (Kommuner: Herisau (distriktshuvudort), Hundwil, Schönengrund, Schwellbrunn, Stein, Urnäsch, Waldstatt) 
Mittelland (Kommuner: Bühler, Gais, Speicher, Teufen (distriktshuvudort), Trogen) 
Vorderland (Kommuner: Grub, Heiden (distriktshuvudort), Lutzenberg, Rehetobel, Reute, Wald, Walzenhausen, Wolfhalden)

Politik

Kantonsparlament
Den tidigare Landsgemeinde avskaffades 1997. Idag utövas den lagstiftande makten av ett kantonsparlament, kantonsrådet (Kantonsrat). Det har 65 ledamöter vilka väljs för fyra år med kommunerna som valkretsar. Valen är majoritetsval, dock kan kommunen besluta om att införa proportionella val för sin valkrets. Varje kommun är berättigad till minst en ledamot i kantonsrådet. Den minsta kommunen, Schönengrund, har en ledamot, den största, Herisau, har 14 ledamöter.

Schweiz frisinnade demokratiska parti har 24 av de 65 platserna i kantonsrådet. Schweiziska folkpartiet har 10, Socialdemokraterna (Schweiz) har 4, Schweiz kristdemokratiska folkparti/Schweiz evangeliska folkparti har 5. Inte mindre än 22 ledamöter är partilösa. Av dessa är en ansluten till det Schweiziska folkpartiets partigrupp och 2 den socialdemokratiska partigruppen. Den stora andelen partilösa anses ha sin grund i systemet med majoritetsval i flermansvalkretsar. De i Appenzell Ausserrhoden väl utbredda läsesällskapen fungerar därvid som lokalorganisationer för de partilösa.

Regeringen
Regeringsrådet, Regierungsrat, är kantonens regering. Den består av sju regeringsråd direktvalda för fyra år (från 2015 fem regeringsråd). Från 2105 skall regeringens ordförande, Landammann väljas för två år av regeringen själv. Fram till dess väljs denne direkt av väljarna. Regeringsrådet har fem medlemmar från Schweiz frisinnade demokratiska parti, en från Socialdemokraterna (Schweiz) och en från Schweiziska folkpartiet.

Direktdemokrati
 Folkinitiativ: 300 väljare kan föreslå förändringar i författningen samt lämna förslag till nya lagar.
 Obligatoriska folkomröstningar: Författningsändringar, folkinitiativ som kantonsparlamentet avvisat eller ändrat, budgetbeslut som överstiger kantonsparlamentets konstitutionella kompetens.
 Fakultativa folkomröstningar: På begäran av en tredjedel av kantonsparlamentets ledamöter måste ett beslut i kantonsparlamentet avgöras genom folkomröstning
 Fakultativa folkomröstningar: På begäran av 300 väljare måste ett beslut i kantonsparlamentet avgöras genom folkomröstning.
 Folkdiskussion: Varje väljare kan i frågor som är underställda obligatoriska eller fakultativa folkomröstningar lämna in skriftliga synpunkter till kantonsparlamentet och sedan om vederbörande så vill personligen få framföra sina synpunkter inför parlamentet när det behandlar denna fråga.

Se även
 Appenzell (kanton)

Kommentarer

Referenser

 
Schweiz kantoner
Schweiz tyskspråkiga kantoner
Kantoner med halv kantonsröst
Schengen

Schengen är en ort, med cirka 500 invånare, i kommunen Schengen i sydöstra Luxemburg, mest känd för att ha givit namn åt Schengenavtalet. Orten ligger vid floden Mosel. Gränserna Luxemburg-Tyskland-Frankrike möts i floden vid Schengen, som därför är en speciell plats på kartan.

Den 14 juni 1985 slöts här Schengenavtalet, vilket givit orten internationell berömdhet. 19 juni 1990 slöts Schengenkonventionen på samma plats, vilket satte Schengensamarbetet i praktisk funktion. Det finns ett monument och ett museum i orten kopplat till Schengenavtalet.

Schengen är också en kommun, med cirka  invånare, i distriktet Grevenmacher, kantonen Remich, i sydöstligaste Luxemburg. Kommunen bytte namn från Remerschen till Schengen 2006 för att det namnet blivit mer känt.

Se även 
 Schengensamarbetet

Externa länkar 
 Schengen-Tourist

Gränsorter i Europa
 
Orter i Grevenmacher
Basel-Landschaft

Kanton Basel-Landschaft (, betyder ungefär Basels landskanton) är en halvkanton i norra Schweiz.

Historia 
Kantonen bildades år 1833, då kantonen Basel delades upp i halvkantonerna Basel-Landschaft och Basel-Stadt.

Geografi 
Basel-Landschaft gränsar i norr till Basel-Stadt, i sydväst till kantonen Jura, i söder till kantonen Solothurn samt Aargau i nordost. Basel-Landschaft har även gränser mot Tyskland och Frankrike. Kantonens huvudort är Liestal.

Indelning 
Basel-Landschaft är indelat i fem distrikt:
 Arlesheim, huvudort: Arlesheim
 Laufen, huvudort: Laufen
 Liestal, huvudort: Liestal
 Sissach, huvudort: Sissach
 Waldenburg, huvudort: Waldenburg

Basel-Landschaft är indelat i 86 kommuner, se Lista över kommuner i Basel-Landschaft.

Demografi 
Kantonen Basel-Landschaft hade 290 969 invånare (2020). Majoriteten av befolkningen är tysktalande.

Referenser

Externa länkar 

 
Schweiz kantoner
Schweiz tyskspråkiga kantoner
Kantoner med halv kantonsröst
Lista över Schweiz kantoner efter yta

Detta är en lista över Schweiz kantoner sorterade efter deras areal.

Se även
Lista över Schweiz kantoner efter folkmängd

Kantoner efter yta
Lista över Schweiz kantoner efter folkmängd

Den här artikeln är en lista över Schweiz kantoner ordnade efter folkmängd.

Se även
Lista över Schweiz kantoner efter yta

Kantoner efter folkmängd