kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Rix Morronzoo

Rix MorronZoo är en morgonshow på radiostationen Rix FM. Programmet sänds sedan 1 augusti 2018 över hela Sverige.

Utmärkelser
Programmet och dess programledare har uppmärksammats vid diverse tillfällen.

2002–2006
 2002 – Stora Radiopriset Gert Fylking, Privat Lokalradio, Morgonzoo Rix FM
 2004 – Årets Personlighet, Privat Lokalradio Roger Nordin, Rix FM
 2005 – Årets Personlighet Titti Schultz, Privat Lokalradio, Rix FM/MTG
 2006 – Årets Morgonshow RIX MorronZoo, Rix FM
 2018 – Rix Morronzoo och NENT Group Radios marknadsavdelning vann silver i IN HOUSE 2018 för Rix Morronzoos reklamkampanj "Bröllopskampanjen". Den 1 april uppdagades att brudgummen var Roger Nordin.

Historik
Våren 2013 lämnade Roger Nordin, Titti Schultz och Ola Lustig programmet. Programledarna ersattes av en ny trio bestående av Adam Alsing, Brita Zackari och Marko Lehtosalo. I januari 2015 ersattes Zackari av Laila Bagge. År 2016 lämnade Lehtosalo Rix MorronZoo av familjeskäl.

Den 30 november 2016 meddelade Christer Modig, affärsområdeschef radio på MTG Sverige i ett pressmeddelande att Adam Alsing till årsskiftet (2017) skulle sluta på Rix MorronZoo och bli ersatt av sin företrädare Roger Nordin Den 9 januari 2017 meddelades det att Marko Lehtosalo återvände till radioprogrammet, då som en återkommande bisittare till Roger och Laila.

Programledare

Nuvarande

Huvudpersoner
 Roger Nordin (2000–2013, 2017–) 
 Laila Bagge (2015–)

"Morronzookompisarna"
 Marko "Markoolio" Lehtosalo
 Hasse Aro
 Peter Settman
 Felix Herngren
 Måns Möller
 Marcus Oscarsson
 Olivia J Berntsson

Tidigare Programledare
 Martin Loogna (1998–2000)
 Jesse Wallin (1998–2000)
 Titti Schultz (1998–2010, 2012–2013)
 Gert Fylking (2000–2010)
 Sofia Wistam (2010–2011)
 Ola Lustig (2010–2013)
 Brita Zackari (2013–2015)
 Adam Alsing (2013–2016)
 Marko Lehtosalo (2013–2016, 2017-2020)
 Sebastian Basse Widman (2018-2021)
 Lotta Möller  (2018-2021)
 Jesper Hagenborn (2021)
 Olivia J Berntsson (2021-2022)

TV
Programmet har under två perioder också sänts på TV. Först under en period år 2008 klockan 07:25-09:00 på TV6 och även våren 2012 i TV3 kl. 06.30-09.00.

Referenser

Externa länkar
 
 

Radioprogram startade 1998
Svenska radioprogram
TV-program i TV6
Adam Alsing
Karl Eriksson (Gyllenstierna)

Karl Eriksson (Gyllenstierna), död 1541, var en svensk riddare, lagman av Västergötland, regementsråd och riksråd, son till Erik Eriksson (Gyllenstierna) d.y..

Karl Eriksson gifte sig med den senare hovmästarinnan Marina Nilsdotter (Grip) och kom genom henne i besittning av ena halvan av egendomen Björksund utanför Nyköping i Södermanland (en delmängd av det äldre godskomplexet Sundboholm), samt Nynäs slott. Den andra halvan av Björksund kom även den ätten Gyllenstierna till del genom att brodern Göran äktade Marinas syster Kerstin. Björksund kom efter detta att gå i arv i Gyllenstiernasläkten i 250 år, fram till dess att riksmarskalken Göran Gyllenstierna avled utan arvingar 1799. Godset övergick då genom arvsköp till hans systerdotter Lovisa Ulrika Horn och dennas make greve Carl Gabriel Mörner.
 
Karl Eriksson dubbades till riddare vid Gustav Vasas kröning 1528. Han utsågs till riksråd 1541, men dog samma år.

Barn 
Han fick följande barn tillsammans med sin fru Marina:
 Nils (dog späd)
 Nils Carlsson
 Charlotta (död som barn)
 Erik Karlsson Gyllenstierna (d. 1586)
 Carl (död ung före fadern)
 Birgitta (död ung före fadern)
 Catharina Carlsdotter
 Anna
 Christina (död som ung)

Sonen Erik Karlsson Gyllenstierna blev också riksråd. 

Karl Eriksson är begravd i Kölingareds kyrka.

Referenser

Källor 
Adelsvapen - Gyllenstierna af Lundholm nr 3, Tab 5

Svenska riksråd under 1500-talet
Svenska riddare
Lagmän i Västergötland
Avlidna 1541
Födda okänt år
Män
Villa Medusa

Villa Medusa var en dokusåpa som sändes fem säsonger på Kanal 5 1999-2001. Såpan utvecklades av Hasse Aro och Anna Tottmar på Strix Television som producerade serien. Programmen gick ut på att ett antal personer skulle bo tillsammans och försöka arbeta ihop pengar till hyra. Deltagarna betygsatte varandra genom att dela ut svarta och vita kameler till varandra, men till skillnad från andra dokusåpor kunde man inte bli hemröstad (med undantag för fjärde säsongen). Detta bidrog till att konflikterna mellan deltagarna bara blev värre och värre allteftersom säsongen fortgick.

Första säsongen av dokusåpan utspelade sig på ön Mykonos i Grekland, den andra på Gran Canaria i Spanien, den tredje i Rimini i Italien, den fjärde i Kitzbühel i Österrike och den femte och sista på ön Bequia utanför Saint Vincent i Karibien.

I första säsongen var Renée Nyberg programledare. Senare säsonger saknade programledare.

En dansk version gick två säsonger på TV Danmark 1999-2000, och en norsk version gick tre säsonger på TVNorge 2000-2001.

Programledare i urval
Säsong 1 Mykonos, Grekland Renée Nyberg
Säsong 2 Gran Canaria, Spanien Magnus Grahn

Deltagare i urval
Keith Palmroth Vinnare 1999 (Mykonos)
Marcus Öhrn (Deltagare Mykonos)
Jeremy Lou (Deltagare Mykonos)
Beatrice Karlsson (Deltagare Mykonos)
Magnus Grahn (Deltagare Mykonos)
Sofia Hedman (Deltagare Mykonos)

Dick Oskarsson Vinnare 2001 (Bequila)
Angel Vergara (Deltagare Rimini)
Lucky Mångårda (Deltagare Gran Canaria)
Johan Lennström, även kallad Godzilla (Deltagare Gran Canaria)
Biffen Jansson (Deltagare Rimini)
Stefan Sahlin (Deltagare Kitzbühel)
Patric Nilsson (Vinnare Kitzbühel)
Catarina Hagman (Deltagare Bequia)
Christian Brandin (Deltagare Bequia)
Charlotta Hall (Deltagare Bequia)
Yazmine Nour (Deltagare Bequia)
Danne Machmar (Deltagare Bequia)
Davina Lord (Deltagare Bequia)
Henrik Glans (Deltagare Bequia)
Pailina Nowica (Deltagare Bequia)

Referenser 

Dokusåpor
TV-program i Kanal 5
Reality-program
Lotta (TV-program)

Lotta var ett TV-program med Lotta Aschberg i Kanal 5. Det sändes  1997-1998 och var producerat av Strix Television.

Några av gästerna i programmet var Jenny Berggren, Malin Berggren, Tomas Brolin, Martin Dahlin, Wille Crafoord och Emma Wiklund (då Sjöberg).

Externa länkar
 

TV-program i Kanal 5
Nils Eriksson (Gyllenstierna)

Nils Eriksson (Gyllenstierna), död 1495 i Viborg, Ryssland, riksråd, var son till Erik Eriksson (Gyllenstierna) d.ä. och skrev sig till Fågelvik som han ärvt efter sin morfar Karl Knutsson (Bonde). Han fick i sitt gifte 1487 med Sigrid Eskilsdotter (Banér) bland andra Kristina Nilsdotter (Gyllenstierna) som senare gifte sig med Sten Sture den yngre. Sigrid Eskilsdotter hade varit gift tidigare med Magnus Karlsson (Eka), med vilken hon hade en dotter, Cecilia Månsdotter Eka, mor til Gustav Vasa, Sveriges kung.

Nils Eriksson var riksråd 1481 och är troligen den "Hr Niels", som tillsammans med brodern Erik Eriksson underskrev ett förlikningsbrev mellan Sten Sture och Ivar Axelsson (Tott) 1482 och deltog samma år på unionsmötet i Kalmar. Omkring 1483 var han närvarande på Gotland i samband med förlikningen mellan Ivar Axelsson och Sten Sture, där den förre överlämnade sina slott i Finland till den senare. 1487 sändes han tillsammans med fyra andra adelsmän av Sten Sture som gisslan till Ivar Axelsson vid underhandlingarna på Öland. 1485-86 ledde Nils Eriksson det svenska krigsfolket som överfördes till Riga och framtingade en förlikning i tvisten mellan staden och Tyska orden. Han var från 1485 hövitsman på Kastelholms slott och därefter från mars 1491 i sex månader hövidsman på Åland och från september till sin död våren 1495 på Viborgs slott.

Källor 

 

Svenska riksråd
Män
Födda 1400-talet
Avlidna 1495
Personer i Sverige under 1400-talet
Jacques Cassini

Jacques Cassini, född 18 februari 1677 i Paris, död 16 april 1756 i Thury-en-Valois, var en fransk astronom, son till Giovanni Domenico Cassini och far till César-François Cassini de Thury.

Cassini blev 1694 medlem av franska vetenskapsakademin och 1696 av Royal Society i London. 1712 utnämndes han till direktor vid observatoriet i Paris och avslutade sedermera faderns gradmätningsarbeten. I sitt arbete De la grandeur et de la figure de la terre (1720) förfäktade han den satsen, att jorden inte är avplattad vid polerna. Dessutom skrev han Éléments d'astronomie (1740) och Tables astronomiques (1750; en fortsättning av det förra verket). 

Asteroiden 24102 Jacquescassini är uppkallade efter honom.

Källor

Noter

Externa länkar 

Franska astronomer under 1700-talet
Födda 1677
Avlidna 1756
Män
Ugglan
Ledamöter av Royal Society
Forskare från Paris
Jean Picard

Jean Picard, född den 21 juli 1620 i Anjou, död den 12 juli 1682, var en fransk astronom.

Picard var först präst, och blev sedan elev till Pierre Gassendi samt dennes efterträdare som professor i astronomi vid Collège Royal i Paris och en av de första medlemmarna av Parisakademien. Genom införande av kikare på de astronomiska instrumenten samt genom metoder att bestämma instrumentfelen höjde Picard betydligt den astronomiska observationskonsten. Han var den förste, som med framgång utförde fixstjärnobservationer på dagen (1668). 

Mest känd är han dock genom den av honom 1669–1670 utförda gradmätningen (La mesure de la terre, 1671). Det var den första som verkställdes enligt triangulationsmetoden, och historiskt märkvärdig, eftersom den för första gången bekräftade Newtons attraktionslag. 

Picard utgav de fem första årgångarna (1679–1683) av den första franska astronomiska årsboken, Connaissance des temps. Han hörde till sin tids främsta praktiska astronomer.

Källor

Externa länkar 

Franska professorer i astronomi
Personer verksamma vid Collège de France
Ledamöter av Franska vetenskapsakademien
Astronomer under 1600-talet
Franska forskare under 1600-talet
Personer från Sarthe
Födda 1620
Avlidna 1682
Män
Ugglan
Pierre de Maupertuis

Pierre Louis Moreau de Maupertuis, född 17 juli (döpt den 28 september) 1698 i Saint-Malo, död 27 juli 1759 i Basel, var en fransk astronom och geodet.

Biografi 

Maupertuis tillhörde en förnäm familj, blev militär och avancerade till dragonkapten, men tog avsked och ägnade sig åt vetenskapliga arbeten. I egenskap av ledamot i franska vetenskapsakademin sedan 1731 blev han av denna institution 1736 utsedd att leda den stora franska gradmätningsexpeditionen till Lappland. Mätresultaten av expeditionen finns i arbetet Sur la figure de la terre déterminée par les observations de Messieurs Maupertuis, Clairault, Camus, Le Monnier et Outhier (1738). Medarbetaren Réginald Outhier publicerade 1744 en berättelse om expeditionen Journal d'un voyage au nord en 1736 & 1737, översatt till svenska 1982 av G. och A. Nordberg, Journal från en resa i Norden 1736–1737. Den svenske astronomiprofessorn Anders Celsius medverkade vid både ankomsten och genomförandet av expeditionen. Också han skrev, 1736, en beskrivning om varför och hur sådana mätningar görs. 

Denna gradmätning och den samtidigt av Bouguer och Condamine i Peru utförda var de första med tillräckligt noggranna instrument och på tillräckligt skilda breddgrader, för att man därur skulle kunna dra slutsatser om jordens avvikelse från klotformen. Ur dessa gradmätningar fick man i själva verket den första bestämningen av jordens avplattning. Visserligen var deras värde på avplattningen åtskilligt större än senare noggrannare mätningar, men den vid den här tiden omdebatterade frågan om blotta existensen av en avplattning fördes i alla fall till ett bestämt avgörande. År 1740 kallades Maupertuis av Fredrik den store till Berlin, där han 1746 blev president i Vetenskapsakademien. Han återvände 1753 till Paris. Maupertuis publicerade ett stort antal matematiska, fysikaliska och astronomiska avhandlingar. Hans samlade Oeuvres utkom 1752.

Se även
Journal från en resa i Norden 1736–1737

Källor
Osmo Pekonen & Anoucka Vasak: Maupertuis en Laponie. Paris: Hermann (2014).

Noter

Externa länkar 
 

Franska astronomer under 1700-talet
Franska geodeter
Personer från Saint-Malo
Födda 1698
Avlidna 1759
Män
Ugglan
Ledamöter av Royal Society
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Rulltrappan

"Rulltrappan" är en sång från 1977 av den svenske musikern Ola Magnell. Den finns med på hans tredje studioalbum Höstkänning (1977).

Låten spelades in i Metronomes studio i Stockholm och producerades av Anders Burman. Medverkade gjorde Magnell på sång och gitarr, Lasse Englund på gitarr och bakgrundssång samt Marie Bergman och Turid Lundqvist på bakgrundssång.

Låten har tolkats av 13th Floor Escalators på tributalbumet Påtalåtar – en hyllning till Ola Magnell (2005). Låten släpptes även som singel i denna version. Därutöver har den i Magnells version medtagits på samlingsalbumet Ola Magnell: 74–87 (1994) samt Ola Magnell: Guldkorn (2000).

Medverkande 
 Marie Bergman – bakgrundssång
 Lasse Englund – gitarr, bakgrundssång
 Turid Lundqvist – bakgrundssång
 Ola Magnell – sång, gitarr

Källor

Fotnoter 

Svenskspråkiga sånger
Sånger 1977
Sånger av Ola Magnell
George Graham

George Graham, född 1673 i Horsgills, vid Kirklinton, Cumberland, död 20 november 1751, engelsk ur- och instrumentmakare och bland annat uppfinnare av den efter honom uppkallade grahamgången.

Biografi
Graham kom 1688 i lära hos urmakaren Tompion i London och övertog efter dennes död affären. 1716 blev han assistent och 1721 master of the Court of the company of clockmakers of the city of London. Graham ligger begraven i Westminster Abbey, i samma grav som Tompion.

Bland uppfinnare inom urmakeriet intar Graham ett av de främsta rummen. Han uppfann 1726 den så kallade kvicksilverpendeln, en typ av kompenserad pendel. Han hade redan 1715 även idén till den så kallade rostpendeln, som han emellertid aldrig utförde. (Den konstruerades först 1725 av Harrison.) Han förbättrade cylindergången och uppfann den vilande ankargången. Graham var en av de första egentliga astronomiska instrumentmakarna (i äldre tider förfärdigade astronomerna själva sina instrument). Om hans skicklighet på detta område vittnar åtskilliga instrument på observatoriet i Greenwich, bland dessa den av Halley beställda murkvadranten (med 2,4 meters radie), till vilkens delning Graham använde en ny metod, den första dugliga man känner till. Den stora zenitsektor, med vilken Bradley upptäckte aberrationen, hade utgått från Grahams verkstad.

Graham ägnade även stor uppmärksamhet åt jordmagnetismen och upptäckte 1722 de dagliga förändringarna i deklinationen. Vidare sysselsatte han sig med astronomiska observationer, såsom iakttagelser av Merkuriuspassager, förmörkelser och stjärnbetäckningar.

Källor
 Claus Bernet: Graham, George (1673-1751), in: Biographisch-bibliographisches Kirchenlexikon, 31, 2010, 514-517.

Noter

Engelska uppfinnare
Brittiska urmakare
Födda 1673
Avlidna 1751
Män
Ugglan
Ledamöter av Royal Society
Olof Petrus Hjorter

Olof Petrus Hjorter (även: Hiorter), född 1696 i Rödöns socken i Jämtland, död 25 april 1750 i Uppsala, var en svensk astronom.

Biografi
Hjorter fick sin skolgång vid Frösö trivialskola och därefter vid Härnösands gymnasium.  Han skrevs in vid Uppsala universitet 1713, och studerade bland annat astronomi för professor Per Elvius d.ä. Efter två år tvangs han av penningbrist avbryta sina studier och försörja sig som privatlärare i olika adelshem.

Hjorter utbildade sig därefter på egen hand till astronom och hade redan 1722 nya sol- och måntabeller tryckfärdiga, men gav inte ut dem. 1723–1727 fick han som informator hos familjen Jean Jacques de Geer medfölja dessa till Holland. Här fick han möjlighet att studera under ledning av professor Musschenbroek vid det nya observatoriet i Utrecht, men nödgades efter hemkomsten återgå till sitt gamla yrke som privatlärare. 1732 anställdes han som privatastronom hos Axel Gabriel Oxenstierna på Tidö, och understödd av denne begav han sig till Uppsala, blev där utan ansökan docent, skötte under Anders Celsius utländska resa (1732–37) astronomie professuren och biträdde honom sedan i hans vetenskapliga arbeten samt utnämndes 1746 till astronomie observator vid  Uppsala astronomiska observatorium. 
Celsius och Hjorter arbetade nära tillsammans vid Uppsalaobservatoriet och hade ett gemensamt och ambitiöst observationsprogram som dock aldrig hann fullföljas, delvis på grund av Celsius tidiga död.

Bland Hjorters vetenskapliga arbeten finns hans noggranna undersökning om den totala solförmörkelsen 2 maj 1733 och hans bestämningar av polhöjden för en mängd orter i mellersta Sverige, vilka lades till grund för Lantmäteristyrelsens kartor. På sitt ungdomsarbete, sol- och måntabellerna, arbetade han hela sitt liv. Tillsammans med Celsius observerade han 1744 års komet, vilken han var den förste som iakttog i Europa. 
De upptäckte gemensamt norrskenets påverkan på kompassnålen, det vill säga att norrskenet är ett fenomen som påverkar jordens magnetfält.

Olof Hjorter gifte sig 1742 med Anders Celsius syster Sara, och blev efter dennes för tidiga död ägare till hela hans stora och mycket värdefulla astronomiska boksamling som samlats ihop av den vetenskapliga släkten Celsius i flera generationer. Hela samlingen donerades till Uppsalaobservatoriet, tillsammans med teleskop och andra instrument, samt 6.000 riksdaler kmt; den så kallade Hjorterska donationen.

Utmärkelser
 Hjorter invaldes 1745 som ledamot nummer 82 av Kungliga Vetenskapsakademien.
 Asteroiden 8868 Hjorter har fått sitt namn till hans minne.

Referenser

Tryckta källor
 Vilhelm Fredrik Palmblad (1839), Biographiskt Lexicon öfver namnkunnige svenska män: Fo - G, Volym 5, s. 150-154

Noter

Vidare läsning

Externa länkar
"Olof Hiorter 1696–1750" från Jamtamot i Uppsala

Svenska astronomer under 1700-talet
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Födda 1696
Avlidna 1750
Personer från Rödöns socken
Ugglan
Män
Pieter van Musschenbroek

Pieter (eller Petrus) van Musschenbroek, född den 14 mars 1692 i Leiden, död där den 19 september 1761, var en nederländsk fysiker.

van Musschenbroek fick efter hand flera lärostolar i olika ämnen (filosofi, matematik, medicin, astronomi) vid nederländska högskolor (sedan 1740 i sin födelsestad Leiden). Hans största betydelse ligger i hans experiment angående den statiska elektriciteten (Leidenflaskan), den magnetiska kraften, kapillärkraften och luftens egenskaper. Märklig är hans användning av den grafiska framställningen av observationer.

van Musschenbroek var ledamot av (svenska) Kungliga Vetenskapsakademien. Av hans skrifter kan nämnas Introductio ad philosophiam naturalem (postumt utgiven 1762), den fullständigaste sammanfattningen av de resultat, som vid den tiden vunnits på de fysikaliska vetenskapernas område.

Asteroiden 12491 Musschenbroek är uppkallad efter honom.

Källor 
 

Nederländska fysiker
Nederländska professorer
Personer verksamma vid Leidens universitet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Nederländska forskare under 1700-talet
Personer från Leiden
Födda 1692
Avlidna 1761
Män
Ugglan
Ledamöter av Royal Society
Alumner från Leidens universitet
John Canton

John Canton, född 31 juli 1718 i Stroud, död 22 mars 1772 i London, var en engelsk naturforskare. 

Canton uppfann en metod att framställa konstgjorda magneter utan hjälp av naturliga och bestämde mängden av den i leidenflaskan samlade elektriciteten. När den nya gregorianska kalendern infördes i England 1752, uppställde Canton lättfattliga regler för beräkning av skottår med mera. Genom sin 1753 utgivna avhandling Electrical experiments, with an attempt to account for their several phenomena visade han, samtidigt med Franklin, att några moln är positivt, andra negativt elektriskt laddade. 

År 1754 visade han, att arten av den elektricitet, som en kropp erhåller vid gnidning, är beroende av tyget. År 1759 framlade han för Royal Society i London An attempt to account for the regular diurnal variation of the horizontal magnetic needle och 1761 en annan viktig avhandling över sina iakttagelser vid Venuspassagen 6 juni samma år. De båda följande åren utkom Experiments to prove that water is not incompressible, vari han bevisade vattnets sammantryckbarhet.

Källor

Noter 

Engelska fysiker
Mottagare av Copleymedaljen
Ledamöter av Royal Society
Fysiker under 1700-talet
Brittiska forskare under 1700-talet
Personer från Gloucestershire
Födda 1718
Avlidna 1772
Män
Ugglan
Giacomo Filippo Maraldi

Giacomo Filippo Maraldi, född 21 augusti 1665 i Perinaldo vid Nice, död 1 december 1729, fransk-italiensk astronom.

Maraldi var släkting till Cassini, vilken 1687 kallade honom till Paris som sitt biträde vid Paris-observatoriet, där Maraldi till sin död var anställd som astronom. Han deltog även i det franska gradmätningsarbetet. Maraldi var flitig observatör och skriftställare. Bland annat gjorde han viktiga iakttagelser och undersökningar över solkoronan, planeten Mars rotation, fläckarna på Jupiter och Jupitermånarnas rörelse. Tillsammans med Cassini upptäckte han Saturnusringens delning. Nästan alla hans till ett mycket stort antal uppgående skrifter är publicerade i Parisakademins handlingar.

Källor

Franska astronomer under 1700-talet
Italienska astronomer under 1700-talet
Födda 1665
Avlidna 1729
Män
Personer från Ligurien
Ugglan
Åtorp

Åtorp är en ort i Degerfors kommun och kyrkbyn i Nysunds socken. Före 2015 avgränsade SCB Åtorp som en tätort, och efter 2015 som en småort.

Historia
Under medeltiden passerade den då viktiga landsvägen och pilgrimsleden Letstigen, som förband Norge och Mälardalen, Åtorp.

Befolkningsutveckling

Samhället

Genom det lilla samhället Åtorp rinner Letälven ner mot sjön Skagern. Huvuddelen av tätorten, den del som ligger väster om Letälven, ligger i landskapet Värmland, medan den östra delen ligger i Närke. I Åtorp ligger även Nysunds kyrka, en av två kyrkor i Degerfors-Nysunds församling.

I samhället finns Ica-affär, kafé, blomsterbutik, Missionskyrkan (Brokyrkans församling), vandrarhem, pizzeria, frisör, bilverkstad och bensinstation. Åtorps marknad hålls varje år sista lördagen i september.

I Åtorp finns idrottsföreningen Åtorps IF.

Största arbetsgivaren är Allson AB. Många pendlar också till andra närliggande orter.

Se även 
Nysunds socken
Svartå

Noter 

Åtorp
Orter i Degerfors kommun
Tidigare tätorter i Sverige
Småorter i Sverige
Knutsbol

Knutsbol är en kommunöverskridande småort i Degerfors och Karlskoga kommuner i Örebro län. Knutsbol ligger vid östra stranden av Möckeln. Orten omfattar bebyggelse i de sammanväxta byarna Knutbol i Degerfors kommun och Södra Östervik i Karlskoga kommun, år 2000 benämnde SCB småorten Knutsbol + Södra Östervik.

Noter

Orter i Degerfors kommun
Orter i Karlskoga kommun
Småorter i Sverige
Pierre Bouguer

Pierre Bouguer, född 16 februari 1698 i Le Croisic, död 15 augusti 1758, var en fransk matematiker och fysiker. 

Trots begränsad erfarenhet från sjöfart, skrev han ett verk om skeppsbyggeri som var så revolutionerande att Bouguer anses vara den förste verklige vetenskapsmannen inom skeppsbyggnaden. Det verket heter "Traité de Navire, de sa construction et de ses mouvements" (1746).

Bouguer sändes 1735 jämte Godin, Condamine och Jussieu till Peru för att uppmäta en meridian-grad, under det samtidigt Maupertuis, Clairault, Camus och Lemonnier begav sig till finska Lappland i samma syfte. De senare fullgjorde sin uppgift på 15 månader, men Bouguer och hans kamrater använde, under stora mödor och faror, 7 år på sin. 

Hans viktigaste upptäckter och undersökningar rörde sig kring frågan om metallers utvidgning och sammandragning genom värme och köld, vidare kring lagarna för strålars brytning och för luftens täthet vid olika höjdförhållanden. Genom Essai optique sur la gradation de la lumière (1729) grundlade han fotometrin. Bouguer är även uppfinnare av heliometern (1748).

Asteroiden 8190 Bouguer är uppkallad efter honom.

Källor

Noter

Franska fysiker under 1700-talet
Franska matematiker under 1700-talet
Personer från Loire-Atlantique
Födda 1698
Avlidna 1758
Män
Ugglan
Ledamöter av Royal Society