kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ikon

Ikon eller icon kan syfta på:

Ikon 
 Ikon (religion) – en helig avbildning inom den ortodoxa kyrkan
 Ikonmåleri – måleri med rötter i kristet måleri från 300-talet
 Ikonografi – en konstvetenskaplig term som syftar på undersökningen av idéer och motiviskt innehåll i ett konstverk
 Ikonologi – en del av en tolkningsmodell för att undersöka ett konstverks allmänna betydelse, sett i ett historiskt och kulturellt sammanhang
 Ikon (symbol) – en symbol eller ett skrivtecken som representerar ett objekt eller begrepp genom en illustration
 Ikon (data) – en liten bild som kan representera ett datorprogram eller en fil i operativsystemets filhanterare
 Ikon (roman) – en roman av Frederick Forsyth
 Ikon 1931 – en svensk ungdomstidning om kristen tro
 iKON (musikgrupp) – ett sydkoreanskt pojkband

Icon 
 Icon (programspråk) – ett programspråk
 Icon Magazine – en av marknadsbolaget Icon Brands utgiven svensk tidning
 Icon Medialab – ett internetkonsultföretag under IT-bubblan i Sverige
 Icon Productions – ett amerikanskt produktionsbolag
 Icon (musikgrupp) – en amerikansk musikgrupp
 Icon (musikalbum av N.W.A) – ett album av N.W.A
 Icon (musikalbum av Nirvana) – ett album av Nirvana
 Icon (musikalbum av Queen) – ett album av Queen

Se även
 Ikonoklasm – uppsåtligen förstöra religiösa ikoner samt andra symboler eller monument, oftast av religiösa eller politiska motiv
Ikonografi

Ikonografi är en konstvetenskaplig term som syftar på undersökningen av idéer och motiviskt innehåll i ett konstverk. 

Erwin Panofsky använde termen som benämning på det andra ledet i det schema med vilket han beskrev den konstvetenskapliga metodologi han utvecklade och praktiserade. Den första grundläggande stadiet består av iakttagandet av det faktiska bildinnehållet, frånsett all kulturell betydelse och förståelse. Objekten som avbildats identifieras, för att sedan ikonografiskt kunna granskas och tilldelas en kulturellt betingad betydelse (exempelvis ett objekts allegoriska eller symboliska mening). Verkets beståndsdelar analyseras var för sig för att sedan vägas mot varandra i analysmodellens sista skede, den ikonologiska tolkningen.

Se även
 Ikonologi
 Erwin Panofsky

Källor

Litteratur
 Dahlby, Frithiof, De heliga tecknens hemlighet: symboler och attribut. (Verbum 2002)

Konsttermer
Ikonologi

Ikonologi (mer känt som ikonografi), grekiska εικών och λόγος vilket ungefär betyder bildlära, är en del av en tolkningsmodell för att undersöka ett konstverks allmänna betydelse, sett i ett historiskt och kulturellt sammanhang. Termen introducerades av den tyske konsthistorikern Aby Warburg år 1892 och utvecklades av Erwin Panofsky år 1939.

Erwin Panofsky använde termen som benämning på det tredje och sista skedet i sin konstvetenskapliga tolkningsmodell. Föremål och detaljer som under det föregående ikonografiska skedet identifierats och vars betydelse definierats kopplas nu ihop och sätts i ett sammanhang som även inbegriper rådande traditioner och kulturell praxis samt samhälleliga fenomen.<ref>Klonk,C och Hatt, M: Art History, Manchester University Press, 2006, sid. 107</ref> Genom att praktisera denna metod strävade Panofsky efter att kunna avkoda ett konstverks mening i sin helhet.

Denna metod ifrågasätts av senare forskartradition av flera anledningar. Det oskyldiga ögat som förutsätts under första inledande skedet har utsatts för mycket kritik såväl som hela strävan att utreda en ursprunglig mening. Ikonologi används idag främst för att utreda ett verks allegoriska och symboliska innehåll.

Den svenska konstvetaren Madeleine von Heland använde termen cinologi för filmkonstens motsvarighet till ikonologi (och cinografi'' för ikonografi), men det språkbruket tycks inte ha spridit sig.

Se även
 Ikonografi
 Erwin Panofsky

Källor

Konsttermer
Svenska kyrkans bekännelseskrifter

Ej att förväxla med Svenska kyrkans grundläggande dokument. Se förklaring nedan.

Svenska Kyrkans Bekännelseskrifter (förkortas SKB) är titeln på en inofficiell och privat översättning av de tyska lutherska kyrkornas Liber concordiae, det vill säga ’enhetsböcker’ (på svenska oftast kallad Konkordieboken), som gjordes av ledande svenska teologer och utgavs av Samfundet Pro Fide et Christianismo 1944 efter 1930 års tyska ”Urtext”-utgåva av Liber concordiæs latinska text från 1580.

I Svenska kyrkans regelverk, Kyrkoordningen, används inte benämningen Svenska kyrkans bekännelseskrifter, även om de skrifter som ingår i SKB omtalas i Kyrkoordningen. SKB innehåller ett antal förord som aldrig har antagits av Svenska kyrkan. Många av Svenska kyrkans grundläggande dokument som antagits finns inte i SKB.

SKB innehåller visserligen Uppsala mötes beslut, ett av Svenska kyrkans särdokument, men placerar detta sist, efter de tyska bekännelseskrifterna. De senare har i Sverige liksom i Danmark och Norge inte erkänts som ”bekännelseskrift”, utan endast som en förklaring (bland flera möjliga) till Augsburgska bekännelsen från 1530, först i förmyndarregeringens Placat angående Religions-väsendet (1663) och sedan genom Karl XI:s och enväldets Kyrkio-Lag och Ordning (1686 och 1687).

Innehåll
SKB innehåller följande dokument:

 De tre gammalkyrkliga trosbekännelserna:
den apostoliska (västlig, 200–400),
den nicenska (östlig, antagen vid första konciliet i Konstantinopel år 381) och
den athanasianska (Spanien, Frankrike, Tyskland 400–700, antagen i Frankfurt 795).
 Den oförändrade Augsburgska bekännelsen 1530
 Den Augsburgska bekännelsens apologi 1530
 De Schmalkaldiska artiklarna 1537 (ej antagna vid mötet i Schmalkalden)
 Om påvens makt och överhöghet 1537
 Martin Luthers lilla katekes 1528
 Martin Luthers stora katekes 1528 
 Bergischer Buch 1577 (förstadiet till Konkordieformeln) och Konkordieformeln 1579
 Uppsala mötes beslut 1593 (i avskrift)

Litteratur
Lars Eckerdal, Birger Gerhardsson & Per Erik Persson: Vad står Svenska kyrkan för?, 1989

Lars Eckerdal & Per Erik Persson: Confessio fidei. Uppsala mötes beslut 1593 om Svenska kyrkans bekännelse, 1993

Hilding Pleijel: Vår kyrkas bekännelse. Studier i symbolik, Lund 1941

Sven Kjöllerström: ”Vår kyrkas bekännelse i svensk språkdräkt” Svensk teologisk kvartalskrift 21 (1945)

Sven Kjöllerström: ”Bekännelseskrifterna i svensk tradition”, Svensk teologisk kvartalskrift 22 (1946)

En bok om kyrkan av svenska teologer, 1942

Externa länkar
Svenska Kyrkans Bekännelseskrifter i fulltext

Facklitteratur 1944
Svenskspråkig facklitteratur
Kristen litteratur
Svenska kyrkan
Kristendomsåret 1944
Kronprins Frederik av Danmark

Kronprins Frederik av Danmark, greve av Monpezat (Frederik André Henrik Christian), född 26 maj 1968 i Köpenhamn, är Danmarks kronprins. Han är son till drottning Margrethe II och prins Henrik av Danmark.

Kronprins Frederik är Danmarks nuvarande tronföljare. Om han efterträder sin mor kommer han vid tillträdet som kung att få kunganamnet Frederik X av Danmark. Han är syssling till kronprinsessan Victoria.

Utbildning 
Kronprinsen var med början 1974 elev i privatskolan  i Köpenhamn tillsammans med sin bror Prins Joachim med ett läsår i Frankrike 1982–83. År 1986 fick han studentexamen och påbörjade sedan militärutbildning. Han har gjort militärtjänst inom armén, flygvapnet och marinen och är officer i alla vapenslagen.  Han är utbildad attackdykare inom  , vilket är ett danskt specialförband i Danmarks flotta.  Han har studerat statskunskap vid Harvard University 1992–93 och vid Aarhus universitet. 1994 gjorde han en tremånaders praktik vid Danmarks FN-beskickning i New York.

Familj 

Den 14 maj 2004 gifte sig Frederik med Mary Donaldson i Vor Frue Kirke, Köpenhamn. De hade lärt känna varandra under Olympiska sommarspelen 2000. Tillsammans har de fyra barn.

Barn
 Christian Valdemar Henri John, född 15 oktober 2005
 Isabella Henrietta Ingrid Margrethe, född 21 april 2007
 Vincent Frederik Minik Alexander, född 8 januari 2011
 Josephine Sophia Ivalo Mathilda, född 8 januari 2011

Anfäder

Idrott och sportengagemang 
Sedan 2009 är Frederik medlem i Internationella olympiska kommittén.

År 2011 hade Frederik dittills genomfört sex maratonlopp. 2013 genomförde han KMD Ironman i Köpenhamn på tiden 10:45:32 och kom på tjugonde plats i klassen "Pro Men" och en samlad placering 650 av 2600 deltagare.

Frederik har tävlingsseglat i Drake-båt och längdskidor.

I samband med 50-årsdagen 2018 organiserade Frederik motionsloppet  tillsammans med . Loppet, som ägde rum 21 maj 2018, hade två distanser: engelsk mile (1609 m) och 10 km i Ålborg, Århus, Esbjerg, Odense och Köpenhamn. Loppet hade olika starttider i städerna så att Frederik kunde springa med på mile-distansen i varje ort förutom i Köpenhamn där han deltog i 10 km-distansen. Drygt 70 tusen danskar anmälde sig till loppet. I Odense deltog kronprinsessan Mary på 10 km-distansen.

Källor

Litteratur

Externa länkar 

Officiell webbplats för kronprinsparet

Danska prinsar
Huset Glücksburg
Nuvarande tronarvingar
Huset Laborde de Monpezat
Riddare och kommendör av Kungl. Maj:ts Orden
Mottagare av Serafimerorden
Födda 1968
Levande personer
Män
Mottagare av Finlands Vita Ros’ orden
Storkorset av särskilda klassen av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
IOK-ledamöter
Tyll

Tyll (franska tulle) är ett tunt genombrutet tyg med sexkantiga maskor. Tyget började enligt uppgift vävas i Calais 1818. Den utgör en efterbildning av 1700-talsspetsarnas sydda eller knypplade botten och har sitt namn av den franska staden Tulle. Tyll används bland annat till brudslöjor, klänningar och gardiner.

Bilder

Källor 

Nordisk familjebok, 1952 års upplaga, bd. 21, sp. 531

Externa länkar

Tyger
Andrej Rubljov

Andrej Rubljov (), född cirka 1360, död 1430 i Moskva, Ryssland, var en rysk målare av ikoner och fresker, och munk.

Biografi 
Rubljov är den främste av Rysslands religiösa målare. Han utförde ett stort antal ikoner för ryska kyrkor och kloster. Hans mest berömda verk är Den gammaltestamentliga Treenigheten (1425–1427), som skildrar änglarnas besök hos Abraham och Sara i Mamres terebintlund (1 Mos. 18:1–16). Ikonen har år 2023 överförts från Tretjakovgalleriet till Moskvas patriarkat. Rubljovs ikonmåleri skiljer sig från den bysantinska traditionen och utmärks av en känslig linjeföring och varma, dämpade och harmoniska färger.

Den sovjetiske regissören Andrej Tarkovskij gjorde en spelfilm om Rubljov, Den yttersta domen, med urpremiär 1966.

Referenser

Externa länkar 

 Olga's Gallery Andrei Rublev

Avlidna 1430
Ryska konstnärer
Personligheter inom ortodox kristendom
Män
Födda 1360
Gloria (symbol)

Gloria (nimbus) är i konsten en markering av personers helighet, ofta i form av en skiva eller strålglans som symboliserar gudomligt ljus. I kristen konst har glorian vanligen formen av en gyllene rund skiva bakom den avbildades huvud. Glorian har sina rötter i persisk ikonografi av solguden Mithra. 

En variant på glorian är en aureola, som omger hela gestalten. Inom kyrkokonsten används aureola främst vid framställningar av Kristus, Treenigheten eller jungfru Maria.

Korsgloria

Kristi gloria skiljer sig från andras genom tre markerade radier. Den brukar kallas korsgloria men är egentligen en treenighetssymbol.

Medeltida konst

I medeltida konst är mandorlor, som omger hela personen i en gyllene strålkrans vanlig. Inom ortodoxa kyrkan har mandorlor fortsatt vara vanliga in i modern tid.

I medeltida persisk konst, såsom miniatyrmåleri, framställs glorian i form av en eldsflamma som täcker den avbildades huvud.

Renässansen

Under renässansen uppkom bruket att avbilda glorian som en svävande ring över huvudet (helgongloria).

Se även
 Aura

Referenser

Noter

Kristna symboler
Konsttermer
Skewes tal

Skewes tal är det minsta heltal för vilket π(x) > li(x), där π(x) är antalet primtal mindre än x, och li(x) är den logaritmiska integralen .

Talet  (ungefär ) kallas Skewes första tal. Under förutsättning att Riemannhypotesen är sann så visade Skewe 1933 att detta är en övre uppskattning av det - än så länge okända tal - som idag kallas Skewes tal.

En uppskattning av Skewes tal i vilken Riemannhypotesen inte används visade han 1955 vara , det så kallade Skewes andra tal.

H. J. J. te Riele lyckades 1987, utan att använda Riemannhypotesen, skärpa Skewes uppskattning kraftigt genom att visa att  är en övre gräns.

Se även 
 Namn på stora tal
 Lista över tal

Talteori
 ZYA
Matematikundervisning

Matematikundervisning, "matte", kallas skolornas undervisning i aritmetik i synnerhet och i viss mån övrig matematik. I lägre årskurser brukar det oftast bara handla om användandet av aritmetik i vardagliga sammanhang. Under slutet av grundeskoletiden inleds något mer avancerade matematiska studier i många länder, men inte i Sverige där ett praktiskt, vardagligt perspektiv fortsätter att dominera.

Aritmetik är användandet av grundläggande operationer:

 Addition
 Subtraktion
 Multiplikation 
 Division

Se även 
 Svenska gymnasiala matematikkurser

Vidare läsning 

 

 
Skolämnen
Kungsängen (olika betydelser)

Kungsängen kan syfta på:

 Kungsäng – en plats med kronogods 
 Kungsängen – en tätort i Uppland och centralort i Upplands-Bro kommun
 Kungsängens församling – en tidigare församling i Uppsala stift –1998
 Kungsängen-Västra Ryds församling – en församling i Uppsala stift
 Kungsängen (pendeltågsstation) – en station på Stockholms pendeltågsnät
 I Uppsala finns
 stadsdelen Kungsängen, Uppsala
 naturreservatet Uppsala kungsäng 
 Kungsängen, Köping – ett bostadsområde i Köping 
 Kungsängen, Västerås – ett industriområde i Västerås
 Kungsängen, Värmdö kommun – småort med 54 invånare (2000)
 Kungsängens flygplats – en internationell flygplats i Norrköping, se Norrköping flygplats

Se även
 Stockholms-Näs
Kronoäng

Kronoäng är en betesmark eller slåtteräng tillhörig kronan (staten), en typ av kronogods som utarrenderades. Med kronoängar avsågs vanligen kronoägd ängsmark som ej hängde ihop med någon annan, bebyggd jordbruksegendom som tillhörde kronan och dessa arrender.

Se även
 Domän (historiskt-ekonomiskt) (betydelsen kronogods)
 Kungsgård

Källor

Agrarhistoria
Jordbruksanläggningar
Expeditionskår

En expeditionskår är en militär styrka som agerar i ett område utanför det egna landet.

Under det så kallade låtsaskriget, som pågick under tiden från utbrottet av andra världskriget till det tyska anfallet mot Nederländerna och Belgien, kan krigsverksamheten på västfronten i huvudsak karaktäriseras som en period av uppbyggnad av stridskrafterna. Av detta skäl sände Storbritannien som ett stöd till Frankrike en expeditionskår, som omfattade 10 divisioner.

Exempel på expeditionskårer
Brasilianska expeditionsstyrkan
Brittiska Rhenarmén

Väpnade styrkor
Domän (historiskt–ekonomiskt)

Domän, från franska domaine jordegendom eller gods, från latin dominium (samma betydelse), avlett från latin dominus, "herre".

Ordet har åtskilliga betydelser på svenska, samtliga med någon form av underordnande innebörd. Den ursprungligaste betydelsen är den ekonomiska.

Sverige
En domän avsåg ursprungligen den jord som gav kronan/kungamakten inkomster, det vill säga den jord kronan förfogade över. Svenska statsägda skogar förvaltades under större delen av 1900-talet av myndigheten Domänverket, vilket numera efter ombildningar närmast motsvaras av det statsägda skogsbolaget Sveaskog.

Se även
 Dominion
 Feodalism
 Kungsgård

Referenser

Ekonomi
Feodalism
Rakolja

Rakolja är en rakningsprodukt som syftar till att mjuka upp huden och skäggstråna inför våtrakningen. Oljan appliceras direkt på vått ansikte, och lämnas utan åtgärd ett par minuter. Därefter stryks raklödder eller rakgel ut över den tilltänkta rakytan. För att få en extra bra rakupplevelse kan man duscha med rakoljan innan man applicerar raklödder, rakkräm eller rakgel. Rakoljan kan även användas ensam om man vill kunna se var man rakar, exempelvis vid detaljerade mönster.

Rakoljor finns i olika varianter, där framför allt tjockleken varierar. En lite mer trögflytande och tjock olja är att föredra om man rakar sig med kniv. En sådan olja passar dock inte särskilt bra om man rakar sig med ett flerbladssystem, då den lätt fastnar mellan rakbladen. Då kan man istället använda en lite tunnare rakolja.

Noter

Externa länkar 
Rapsolja vid rakning – Diskussion om olika oljors lämplighet vid rakning

Hår
Jaffa

Jaffa (hebreiska: יפו, Jafo; arabiska: يافا Yāfā; även Japho, Joppa) är en historisk hamnstad vid Medelhavet, belägen i dagens Israel, som i modern tid inkorporerats som en del av staden Tel Aviv. Jaffa nämns flera gånger i Bibeln och var enligt berättelsen om profeten Jona den stad varifrån han tog ett skepp mot Tarsis för att undvika sitt uppdrag att profetera för folket i Nineve. Jaffa var en viktig stad i Mellanöstern redan före Tel Avivs och senare staten Israels grundande. Under korstågstiden utgjorde grevskapet Jaffa ett vasalldöme lydande under kungadömet Jerusalem.

Den 7 mars 1799 erövrades staden av general Napoleon Bonaparte, vars trupper där avrättade 2 000 tillfångatagna albaner.

Vid 1900-talets början hade Jaffas befolkning ökat betydligt, och nya förstäder grundades längs kustremsan. De nya judiska förstäderna norr om Jaffa inordnades 1909 i den nya staden Tel Aviv.

Enligt FN:s delningsplan 1947 skulle Jaffa förbli en arabisk enklav mitt i den judiska staten längs med kusten, men under kriget efter Israels självständighetsförklaring intogs staden av israeliska trupper. En del av den arabiska befolkningen flydde, men andra, och företrädesvis fattigare delar av befolkningen i Jaffas gamla stad, blev kvar och utgör kärnan i dagens arabiska befolkning i staden. De arabiska flyktingarna har inte kunnat återvända och de eller deras avkomlingar lever nu utspridda, delvis i flyktingläger.

Det moderna Jaffa har en befolkning sammansatt av judiska, kristna och muslimska grupper. Jaffas gamla stad har ännu sin egen ålderdomliga karaktär och är ett turistmål men är sedan 1950 administrativt integrerat i storstaden Tel Aviv-Jaffa.

Eftersom Jaffa var den hamnstad genom vilken citrusfrukter traditionellt skeppades för exportmarknaderna har stadens namn även kommit att tjäna som varumärke för israelisk frukt som till exempel apelsiner, citroner och lime. Varumärket används även på licens av tillverkare av exempelvis läsk (med smaker som Jaffa-Apelsin och Jaffa-Lime) (se Jaffa (läskedryck)).

Externa länkar 
 Tel Aviv, officiell webbplats (engelska) *(hebreiska)
 Företaget CMBI, ägaren av varumärket Jaffa

Israels historia
Platser i Bibeln
Orter i Tel Aviv-distriktet

de:Tel Aviv-Jaffa#Geschichte Jaffas
Jeriko

För orten i Gambia, se Jeruko Wollof. För andra platser med namnet, se även Jericho.

Jeriko (, Yeriḥo; , Arīḥā) är en stad på nuvarande Västbanken av floden Jordan. Den har ungefär 20 000 invånare och ligger 260 meter under havsytans nivå då flera jordbävningar sänkt Jordandalen i vars södra ända staden ligger.

Platsen har mycket gamla anor, och ruinkullen som man anser vara det antika Jeriko har grävts ut av arkeologer sedan 1800-talet. På 1950-talet slogs fast att staden var öde och saknade murar vid den tid (ca. 1400 f.Kr) då den omnämns i Bibeln i en dramatisk text. 

I Gamla Testamentet står att Josua och israeliterna gick ett varv runt staden i sex dagar. Först gick soldaterna sen prästerna med horn som de blåste i, sedan kom förbundsarken och sist gick resten av soldaterna. Den sjunde dagen gick de sju varv och när prästerna blåste i hornen så skrek Israels soldater, och muren rasade. Därefter intog israeliterna staden. Riktigheten i denna berättelse är sedan länge avvisad av vetenskapen (se nedan). Texten skrevs ner mer än 500 år efter händelsen.

Platsen befolkades först säsongsvis av jägare inom den natufiska kulturen. Människor utifrån som hade kunskaper om stenarbete byggde sedan en befäst stad med murar. Varifrån de kom vet man inte, men norrifrån där äldre stenkulturer hittats, är en trolig hypotes. Redan 8 200 år f.Kr. fanns en stenmur på plats runt staden och genom alla årtusenden byggdes och revs många. I perioder var platsen övergiven, som när historien från Bibeln ovan skulle ha utspelat sig. Jeriko hade då troligen förstörts i mitten av 1500-talet f.Kr. vilket C14-dateringar från 1990-talet bekräftar. Möjligen brändes staden ner (ett brandlager visar detta) av egyptiska armén eller folket hyksos som fördrevs ur Egypten vid denna tid. Enstaka amerikanska religiösa vetenskapare försöker dock få Bibelns historia att falla på plats tidsmässigt.

Staden var ockuperad av Israel sedan sexdagarskriget 1967 och överlämnades till den palestinska myndigheten enligt Osloavtalet mellan Israel och PLO.

Världsarvsstatus
Sedan 4 februari 2012 är fornlämningsområdet efter gamla Jeriko uppsatt på Palestinas tentativa världsarvslista.

Se även 
 Jerikos murar

Referenser

Platser i Bibeln
Orter i Palestina
Tentativa världsarv i Palestina
Stångjärnshammare

En stångjärnshammare (eller hammarsmedja) är en äldre typ av smideshammare, ofta vattendriven, som användes för utsmidning av välljärn till stångjärn. De få fortfarande existerande och i drift varande hammarsmedjorna drivs övervägande elektriskt.

Funktion
Ett vattenhjul eller en vattenturbin driver en axel med klackar, en sorts kamaxel. Axeln roterar sakta, och när en av klackarna kommer emot hammarens bärbalk, lyfts den upp. Hammarens bärbalk är fäst i en led. När klacken kommer tillräckligt högt, tappar den taget och hammaren faller ner av sin egen vikt i sitt ursprungsläge. Hammaren slår då ett kraftigt slag mot arbetsstycket på städet. Antal slag är beroende på antal klackar. Exempelvis kunde hammaren göra 60-80 slag/min vid ett större antal klackar. Hastigheten reglerades med vattenflödet till hjulet. Hammarhuvudets vikt kan vara omkring 300 till 400 kg. Med tången flyttade smeden det heta arbetsstycket till olika lägen mellan slagen för att få stångjärn av rätt form.

Andra typer
 Räckhammare var en typ av stångjärnshammare för uträckning (utsmide) av stångjärn. Räckhammarens uppgift kom under senare delen av 1800-talet att ersättas av valsverket.
 Hammarsmedja är en äldre beteckning på stångjärnshammare som drevs med vattenkraft.

Exempel på tidigare stångjärnshammare i Sverige
 Bosjö bruk
 Gravendal
 Hedhammar
 Horndals bruk
 Klenshyttan
 Nyhammars bruk
 Ramnäs
 Röfors bruk
 Skogaholms bruk
 Strömbacka bruk
 Strömsbergs bruk
 Svartå bruk
 Sävar bruk
 Trångforsområdet
 Virå, Katrineholms kommun

Se även
 Järn- och stålproduktion
 Tackjärn
 Stångjärn
 Välljärn
 Färskning
 Hammarsmed
 Mumblingshammare

Externa länkar

Referenser

Järnbruk
Industrihistoria
Hammare
Smide
Stångjärn

Stångjärn är en form av förädlat tackjärn. Avsikten med att framställa stångjärn var att sänka kolhalten i järnet, från över fyra procent till under två procent, så att det skulle bli smidbart. Då största delen av det smidbara järnet, innan götstålsprocesserna kom till användning, fördes ut i handeln i form av stänger, var ordet stångjärn i de flesta fall förr liktydigt med "smidbart järn".

Tillverkningen av stångjärnet i Tysksmedja, Vallonsmedja, Lancashiresmedja eller Franche-Comtésmedja skedde genom härdfärskning. Tackjärnet värmdes upp i en härd på en bädd av brinnande träkol under inverkan av en stark luftström som ökar förbränningen (blästerluft) och flytande slagg i bottenhärden. Detta gjorde att kolhalten i järnet reducerades. Samtidigt steg smältpunkten i det renade järnet och det bildades segare stycken – färskor – i smältan. Dessa samlades samman med ett spett, s.k. brytning. Det halvsmälta, renade, järnet lades på städet till den vattendrivna stångjärnshammaren. Under bearbetning av hammaren pressades ytterligare kol och slagg ut. Därefter delades det smälta järnet upp i fyrkantiga smältstycken, vilka åter måste värmas upp – vällas – i vällugnar, varvid bildades välljärn. Därefter smiddes eller valsades järnet till långa stänger – stångjärn.

Se även 
 Järn- och stålproduktion
 Stångjärnshammare
 Fallhammare
 Hammarsmed
 Färskning
 Råskenor
 Vällning
 Tysksmide
 Franche-Comté-smide
 Vallonsmide
 Lancashiresmedja

Referenser

Industrihistoria
Järnbruk
Stålbyggnad
Smide

en:Bar iron