kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Reservation

Reservation, från latinets reservare, 'ha i förvar', 'bevara', 'spara'.

 Det att man lägger undan en vara eller liknande för någons räkning.
 Förbehåll eller förbehållsamhet. "Med reservation för oförutsedda händelser".
 Ett sätt att anmäla avvikande mening i en styrelse eller annat beslutande organ för den som ogillar beslutet. Den som reserverar sig anmäler det efter, och i direkt samband med, beslutet. Denne kan även tala om att den stöder ett annat förslag, såväl som lämna en skriftlig reservation. En reservation är i politisk mening en starkare markering än en protokollsanteckning eller att inte delta i beslutet. I offentlig förvaltning anses man i juridisk mening ha stött beslutet om man inte reserverar sig.

En styrelseledamot har möjlighet att reservera sig mot styrelsens beslut. Syftet med en reservation är att ledamoten vill undvika ansvar för konsekvenserna av det beslut styrelsen fattat. Har man inte reserverat sig räknas det i offentliga sammanhang som att man godkänt styrelsens beslut. Varje ledamot i styrelsen svarar då under straffansvar för konsekvenserna av styrelsens gemensamma beslut. Har man däremot reserverat sig så har man som enskild ledamot tydligt markerat att man tar avstånd från styrelsens beslut. Ledamoten skall då se till att få sin reservation noterad i protokollet samt att denne bör, i särskild bilaga till protokollet, redogöra för sin reservation och alternativa förslag. Det är mycket viktigt att uppfylla formkraven när en ledamot känner sig nödgad att reservera sig mot ett styrelsebeslut.

Se även
 Brasklapp

Sammanträdesteknik
Henric Schartau

Henric (eller Henrik) Schartau, född 27 september 1757 i Malmö, död 3 februari 1825 i Lund, var en svensk präst och väckelsepredikant.

Biografi 

Schartau studerade vid Lunds universitet och avlade 1774 filosofie kandidatexamen. 1778 promoverades han till magister. 1780 prästvigdes han i Kalmar och tjänstgjorde då som huspredikant hos  riksrådet Christopher Falkengréen och som informator på Danerum i Ryssby. 

Efter tjänstgöring som regementspastor blev han 1785 andre komminister vid domkyrkan i Lund. 1793 blev han förste komminister vid domkyrkan och kyrkoherde i Bjällerups och Stora Råby församlingar, ett ämbete som han innehade fram till sin död. Av denna anledning sattes 1937 en relief av honom, snidad av Henning Åkerman, upp i Stora Råby kyrka. Han ligger dock begravd på Norra kyrkogården i Lund.

Schartau uppmärksammades för sina psykologiskt inträngande och själavårdande predikningar. Han påverkade på så vis flera unga präster, och hans lära spreds framför allt i Skåne och på västkusten, den "schartauanska väckelsen".

Han samlade åhörare från alla samhällsskikt, även om professorerna till att börja med i stor utsträckning uteblev från hans gudstjänster och förhör. Med tiden kom dock flera av dem att räknas till hans lärjungar, bland andra Mattias Fremling, Arvid Florman, Johan Holmbergson, Carl Johan Schlyter, Johan Henrik Holmqwist och Gustav Leonard Dahl.

Schartau hade även allmänna uppdrag, bland annat som riksdagsman i prästeståndet och som brandchef i Lund.

Schartau var sonson till kyrkoherden i Sörby, Jöns Schartau (1684–1754), som tog sitt efternamn efter födelsesocknen Skartofta. Han var dotterson till borgmästare Henric Falkman (1701–1767).

Schartau står staty vid Lunds domkyrka. Statyn, gjord av Peter Linde, var en gåva till domkyrkorådet som togs emot av Christina Odenberg och avtäcktes den 31 oktober 2003 av ärkebiskop K.G. Hammar. Planerna på en staty hade dock funnits under större delen av 1900-talet.

Bibliografi, urval

Källor

Vidare läsning 
 

Lechard Johannesson: Henric Schartau (1957)
Allan Green: Henric Schartau (1985)

Externa länkar

IDstory om Henric Schartau

Svenska kontraktsprostar
Militärpräster
Prästeståndets riksdagsledamöter
Präster i Svenska kyrkan
Gammalkyrklighet
Personer inom räddningstjänst
Svenska präster under 1700-talet
Svenska präster under 1800-talet
Svenska teologer under 1700-talet
Svenska teologer under 1800-talet
Präster från Malmö
Politiker från Malmö
Lundabor
Gravsatta på Norra kyrkogården i Lund
Födda 1757
Avlidna 1825
Män
Lengerich

Lengerich kan syfta på:

Tyskland
 Lengerich, Nordrhein-Westfalen – stad i Teutoburger Wald mellan Münster och Osnabrück
 Lengerich, Emsland – en kommun i Emsland
Resistans

Resistans är ett visst slag av strömbegränsande förmåga hos en elektrisk krets. Ju högre resistansvärde kretsen har, desto högre spänning krävs för att driva en ström av en viss storlek genom kretsen. Resistans mäts i ohm.

Vid likström kan strömmens storlek i en ledare beräknas genom att spänningen över ledaren divideras med dess resistansvärde i enlighet med Ohms lag.

Om strömmen är en växelström räcker det i det allmänna fallet inte med att ta hänsyn till enbart resistansen för att beräkna en ledares egenskaper då man istället måste beräkna dess impedans, vilken är sammansatt av resistans och reaktans.

I kopplingsscheman och beräkningsuttryck betecknas resistansen vanligtvis med R. En resistor är en komponent för att åstadkomma resistans. Till skillnad från ett induktivt eller kapacitivt element har en resistor ingen fasvridande förmåga.

Resistansen för en elektrisk ledning kan beräknas med 
 
där  är materialets resistivitet,  är längden och  tvärsnittsarean.

Temperaturberoende 
Vid rumstemperatur ökar den elektriska resistansen för en typisk metallisk ledare linjärt med temperaturen:
,
där  är den termiska motståndskoefficienten.

För en odopad halvledare minskar resistansen exponentiellt med temperaturen

Dopade halvledare har ett betydligt mer komplicerat temperaturberoende. När temperaturen ökar från absoluta nollpunkten minskar resistansen mycket snabbt i takt med att donatorer och acceptorer frigör sina respektive laddningsbärare. Vid högre temperaturer kommer resistansen att öka på grund av att de fria laddningsbärarnas rörlighet minskar (ungefär som i en metall). Vid ytterligare temperaturökning kommer beteendet att likna det för odopade halvledare då dopningsämnenas bidrag till det totala antalet fria laddningsbärare blir försumbart.

Den elektriska resistansen för elektrolyter är i hög grad icke-linjär och varierar från fall till fall varför inga generella ekvationer kan ställas upp.

Se även 
 Resistor, färgavkodning med mera
 Induktans, frekvensberoende motstånd
 Kapacitans, frekvensberoende motstånd

Externa länkar 

Elektriska kretsar
Fysikaliska storheter
Uprising

Uprising är ett musikalbum från 1980 med Bob Marley & The Wailers, det sista album Marley släppte innan han avled ett år senare.

Så gott som alla låtar på albumet, särskilt "Zion Train" och "Forever Loving Jah" har starka band till rastafari-religionen, detta är ett av Bob Marleys mest religiösa album. För ovanlighetens skull finns också en sång med som inte har den traditionella reggaetakten, "Redemption Song", en akustisk sång om orättvisa.

Albumet blev en storsäljare i Europa, men en mer blygsam framgång i USA. På Billboardlistan kom albumet att hamna på plats 45. Den populäraste singelskivan från albumet blev "Could You Be Loved", en ovanligt dansvänlig låt för att komma från Marley.

Låtlista 
Alla låtar är skrivna av Bob Marley.

 "Coming in from the Cold" - 4:31
 "Real Situation" - 3:08
 "Bad Card" - 2:48
 "We and Dem" - 3:12
 "Work" - 3:40
 "Zion Train" - 3:34
 "Pimpers Paradise" - 3:26
 "Could You Be Loved" - 3:56
 "Forever Loving Jah" - 3:51
 "Redemption Song" - 3:47

Listplaceringar

Källor 
Uprising på Allmusic
Fotnoter

Musikalbum 1980
Album av Bob Marley & The Wailers
ÅSSA

Åtvidabergs Spårväxlar- & Signalfabriks AB (ÅSSA), var ett svensk verkstadsföretag. Under åren 1924–1987 tillverkades bland annat järnvägsväxlar, signalsystem och smörjapparater för bilar och flygplan. Man tillverkade också drivmotorerna till bommarna till järnvägsövergångar.

Historik
Josef Jacobsson grundade 1907 Åtvidabergs Vagnfabrik AB. Bolaget byggde bland annat personbilen Åtvidabergs Motorvsgn i ett fåtal exemplar men gick i konkurs 1912. År 1913 återstartade verksamheten som Vagn- och Fabriks AB i Åtvidaberg. År 1919 blev Magnus Täcklind ny ägare och inledde en satsning med hjälp av tyskt kapital med nya lokaler och maskiner. Företaget får namnet Åtvidabergs Spårväxlar och Signalfabriks AB.

År 1944 tog Flyktkapitalbyrån över aktierna från de tyska ägarna. De köps senare av familjerna Vogelgesang och Jüllig. Efter andra världskriget börjar ÅSSA utveckla och tillverka fällbomsdrivar till Statens Järnvägar och levererar komponenter för drivning av radarskärmar på uppdrag av Försvarets materielverk. Bolaget hade under 1970-talet 200 anställda. År 1985 köpte Grängesbergs Industrier AB spårväxeltillverkningen. Grängesbergs Industrier AB skänkte då de gamla maskinerna i maskinhallen till Åtvids Hembygdsförening, och dessa maskiner överlämnades sedan 1987 till ÅSSA Industri- och bilmuseum vid dess start. 

Företagets smörjmedelstillverkning köptes 1987 av finländska Safematic, som gick i konkurs 1993. Verksamheten köptes då upp av fyra personer som var anställda på Safematic och fick namnet Assalub, som har sin grund i de smörjapparater ÅSSA tillverkade.

Källor

Noter

Ej längre existerande svenska verkstadsindustriföretag
Företag i Åtvidabergs kommun
Företag upplösta 1987
Wilma Lindhé

Fredrika Wilhelmina (Wilma) Lindhé, född Hammarsten, den 8 augusti 1838 i Norrköping, död den 30 december 1922 i Göteborg, var en svensk författare.

Biografi
Lindhé var dotter till varvsägaren Per Vilhelm Hammarsten (1811–1883) och Ulrika Fredrika Palm (1812–1887) samt var syster till Olof Hammarsten och Fredrik Hammarsten. Hon var elev vid Rundstedtska skolan i Norrköping. 

Hon gifte sig 1857 med kaptenen Josef Napoleon Lindhé (1827–1896). De var bosatta i Göteborg och fick sex barn. 

Den litterära debuten ägde rum 1877 med Tvenne julmorgnar. Hon skrev ett stort antal romaner och berättelser under drygt fyrtio års tid som aktiv författare. Hon var även blomster- och dekorationsmålare samt rumsuthyrare.

Bibliografi

 Texten av romanen

 - Se anmälan i Biblioteksbladet.

 - Innehåller författarens Intet att gifva hämtad ur Ebb och flod. 1883.

Varia

 - Se anmälan i Biblioteksbladet,
 - Se anmälan i Biblioteksbladet.

Källor

Lundström, N. S, Svenska kvinnor i offentlig verksamhet (1924)

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 
 

Svenska författare under 1800-talet
Svenskspråkiga författare
Kvinnor
Födda 1838
Avlidna 1922
Författare från Norrköping
Confrontation (musikalbum)

Confrontation är det sista officiella studioalbumet med Bob Marley & The Wailers. Efter detta Confrontation har endast noga utvalda samlingsalbum och live-inspelningar släppts av Tuff Gong. Confontation är huvudsakligen ett roots reggae-album och släpptes i september 1983. Albumet innehåller material som blivit över efter Bob Marley död 1981, och som egentligen hade utrangerats av Bob Marley i samband med hans beslut om låtval till tidigare album. Några av låtarna kommer från den sista sessionen av Bob Marley's sista album Uprising. Confrontation kom ändå ut, till fansens stora glädje, genom att hans fru Rita Marley producerade det. "Buffalo Soldier", som ursprungligen var tänkt för albumet Rastaman Vibration blev den mest kända låten från detta album. En glad uptempolåt som bl.a. handlar om kärleken till musiken är "Mix Up, Mix Up", men den är bara inspelad på fyra kanaler, vilket tydligt hörs på ljudkvaliteten.  Confrontation är avslutningen på den trilogi som Bob marley startade genom Survival, Uprising och slutligen Confrontation.

Låtlista
Samtliga låtar skrivna av Bob Marley, om annat inte anges.

"Chant Down Babylon" - 2:35
"Buffalo Soldier" (Bob Marley, Noel G. Williams) - 4:16
"Jump Nyahbinghi" - 3:43
"Mix Up, Mix Up" - 5:07
"Give Thanks and Praise" - 3:15
"Blackman Redemption" (Bob Marley, Lee Perry) - 3:33
"Trench Town" - 3:12
"Stiff Necked Fools" - 3:24
"I Know" - 3:19
"Rastaman Live Up!" (Bob Marley, Lee Perry) - 5:23

Listplaceringar

Noter 

Musikalbum 1983
Album av Bob Marley & The Wailers
E25

E25 eller Europaväg 25 är en europaväg som börjar i Hoek van Holland i Nederländerna och slutar i Palermo i Italien, via Belgien, Luxemburg, Frankrike, Schweiz och Italien samt öarna Korsika och Sardinien. Längden är , varav  Hoek van Holland–Genua.

Sträckning
Hoek van Holland - Rotterdam - Gouda - Utrecht - 's-Hertogenbosch - Eindhoven - Maastricht - (gräns Nederländerna-Belgien) - Liège - Bastogne - Arlon - (gräns Belgien-Luxemburg) - Luxemburg  - (gräns Luxemburg-Frankrike) - Metz - St. Avold - Strasbourg - Mulhouse - (gräns Frankrike-Schweiz) - Basel - Olten - Bern - Lausanne - Genève - (gräns Schweiz-Frankrike) - (gräns Frankrike-Italien) - Mont Blanctunneln - Aosta - Ivrea - Vercelli - Alessandria - Genua - (färja till Korsika, Frankrike) - Bastia - Porto Vecchio - Bonifacio - (färja till Sardinien, Italien) - Porto Torres - Sassari - Cagliari - (färja till Sicilien) - Palermo

Sträckan över Korsika och Sardininen infördes i Europavägskonventionen runt år 2001. Men detta har inte tagits med i kartböcker, så det är inte så troligt att detta är skyltat ännu.

Standard
E25 är motorväg hela sträckan mellan Hoek van Holland och Genua, utom genom Mont Blanctunneln, och korta sträckor nära Hoek van Holland, Maastricht, Colmar och Genua. Denna tunnel är 11,6 kilometer lång och av landsvägstandard. Sträckan på öarna är inte motorväg.

Vägen följer bland annat följande nationella motorvägar:
 Nederländerna: A20, A12, A2. 
 Belgien: A26, A4. 
 Luxemburg: A6, A3.
 Frankrike: A31, A4, A35, A40.
 Schweiz: A2, A1.
 Italien: A5, A26.

Anslutningar till andra Europavägar

Källor

Externa länkar

Europavägar
Lengerich, Nordrhein-Westfalen

Lengerich är en stad i den tyska delstaten Nordrhein-Westfalen. Den är belägen cirka 15 kilometer sydväst om Osnabrück vid Teutoburger Walds södra sluttning. Staden har cirka  invånare, på en yta av  kvadratkilometer.

Lengerich är en stad med omfattande maskin- och förpackningsindustri och med goda kommunikationer genom sitt läge omedelbart intill motorvägen A1 och huvudjärnvägen mellan Bremen och Ruhrområdet.

Källor

Kommuner och städer i Kreis Steinfurt
Koper

Koper  (, , ) är Sloveniens största hamnstad och tillsammans med Trieste  den närmsta medelhavshamnen för många av länderna i Centraleuropa. Staden och kommunen är tvåspråkig (slovenska och italienska (stadskärnan, samt orterna Barizoni, Bertoki, Bošmarin, Cerej, Hrvatini, Kampel, Kolomban, Prade, Permacan, Šalara, Škocjan och Valmarin)). 

Koper är en mycket gammal urban bosättning med kontinuitet sedan grekisk antik. Därmed kan staden tävla med Ptuj om att vara en av de äldsta i landet. Bosättningen på före detta stadsholmen och grannön Sermin i Stagon-bukten kallades för Aegida i antikens Grekland; för Caprea, Insula Capritana och Justinopolis av romarna . Det slovenska stadsnamnet Koper kan härledas direkt från det latinska Caprea. Som biskopssäte nämns Koper år 599 . År 932 slöts ett handelsavtal mellan Koper och Venedig och 1278 tvingades Koper med militärt våld att ansluta sig till Republiken Venedig , . Salt utvunnet ur saltinerna längs kusten och vin var viktiga handelsvaror från Koper.

Staden har vacker arkitektur från Republiken Venedigs glansdagar under medeltiden, renässansen och barocken. Venedigs främsta målare under renässansen, Vittore Carpaccio, bodde i Koper och kan också vara född där.

I stadens omgivningar odlas oliver, den mycket gamla för området ursprungliga druvsorten Refošk (italienska refosco), kaki och det är även möjligt att odla citrusfrukter.

Sport 
 FC Koper

Källor 

Orter i Slovenien
Lipica

Lipica (italienska: Lipizza) (uttalas [lipi'tsa]) är en by i kommunen Sežana i regionen Primorska i Slovenien. Byn, som hade 71 invånare i slutet av 2007, räknas som regionens turistcentrum. Där finns sedan 1580 det stuteri där man uppföder de från Spanska ridskolan i Wien välkända vita Lipizzanerhästarna, som fått namnet efter orten (stavningen med zz är den italienska namnformen). Man väljer ut de hästar som ska utbildas till att utföra den berömda skolan. De hästar som blir över körs in eller säljs.

Källor

Orter i Slovenien
Nova Gorica

Nova Gorica ("Nya Gorica") är en stad och kommun i västra Slovenien, belägen vid gränsen till Italien. Kommunen hade  invånare den 30 juni 2008. Själva centralorten hade 13 290 invånare i slutet av 2007, på en yta av 3,5 kvadratkilometer. Staden fick sitt namn efter andra världskriget, då halva staden Gorica (italienska Gorizia) med stadens centrum hamnat på den italienska sidan av gränsen, då gränsen flyttats genom fredsavtalet. Därav blev namnet "Nya Gorica" på stadsdelen som plötsligt hade blivit en ny stad i det nya Jugoslavien som återupprättats efter andra världskriget. Invånarna i Nya Gorica kallar den i allmänhet dock endast för Gorica och hänvisar till den gamla, numera italienska delen av staden som "Gamla Gorica".

Sport 

ND Gorica

Källor

Externa länkar 

Orter i Slovenien
Gränsorter i Europa
Volvo 440/460

Volvo 440 och 460 är en framhjulsdriven kompaktbil tillverkad av Volvo mellan 1988 och 1996. Volvo 440 byggdes som halvkombi och 460 som sedan. Bilarna byggdes i Volvos fabrik i Born i Nederländerna. Namngivningen avvek lite från tidigare modeller, där siffran i mitten hade angett antal cylindrar (eller i Volvo 340/360 en större motor i den senare). I 400-serien blev det istället karossvarianterna som fick olika nummer. Den principen frångicks igen i 850 och Volvo 900-serien som återgick till antal cylindrar i mittensiffran.

Volvo 440 tillverkades under åren 1988 (årsmodell 1989) till 1996. Två år tidigare hade Volvo presenterat Volvo 480, som bröt mot Volvos designtradition och var märkets första framhjulsdrivna bil med tvärmonterad motor. Volvo 440 och 460 var dock utseendemässigt mer konventionella än 480. Modellerna utvecklades inom samma projekt som Volvo 850. Projektet hette Projekt Galaxy och det finns därför många likheter i konstruktionen mellan dessa bilar. Däremot skiljer sig de mekaniska delarna åt, bl.a. genom att 400-serien fick motorer som tillverkades av Renault, medan 850 hade en svensktillverkad 5-cylindrig motor av Volvos egen konstruktion.

Volvo 440, 460 och 480 gjorde aldrig någon jättesuccé, men sålde ändå ganska bra. Problemen med svårfunna reservdelar, rostproblem och kvalitetsproblem sablade ner ryktet för modellen i början.
Detta blev dock bättre när modellen fick en rejäl ansiktslyftning modellåret 1994, vilket bland annat innebar nyare rundare front och bakparti, samt mer utrustning, bättre kvalitet och rostskydd. Ansiktslyftet gav släktdrag i designen med Volvo 850.

I början fanns modellen i utrustningsnivåerna DL, GL, GLE, GLT och Turbo. 
Senare kom även SE-paketet med en del lyxutrustning såsom elfönsterhissar både fram och bak, luftkonditionering, färddator, larm med mera.
Alla modeller är tillverkade i den holländska fabriken i Born som Volvo och Mitsubishi vid tillfället båda var delägare i. Motorerna är hämtade från Renault precis som hos föregångaren Volvo 340, och återfinns i till exempel Renault 19. Hösten 1996 ersattes Volvo 400 med Volvo S40/V40 som utvecklades i samarbete med Mitsubishi.

Specifikationer (Volvo 440 GL 1990)

Mått och vikt''
Längd: 4312 mm
Bredd: 1710 mm
Höjd: 1400 mm
Hjulbas: 2503 mm
Vänddiameter: 1014 mm
Tjänstevikt: 1017 kg
Totalvikt: 1580 kg
Bränsletank: 60 liter

Prestanda
Toppfart: 185 km/h
Acceleration 0–100 km/h: 10,5 s

Motor
Beteckning: B200 FP 115
Typ: Rak 4-cyl, tvärmonterad, insprutning
Volym: 1 921 cc
Effekt: 101 hk (75 kW) vid 5 600 rpm
Vridmoment: 142 Nm vid 3 900 rpm

Volvo 440 finns med olika paket:
DL, GL, GLE, GLT, SE och Turbo

460
Volvo 460 var sedanmodellen av Volvo 440 och vände sig till kunder som var ute efter en kompakt bil med ett konventionellt bagageutrymme, storleksmässigt är den jämförbar med Volkswagen Jetta.
Volvo 460 har en större kaross.

Någon kombimodell av 400-serien var aldrig aktuell, kanske för att Volvo inte ville konkurrera med sina egna modeller i 240- och 740-serien. Dock tänkte man tydligen om när det gällde efterföljaren S40, som i kombiversion hette V40.

Referenser

Fotnoter

440
Framhjulsdrivna fordon
Lanseringar 1988
Lester Patrick Trophy

Lester Patrick Trophy är en årlig utmärkelse som National Hockey League ger till en person som bidragit utvecklingen av ishockey i USA. Den introducerades 1966. Trofén är uppkallad efter Lester Patrick, spelare och tränare i Victoria Cougars och New York Rangers, som utvecklade ishockeyspelet.

Vinnare

Källa:

Referenser

NHL:s troféer och priser
Priser och utmärkelser instiftade 1966
Postojna

Postojna är en ort och kommun cirka 50 kilometer sydväst om Sloveniens huvudstad Ljubljana. Den största attraktionen är  Postojnagrottan som sedan år  1818 är öppen för besökare. Hela kommunen hade 15 339 invånare i slutet av 2007, varav 8 807 invånare bodde i själva centralorten. Ett äldre tyskt namn på orten är Adelsberg.

Källor

Orter i Slovenien
Klagenfurt

Klagenfurt, officiellt Klagenfurt am Wörthersee, (slovenska: Celovec ob Vrbskem jezeru) är huvudstaden i förbundslandet Kärnten i Österrike. Det officella namnet ändrades 2007 från Klagenfurt till Klagenfurt am Wörthersee. Den har   invånare () och är Österrikes sjätte största stad.

Historia 
Klagenfurt omtalas första gången omkring 1195 och erhöll stadsrättigheter omkring 1270. 1518 blev Klagenfurt huvudstad i Kärnten. Tack vare sitt läge vid handelsvägen genom Loiblpasset fick Klagenfurt ett ekonomiskt uppsving under 1500 till 1700-talet. År 1787 blev Klagenfurt ett biskopssäte. Efter första världskriget blev Klagenfurt med kringområde föremål för tvist mellan Österrike och Jugoslavien, då Jugoslavien erhöll området ockuperat en tid. 1920 hölls en omröstning där en stark majoritet röstade för stadens anslutning till Österrike.

Indelning 
Kommunen är indelad i 15 distrikt: (inom parentes invånarantal ):

1:Innere Stadt ()
2:Innere Stadt ()
3:Innere Stadt ()
4:Innere Stadt ()
5:St.Veiter Vorstadt ()
6:Völkermarkt.Vorst. ()
7:Viktringer Vorstadt ()
8:Villacher Vorstadt ()
9:Annabichl ()
10:St. Peter ()
11:St. Ruprecht ()
12:St. Martin ()
13:Viktring ()
14:Wölfnitz ()
15:Hörtendorf ()

Kommunikationer 
Klagenfurts flygplats ligger cirka 4 kilometer från stadens centrum.

Kända personer 
Skådespelaren Danny Nucci samt författarna Robert Musil, Ingeborg Bachmann och Peter Handke är födda och uppvuxna i staden.

Sport 
Triathlontävlingen Ironman Austria hålls årligen i Klagenfurt. Tävlingen är känd för att vara en av världens snabbaste.

Referenser

Externa länkar 

 Officiell webbplats

Orter i Kärnten
Kommuner i Kärnten
Distrikt i Kärnten
Jack Adams Award

Jack Adams Award är en årlig utmärkelse till den tränare i National Hockey League som bedömts ha bidragit mest till sitt lags framgång under grundserien. Vinnaren utses efter omröstning av National Hockey League Broadcasters' Association.

Historia
Priset, som introducerades säsongen 1973–74, är uppkallat efter Jack Adams, tränare och sportdirektör i Detroit Red Wings och spelare i Toronto Arenas, Toronto St. Patricks, Vancouver Millionaires och Ottawa Senators.

Pat Burns är den enda som vunnit priset tre gånger. Barry Trotz, John Tortorella, Jacques Lemaire, Pat Quinn, Jacques Demers och Scotty Bowman har vunnit två gånger var.

Vinnare

Källa:

Referenser

NHL:s troféer och priser
Priser och utmärkelser instiftade 1974