kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Woodstockfestivalen

Woodstock Music & Art Fair (informellt Woodstock eller Woodstockfestivalen) var en musikfestival som hölls 15-18 augusti 1969 på ägorna till en mjölkgård nära staden Bethel i Sullivan County i delstaten New York. Den arrangerades av Michael Lang, John Roberts, Joel Rosenman och Artie Kornfeld. Att festivalen kallats just Woodstockfestivalen berodde på att man egentligen tänkt anordna den i staden Woodstock. När arrangörerna inte fick tillstånd där, upplät mjölkbonden Max Yasgur istället sin mark åt festivalen. 

Arrangörerna hade väntat sig en publik på upp emot 200 000 personer, men i stället kom minst 400 000 personer – kanske ännu fler, eftersom ingen exakt räkning förekom och uppgifterna därför varierar. Ryktet spred sig blixtsnabbt och publiken strömmade till spontant utan någon som helst marknadsföring. Arrangörerna hade först tänkt ta betalning för inträde men gav snart upp den idén och lät alla komma in gratis. Vägarna runt festivalområdet fylldes med bilar, ungdomar och hippies som försökte ta sig till platsen. Då man inte hade väntat sig så extremt mycket folk rådde det brist på mat, toaletter, sjuktält och andra faciliteter. Det var mycket trångt, och det regniga vädret gjorde marken lerig. Trots risken för kaos har publiken på Woodstock beskrivits som mycket lugn och sansad.

Några berömda ögonblick från festivalen var Janis Joplins starka sångframträdande, Jimi Hendrix tolkning av den amerikanska nationalsången, Santanas långa synkoper, Ravi Shankars sitarsolon och Richie Havens suggestiva gitarrlåt "Freedom". Festivalen har med sitt budskap ”Three days of peace and music” (Tre dagar av fred och musik) kommit att representera en av höjdpunkterna inom hippieeran, motkultur och livsstilen i slutet på 1960-talet. Flera dokumentärfilmer har gjorts om festivalen.

Citat 
"Woodstockfestivalen — den största folkmassa som någonsin har samlats för ett annat syfte än krig". — John Lennon

Artister som uppträdde på Woodstockfestivalen

Fredag 15 augusti – Lördag 16 augusti

Lördag 16 augusti – Söndag 17 augusti

Söndag 17 augusti – Måndag 18 augusti

Film 
Dokumentärfilmen Woodstock, i regi av Michael Wadleigh, hade premiär i mars 1970. Filmen erhöll en Oscar för bästa dokumentär vid den 43:e Oscarsgalan.

Referenser

Noter

Externa länkar 

 Star Spangled Banner framförd av Jimi Hendrix

1969 i USA
Musikfestivaler i USA
Musikåret 1969
Sullivan County, New York
Jozo Matovac

Jozo Matovac, född 22 maj 1970, är en svensk fotbollsspelare med kroatiskt ursprung.

Jozo Matovac spelade ungdomsfotboll i Gunnilse IS och värvades till BK Häcken. 1995 gick han till Örgryte IS som då gjorde comeback i Allsvenskan. Han avancerade till A-landslagsspelare och spelade bland annat i VM-kvalet 1997. Matovac spelade även 3 B-landskamper och 3 U21-landskamper. Matovac tillhörde under 1990-talet Allsvenskans bästa mittbackar. 1998 gick han till Ålborg och spelade där två säsonger innan han köptes av Helsingborg som ersättare för Andreas Jakobsson. Matovac spelade 9 A-landskamper och under sin tid i Helsingborg spelade han även i Champions League samt gjorde comeback i landslaget. En skada satte stopp för spelarkarriären. Matovac har efter karriären bland annat suttit i BK Häckens styrelse. 

Matovac jobbar sedan 2018 med sponsorer i Önnereds HK.

Landslagsstatistik

Klubbar
Helsingborgs IF
Aalborg Boldspilklub
Örgryte IS
BK Häcken
Gunnilse IS

Referenser
Landslagsstatistik på svenskfotboll.se

Noter

Svenska fotbollsspelare
Svenska landslagsspelare i fotboll
Spelare i Gunnilse IS
Spelare i BK Häcken
Spelare i Örgryte IS Fotboll
Spelare i Ålborg BK
Fotbollsspelare i Helsingborgs IF
Män
Födda 1970
Levande personer
The Amboy Dukes

The Amboy Dukes var ett amerikanskt rockband bildat i Detroit, Michigan 1965. Gruppen är känd som startskott för gitarristen Ted Nugent, och sin enda hit, den psykedeliska "Journey to the Center of the Mind".

Medlemmar i gruppen var från början John Drake (sång), Ted Nugent (gitarr), Steve Farmer (kompgitarr), Rick Lober (keyboard), Bill White (bas) och Dave Palmer (trummor). White och Lober byttes ut efter gruppens första album, och ersattes av Andy Solomon (keyboard) och Greg Arama (bas). I den här uppsättningen släppte gruppen 1968 albumet Journey to the Center of the Mind där titelspåret blev en topp 20-hit i USA. Gruppen upplöstes i mitten på 1970-talet efter att aldrig ha upprepat framgångarna med "Journey".

Diskografi
Album

 

Singlar
1967 – "Baby Please Don't Go" / "Psalms Of Aftermath"
1968 – "Journey to the Center of the Mind" / "Mississippi Murderer"
1968 – "You Talk Sunshine, I Breathe Fire" / "Scottish Tea"
1969 – "Prodigal Man" / "Good Natured Emma"
1969 – "For His Namesake" / "Loaded For Bear"
1969 – "Flight of the Byrd" / "Ivory Castles"
1974 – "Sweet Revenge" / "Ain't It the Truth"

Externa länkar
The Amboy Dukes på allmusic.com
Motor City Music Archives
The Amboy Dukes på Chrome Oxide

Amboy Dukes, The
Psykedeliska musikgrupper
Musikgrupper bildade 1965
William Maynard Gomm

Sir William Maynard Gomm, född den 10 november 1784 på Barbados, död den 15 mars 1875 i Brighton, var en brittisk militär. 

Gomm deltog från 1799 i revolutionskrigen och utmärkte sig särskilt i många strider på Pyreneiska halvön, blev 1812 överstelöjtnant, 1829 överste och 1837 generalmajor och utnämndes 1843 till guvernör på Mauritius.

Denna post bibehöll han till 1850, då han som sir Charles James Napiers efterträdare övertog högsta befälet i Indien (1850–1855). Gomm blev 1854 general och 1868 fältmarskalk. Värdefulla upplysningar om fälttågen på Pyreneiska halvön lämnas i hans brev och dagböcker, "Letters and journals of fieldmarshal sir W.M. Gomm", utgivna av F.C. Carr-Gomm 1881.

Källor
 

Brittiska fältmarskalkar
Personer i Napoleonkrigen
Brittiska militärer under 1800-talet
Födda 1784
Avlidna 1875
Män
Ugglan
Charles Napier

Charles Napier kan avse:

 Sir Charles James Napier (1782–1853) – en brittisk general och angloindisk ämbetsman
 Charles Napier (amiral) (1786–1860) –  en brittisk amiral 
 Charles Napier (skådespelare) (1936–2011) – en amerikansk skådespelare
Louise

Louise är ett kvinnonamn med franskt ursprung. Motsvarande maskulina form är Louis, som i sin tur är en fransk form av Ludvig.
 
Louise blev det 19:e vanligaste tilltalsnamnet 1993. Det var kulmen på en modevåg som gjorde Louise populärare än någonsin tidigare. Louise är nu det 30:e vanligaste kvinnonamnet i Sverige (31 december 2006) med totalt 51 806 bärare. Av dessa har 14 858, eller 27,8 %, det som tilltalsnamn. Ett smeknamn är Lollo.
År 2006 var Louise det 96:e populäraste namnet, med 115 nya bärare.

Louise betyder "hjältinna" eller "berömd (kvinnlig) kämpe".

Namnsdag: 25 augusti  (sedan 1986)

Personer med namnet Louise
Louise Aston, tysk feminist 
Louise Edlind, svensk skådespelare och politiker
Louise Eneman-Wahlberg, svensk skådespelare
Louise Flodin, svensk redaktör och journalist
Louise Glück, amerikansk poet, nobelpristagare
Louise Gundert, svensk friidrottare
Louise Hammarström, svensk kemist
Louise Hoffsten, svensk sångare och låtskrivare
Louise Karlsson, svensk simmare
Louise Lasser, amerikansk skådespelare
Louise Mountbatten, svensk drottning 
Louise Michaëli, svensk operasångare
Louise Michel, fransk feminist
Louise Otto, tysk feminist
Louise Peyron-Carlberg, svensk konstnär
Louise du Pierry, fransk astronom
Louise Raeder, svensk skådespelare
Louise Ritter, amerikansk friidrottare
Louise av Danmark, dansk prinsessa
Louise av Storbritannien, dansk drottning
Louise av Hessen-Kassel, dansk drottning

Fiktiva personer med namnet Louise  
 Louise Bergvall i filmen En förtjusande fröken, spelades av Agneta Lagerfeldt (1945) 
 Louise Beyer, Bert-serien
 baronessan Louise Urse, född grevinnan Kyhle, i TV-serien Hedebyborna, spelades av Lena Brogren (1978 och 1982)

Övrigt
Fallet Louise
Operan Louise av Gustave Charpentier.

Källor
SCB - Flicknamn 2006
SCB - Namnstatistik

Kvinnonamn
Franska kvinnonamn
John Methuen

John Methuen, född omkring 1650, död 2 juli 1706 i Lissabon, var en engelsk diplomat, far till Paul Methuen.

Methuen var medlem av underhuset från 1690 till sin död, envoyé i Lissabon 1691-1697 och lordkansler för Irland 1697-1703. Han sändes 1703 som ambassadör till Portugal och avslöt 27 december samma år det efter honom uppkallade Methuenfördraget, som beseglade Portugals politiska beroende av England. Som politiker tillhörde Methuen whigpartiet.

Källor 

 

Brittiska parlamentsledamöter
Engelska politiker
Brittiska diplomater
Personer i England under 1600-talet
Födda 1650
Avlidna 1706
Män
Paul Methuen, 3:e baron Methuen

Paul Sanford Methuen, 3:e baron Methuen, född 1 september 1845 i Wiltshire, död 30 oktober 1932 i London, var en brittisk fältmarskalk, sonsons son till en brorson till John Methuen.

Methuen deltog i expeditionen till Guldkusten 1873 och Bechuanaland 1884-1885, varefter han under några år innehade befattning som tillförordnad generaladjutant i Sydafrika. Vid boerkrigets utbrott i oktober 1899 erhöll han, som då befordrats till generallöjtnant, befäl över 1:a arméfördelningen, med vilken han från De Aar i Kapkolonin framgick till Kimberleys undsättning. 

Under kriget slog han boerna vid Belmont 23 november och vid Graspan (Enslin) 25 november, varpå han framryckte mot Modder River och trängde en större boerstyrka (under Cronjé), efter en långvarig och förlustrik strid 28 november över floden, som övergicks av britterna, men blev av boerna i grund slagen vid Magersfontein 10 och 11 december. 

Under återstoden av kriget opererade Methuen med växlande framgång, huvudsakligen i nordvästra delen av krigsskådeplatsen, mot De Wet och de la Rey. Slutligen överraskade boerna, under den sistnämndes befäl, en av Methuens kolonner, vid vilken han själv befann sig, vid Tweebosch (i västra Transvaal) 7 mars 1901 och slog denna, varvid Methuen blev sårad och tillfångatagen, men omedelbart därefter åter frigiven.

Efter krigets slut befordrades han, som genom personligt mod, beslutsamhet och viljekraft trots motgångarna behållit truppernas förtroende, till general och var 1907-1909 överbefälhavare över samtliga brittiska stridskrafter i Sydafrika. Han utnämndes 1911 till fältmarskalk.

Källor 

 

Brittiska fältmarskalkar
Personer från Wiltshire
Födda 1845
Avlidna 1932
Män
Bechuanalandprotektoratet

Bechuanaland var ett brittiskkontrollerat område i södra Afrika, som idag har delats mellan Botswana och Sydafrika. 

Den större och norra delen benämndes åren 1885–1966 Bechuanaland-protektoratet och var ett brittiskt protektorat. Den 30 september 1966 erhöll landet självständighet under namnet Botswana.

Den mindre och sydligare delen utgjorde en brittisk koloni vid namn Brittiska Bechuanaland. Den integrerades i slutet av 1800-talet i Kapkolonin och är idag en del av Sydafrika.

Frimärken 
Bechuanalands frimärken utgavs åren 1888–1966. Övertryckta frimärken utgavs fram till 1932, då de första frimärkena med texten "Bechuanaland Protectorate" utgavs. 1962 infördes sydafrikansk rand, vilket nödvändiggjorde avgiftsbelagda frimärken fram tills de nya kunde utfärdas.

Galleri med frimärken

Se även 
Brittiska imperiet
Botswana
Sydafrika

Externa länkar 
Bechuana Canteen Token Coin
History of Botswana
List of colonial officials in the BP
Bibliography for Botswana History

Botswanas politiska historia
Tidigare brittiska besittningar
Stater och territorier bildade 1885
Stater och territorier upplösta 1966
Historiska länder och riken i Afrika
Historiska monarkier
Engelskspråkiga länder och territorier
Queensberryreglerna

Queensberryreglerna, den första moderna regelsamlingen för boxning, uppkallad efter John Douglas, 9:e markis av Queensberry.

Reglerna omfattar bland annat bruk av boxhandskar, brottningsförbud, tidsbestämda ronder och tio sekunders räkning vid knockout. I stort sett gäller samma regler idag och de innebar att boxningen blev socialt accepterad och kom med i OS-programmet 1904.

Källor

Fotnoter

Boxning
Sportens regler
John Douglas, 9:e markis av Queensberry

John Sholto Douglas, 9:e markis av Queensberry, född 20 juli 1844 i Florens, Italien, död 31 januari 1900 i London, var en skotsk ädling, son till Archibald William Douglas, 8:e markis av Queensberry och Caroline Margaret Clayton.

Biografi
Queensberry gjorde sig känd dels som upphovsman till de så kallade "Queensberryreglerna" för boxning (1887), dels genom det offentliga angrepp på författaren Oscar Wildes moral 1895, vilket indirekt ledde till dennes domfällande. Historien återberättas bland annat i Jan Guillous roman Dandy.

En del källor anger honom som den 8:e markisen. Skillnaden sägs bero på om man räknar den 3:e markisen, som var uppenbart sinnessjuk, och som därför aldrig blev hertig av Queensberry, en titel som var förenad med markisatet, men senare skildes därifrån, då den kunde ärvas på kvinnolinjen.

Han gifte sig 1866 med Sibyl Montgomery (1847–1935) (skilda 1887), och hade följande barn:
 Francis Archibald Douglas, viscount Drumlariq (1867–1894)
 Percy Douglas, 10:e markis av Queensberry (1868–1920)
 Lord Alfred Douglas (1870–1945)
 Sholto George Douglas (1872–1942), gift 2 gånger
 lady Edith Gertrude Douglas (1874–1963) gift med George William Fox-Pitt

Han gifte sig 1893 med Ethel Weeden (skilda 1894).

Referenser

Noter

Externa länkar

Brittiska markiser
Skotsk adel
Personer i Storbritannien under 1800-talet
Boxning
Födda 1844
Avlidna 1900
Män
Personer från Florens
Alumner från Universitetet i Cambridge
Markis av Queensberry

Markis av Queensberry är en skotsk adelstitel inom familjen Douglas. Den nionde baronen Drumlanrig blev 1633 earl av Queensberry, och dennes sonson, den tredje earlen, blev 1682 markis och 1684 hertig av Queensberry. Dessa titlar hängde ihop till 1810 (med undantag 1711–15), då hertigtiteln ärvdes av hertigen av Buccleuch (se vidare där).

Om man vill vara korrekt sammanföll dock inte räkningen, då den tredje hertigen (från 1711) blev den fjärde markisen (från 1715).

Markiser av Queensberry

William Douglas, 1:e markis av Queensberry, 1:e hertig (1637–1695)

James Douglas, 2:e markis av Queensberry, 2:e hertig (1672–1711) (blev även hertig av Dover 1708)

James Douglas, 3:e markis av Queensberry (1697–1715)

Charles Douglas, 4:e markis av Queensberry, 3:e hertig (1698–1778) (vid hans död utlocknade titeln hertig av Dover)

William Douglas, 5:e markis av Queensberry, 4:e hertig (1725–1810)

Charles Douglas, 6:e markis av Queensberry (1777–1837)

John Douglas, 7:e markis av Queensberry (1779–1856)

Archibald William Douglas, 8:e markis av 
Queensberry (1818–1858)

John Sholto Douglas, 9:e markis av Queensberry (1844–1900)

Percy Sholto Douglas, 10:e markis av Queensberry (1868–1920)

Francis Archibald Kelhead Douglas, 11:e markis av Queensberry (1896–1954)

David Harrington Angus Douglas, 12:e markis av Queensberry (född den 19 december 1929)

Se även
 Queensberryreglerna

Referenser

Externa länkar

Curse of the Queensberrys (på engelska)

Skotska adelstitlar
William Robert Robertson

Sir William Robert Robertson, född officiellt 14 september 1859 (egentligen 29 januari 1860) i Welbourne (grevskapet Lincolnshire), död 12 februari 1933, var en brittisk fältmarskalk, 

Robertson ingick som menig vid kavalleriet 1877, blev officer 1888, generalstabsofficer 1898, överste vid generalstaben 1903, generalmajor 1910, generallöjtnant 1915, general 1916 och fältmarskalk 1920. Han deltog som stabsofficer i Chitralfälttåget 1895, under vilket han blev svårt sårad, samt i boerkriget 1900-1901. Åren 1910-1913 var han chef för generalstabsskolan. Under första världskriget var Robertson generalkvartermästare vid expeditionsarmén till i januari 1915 och generalstabschef till i december samma år, då han blev chef för generalstaben i hemlandet. 

Som sådan utövade Robertson en mycket förtjänstfull verksamhet beträffande särskilt stridskrafternas disposition - han förfäktade energiskt åsikten, att dessa borde så vitt möjligt hållas samlade på västfronten - och krigsstyrelsens omorganisation i väsentliga delar. Han avgick från chefskapet för generalstaben i februari 1918, på grund av meningsskiljaktigheter med krigskabinettet, blev chef för östra generalbefälet (eastern command) och i maj samma år (efter lord French) högste befälhavare i hemlandet. April 1919-maj 1920 var han befälhavare för brittiska Rhenarmén. Robertson blev knight 1913 och baronet 1919, då han även fick en nationalbelöning av  pund sterling. Sina minnen samlade han i From private to fieldmarshal (1921).

Källor 

 

Brittiska fältmarskalkar
Personer i Storbritannien under första världskriget
Brittiska militärer under 1800-talet
Brittiska militärer under 1900-talet
Personer från Lincolnshire
Födda 1859
Avlidna 1933
Män
Ugglan
Mottagare av Hederslegionen
Baronetvärdiga personer
Niklas Skoog

Niklas Skoog, född 15 juni 1974 i Göteborg, är en svensk före detta fotbollsspelare (anfallare), segrare av Allsvenskans skytteliga 1995 och 2003.

Klubbkarriär 
Skoog debuterade i allsvenskan 1991 för Västra Frölunda IF och blev allsvensk skyttekung säsongen 1995. Det kanske mest anmärkningsvärda med hans skytteligaseger är att Frölunda samtidigt slutade sist i tabellen och åkte ur Allsvenskan.

Efter flera lyckade säsonger i Allsvenskan värvades Skoog 1996 av MSV Duisburg som säsongen innan vunnit 2. Fußball-Bundesliga och gått upp i Fußball-Bundesliga 1996/1997. Här stannade han i två säsonger men gjorde endast 3 mål på 30 matcher.

Inför Fußball-Bundesliga 1998/1999 värvades Skoog till 1. FC Nürnberg som under hans första säsong i klubben degraderades till 2. Fußball-Bundesliga. Efter en säsong i den tyska andraligan återvände Skoog till Allsvenskan där han inför säsongen 2000 hade värvats av Örebro SK. Comebacken blev lyckad vilket ledde till att han i juli 2001 köptes av Malmö FF som en tänkt ersättare till Zlatan Ibrahimović som sålts till AFC Ajax.

Under säsongen 2003 blev Skoog allsvensk skytteligavinnare på nytt. Säsongerna 2005 och 2006 kantades dock av skador varpå endast Skoog endast spelade ett fåtal matcher. Halvvägs in i säsongen 2008 lånades han ut till Mjällby AIF. Skoog avslutade karriären i mars 2009 efter att ha blivit utesluten ur Malmö FF:s trupp.

Säsongen 2010 spelade han för BK Näset i division 5.

Meriter
Landslagsspelare
Svensk mästare 2004
Allsvensk skyttekung 1995 och 2003
Bildade en gång i tiden ett dynamiskt radarpartnerskap med forne skyttekungen Peter Ijeh.

Seriematcher / mål
 1995: 17 mål
 1996:
 1997:
 1998:
 1999:
 2000: 16 / 10
 2001: 22 / 8, varav 13 / 5 (i Örebro SK) och 9 / 3 (i Malmö FF)
 2002: 23 / 9
 2003: 23 / 22
 2004: 25 / 8
 2005: 4 / 1
 2006: 2 / 0
 2007: 16 / 5
 2008: 23 / 6, varav 10 / 1 (i MFF) och 13 / 5 (i Mjällby)

Referenser

Webbkällor 
Lista på landskamper, ''svenskfotboll.se, läst 2013 01 29
 Niklas Skoog på Sportklubben.net (statistik från Skoogs tid i Örebro SK)

Noter 

Svenska fotbollsspelare
Fotbollsspelare i Västra Frölunda IF
Spelare i MSV Duisburg
Spelare i 1. FC Nürnberg
Spelare i Örebro SK Fotboll
Fotbollsspelare i Malmö FF
Spelare i Mjällby AIF
Födda 1974
Män
Levande personer
Idrottare från Göteborg
Svenska landslagsspelare i fotboll
Svenska idrottare under 1900-talet
Svenska idrottare under 2000-talet
Spelare i Fotbollsallsvenskan
Spelare i Fußball-Bundesliga
Svenska mästare i fotboll
Bandolier

Bandolier, Budgies femte studioalbum, släppt 1975. På albumet märks tydligt ett mer funk-inspirerat sound än tidigare från gruppen. Albumet var också det första för nye trummisen Steve Williams. Det avslutande numret, Napoleon Bona part 1 & 2, är en av sjuttiotalets starkaste, men likväl mer okända hårdrocklåtar.

Låtar på albumet
Breaking All the House Rules (Bourge/Shelley/Williams) 7:23
Slipaway 4:02
Who Do You Want for Your Love? (Bourge/Shelley/Williams) 6:09
I Can't See My Feelings (Bourge/Shelley) 5:54
I Ain't No Mountain (Fairweather-Low) 3:36
Napoleon Bona part 1 & 2 (Bourge/Shelley/Williams) 7:15

Musikalbum 1975
Brittiska musikalbum
Herbert Plumer, 1:e viscount Plumer

Herbert Charles Onslow Plumer, 1:e viscount Plumer (of Messines and of Bilton), född 13 mars 1857 i Devon on March, död 16 juli 1932, var en brittisk militär under första världskriget.

Plumer blev officer vid infanteriet 1876, överste 1900, generalmajor 1902, generallöjtnant 1908, general 1915 och fältmarskalk 1919. Han adlades 1906. Plumer deltog med utmärkelse i kriget i Sydafrika 1899-1902, varunder han som chef för en kolonn verksamt bidrog till Mafekings befriande, var därefter brigad- och divisionschef samt (sedan 1911) generalbefälhavare i hemlandet, förde 1915-1917 under första världskriget 2:a armén (i Flandern), därpå november 1917 - mars 1918 14:e armékåren (på italienska fronten) och sedan åter 2:a armén (i Flandern) till krigets slut, då han till belöning för gjorda tjänster erhöll värdighet av baron och en nationalbelöning av  pound sterling. December 1918 - april 1919 var han chef för brittiska Rhenarmén och därefter till 1924 guvernör och högste befälhavare på Malta. Från juli 1925 var Plumer High Commissioner i Brittiska Palestinamandatet. År 1929 blev han viscount som belöning för lång och trogen tjänst.

Källor

Brittiska fältmarskalkar
Engelsk adel
Personer i Storbritannien under första världskriget
Brittiska militärer under 1800-talet
Brittiska militärer under 1900-talet
Födda 1857
Avlidna 1932
Män
Personer från Torquay
Ugglan
Texas longhorn

Texas longhorn är en boskapsras som utmärks framför allt av sina typiska horn, vilka spänner över nästan två meter och vars ändar är svagt uppåtböjda, samt för sin röd- eller vitbrokiga färg.

Rasens ursprung är föremål för diskussion, men anses allmänt ha utvecklats som en korsning mellan den spanska Retinton (Criollo), vilken kvarlämnades av spanska upptäckare, och engelska kor som togs med av engelska invandrare under 1820-1830-talet.

Rasen blev populär under 1870-talet, när stora hjordar av bisonbufflar slaktades, och de invandrade bönderna spred sig norrut över prärien. Detta var under den tid när cowboyer fortfarande var de som vaktade hjordarna, och drev dem till slakt över stora sträckor.

I takt med att taggtråden tog över och stora marker stängslades förlorade denna behornade ras i popularitet. Den försvann nästan, men räddades 1927, i sista sekunden, av entusiaster från United States Forest Service vilka gav en liten hjord en fristad i Oklahoma.

Senare hölls rasen som kuriositet och historiskt intresse av framför andra, ett flertal bönder i Texas, varför den idag kallas Texas longhorn, men ursprungliga namnet var Longhorn cattle.

Externa länkar
 Longhorn

Nötkreatursraser
Husdjursraser från USA
Bologna FC 1909

Bologna FC 1909 är en fotbollsklubb i Bologna i Italien, grundad 1909. Klubben är historiskt sett en av de mera framgångsrika klubbarna i Italien och har vunnit Serie A sju gånger.

Historia 
Klubben grundades som AGC Bologna 3 oktober 1909 och dräktfärgerna, rött och blått, kommer från att den förste lagkaptenen brukade träna i en schweizisk tröja med just de färgerna. Bologna vann sitt första seriemästerskap 1924/25 och vann ytterligare fem segrar under mellankrigstiden, som var lagets storhetstid. 

Tiden efter andra världskriget var inte lika framgångsrik och klubben hamnade ofta på platser alldeles bakom storklubbarna.  Undantaget var säsongen 1963/64 då klubben vann sitt sjunde seriemästerskap under tränaren Fulvio Bernardini. I laget spelade bland annat den tyska mittfältsstjärnan Helmut Haller som blev vald till årets spelare.

Efter två vinster i Coppa Italia i början av 1970-talet började det att gå gradvis sämre för klubben som efter 50 år . Efter några år i Serie B och Serie C så gick klubben upp igen efter säsongen 1987/88, men gjorde några år senare ett nytt besök i Serie B och Serie C som slutade med att klubben gick i konkurs 1993 och ombildades till FC Bologna 1909.  Klubben gick upp igen till Serie A och spelade nio säsonger i högsta divisionen med bland annat Kennet Andersson, Klas Ingesson och Teddy Lucic i klubben. Under denna perioden vann laget Intertotocupen och nådde semifinal i Uefacupen säsongen 1998/1999 där laget förlorade mot Marseille på grund av bortamålsregeln.

Spelare

Skyttekungar 
Följande Bolognaspelare har blivit skyttekungar i Serie A:

Truppen 
Korrekt per den 23 september 2021

Utlånade spelare

Referenser

Noter

Externa länkar