kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Akraberg

Akraberg på Suðuroy är Färöarnas näst sydligaste punkt. Vid platsen finns en fyr och en radiosändare. Fem kilometer söder om kusten finns Färöarnas sydligaste punkt Munkurin. Sundet mellan Munkurin och Suðuroy är beryktat för dess våldsamma strömmar. År 1884 störtade Munkurin delvis samman.

Fyrtornet byggdes år 1909. Samtidigt blev fyrmästaren och personal anställd. Då avståndet till närmaste ort, Sumba, är rätt långt, var det nödvändigt att också bygga boskapshus där till personalen. Fyren är idag automatiserad. Två av husen är bevarade och blir idag använda som fritidshus och uppehållsrum för servicepersonalen.

Norr om fyren finns en navigations- och radiosändarstation. Radiosändaren är med 200 kW landets starkaste. Den sänder på 531 kHz mellanvågor.

Historia 
Det har hittats spår av fornlämningar på östsidan av Akraberg, som troligtvis kommer från munkarna, som via Shetlandsöarna omkring år 625 i båtar till Suðuroy och bosatte sig.

Under Adam av Bremens tid strandade cirka år 1040 en frisisk båt på väg till Island på en strand med hård ström vid Akraberg, och besättningen bosatte sig här. Berättelsen kan vara den historiska sannheten om friserna vid Akraberg. Landets sista hedningar bodde vid Akraberg intill digerdöden år 1350 som gjorde tolv av de tretton husen öda. Den enda överlevande, en bonde och hans två söner, flyttade till Sumba och gifte sig med tre överlevande kvinnor. En annan sägen säger att friserna bedrev sjöröveri.

Engelsmännen hade under andra världskriget en viktig radioanläggning vid Akraberg. En del av de engelska ingenjörssoldaterna togs om hand av familjerna som bodde där under tiden.

Den 3 april 1942 angreps Akraberg fyr av ett tyskt bombflyg som sköt med kulsprutor. Ingen människa kom dock till skada.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

 Faroestamps.fo - Akraberg (engelska, tyska, danska, färöiska och franska)
 Fotografier och information (tyska)
www.flickr photo set Akraberg

Färöarnas geografi
Anstalten Skenäs

Anstalten Skenäs är en öppen anstalt för män, belägen ca 3 mil från Norrköping ute på Vikbolandet.
Anstalten har idag 216 platser och runt 130 anställda. I anslutning till Anstalten finns slottsruinen Skenäs.

Historia 
Från 1938 till 1974 var Skenäs ett ungdomsfängelse för pojkar därefter, i samband med kriminalvårdsreformen 1974, en öppen anstalt för män. 

Det nuvarande fängelset ritades av arkitekt Gustav Birch-Lindgren 1939.

Referenser

Externa länkar
Anstalten Skenäs | Kriminalvården

Skenäs
Byggnader och anläggningar i Norrköpings kommun
Svínoy, Svínoy

Svínoy (IPA: , danska: Svinø) är en by på ön Svínoy på Färöarna. Orten var centralort i den tidigare kommunen Svínoys kommun, men tillhör sedan en kommunreform Klaksvíks kommun. Svínoy var också den enda orten i den tidigare kommunen. Byn hade vid folkräkningen 2015 totalt 27 invånare.

Befolkningsutveckling

Referenser

Externa länkar 

Orter på Färöarna
Saltnes, Färöarna

Saltnes (IPA: , danska: Saltnæs) är en ort på Färöarna. Orten ligger längs med Skálafjørður på ön Eysturoy och är en del av Nes kommun. Saltnes grundades som en niðursetubygd 1837. 

I samband med bygget av en ny kyrka  i närbelägna Nes år 1843 användes material från den gamla kyrkan för att bygga en skola. Saltnes hade vid folkräkningen 2015 112 invånare.

Från Saltnes kom prästen, diktaren och politikern Fríðrikur Petersen (1835–1917), som skrev Färöarnas första nationalsång Eg oyggjar veit och var förste partiledare för Sambandsflokkurin.

Befolkningsutveckling

Referenser

Orter på Färöarna
Thomas av Celano

Tomas av Celano, italienska: Tommaso da Celano, född ca. 1200 i Celano, Abruzzi, död ca. 1255 i Tagliacozzo, Abruzzo, var en italiensk lyriker och historieskrivare, känd för sin hagiografi över Franciskus av Assisi.

Han sägs även ha skrivit Dies irae, som finns i översättning i den svenska psalmboken.

Psalmer 
 Vredens stora dag i 1819 års psalmbok, som nr 498 med inledningen En dag skall uppgå för vår syn under rubriken "Med avseende på de yttersta tingen: Begravningspsalmer: Om de dödas uppståndelse och den yttersta domen".

Bibliografi 
 Legenda ad Usum chori (1230)
 S. Francisci Assisensis vita et miracula (Hela trilogin om Franciskus av Assisi finns översatt till tyska 1988 och engelska 1998. Samt lade Maurice de Beer fram sin franska doktorsavhandling 1963, vilken behandlar Thomas av Celanos synpunkter i Vita prima och Vita secunda)
 Vita prima S. Francisci (1228—1229)
 Vita secunda S. Francisci (1246—1247)
 Tractatus de miraculis S. Francisci (1247—1257)
 Legenda S. Clarae Virginis (1255)

Franciskaner
Italienska psalmförfattare
Italienska kompositörer
Hagiografer
Födda 1200
Avlidna 1255
Män
Skálavík

Skálavík (IPA: , danska: Skålevig) är en tätort på Färöarna, belägen längst österut på ön Sandoy. Skálavík är centralort och enda ort i Skálavíks kommun och hade vid folkräkningen 2015 140 invånare, mot 225 1985 och 246 1960. Detta gör den till den största orten på östsidan av ön, och tredje största på ön efter Sandur och Skopun.

Samhälle
Kommunen omfattar bland annat Sandoys högsta berg, Tindur (479 meter över havet), men landskapet är för övrigt förhållandevis lågt och småkuperat. I samhället bedrivs en del fiskeverksamhet som håller till i byns hamn från 1970-talet. Varje år i början av juli arrangeras Sandoyarstevna i Skálavík och i övriga byar, ett mindre firande av Ólavsøkan. Det finns bland annat ett pensionat och en krog i Skálavík, samt en vandringstig till Húsavík i söder.

Historia
Byn nämndes första gången i Hundbrevet i slutet av 1300-talet, men är troligtvis äldre än så. Troligtvis grundlades byn under vikingatiden precis vid vattnet, och flyttade senare längre in i dalen under tidiga 1600-talet. Dalsgarður i Skálavík var en av de största kungsbondgårdarna på Färöarna och var bland annat bostad för lagman Jákup Jógvansson. Dagens stenkyrka i byn, Skálavíks kyrka, är från 1891. Här fanns också ett eget postkontor från 1 oktober 1918 till 12 januari 2007.

I augusti 2006 meddelades att Skálavík i framtiden kanske skulle få ett sport- och rekreationscenter som skulle ha upptagningsområde Sandoy. I slutet av januari 2008 var Skálavík en av de platser som drabbades hårdast av stormen Tuva. Många fiskebåtar sjönk eller förstördes vid hamnen. Skadorna var såpass omfattande att kommunen inte kunde ersätta ägodelarna och tvingades därför mottaga finansiell nödhjälp från Island efter en pengainsamling. Kommunen fick också 145 000 kr i stöd från Sandurs kommun, Leirvík kommun och Húsars kommun. De första båtarna började bärgas under februari, och reparationer av själva hamnen påbörjades i juni samma år.

Befolkningsutveckling

Kända personer från Skálavík
 Brandur Olsen, fotbollsspelare
Heðin Brú (1901–1987), författare
 Jóannes Dalsgaard (1940–), historiker och politiker (JF)
 Asbjørn Joensen (1927–1993), rektor och politiker (SF)
 Eyðun M. Viderø (1942–), bankchef och politiker (FF)
 Kristian Osvald Viderø (1906–1991), präst, författare och bibelöversättare

Referenser

Orter på Färöarna
William Francis Patrick Napier

William Francis Patrick Napier, född 17 december 1785 i Cellbridge på Irland, död 12 februari 1860 i Clapham, var en brittisk militär (general), politiker och författare, son till George Napier, bror till Charles James och George Thomas Napier.

William Napier utbildade sig i Cellbridge nära Dublin, tillsammans med sin äldre bror Charles. Under tiden för det stora irländska upproret, 1798, sökte han sig till det militära och blev officiellt löjtnant den 18 april 1801. Efter endast tre år, den 2 juni 1804, blev han utnämnd till kapten. Napier tjänstgjorde under bombardemanget av Köpenhamn 1807 och förflyttades därefter tillsammans med sitt regemente till Spanien. Under sin militära karriär råkade han ut för skador i höften och en kula i ryggen. Som belöning för de lidanden han fick utstå blev både han och hans bror George upphöjda till majorer. Våren 1812 gifte sig Napier med sin kusin, dottern till general Henry Edward Fox, men bara tre veckor därefter, avseglade han till Portugal trots sina ihållande skador. Under januari 1813 for han till England, men redan under augusti samma år blev han återförd till sitt regemente i Pyreneerna. Där deltog han i stormningen av Petite Rhune och passagen vid Nive. Efter att ha åsamkat sig ytterligare skador, återvände Napier slutligen till Storbritannien under senvåren 1814. 

Återstoden av sitt liv ägnade han åt utbildning, politik och författarskap. Napier blev 1830 överste och 1842 generalmajor samt var 1842–1847 guvernör på Guernsey. . Han skrev en utförlig historia om de pyreneiska fälttågen mot Napoleons välde, History of the War in the Peninsula and in the south of France (6 band, 1828–1840; många senare upplagor), vilken såväl genom sitt innehåll som genom sin stil ställer sin författare främst bland sin tids engelska krigshistoriker samt översattes och beundrades även i Frankrike. Ett utdrag är English Battles and Sieges in the Peninsula (ny upplaga 1889). Hans landsmän jämförde honom som krigshistoriker med Thukydides och Cæsar. Till försvar för sin broder Charles tillvägagående i Indien utgav Napier flera skrifter, som History of the Conquest of Scinde (1845), History of the Administration of Scinde (1851) samt Life and Opinions of sir Charles James Napier (4 band, 1857). Han var även en flitig brevskrivare till tidningen Times. I politiken slöt han sig till de radikala reformivrarna.

Källor 

 

Brittiska generaler
Brittiska militärer under 1800-talet
Födda 1785
Avlidna 1860
Män
Paulus Melissus

Paulus Schedius Melissus, egentligen Paul Schede, född 20 december 1539 i Mellrichstadt, död 3 februari 1602 i Heidelberg, var en tysk humanistisk nylatinsk poet, översättare och kompositör. 

Melissus studerade efter skolgången i Zwickau 1557-59 filologi i Erfurt och Jena. 1560 till 1564 levde han i Wien, där han 1561 blev krönt som till diktare. Han uppehöll sig i Prag, Wittenberg och Leipzig, kallades till biskopens i Würzburg hov och deltog i ett fälttåg till Ungern. 

Han var ambassadör i tjänst hos kejsaren Maximilian II och Rudolf II, gjorde resor till Frankrike, Schweiz, Italien och England och blev slutligen direktör för det kurfurstliga biblioteket (Bibliotheca Palatina) i Heidelberg.

Melissus översatte till tyska de Davidspsalmer som Clément Marot och Theodor Beza skrivit på rim för den hugenottiska gudstjänsten. Han hörde till de första som införde sonetten och terzinen i tysk lyrik. Av sina samtida ansågs han som en författare av konstfulla latinska kärleksdikter.

Verk

 Cantiones. Dikter, 1566
 Psalmen Davids. 1572
 Schediasmata. Dikter, 1574
 Schediasmatum reliquiae. Dikter, 1575
 Epigrammata. 1580
 Odae Palatinae. 1588
 Meletemata. Dikter, 1595

Källor

Externa länkar
 Exempel på latinska verk

Latinskspråkiga författare
Tyskspråkiga författare
Tyska översättare
Tyska klassiska kompositörer
Tyska koralkompositörer
Födda 1539
Avlidna 1602
Män
Haraldssund

Haraldssund (danska: Haraldsund) är en småort och största samhället på ön Kunoy, en av de öar som utgör Färöarna. Haraldssund tillhör Kunoys kommun och hade vid folkräkningen 2015 58 invånare. Haraldssund är sammanlänkat med centralorten Kunoy via en tunnel under berget.

Samhället grundades troligen under landnamstiden innan år 1200. Den äldsta delen av Haraldssund, Heimi í Hús och Suðuri á Bakka, består av tio hus, medan den nya delen Á Leiti består av elva hus.

Bortsett från lantbruk, som i huvudsak består av fårskötsel, finns inget större näringsliv i Haraldssund. Under en period producerade en industriverksamhet i samhället arbetshandskar. Genom en landfyllning från 1986 knyts Haraldssund ihop med Klaksvík via Strond och de flesta arbetspendlar in till Klaksvík.

Befolkningsutveckling

Referenser

Orter på Färöarna
Singeshult

Singeshult (tidigt Signeshult) är en by i Vrå socken i Ljungby kommun i sydvästra Småland, nära gränsen till Halland

Anstalten Singeshult
Anstalten Singeshult var ett svenskt fängelse. Det var en öppen anstalt med 45 platser, varav 10 var avsedda för ungdomar. Ungefär 20 anställda arbetade vid Singeshult.
Anstalten, som öppnade 1923 som Sveriges första fångkoloni, lades ned 1995. Den togs åter i drift 2004 och stängdes ånyo i juni 2006.

Historia
Före 1847 gick landsvägen Ljungby-Halmstad förbi här för att sedan fortsätta norr om Simlången och här fanns då också en gästgiverigård 3/4 mil väster om Vrå. 1847 las vägen om och gästgiveriet flyttade då till Hilleshult sydväst om Singeshult och i Hallands län (Breareds socken).

Referenser

Noter

Orter i Ljungby kommun
Gästgiverier i Småland
Euhemeros

Euhemeros var en grekisk religionsfilosof omkring år 300 f.Kr. från Messina. Han menade att de antika grekiska myterna hade sitt ursprung i gamla tiders hjältedåd, som senare hade förvanskats till religiösa myter. 

Att på detta sätt ge en naturlig och historisk förklaring till myters uppkomst kallas efter honom för euhemerism. Exempel på detta är när Snorre Sturlasson beskriver asagudarna som forntida hövdingar som kommit till Norden från As-ien, samt vissa tidiga katolska helgon som verkar vara omtolkade versioner av hedniska gudar.

Verk
Euhemeros var författare till den fiktiva och utopiska reseskildringen Hiera anagrafe ('Helig uppteckning').  Han berättade i den om en upptäcktsresa till en ögrupp i Indiska oceanen där en guldinskrift i ett tempel förkunnade att Zeus, Uranos och Kronos ursprungligen var jordiska kungar. På grund av sina ypperliga egenskaper blev de senare dyrkade som gudar. Genom den romerske skalden Ennius latinska bearbetning av den grekiska texten fick verket stor spridning, och bland annat kyrkofadern Lactantius citerade det och dess förklaring till gudstrons ursprung.

Källor

 Euhemeros i Nationalencyklopedin (1991)

Noter

Externa länkar
Euhemeros från Messene i Libris

Antikens grekiska filosofer
Religionsfilosofer
Män
Ugglan
Anstalten Kristianstad

Anstalten Kristianstad är ett fängelse, ungefär 10 km utanför Kristianstad, med 115 platser. Anstalten har cirka 80 anställda, hälften män och hälften kvinnor. Den byggdes 1984 och byggdes ut 1994 och 2002.

På den öppna avdelningen hade man så kallad självförvaltning där de intagna själva hade hand om inköp och tillagning av mat, städ och tvätt.

Referenser

Externa länkar
 Om Anstalten

Kristianstad
Byggnader och anläggningar i Kristianstads kommun
Anstalten Västervik

Anstalten Västervik kan syfta på:

 Anstalten Västervik Centrum – ett cellfängelse som öppnades 1871 och lades ned 2007
 Anstalten Västervik Norra – ett fängelse i Gertrudsvik i Västervik öppnad 2005
Anstalten Viskan

Anstalten Viskan var en öppen anstalt i Viskan cirka fem mil väster om Sundsvall. Den öppnade 1971, hade 118 platser och 61 anställda.

Bland annat kunde man gå behandlingsprogrammen ROS, IDAP och Prime för Life. 

Anstalten Viskan stängdes den 1 september 2009.

Anstaltens nedläggning grundade sig på att lokalerna var i behov av renovering. Kostnaden för detta beräknades av fastighetsägaren och kriminalvården till omkring 300 miljoner kronor. Arbetstagarna vid anstalten uppdrog åt en löntagarkonsult att göra en kalkyl för renoveringen vilken uppskattade kostnaden till omkring 35 miljoner kronor.

Anstalten planerad att öppnas åter i början av 2025, men då som sluten anstalt (säkerhetsklass 2).

Referenser

Noter

Externa länkar
 Anstalten Viskan

Viskan
Byggnader och anläggningar i Ånge kommun
Kunoy, Kunoy

Kunoy (IPA: , danska: Kunø) är en by på Färöarna. Den ligger på västkusten av ön Kunoy, som den också namngivits av, och är administrativt centrum i Kunoys kommun. Vid folkräkningen 2015 hade Kunoy 71 invånare.

Historia
Byn Kunoy omnämndes första gången i Hundbrevet. Kyrkan i byn byggdes 1867 och för att kunna finansiera köpet av altartavla och ljuskrona bestämdes det att varje fiskebåt skulle ge en fisk till kyrkan efter varje fisketur. Grannbyn Haraldssund på östkusten är dock äldre än Kunoy, medan orten Skarð idag är obebodd. Tidigare var postbåten från Klaksvík den enda förbindelsen med omvärlden, och det var först 1988 en vägförbindelse till Haraldssund byggdes. Detta skedde då en tunnel sprängdes fram genom bergen och senare en vägdämning över från Haraldssund till Borðoy. Detta gjorde att de flesta av Kunoys invånare idag kan arbeta i staden Klaksvík.

Befolkningsutveckling

Referenser

Orter på Färöarna
Kunoy

Kunoy (danskinspirerad äldre namnform: Kunö) är en ö i norra Färöarna, en av öarna som bildar ögruppen. Kunoy ligger emellan öarna Kalsoy och Borðoy. På ön finns det två byar, Haraldssund och Kunoy. Öns totala area är 35,5 km².

En gång fanns det tre byar på ön, men den tredje byn, Skarö,  är frånflyttad efter en olycka 1913.
På julafton det året omkom sju män i arbetsför ålder i en fiskeolycka. Alla männen var från Skarö. De enda av manligt kön som fanns kvar efter olyckan var en fjortonårig pojke och en sjuttioårig man. De kvarlevande valde då att flytta till Haraldssund.

På ön finns flera höga berg, bland annat Kúvingafjall (830 meter), Havnartindur (820 meter), Kunoyarnakkur (820 meter) och Urðafjall (817 meter). 

Kommunen Kunoyar kommuna ligger på ön och byn Kunoy är huvudorten. I kommunen bor det 134 personer (2002).

Externa länkar 
 Kunoy.fo – Kunoyar kommun (officiell webbplats på färöiska)

Öar i Norðoyar
Anstalten Smälteryd

Anstalten Smälteryd var en öppen anstalt i Sätila i Marks kommun med plats för 64 fångar. 
Kriminalvårdsanstalten öppnade 1946 och hade då cirka 45 anställda. De intagna kunde bland annat arbeta i jordbruk eller i industrin. Den lades ned 2011.

I oktober 2017 köptes den tidigare anstalten av Marks kommun. I köpet ingick samtliga byggnader och ca 20 hektar mark.. År 2020 utlyste kommunen en pristävling med syfte att göra om de tidigare anstalten till bostäder.

Referenser

Noter

Webbkällor
Föreningen Fängelsemuseet i Gävle 2001-2011. Sid. 50. Läst 2016-01-21.

Smälteryd
Byggnader och anläggningar i Marks kommun
Húsar

Húsar (IPA: , danska: Husum) är en ort på ön Kalsoy i Färöarna. Húsar är centralort i Húsars kommun. Orten Húsar ligger på Kalsoys östkust och omnämndes första gången i Hundbrevet från slutet av 1300-talet och är därmed den äldsta byn på ön. Dagens stenkyrka byggdes 1920. Tre gånger dagligen ankommer en liten bilfärja som förbinder Húsar med regioncentret Klaksvík på Borðoy. Vid folkräkningen 2015 bodde här 37 invånare.

Befolkningsutveckling

Referenser

Orter på Färöarna
Anstalten Brinkeberg

Anstalten Brinkeberg är en sluten anstalt i Vänersborg. Anstalten en anstalt av säkerhetsklass 2 med psykisk inriktning. Anstalten har bland annat en yrkesutbildning för svetsare samt inom det mekaniska. Det bedrivs även sedvanliga behandlingsprogrammen i den dagliga verksamheten. Skolutbildning i form av grundskole-/gymnasieämnen finns tillgängligt på anstalten.

Historia
Anstalten Brinkeberg uppkom som en ny anstalt i Vänersborg efter att det gamla Länsfängelset i Vänersborg stängde 1994. Anstalten Brinkeberg är belägen på Restad gård, där även Sveriges största asylboende bedrivs.

Referenser

Externa länkar
Anstalten Brinkeberg

Brinkeberg
Vänersborg
Syðradalur, Kalsoy

Syðradalur (IPA: , danska: Sydredal) är en by på ön Kalsoy i Färöarna. Syðradalur är den sydligast belägna orten på ön och ligger i Húsars kommun. Vid folkräkningen 2015 hade orten 6 invånare. Politikern Bjørn Kalsø kommer från orten.

Historia
Syðradalur är en niðursetubygd och grundlades under början av 1800-talet av invånare från Blankskáli på sydvästsidan av ön. Orten ska dock också ha varit bebodd under 1600-talet, men varför den senare ska ha blivit avfolkad är okänt. 1855 blev en båt från byn skadad av en stor våg och en man blev meddragen ut till havs. 1963 förolyckades en båt från orten, och denna gång omkom tre män och avfolkningen förstärktes ytterligare.

Ett tunnelsystem som färdigställdes 1985 förbinder Syðradalur med de andra orterna på ön. MF "Sam" trafikerar linjen Syðradalur och Klaksvík 6-9 gånger dagligen, och vidare finns det bussavgångar från orten hela vägen ut till Trøllanes, 2-4 gånger dagligen.

2009 introducerades husnummer på orten, och samtidigt fick gatorna namn. Gatorna heter idag Dalsgøta, á Bakkanum och Knúksdalur.

Befolkningsutveckling

Referenser

Orter på Färöarna
Anstalten Rostorp

Anstalten Rostorp är ett numera nedlagt fängelse som fram till 2005 låg i Kirseberg i Malmö. Det var en öppen anstalt för rattfylleridömda som började användas 1994, den slogs dock samman 1998 med Stångby utanför Lund och en kvinnoavdelning från Anstalten Tygelsjö och hade totalt 83 platser.

Rostorp
Malmö
Hov, Färöarna

Hov (IPA: , danska: Hove) är en ort på Färöarna, belägen på den sydligaste ön Suðuroy. Hov utgör hela Hovs kommun och ligger på öns östkust, vid fjorden Hovsfjørður, där den 1,7 hektar stora holmen Hovshólmur ligger. Hov är en av Färöarnas äldsta orter och omnämns i Färingasagan. Sagan berättar om Havgrímur, en vikingahövding som bodde i Hov under 900-talet. Han dyrkade hedniska (förkristna) gudar med ett gudahov, därav ortens namn. Hov hade 110 invånare vid folkräkningen 2015.

Sedan 2007 finns vägtunneln Hovstunnilin i byn. Den sammankopplar Hov med Øravík, men har också skapat en enkel färdväg både norrut och söderut. Tidigare kunde man med bil endast köra över bergen, vilket kunde vara besvärligt under vintern. Tack vare tunneln tar det nu endast 15 minuter att köra mellan Tvøroyri och Vágur. Tunneln är 2,5 kilometer lång.

Geografi
Väster om Hov ligger vattenfallen Foldarafossur, en del av älven Hovsá. Hovsá rinner från Vatnsnes och har sitt utlopp mellan byarna Porkeri och Hov. Foldarafossur är ett välkänt bildmotiv och avbildades på ett färöiskt frimärke från 1999. Strax söder om byn ligger bergspasset Foldarsskarð.

Historia
Det har funnits en hamn i Hov sedan landnamstiden. Den nuvarande hamnen byggdes 1935-1940 (och byggdes ut under 1960-talet) och har betytt mycket för orten. Hov kyrka är en traditionell svartmålad träkyrka som från början stod i Vágur, men återupprestes i Hov 1943 då Vágur fick en ny. Fiskeindustrin är den största näringen i Hov.

Befolkningsutveckling

Referenser

Externa länkar

Orter på Färöarna
Hvalba

Hvalba (IPA: , danska: Kvalbø) är en by i Hvalbas kommun på nordöstra delen av ön Suðuroy i Färöarna, i änden av Hvalbiarfjørður. Byn hade 626 invånare vid folkräkningen 2015.

Den viktigaste näringen i Hvalba utgörs av fiskeindustrin, som även innefattar förädling av fisk och fisknätsproduktion. Hvalba har även en stor jordbruksareal i förhållande till andra färöiska orter. Nu för tiden används jordbruksmarken till fritidslantbruk med gräs och potatisodlingar. Hvalba är också känt för att vara en av Färöarnas bästa platser för fångst av grindvalar.

Historia
Hvalba grundades troligtvis under landnamstiden efter år 825. Under 1600-talet drabbades hela ön av sjörövare som härjade. Orten angreps av tre nordafrikanska skepp 1629. Två av dem förliste på väg ut från fjorden, medan det sista fick med sig 30 kvinnor och barn som såldes som slavar i Nordafrika.

Under 1960-talet fick Hvalba vägförbindelse till Sandvík i norr och Trongisvágur i söder via två tunnlar. Den 1 400 meter långa tunneln till Trongisvágur och Tvøroyri öppnades 1963, och den 1 500 meter långa tunneln norrut mot Sandvík invigdes 1969. Idag är tunnlarna ortens enda in- och utfarter.

I bergen söder om Hvalba finns gruvor där det har brutits brunkol sedan 1770-talet. Brunkol var en viktig energikälla på Färöarna intill slutet av andra världskriget. Även numera pågår gruvdrift i begränsad omfattning med stöd av statsbidrag.

Befolkningsutveckling

Referenser

Externa länkar

Orter på Färöarna