kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Rammelsberg

Rammelsberg är ett 636 meter högt berg strax utanför staden Goslar i Tyskland. Här pågick under mer än 1 000 år utvinning av metaller. Gruvverksamheten har idag upphört men Rammelsberg blev 1992, tillsammans med ett antal byggnader och monument i de äldre delarna av staden Goslar, uppsatta på Unescos världsarvslista under namnet Rammelsbergsgruvan, gamla staden i Goslar och Oberharz vattenregale.

Historia 
Rammelsberggruvans historia växte fram genom en process i olika faser. I början var huvudprodukten silver, senare koppar och slutligen bly. Gruvans tillgångar tog slut på 1980-talet och verksamheten lades ned 1988.

Nyligen gjorda arkeologiska fynd i Düna pekar mot att gruvverksamheten i Rammelsberg började redan 600 till 700 år tidigare. Man har hittat lämningar efter tidiga bosättningar som dateras till 200- och 300-talet e.Kr. Dessa ligger cirka 40 km söder om Rammelsberg och innehöll inte bara förindustriella smältverktyg utan också spår av metaller, som tydligt kunde identifieras som malm från Rammelsberg.

Genom historien har ungefär 27 miljoner ton malm tagits upp ur berget.

Museum 
Efter att gruvan stängdes öppnades ett museum för att bevara kulturarvet, visa gruvans historia och dess utrustning.

Externa länkar 
Rammelsberg Bergbaumuseum  
UNESCO World Heritage Centre  

Rammelsbergsgruvan, gamla staden i Goslar och Oberharz vattenregale
Industriminnen i Tyskland
Eat Me In St Louis

Eat Me in St Louis, musikalbum av It Bites utgivet i juni 1989.

Tre singlar från albumet gavs ut; "Still Too Young to Remember", "Sister Sarah" och "Underneath Your Pillow".

Albumet nådde 40:e plats på den englandslistan och låg kvar på listan i 3 veckor.

Låtlista
Positively Animal
Underneath your pillow
Let Us all Go
Still too young to remember
Murder of the Planet Earth
People of America
Sister Sarah
Leaving Without You
The Ice melts into water
Charlie
Till the End of Time

10-11 är bonusspår från CD-utgåvan.

Det gavs även ut en specialutgåva av CD:n med en bonus 3" CD EP som innehöll 3 låtar:

Have a Good Day
Reprise
Bullet in the Barrell

Produktion
Alla låtar har skrivits av It Bites.
Albumet utgavs av Virgin Music (Publishers) Ltd

Se även
Vi mötas i St. Louis (film)

Musikalbum 1989
Biografisk analys

Biografisk analys innebär att man utgår från den litterära källan samt fakta om författaren. Man jämför dagböcker, brev etc. med det skrivna verket för att på så sätt försöka förstå författaren och verket bättre.

Termer inom litteraturvetenskap
Nykritik

Nykritik (new criticism) är en analys- och tolkningsmodell där man sätter texten i sig i centrum, utan att ta hänsyn till den historiska eller biografiska bakgrunden till verket. Denna litteraturvetenskapliga riktning framträdde i USA kring år 1930. Benämningen fick fotfäste genom John Crowe Ransoms bok The New Criticism (1941).

Nykritiken är främst en amerikansk företeelse som fick sin teoretiska influens från den ryska formalismen. En av de ledande nykritikerna är Cleanth Brooks som formulerat sina formalistiska utgångspunkter i ett antal satser. En litteraturkritiker söker beskriva och värdera det litterära konstverket. Form och innehåll kan inte skiljas åt.

En historisk anekdot som kompletterar nykritikernas teoretiska motivering av sin verksamhet är den att amerikanska litteraturkritiker såg att studenterna lärde sig allting utanför texten, men sällan läste och analyserade litteraturen i sig. Det ledde till att nykritiker förespråkade och ägnade sig åt så kallad närläsning (close reading), som sedan dess varit en etablerad term. Närläsning innebär att ett verk gås igenom med hänsyn till språkliga och idémässiga strukturer och upplägg, med fokus på detaljer. Verket ses som slutet och autonomt i sig.

Källor

Delområden inom litteraturvetenskap
Skolor inom litteraturvetenskap
Intertextualitet

Intertextualitet är en term inom litteraturvetenskapen som hänvisar till att ingen text står för sig själv, utan ingår i ett nät av relationer till andra texter. Begreppet introducerades 1966 av Julia Kristeva.

Texter skrivs i en kontext (sammanhang, ett visst perspektiv) och kan alltid jämföras och tolkas med andra texter. Det är också en analys- och tolkningsmetod där man söker efter sådana relationer. Intertextualitet är ett centralt begrepp inom postmodernism och poststrukturalism. I takt med internets ökande betydelse har relationen mellan intertextualitet och hypertextualitet uppmärksammats.

Exempel på intertextuella relationer är citat, allusioner, parodier, adaptioner och imitationer. En forskare som forskar om intertextualitet är ute efter att se vad texten är sammansatt av, hur orden förändrats i betydelse mellan texterna, med mera. Termen går tillbaka på Julia Kristeva; metoden används främst inom litteraturvetenskapen, men förekommer även inom andra textorienterade vetenskaper, såsom exempelvis lingvistik och teologi.

I Roland Barthes teori är intertextualiteten inte en objektiv sanning, utan existerar inom betraktaren som en projicering. I senare tid har intertextualiteten, från att ha varit en vetenskaplig term, alltmera övergått till att verka inom själva konsten som ett konstgrepp. Särskilt i populärkulturen förekommer medvetna intertextuella uttryck.

Exempel på intertextuella verk 
 Öster om Eden (1952) av John Steinbeck
 Odysseus (1922) av James Joyce
 Jordiska makter (1980) av Anthony Burgess
 The Dead Fathers Club (2006) av Matt Haig
 A Thousand Acres (1991) av Jane Smiley
 Perelandra (1943) av C. S. Lewis
 Sargassohavet (1966) av Jean Rhys
 The Legend of Bagger Vance (1996) av Steven Pressfield
 Bridget Jones dagbok (1996) av Helen Fielding
 Riddarna kring Dannys bord (1935) av John Steinbeck
 Klaga månde Elektra (1931) av Eugene O'Neill
Ragnarök (2020) av Adam Price

Referenser 

Termer inom litteraturvetenskap
Kritisk teori
Poststrukturalism
Arthur Rubinstein

Arthur Rubinstein, ibland stavat Artur Rubinstein, född 28 januari 1887 i Łódź, som då tillhörde Ryssland, (numera Polen), död 20 december 1982 i Genève, Schweiz, var en polsk-amerikansk pianist, uppvuxen med en stark judisk identitet. Vid sin bortgång beskrevs han i New York Times som en av 1900-talets främsta pianister och tolkare av Frédéric Chopins pianomusik.

Rubinstein började spela piano redan vid tre års ålder. Som åttaåring gav han sitt första framträdande. 

Han studerade piano, violin och komposition i Warszawa och Berlin, och debuterade i Berlin år 1900, tolv år gammal. Han väckte stor uppmärksamhet redan 1905 vid en konsert i Paris och påföljande år turnerade han runt i USA. 

Hans temperamentsfulla spel och hans skicklighet som virtuos, gjorde att han blev populär och framträdde med världens främsta symfoniorkestrar och gav konserter världen över ända upp i 89-årsåldern. Han specialiserade sig på musik av Chopin, Claude Debussy och spanska kompositörer.

Rubinstein hade fotografiskt minne av största delen av sin repertoar och enligt sin självbiografi studerade han in César Francks 'Variations Symphoniques' (Symfoniska variationer) under tågresan till konserten, utan tillgång till ett piano.
Han var även mycket språkbegåvad och talade åtta språk flytande. Han blev amerikansk medborgare 1946.

Referenser

Externa länkar 
 Rubinstein profile at PBS American Masters
 Arthur Rubinstein Musical Association - Italy 
 "Homage to Arthur Rubinstein"  http://launch.groups.yahoo.com/group/HomageToArthurRubinstein/

Vidare läsning
 1980 – 
 1982 – 

Amerikanska pianister
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Personer från Łódź
Födda 1887
Avlidna 1982
Män
Storofficerare av Hederslegionen
Mottagare av Frihetsmedaljen
Klæbu

Klæbu är en tätort i Trondheims kommun, Trøndelag fylke, Norge. Orten utgjorde tidigare centralort i dåvarande Klæbu kommun i Sør-Trøndelag fylke.

Referenser

Tätorter i Norge
Orter i Trøndelag fylke
Trondheims kommun
Generalen (1931)

Generalen är en svensk film från 1931 baserad på Lajos Zilahys pjäs A tabornok.

Den handlar om ett ryskt par som gifter sig. Strax ärefter bryter världskriget ut och mannen måste dra i fält. Han hamnar i onåd hos en mäktig general och döms till arkebusering. När hans fru får veta detta skyndar hon sig till generalen för att be om nåd för sin man, men förälskar sig samtidigt i generalen.

Filmen premiärvisades 16 april 1931 på China i Stockholm och är tillåten från 15 år. Den spelades in vid Les Studios Paramount i Joinville Frankrike av Philip Tannura. Som förlaga har man Lajos Zilahys pjäs A tabornok som uruppfördes på Nemzeti Szinhàs i Budapest 1928. Filmen är en svensk version av den amerikanska The Virtuous Sin från 1930. Samtidigt med den svenska versionen spelades det in en tysk version med titeln Die Nacht der Entscheidung i regi av Dimitri Buchowetzki.

Rollista
Edvin Adolphson - Platoff, general 
Inga Tidblad - Maria Sabline 
Paul Seelig - Viktor Sabline 
Karin Swanström - Alexandra 
Nils Leander - Sobakin 
Knut Martin - Glinka 
Georg Blomstedt - Ivanoff 
Hjalmar Lundholm - Orloff 
Hjalmar Peters - Nikitin 
Hans Björnebo - Gujol 
Gunhild Lindholm - en kvinna

Externa länkar
 

 

Svenska krigsfilmer
Svenska romantikfilmer
Filmer 1931
Svenska filmer baserade på pjäser
Filmer i regi av Gustaf Bergman
Svartvita filmer
Svenskspråkiga filmer
Svenska 1930-talsfilmer
Ideologikritik



Definition 
Ideologikritik är en analys- och tolkningsmetod, där man undersöker de sociala, ekonomiska, kulturella och politiska omständigheterna kring verket och författaren. Metoden började utformas 1970 av retorikern och författaren Michael Calvin McGee, som föreläste på university of Memphis och university of Wisconsin-Madison. 
Ideologikritik är ofta sammankopplad med strukturalismen, där man studerar strukturer och system. Man studerar även teckens relation till andra tecken och dess betydelse för texten.  - Vad orden, typsnitten, meningsbyggnaden och så vidare får för betydelse för verkets budskap.

Användning 
När man undersöker ett retoriskt objekts bakomliggande föreställningar, värderingar och idéer kan man som kritiker se vad ideologin får för betydelse för textens budskap. Ideologikritikerns mål är därför att avslöja den dominerande ideologin i det retoriska objektet. Men man vill även undersöka vilka ideologier som nedtystas och varför. Genom att följa dessa mål kan man genom ideologikritiken upptäcka hur författaren vill påverka genom sitt verk. Det går att tillämpa denna analysmetod på många olika sorters objekt. Både på verbala och skrivna ord men även också på visuella objekt. Alltså går det att göra en ideologikritisk analys både på politiska texter och på reklam, filmer och konserter.

Exempel på ideologier 
 Liberalism
 Fascism
 Feminism
 Kommunism 
 Humanism
 Kapitalism
 Nazism

Analys i två steg 
1.  Identifiera ideologin  
 Vilka tillhör gruppen?
 Vad är målsättningen med ideologin?
 Vilka är de grundläggande värderingarna och normerna?
 Vilka är motståndarna till ideologin?

2.  Analysera den retoriska artefakten  
 Av vem accepteras ideologin?
 Hur sker kommunikationen?
 Vem är publiken?
 Vad betonas och nedtonas i innehållet?
 Hur ser stilen ut?

Referenser

Noter

Retorik
Peripeti

Peripeti, grek. peripeteia "plötslig förändring", vändpunkt betecknar en avgörande vändpunkt i ett antikt drama. Ett berömt exempel är när huvudpersonen i Sofokles tragedi Kung Oidipus inser sin härkomst. Peripeti var ett centralt begrepp i Aristoteles poetik. Att lyckan plötsligt vänder leder till rening, katarsis. I Sofokles drama Kung Oidipus sammanfaller peripetin med anagnorisis: den plötsliga insikten: den som drabbar Kung Oidipus när han inser att han själv är den mördare som han letar efter. Med peripeti kan menas en kraftig vändning eller en upplösning i en film.

Användandet av peripetier är primärt förknippat med de antika dramerna. I modern dramatik har fenomenet kommit att bli alltmer ovanligt.

Ordet har också använts inom politiken.

Referenser 

Litterära termer
Ölen

Denna artikel handlar om sjön Ölen, för den norska orten Ølen se Ølen.

Ölen är en sjö i Degerfors kommun i Närke och ingår i . Sjön är  meter djup, har en yta på  kvadratkilometer och befinner sig  meter över havet. Vid provfiske har bland annat abborre, gers, gädda och lake fångats i sjön.

Ölen är långsmal och ligger ca 4,5 km öster om Degerfors och 6 km norr om Svartå, på gränsen mellan Närke och Värmland. Sjön ligger på 98,7 m höjd över havet. Vid sjöns norra ände ligger samhället Ölsdalen. Strax sydväst om Ölen ligger herrgården Ölsboda. Ölen är en spricksjö, och botten består av en blandning av lera och morän. Tillflödet utgörs av flera vattendrag i omgivningarna. Avrinningsområdets area är 70,24 km². Svartån utgår från Ölen, och utgör avflödet. Svartåns kanotled utgår härifrån. Sjön har kalkats sedan mitten av 1970-talet, och är idag svagt sur.

Delavrinningsområde 
Ölen ingår i delavrinningsområde (656742-142695) som SMHI kallar för Utloppet av Ölen. Medelhöjden är  meter över havet och ytan är  kvadratkilometer. Det finns ett avrinningsområde uppströms, och räknas det in blir den ackumulerade arean  kvadratkilometer. Svartån som avvattnar avrinningsområdet har biflödesordning 2, vilket innebär att vattnet flödar genom totalt 2 vattendrag innan det når havet efter  kilometer. Avrinningsområdet består mestadels av skog (83 procent). Avrinningsområdet har  kvadratkilometer vattenytor vilket ger det en sjöprocent på  procent.

Fisk 
Vid provfiske har följande fisk fångats i sjön:

 Abborre
 Gärs
 Gädda
 Lake
 Löja
 Mört
 Nors

Se även 
 Lista över insjöar i Degerfors kommun

Källor 

 
Länsstyrelsen

Externa länkar 
 
 
 

Insjöar i Norrströms avrinningsområde
Insjöar i Närke
Insjöar i Degerfors kommun
Insjöar i Värmland
Eskilstunaåns avrinningsområde
Insjöar i Lekebergs kommun
Insjöar i Sverige om minst två kvadratkilometer
Pieter de Hooch

Pieter de Hooch eller Pieter de Hoogh, född 20 december 1629 i Rotterdam, död kort efter 1684 i Amsterdam, var en nederländsk målare.

Pieter de Hooch var troligen lärjunge till Nicolaes Pieterszoon Berchem. Hans bästa bilder härrör från hans tid i Delft på 1650- och 1660-talen. Det är dessa som gett de Hooch ställningen som en av de främsta holländska mästarna inom sitt område. Hans interiörer, ofta ett dunkelt förrum med utblickar till ett eller flera klart belysta rum eller till en prydlig solbelyst gårdsplan eller trädgård, visar honom som de solida borgerliga hemmens poet, och en stämning liknade den hos Jan Vermeer. Bland hans målningar märks Interiör av ett holländskt hus (konstmuseet i Amsterdam) och Trädgårdsbild (konstmuseet i Wien). På Nationalmuseum finns flera av hans målningar, bland annat Interiör med läsande ung dam.

Källor 
 Carlquist, Gunnar (red.) (1932). Svensk uppslagsbok. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB:s förlag, band 13 s. 290.

Noter

Externa länkar 
 
 
 

Representerade vid Nationalmuseum
Nederländska genremålare
Nederländska målare under 1600-talet
Personer från Rotterdam
Födda 1629
Avlidna 1680-talet
Män
Svensk uppslagsbok
Nicolas Charlet

Nicolas Charlet, född 20 december 1792 i Paris, död 30 oktober 1845, var en fransk konstnär och litograf.

Charlet var lärjunge Antoine Jean Gros. Han målade huvudsakligen militära motiv och veteraner från kejsar Napoleon I:s tid och bidrog på så sätt till propaganda för den napoleonska legenden. Hans förhärligande av napoleontiden spelade en vitig roll under julirevolutionen 1830. Särskild uppmärksamhet väckte hans tavla Épisode de la retraite de Russie. Charlet blev även populär för sina illustrationer av Napoleons dagbok på S:t Helena.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1930.

Externa länkar 
 

Franska målare
Franska grafiker
Födda 1792
Avlidna 1845
Män
Konstnärer från Paris
Sighișoara

Sighișoara (på ungerska Segesvár) är en stad i Transsylvanien i centrala Rumänien. Den ligger vid floden Târnava Mare, i länet (județet) Mureș, och hade 28 102 invånare under folkräkningen 2011.

Stadens medeltida centrum är sedan 1999 upptaget bland Unescos världskulturarv. Sighișoara har en ganska stor ungersk minoritet, som utgjorde cirka 18 procent av stadens befolkning vid folkräkningen 2002.

Vlad Țepeș, förlagan till Bram Stokers berömda vampyr Dracula, sägs ha bott i staden. Ett torn på toppen av ett berg fungerar som museum, och Vlad Tepes barndomshem (numera restaurang) återfinns bredvid.

Anca Petrescu, arkitekten bakom Parlamentspalatset i Bukarest, är också född här.

Källor

Externa länkar 

Orter i Rumänien
Världsarv i Rumänien
Världsarv inskrivna 1999
Drakens orden

Drakens orden (lat. Societas Draconistrarum, ty. der Drachenorden, ung. Sárkány Lovagrend, rum. Ordinul Dragonului) var en orden med avsikt att skydda kristna intressen, i synnerhet mot Osmanska riket. Bildad 1408 av Sigismund av Ungern, senare tysk-romersk kejsare och hans fru Barbara av Celje. 

Namnen Dracul och Dracula härstammar från denna orden. Draculas far var riddare i den ungerska drakorden, och eftersom namnet Dracula betyder ungefär "Drakens son", indikerar det att Dracula är son till en medlem av drakorden. Riddartiteln i orden var ärftlig och kännetecknas av en drake som ringlar sig runt vapenskölden. 

Ursprungligen bestod Drakens orden av 21 mäktiga personer vilket år 1418 utökades till 24 medlemmar. Dessa medlemmar utgjorde ordens första klass. Medlemmar som anslöt 1431-1437 utgjorde ordens andra klass.

Kända medlemmar 

 Henrik V av England
 Alfons V av Aragonien
 Kristofer av Bayern, Sveriges, Norges och Danmarks konung
 Vladislav II av Polen
Stefan Lazarević av Serbien
 Stibor de Stiboricz av Ostoja-klanen, hertig av Transsylvanien
 Garai (Nicolaus II Garai), hertig av Slavonien, Dalmatien och Kroatien
 Vlad II Dracul, hertig av Valakiet, far till Vlad III Dracula
 Vitold, storfurste av Litauen, bror till Vladislav II av Polen
 Hrvoje Vukčić Hrvatinić, storhertig av Bosnien och hertig av Split
 Herman II av Celje, far till drottning Barbara av Celje
 Miloš Obilić

Övriga medlemmar av Drakens orden hörde till Ungerska väldets främsta familjer som Báthory, Rákóczi, Bethlen samt italienska familjer som Carrara och della Scala, ledarna av Republiken Venedig, Padova och Verona.

Källor 
 G. Fejér: Codex Diplomaticus Hungariae ecclesiasticus ac civilis, X/4, Budae, 1841, 317. Th. v. Bogyay: Drachenorden, u: Lexikon des Mittelalters, Band 3, Varlag J.B. Metzer, München, 1986, 1346. B. Baranyai, Zsigmond király ú. n. Sárkány-rendje, Századok LIX-LX, 1925-1926, 561-591, 681-719.
 Bogyay, Thomas von. "Drachenorden." In: Lexikon des Mittelalters 3. Munich, 1986. p. 1346.
 Van Antwerp Fine, John (1994). The Late Medieval Balkans: A Critical Survey from the Late Twelfth Century to the Ottoman Conquest. University of Michigan Press. .

Ungerska ordnar
Paolo Barilla

Paolo Barilla, född 20 april 1961 i Milano, är en italiensk racerförare.

Racingkarriär

Barilla vann Le Mans 24-timmars i en Joest-Porsche 956C med Klaus Ludwig och Louis Krages 1985. Han debuterade i Formel 1 för Minardi fyra år senare, då han ersatte stallets försteförare Pierluigi Martini i . Själv blev han andreförare i Minardi säsongen . Några poäng blev det inte och med svårigheter att kvala in ersattes han av Gianni Morbidelli när två lopp återstod.

F1-karriär

|}

Noter

Källor

Födda 1961
Italienska racerförare
Italienska Formel 1-förare
Minardi F1-förare
Le Mans 24-timmarsvinnare
Sportvagns-VM-förare
Män
Levande personer
Demavend

Demavend, eller Damavand (), är en vilande stratovulkan och högsta berget i Iran, även hela Västasiens högsta berg, med en särskild plats i persisk mytologi och folklore. Vulkanen ligger i bergskedjan Elburz och är det högsta berget i hela Mellanöstern och den högsta vulkanen i hela Asien. Demavend ligger nära den södra kusten av Kaspiska havet, i delprovinsen Amol i Mazandaran, 66 kilometer nordöst om Teheran.

Även om den inte är vulkaniskt aktiv finns det fumaroler nära kratern på toppen som släpper ut svavel vilket varit känt sedan den 6 juli 2007..

Världsarvsstatus
Den 5 februari 2008 sattes Demavend upp på Irans tentativa världsarvslista.

Referenser 
Denna artikel är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia

Berg i Mazandaran
Vulkaner i Iran
Stratovulkaner
Volcanic Seven Summits
Tentativa världsarv i Iran
Generalen (1959)

Generalen är en fransk/italiensk film från 1959.

Filmen visades första gången vid Filmfestivalen i Venedig i september 1959.

Filmen handlar om Grimaldi som låtsas att han är överste i italienska armén för att få pengar från familjerna till personer som fängslats av nazisterna. När han åker fast gör Gestapo en överenskommelse med honom, han får leva om han spelar general Della Rovere, en motståndsledare som skjutits av nazisterna, för att kunna avslöja en annan motståndsledare.

Filmen var Oscarsnominerad 1962 för bästa manus.

Rollista (urval) 
Vittorio De Sica - Victorio Emanuele Bardone/Grimaldi
Hannes Messemer - överste Mueller
Vittorio Caprioli - Banchelli

Utmärkelser 
1959 Filmfestivalen i Venedig - OCIC Award, Roberto Rossellini
1959 Filmfestivalen i Venedig - Guldlejonet, Roberto Rossellini (delat med Det stora kriget)
1960 Italian National Syndicate of Film Journalists - Silverbandet, bästa regi, Roberto Rossellini
1960 David di Donatello Awards - David, bästa produktion

Externa länkar 
 

Filmer 1959
Filmer i regi av Roberto Rossellini
Franska dramafilmer
Italienska dramafilmer
Andra världskriget på film
Svartvita filmer
Systemarkitekt

Systemarkitekt generell beskrivning av den som ansvarar för teknisk design av hela eller delar av ett IT-projekt eller system. Idag väljer man ofta att detaljera rollen ytterligare genom att specifikt tala om Infrastrukturarkitekt eller teknisk arkitekt när rollen handlar om design av hårdvara, respektive Lösningsarkitekt (eng. Solutions Architect) om rollen gäller design av ett mjukvaruprojekt.

Många (bland annat Microsoft) har gjort ytterligare uppdelning av mjukvaruarkitektrollen genom att överst i hierarkin placera en Koncernarkitekt (eng. Enterprise Architect) som ansvarar för den övergripande IT-arkitekturen inom en koncern eller större företag. Koncernarkitekten ansvarar för det som motsvarar en stadsplan i traditionell arkitektur. Denna "stadsplan" ligger sedan till grund för lösningsarkitektens arbete när denna skall designa ett specifikt system som skall användas inom företaget.

Om den aktuella systemarkitekturen är serviceorienterad talar man dessutom om en Servicearkitekt som ansvarar för detaljdesign av varje tjänst/service i den design som lösningsarkitekten tagit fram.

En övergripande beskrivning av dessa har föreslagits vara IT-arkitekt. Enligt denna beskrivning omfattar IT-arkitektur tre områden systemarkitektur, verksamhetsarkitektur och interoperabilitetsarkitektur.

Externa länkar
2xSundblad om arkitektur och arkitektens roll vid systemutveckling
Statskontorets rapport från 2004 IT-ARKITEKTUR Konsten att beskriva visioner för IT-relaterade förändringsarbeten (Dnr 2004/55-5)
International Association of Software Architects

Yrken inom IT
IT
Torrnålsgravyr

Torrnålsgravyr eller Kallnålsgravyr är en tryckteknik där kopparplattan ristas med en vass nål på en kopparplåt, försedd med en fet grund som tvättas bort efter första graveringen. Plåten färgas därefter in med trycksvärta, och dessa linjer används som vägledning för det fortsatta arbetet med plåten, där gravyrnålen skapar vallar eller grader i plåten.

När plåten sedan trycks färgas inte bara de graverade linjerna utan även graderna in med färg, vilket ger torrnålsgravyren dess karaktäristiska luddiga, lite sammetsmjuka utseende.

Torrnålsgravyr används ofta i kombination med andra grafiska metoder och etsning.

Se även 
Kopparstick
Etsning

Noter 

Grafik