kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Franche-Comté

Franche-Comté (frankocomtoisiska: Fràntche-Comté; frankoprovensalska: Franche-Comtât) är en tidigare administrativ region i östra Frankrike, vid landets gräns mot Schweiz, som sedan 2016 är en del av regionen Bourgogne-Franche-Comté. Under lång tid tillhörde regionen Burgund, och har en historia som del av flera statsbildningar, innan det tillföll Frankrike 1678. Regionhuvudstad var Besançon. Namnet betyder "det fria grevskapet", och anspelar på detta förhållande som regionen hade under tiden som del av Burgund.

Geografi 

Franche-Comté gränsar i norr mot Alsace, Lorraine och Champagne-Ardenne, i väst mot Bourgogne, i söder mot Rhône-Alpes, och i öster mot Schweiz. Regionen utgörs av departementen Doubs, Jura, Haute-Saône och Territoire de Belfort.

Regionens hjärta är floderna Doubs och Saône, medan huvudparten av ytan utgörs av Jurabergen och dess skogar. Övriga områden är bördigt lågland.

Historia 

Regionen har varit befolkad sedan paleolitikum, och dess äldsta kända invånare var galler. Befolkningen påverkades mycket litet av folkvandringstiden. Under de första århundradena efter Kristus lydde området under alamannerna, och 457 till 534 tillhörde det kungadömet Burgund. Franche-Comté kristnades av Columbanus, som grundade flera kloster i området. 534 inlemmades det i frankerriket, och 561, under Guntram, i merovingernas kungadöme Burgund; under återstoden av merovingernas och karolingernas era fortfor regionen att tillhöra Burgund.

Första gången namnet Franche-Comté uppträder i officiella dokument är 1366. Då hade regionen sedan 1034 tillhört Heliga romerska riket av tysk nation. När hertigdömet Burgund införlivades i Frankrike 1477 inträffade den definitiva splittringen från Burgund. År 1481 hamnade Franche-Comté under Österrike, 1556 under huset Habsburgs Spanien, det intogs av Frankrike 1668, men avträddes till Spanien vid freden i Aix-la-Chapelle. Det erövrades igen 1674, och tillföll slutligen Frankrike vid fördraget i Nijmegen (1678).

Tyskland annekterade Franche-Comté under både första och andra världskriget, men det återtogs av Frankrike båda gångerna. Under andra världskriget utsattes regionen för SS’ utrotningsräder men omfattningen av detta är okänt.

Mellan 1851 och 1946 minskade befolkningen med en femtedel, till följd av avbefolkningen av glesbygden och urbaniseringen.

Ekonomi 

Vid Juraområdet finns en omfattande mejeriproduktion och boskapsskötsel, medan låglandet har en stor fruktproduktion.

Se även 
 Franche-Comté-smide 
 Comté (ostsort)

Referenser 

 Bonniers lexikon, band 6, red. L. Ahlgren, Stockholm 1994

 
Frankrikes tidigare regioner
Haute-Normandie

Haute-Normandie var en av 26 administrativa regioner i Frankrike. Regionen skapades 1956 när Normandie blev uppdelat i Basse-Normandie och Haute-Normandie. Regionens huvudstad var Rouen, med den högsta katedralen i Frankrike. Den största staden i Haute-Normandie var Le Havre. År 2016 förenades de båda regionerna på nytt till regionen Normandie.

Städer i Haute-Normandie 
Dieppe
Évreux
Fécamp
Le Grand-Quevilly
Le Havre
Le Petit-Quevilly
Mont-Saint-Aignan
Rouen
Saint-Étienne-du-Rouvray
Sotteville-lès-Rouen
Vernon

 
Frankrikes tidigare regioner
Île-de-France

Île-de-France () är en fransk region. Den utgörs av åtta departement, varav staden Paris intar en särskilt framträdande roll. Sedan medeltiden har Île-de-France varit säte för den franska kungamakten och därefter för republikens institutioner. Île-de-France hade cirka 12,26 miljoner invånare (2019), på en yta av 12 012 km². Detta gör regionen till den mest folkrika i Frankrike.

Demografi 
Regionen är centrerad runt Paris. Den härbärgerar en femtedel av Frankrikes befolkning och är landets mest tätbefolkade region.

Île-de-France består av åtta departement centrerade runt Paris. Runt staden finns en inre ring, petite couronne, bestående av tre departement och utanför dessa en yttre ring, grande couronne, av fyra departement.

Större delen av regionen består av "Storparis" (franska: aire urbaine de Paris), det vill säga av staden samt pendlarbältet (franska pôle urbain och couronne périurbaine). Även om större delen av Storparis ligger inom regionen sträcker den sig också bitvis utanför.

Referenser

Externa länkar 

 Officiell webbplats

 
Frankrikes regioner
Languedoc-Roussillon

Languedoc-Roussillon (occitanska: Lengadòc-Rosselhon; katalanska: Llenguadoc-Rosselló) är en tidigare fransk administrativ region belägen vid Frankrikes sydkust, mot Medelhavet, som sedan 2016 är en del av regionen Occitanien. Den består av större delen av den historiska provinsen Languedoc, Frankrikes katalanska områden, däribland den äldre provinsen Roussillon, och större delen av Gévaudan. Regionhuvudstad var Montpellier.

Geografi 
Languedoc-Roussillons södra gräns går längs Östpyrenéerna där regionen har gräns mot Spanien och Andorra. I sydöst ligger Medelhavet (Golfe du Lion), i nordöst regionerna Provence-Alpes-Côte d'Azur och Rhône-Alpes, i norr Auvergne, och i väster Midi-Pyrénées. Canal du Midi löper tvärs genom regionen, vilken förbinder Medelhavet med Atlanten. I nordöst ligger Cévennes.

De flesta av regionens städer ligger längs kusten: Perpignan, Narbonne, Béziers, Sète, och regionhuvudstaden Montpellier. Carcassonne ligger dock vid Canal du Midi, och Nîmes och Arles en bit in i landet, mot Rhônedalen.

Vid kusten finns laguner och där finns långa sandstränder. Inlandet utgörs i stor utsträckning av låga platåer som bildats av kalksten.

Historia 

Större delen av regionen utgörs av Languedoc, och dess historia sammanfaller till stora delar med dennas. Romarna kallade området Septimania, ett namn som ännu användes under tidig medeltid. Namnet Languedoc kommer från språket lange d'oc. Olika delar av regionen tillhörde under medeltiden olika statsbildningar, intogs av visigoter och franker, ingick därefter i bland annat Aragonien (Roussillon) och hertigdömet Toulouse; Languedoc hamnade under franska kronan 1271. Under religionskrigen flyttade många hugenotter till regionen. Roussillon blev franskt 1659, och var en provins under ancien régime som omfattade de katalanska områdena.

Ekonomi 
Languedoc-Roussillon har tre gånger så stora vinodlingar som Bordeaux, och regionen står för en mycket stor andel av världens totala vinproduktion, se Languedoc-Roussillon-viner.

Referenser 

 Bonniers lexikon, band 1-24, red. L. Ahlgren, Stockholm 1997

 
Frankrikes tidigare regioner
Limousin

Limousin (occitanska: Lemosin) är en tidigare region i centrala Frankrike, som sedan 2016 är en del av regionen Nouvelle-Aquitaine. Förr var det också en provins och grevskap. Området tillhörde under medeltiden Aquitaine. Regionhuvudstad var Limoges.

Simone de Beauvoir tillbringade en del av sin ungdom på familjeegendomen Merignac i Limousin, där hennes morfar bodde och i Grillere där fastrarna bodde. Sartre bodde vid ett tidigt sommarbesök i den närbelägna byn Saint-Germain-les-Belles-Filles.

Geografi 
Limousin är beläget i centrala Frankrike i Centralmassivets västra del, och består nästan uteslutande av högland. Regionen gränsar i norr mot Centre-Val de Loire, i väst mot Poitou-Charentes, i sydväst mot Aquitaine, i söder mot Midi-Pyrénées och i öster mot Auvergne. Regionen består av departementen Corrèze, Creuse och Haute-Vienne. Genom området flyter bland annat floderna Vienne, Dordogne, Charente och Vézères. 

Den nutida regionen består av två historiska provinser: Limousin och Marche.

Occitanska hade förr många talare i regionen, och flera distinkta dialekter, men de minskar drastiskt i antal.

Historia 

I forntiden var Limousin bebott av de keltiska lemovicerna. Det hamnade under antiken under romarna. Från 800-talet stod Limousin huvudsakligen under akvitanisk överhöghet. Det erövrades av Filip August 1205, men blev inte fullständigt förenat med franska kronans besittningar förrän 1589.

Limoges var under medeltiden ett kulturellt centrum, där emaljkonsten utvecklades, kallad limousinemalj eller limogesemalj.

Ekonomi 

Traditionellt är Limousin en jordbruksbygd; från trakten kommer korasen limousin och hästrasen limousin. Ursprungligen en dragoxe, blir korasen numera framför allt uppfödd för sitt kött, och förekommer i stora delar av Europa. Limousinsvinet används för att leta tryffel. I Centralmassivet finns ek som traditionellt givit trakten inkomster. Denna ek är en av de två tillåtna sorterna som cognacsproducenterna kan använda för att lagra cognac på.

I området har kaolin utvunnits under lång tid, varmed regionen sedan länge tillverkat porslin. I likhet med annan jordbruksbygd har Limousin påverkats hårt av urbaniseringen. Regionhuvudstaden Limoges står för större delen av regionens industri. Från den staden kommer också bilen limousin, vilken hela trakten är mest känd för.

Referenser 

Bonniers lexikon, band 11, red. L. Ahlgren, Stockholm 1996

Limousin
Frankrikes tidigare regioner
Frankrikes provinser
Kroatisk kuna

Kroatisk kuna (, kn) var Kroatiens officiella valuta mellan 1994 och 2022. Den ersattes av euron den 1 januari 2023. Valutakoden var HRK och 1 kuna delades in i 100 lipa.

Valutan infördes den 30 maj 1994 efter en valutareform och ersatte den tidigare kroatiska dinaren som infördes tre år innan och som i sin tur ersatte den tidigare jugoslaviska dinaren. Vid det bytet var omvandlingen 1 HRK = 1 000 gamla dinarer (valutakod HRD).

Genom sin anslutning till Europeiska unionen den 1 juli 2013 förband sig Kroatien att införa euron som valuta så fort landet uppfyllde de ekonomiska och rättsliga kraven för detta, de så kallade konvergenskriterierna. År 2019 ansökte den kroatiska regeringen om att binda valutan till euron genom Europeiska växelkursmekanismen (ERM II), vilket skedde den 10 juli 2020. Den 5 juli 2022 fastslog Europaparlamentet med stor majoritet att Kroatien uppfyllde konvergenskriterierna och att landet borde få ansluta sig till euroområdet. Efter att det formella beslutet hade fattats av Europeiska unionens råd i juli 2022 införde Kroatien slutligen euron som valuta den 1 januari 2023.

Etymologi 
"Kuna" betyder mård på kroatiska och flera andra slaviska språk. Namnet på valutan baserades på att mårdpälsar användes som betalningsmedel i Kroatien under medeltiden. En kuna delades upp i 100 lipa. Lipa betyder lind på kroatiska.

Historia 
Under romartiden betalades skatter med mårdpälsar i den romerska provinsen Pannonien (idag till största del Ungern och Slavonien). Under medeltiden användes olika utländska valutor i vad som idag är Kroatien. Mellan åren 1260 och 1380 användes dock silvermynt dekorerade med mårdar (kuna). År 1939 föddes idén att införa kuna som valuta i det Kroatiska banatet, ett till viss del autonomt område inom kungariket Jugoslavien, som omfattade dagens Kroatien och delar av Bosnien och Hercegovina och Serbien. Planerna gick i stöpet till följd av att andra världskriget brutit ut. År 1941 skapades den Oberoende staten Kroatien och kuna antogs som nationell valuta. En kuna var fördelad på 100 banica. Efter att den kroatiska fascistiska marionettregimen fallit återinfördes den jugoslaviska dinaren som valuta i Kroatien. År 1994 blev kuna återigen Kroatiens nationella valuta. Under en övergångsperiod som varade mellan den 23 december 1991 och 30 maj 1994 användes kroatiska dinarer.

Användning 
Valutan gavs ut av Kroatiska nationalbanken (Hrvatska narodna banka) som grundades 1990.

Valörer 
 mynt: 1, 2, 5 och 25 kuna
 underenhet: 1, 2, 5, 10, 20 och 50 lipa
 sedlar: 5, 10, 20, 50, 100, 200, 500 och 1 000 kuna

Noter

Externa länkar 
 Centralbanken HNB

Bildanden 1994
Ej längre existerande valutor inom euroområdet
Kroatiens ekonomi
Veto

Veto (latin 'jag förbjuder') är möjligheten för en part att ensidigt stoppa ett beslut. Vetorätten kan gälla beslut fattade av en församling i vilken parten är medlem (vilket är fallet för de permanenta medlemmarna av FN:s säkerhetsråd) eller beslut fattade av någon annan (exempelvis en statschefs rätt att hindra beslut fattade av ett parlament). Ett veto kan endast hindra ett beslut, inte förändra innehållet i beslutet.

Veto kan antingen vara absolut (fullständigt) och kan då inte övervinnas på något sätt, eller suspensivt och är då endast temporärt. Ett suspensivt veto kan vanligen upphävas genom att nytt likalydande beslut fattas, eventuellt med kvalificerad majoritet, eller genom beslut av en tredje part.

Begreppet veto används främst i statsrättsliga sammanhang. Det används främst för en regerings rätt att hindra parlamentsbeslut. Då parlamentet är delad på två eller (såsom på den svenska ståndsförfattningens tid) flera avdelningar, kan dessa också ha vetorätt mot varandra. Vetorätten är i sådana fall suspensiv när de stridiga besluten underställs gemensam omröstning eller folkomröstning. Driven in absurdum framträdde minoritets vetorätt inom en riksförsamling i det polska liberum veto, vilket innebar att varje ledamot av det polska parlamentet hade vetorätt. 

Även vissa förvaltande myndigheters befogenhet att kassera underordnade eller kommunala myndigheters beslut kan ses som en slags vetorätt. 

I de moderna förbundsstaterna kan i vissa frågor delstaternas majoritet eller en minoritet eller var och en av dem (till exempel i USA) eller en enda delstat (Preussen hade i Tyska riket före 1918 veto i förbundsrådet) ha vetorätt mot de övriga. I FN:s säkerhetsråd har de fem ständiga medlemmarna var och en vetorätt mot beslut. I denna församling kan rösten nedläggas utan att detta räknas som veto.

Historik 
Uttrycket användes först av romarna för att beteckna den makt folktribunerna hade att förbjuda vissa ämbetsåtgärder riktade mot enskilda, att upphäva giltigheten och stoppa verkställigheten av offentlig myndighets förvaltningsföreskrifter, att hindra beslut av senaten och komitierna. 

Denna makt överflyttades med kejsardömet på romerske kejsaren.

Se även 
 Fickveto

Referenser 

Statsrätt
Sammanträdesteknik
Latinska ord och uttryck
Pays de la Loire

Pays de la Loire () är en region i nordvästra Frankrike, vid kusten mot Atlanten. Regionen motsvarar inte någon historisk provins, utan området har tillhört bland annat Bretagne och Anjou. Regionhuvudort är Nantes. Pays de la Loire hade cirka 3,81 miljoner invånare (2019), på en yta av 32 082 km².

Historia 
Eftersom regionen är så ung, har den ingen gemensam historia. Nantes var huvudort i den historiska provinsen Bretagne, varmed Château des Ducs de Bretagne är belägen där, och dess områdes historia sammanfaller med Bretagnes. Staden bildades av gallerna, och romarna kallade den Civitas Namnetum. Anjou har spelat en framträdande roll i historien såsom hertigdöme, liksom Maine. Anjou tillhörde länge England och sedan Neapel, och blev franskt först 1480.

Geografi 
Pays de la Loire är beläget vid Biscayabukten, norr om regionen Nouvelle-Aquitaine, med Centre-Val de Loire i öster, Normandie i norr, och Bretagne i nordväst. Namnet härrör från floden Loire, och betyder "Loireflodens land"; flera av Loires tillflöden samlar sig i huvudfloden i detta område, och den har sin mynning i Nantes. En stor del av Loireflodens områden ligger emellertid utanför denna region. Floden Maine bildas i regionen där floderna Mayenne och Sarthe flyter samman. Vid Atlanten, i Bourgneufbukten, finns ett par öar som tillhör regionen, bland annat Île de Noirmoutier och Île d'Yeu.

Huvudorten Nantes utsågs under 1900-talet av staten till en métropole d'équilibre (balanserande metropol) och regionens gränser valdes för att avgränsa Nantes influensområde snarare än på historisk grund. Nantes med omgivningar tillhörde förr Bretagne och utgjorde 20 % av den provinsen. Hela provinsen Anjou och provinsen Maine ingår i Pays de la Loire. Vidare ingår mindre områden från Poitou, Perche och Touraine.

Viktiga städer är bland annat Angers, Châteaubriant, La Roche-sur-Yon, Laval, Le Mans, Nantes, Rezé och Orvault.

Landskapet utgörs huvudsakligen av lågland och floddalar, men vid Boulogne i söder finns en liten bergskedja. Sydöst om Nantes finns sjön Lac de Grand-Lieu. Det finns flera naturparker i regionen, bland annat Brière och Marais poitevin.

Administrativ indelning 
Regionen delas in i fem departement.

Ekonomi 
De många floderna i regionen gör området lämpligt för odling. Vin är en viktig näring; i Anjou tillverkas bland annat rosévin och annan frukt odlas också i stor utsträckning. Loireviner är vanligen lätta, de vita och rosévinerna ofta lätt mousserande.

Nantes är en av Frankrikes viktigaste hamnstäder, med uthamnen Saint-Nazaire, samt är ett industri- och utbildningscentrum.

De många historiska minnesmärkena, bland annat flera renässansslott, tilldrar sig många turister, som utgör en central näring.

Referenser 

 Bonniers lexikon, band 1-24, red. L. Ahlgren, Stockholm 1997.

Noter

Externa länkar 

 Officiell webbplats

 
Frankrikes regioner
Picardie

Picardie är en tidigare fransk region, som sedan 2016 är en del av regionen Hauts-de-France, och en historisk provins i landets norra delar. Namnet på området är av ovisst ursprung; enligt en utbredd uppfattning härrör det från namnet på invånarna, picarderna. Regionhuvudstad var Amiens.

Geografi 
Picardie gränsar i norr mot regionen Nord-Pas-de-Calais, i nordväst mot Engelska kanalen, i väster Haute-Normandie, i söder Ile-de-France och i öster Champagne-Ardenne. Historiska områden som provinsen gränsade till var Normandie, Artois, och Hainaut; i perioder har den historiska provinsen varit indelad i övre och nedre Picardie. Den nuvarande regionen är större än den historiska provinsen.

Regionen består av tre departement: Aisne, Somme och Oise. Viktiga städer är bland annat Amiens, Soissons, Saint-Quentin, Laon, Beauvais och Compiègne. 

I regionen talas pikardiska, vid sidan av franska.

Historia 
Namnet Picardie är av oviss härledning, enligt någras antagande bildat på grund av invånarnas skicklighet i att använda piken; namnet förekommer inte före 1200-talet. På romartiden bildade landet en del av Belgica secunda och var bebott av olika belgiska stammar: morini, ambiani, veromandui, beliovaci och suessiones. 

Det erövrades av frankerna på 400-talet och bildade först en del av kungariket Soissons, därefter en del av Neustrien. Sedermera övergick det till grevarna av Flandern och bildade flera mindre grevskap. Engelsmännen erövrade Picardie 1346, hertigarna av Burgund 1417. Ludvig XI av Frankrike förenade det 1463 definitivt med franska kronan.

Ekonomi 
Jordbruket var tidigare Picardies huvudnäring, men detta har allt mera kommit att ersättas av industrin som gynnas av närheten till Belgien och Storbritannien.

Referenser 

 Bonniers lexikon, band 15, red. L. Ahlgren, Stockholm 1997

 
Frankrikes tidigare regioner
Ogg

Ogg är ett multimediaformat som används för att inkapsla multimedia kodat med en kodek från Xiph.Org Foundation, exempelvis Opus, Vorbis, Theora, Dirac, Tarkin, Speex och FLAC. Andra teknologier som är tänkta för ungefär samma ändamål som Ogg inkluderar Matroska, .mov (QuickTime, Apple) och AVI (Windows Media Player, Microsoft).

Till skillnad från många andra liknande format, är Ogg konstruerat som en dataström. Detta innebär att man kan läsa filen från början till slut, utan att behöva söka fram eller tillbaka i innehållet en enda gång. Tack vare denna konstruktion är Ogg lämplig att exempelvis strömma från Internet. Eftersom ogg-formatet är fritt används det ofta i samband med fri programvara.

Ogg används ibland som synonym för Ogg Vorbis, men det är felaktigt.

Referenser 

Filformat
Provence-Alpes-Côte d'Azur

Provence-Alpes-Côte d'Azur (, , provensalska: Prouvènço-Aup-Coustiero d'Azur) är en region i sydöstra Frankrike, vid Liguriska havet. Till regionen hör det historiska landskapet Provence, Kyrkostatens Avignon och Comtat Venaissin, och Franska rivieran. Regionhuvudort är Marseille. Provence-Alpes-Côte d'Azur hade cirka 5,08 miljoner invånare (2019), på en yta av 31 400 km².

På grund av sitt långa namn kallas den ofta PACA av fransmän. Namnet syftar på Provence, Alperna och Côte d'Azur.

Historia 

Grekerna grundade på 500-talet f.Kr. staden Massalia (Marseille), vilken blev en viktig handelsknutpunkt. Romarna inlemmade området i Provincia Narbonensis, ett namn som lever kvar i Provence, som betyder provins. Antiken har lämnat många fornminnen, bland annat i Arles.

Geografi 
Regionen sträcker sig från Italien i öster över hela Rivieran till regionen Languedoc-Roussillon i väster. Norra delen gränsar mot Rhône-Alpes. Inbäddat i den östra delen nära gränsen till Italien ligger furstendömet Monaco. I området finns det två större sjöar, Étang de Vaccarès och Étang de Berre.

Regionens största städer är Marseille, Nice, Toulon och Aix-en-Provence, var och en med över 100 000 invånare. Andra viktigare städer är Antibes (inkl. Juan-les-Pins), Arles, Aubagne, Avignon, Cagnes-sur-Mer, Cannes, Fréjus, Grasse, Hyères, La Seyne-sur-Mer, Le Cannet, Martigues, Nice och Orange.

I väster rinner Rhône, med dess delta Camargue och bifloden Durance, i öster floderna Argens och Var, och i nordost finns Alpernas fot samt Haute Provence. Terrängen växlar mellan högslätter och berg i inlandet i nordöst, dalsänkor vid floder, och lågländer vid kusterna och i väster. Det är medelhavsklimat, och varmt, i synnerhet vid Rivieran, i och med att Alperna kringgärdar området. Varje år sveper mistralvinden över området.

Administrativ indelning 
Regionen delas in i sex departement.

Ekonomi 
Provence-Alpes-Côte d'Azur har ansenliga inkomster i näringar som odling, turism och tillverkningsindustri. I Grasse förekommer storskalig blomodling som används till parfymindustrin, vin odlas i Rhônedalen, och fruktodlingen är betydande i regionen. Sophia Antipolis är ett centrum för teknologi, och Marseilleområdet för tung industri.

Referenser 
 Bonniers lexikon, band 15, red. L. Ahlgren, Stockholm 1997.

Noter

Externa länkar 

 Officiell webbplats
 Turistsida för Provence-Alpes-Côte d'Azur

 
Frankrikes regioner
Vatu

Vatu (Vt - Vanuatu vatu) eller Dollar är den valuta som används i Vanuatu i Stilla havet. Valutakoden är VUV. 1 Vatu har inga underenheter.

Valutan infördes under år 1983 och ersatte det nyhebridiska pundet som officiell valuta och den australiska dollarn som faktisk valuta.

På 5000 VUV sedeln avbildas ett hopptorn i bambu från ön Pentecoast (Pingstön). Den lokala riten där unga män hoppar från dessa torn fastbundna i fötterna med lianer gav inspiration till det numera så kända Bungee-Jumping (Bungyjump).

Användning
Valutan ges ut av Reserve Bank of Vanuatu - RBV som grundades 1980 och har huvudkontoret i Port Vila.

Valörer
mynt: 1, 2, 5, 10, 20, 50 och 100 Vatu
underenhet: saknas
sedlar: 100, 200, 500, 1000 och 5000 VUV

Externa länkar
 centralbank RBV
 VUV sedlar

Vanuatus ekonomi
Oceaniska valutor
Aligoté

Aligoté är en vindruva av arten Vitis Vinifera. Tillsammans med Chardonnay är det den enda tillåtna druvan i vita Bourgogneviner. Aligoté anses ofta ha lägre kvalitet än Chardonnay. Om aligoté ingår i bourgognevinet måste detta anges på flaskan.

Vindruvor