kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Julpynt

Julpynt är de dekorationer som människor dekorerar hus och hem med i juletider. Ofta består julpynt av julgran, adventsljusstakar, adventsstjärna, prydnadstomtar, julbockar, julgardiner, ljusslinga, julkrubba och handgjorda skulpturer.

Sverige 
Mycket av det som i modern tid förknippas med julpynt blev vanligt i början eller mitten av 1900-talet, medan tidigare julpyntstraditioner till stor del har dött ut eller förändrats. Till och med 1920-talet var pyntet ett sätt att tillfälligt glömma bort eller drömma sig bort från fattigdomen, medan det senare istället haft syftet att skapa en romantiserad fantasibild av det äldre bondesamhället och kanske även att hedra och tänka tillbaka på sina avlidna släktingar.

En tradition från Halland, som var vanlig 1750–1850, innebar att man täckte de vanligtvis nedsotade väggarna och innertaken i stugan inför jul med vävnader och målade bonader. Det kallades att "dra stugan". Golven kunde täckas med halm. Julträd är en annan halländsk tradition från 1800-talet, men härstammar från Tyskland. Julträd, inte att förväxla med julgran, är ett julpynt som kunde tillverkas av trä, ståltråd, silkespapper och kräppapper. Traditionen med julträd lever kvar i till exempel Blekinge, Skåne och Småland. Under 1800-talet ville man att pyntet skulle glittra och blänka, därför kunde man slå in vad man hade till hands i stanniol.

När det först blev populärt med julgran kunde julgranspyntet bestå av äpplen, bakverk och levande ljus. Adventsljusstakar med fyra levande ljus, de första elektriska adventsljusstakarna, elektrisk julgransbelysning och adventsstjärnor blev vanligt i de svenska hemmen under 1920-talet eller 1930-talet. Halmpynt, som en del hänger upp i julgranen, blev populärt först under 1960- och 1970-talen i samband med att särskilda kurser blev vanliga.

Referenser

Externa länkar
Joan Blondell

Rose Joan Blondell, född 30 augusti 1906 i New York i New York, död 25 december 1979 i Santa Monica i Kalifornien (leukemi), var en amerikansk skådespelare och fotomodell.

Biografi 
Blondell föddes i en varietéfamilj i New York. Hon tillbringade sin barndom med att turnera runt i USA, Europa, Kina och Australien och uppträdde i varietéer tillsammans med sina föräldrar. Hon vann en skönhetstävling som Miss Dallas och fick roller på Broadway, bland annat i musikalen Penny Arcade, där hon spelade mot James Cagney. Hon och Cagney kom till Hollywood i början av 1930-talet och spelade in ett flertal filmer med varandra, bland andra Sinners' Holiday och Public Enemy - samhällets fiende nr 1.

Blondell var gift tre gånger, bland annat åren 1936–1945 med skådespelaren Dick Powell och 1947–1950 med filmproducenten Michael Todd.

Hon blev Oscarnominerad för bästa kvinnliga biroll för sin roll som Annie Rawlins i Blå slöjan (1951). Hon har en stjärna för insatser inom film på Hollywood Walk of Fame vid adressen 6311 Hollywood Blvd.

Filmografi

Källor

Noter

Externa länkar 

Födda 1906
Avlidna 1979
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska scenskådespelare
Amerikanska fotomodeller
Kvinnor
Personer från New York
Remouladsås

Remouladsås är en sås bestående av majonnäs smaksatt med olika kryddor, framför allt hackad ättiksgurka, kapris och bladkryddor som till exempel persilja och gräslök. Ibland används bostongurka istället för ättiksgurka. Remouladsås är populärt till stekt fisk och kall rostbiff.

Ordet kommer från franskan, rémoulade, vilket i sin tur förmodligen kommer av en dialektal förvrängning av det latinska namnet för pepparrot, armoracia. En annan teori nämner verbet "remoudre", ommala".

Referenser 

Såser
Franska såser
Majonnäs

Majonnäs är en kall sås och emulsion mellan äggula och matolja. Den smaksätts vanligtvis med senap och en syra i form av vinäger eller citron. Majonnäs har en rad olika användningsområden inom matlagning och utgör ofta basen i många andra anrättningar, ofta såser som till exempel remouladsås, aioli (provensalsk) och tartarsås.

Historia 
Majonnäsens ursprung och namn är omstritt. Enligt en teori ska såsen första gången ha blandats av en hertig av Mayenne i anslutning till slaget vid Arques vid Arques-la-Bataille 1589, varvid det ursprungliga namnet skulle ha varit "mayonnaise" eller "mayennaise". Enligt en annan liknande teori skulle en hertig av Richelieu ha serverats, alternativt själv komponerat, såsen efter den franska erövringen av Menorca 1756 och givit den namnet "mahonnaise", efter öns huvudort Maó (även känd som Mahón). En tredje historia kopplar såsens namn till orten Magnon i departementet Lot-et-Garonne, alltså ursprungligen "magnonnaise". En ytterligare, mer prosaisk förklaring, är att såsens namn skulle komma av de franska orden "manier" (arbeta med händerna) respektive "moyeu" (äggula).

Referenser

 Lars Elgklou: "Det bästa är i alla fall såsen" i Svenska Dagbladet den 2 mars 1989.

Externa länkar
 Majonnäs: Ett lyckligt äktenskap – Taffel: Matmolekyler.

Såser
Franska såser
Smaktillsatser
Matingredienser
Delta science fiction

Delta science fiction är en science fiction-bokserie på svenska från Delta förlag som utkom åren 1972-1988. Vid starten bestod utgivningen av kända titlar som tidigare givits ut på svenska, till exempel Triffidernas uppror av John Wyndham och Mot nya världar av Arthur C. Clarke, men redan efter något år ökade takten på utgivningen och ändrades till att inbegripa utgivning av nyöversatta verk av science fiction-författare från framförallt det engelska språkområdet. Från bok nummer 54 i serien fick omslaget en karakteristisk gul grundfärg som sedan följde med som stilelement framgent, även om bokstorlek och band varierade i utformning. Flera av titlarna gavs även ut i biblioteksband och bidrog därför till en spridning av science fiction som litterär genre i Sverige. Utöver översatta verk och antologier (med titlarna Det hände i morgon 1-18) gavs även ut titlar av svenska författare, som Börje Crona, Sten Andersson och Dénis Lindbohm. Redaktör för bokserien var Sam J. Lundvall.

I serien förekom böcker av John Wyndham, A Bertram Chandler, A. E. van Vogt, Alfred Bester, Algis Budrys, André Carnerio, Arkadij & Boris Strugatskij, Arthur C. Clarke, Bernard Goorden, Bob Shaw, Brian Aldiss, Brian Stableford, Börje Crona, C. J. Cherryh, C. S. Lewis, C.S. Lewis, Carl Johan Holzhausen, Christopher Anvil, Clifford D. Simak, Cordwainer Smith, David S. Garnett, Dénis Lindbohm, Donald A. Wollheim, Edward Bellamy, Edward Hyams, Eric Frank Russell, Eric Simon & Reinhard Heinrich, Fred Saberhagen, Frederik Pohl, Fredric Brown, Fritz Leiber, George Zebrowski, Gianni Montanari, H. G. Wells, H. P. Lovecraft, Hal Clement, Harlan Ellison, Harry Harrison, Ilja Varsjavskij, Isaac Asimov, Jack Vance, James Blish, James Gunn, Jeremey Parnov & Michail Yemtsev, Joanna Russ, John Brunner, John Varley, John Wyndham, John Wyndham, Josev Nesvadba, Keith Roberts, Kilgore Trout, Kingsley Amis, Konrad Fialkowski, L. Ron Hubbard, Lao She, Mark Geston, Maxim Jakubowski, Michael Moorcock, Niels E. Nielsen, Olaf Stapledon, Paul van Herck, Péter Zsoldos, Philip Jose Farmer, Philip José Farmer, Philip K. Dick, Poul Anderson, Robert A. Heinlein, Robert Bloch, Robert Sheckley, Robert Silverberg, Ron Goulart, Sakyo Komatsu, Sam J. Lundwall, Shinichi Hoshi, Sten Andersson, Steve Sem-Sandberg, Tanith Lee, Thomas Page, Upton Sinclair, Ursula K. Le Guin och Vladimir Gakov.

Lista

Källor

Externa länkar 
 Serielagret
 Delta Science Fiction bloggen

Bokserier
Listor med anknytning till kultur
Science fiction-böcker
Svensk science fiction
Chaos

För asteroiden, se 19521 Chaos. För Warhammerbegreppet, se Chaos (Warhammer).
Chaos eller Kaos (Χάος) var i grekisk mytologi den ursprungliga och oändliga världsrymden. Grekerna tänkte sig dock inte denna rymd som ett fullständigt tomrum, utan snarare som fylld av en ännu formlös urmateria. 

Enligt Hesiodos var Kaos det som fanns innan allting annat och ur vilket uppstod "den bredbröstade jorden" Gaia, kärleken Eros, urmörkret Erebos och natten Nyx. Dessa alstrade i sin tur luften Aither och dagen Hemera.

De tidiga försokratiska filosoferna diskuterade bland annat vad urämnet egentligen hade varit. 

Även i andra skapelseberättelser återfinns en ursprunglig avgrund, till exempel i nordisk mytologi, se Ginnungagap, och i Bibeln (Första Moseboken 1:2).

Referenser 

Grekisk mytologi
Mjältsjuka

Mjältsjuka är ett traditionellt folkligt namn på svår depression eller melankoli. Namnet har sitt ursprung i humoralpatologins uppfattning om mjälten (grekiska splen, latin lien) som säte för den "svarta gallan". En för stor produktion av svart galla i mjälten ledde till depression. Humoralpatologin, eller fyrsaftsläran, har definitivt övergivits av västerländsk medicin sedan omkring mitten av 1800-talet.

Källor

Mjälten
Affektiva störningar
Föråldrade sjukdomsdiagnoser
en:Spleen#Etymology and cultural views
Hosianna

Hosianna, kommer från hebreiska הוֹשִׁיעָה־נָּא, hoshiah-na och betyder "rädda oss" eller "kom med hjälp!" , även "hjälp oss" och "ge frälsning". Det är en hos judarna förekommande vädjan till konungar (2 Sam 14:4; 2 Kung 6:26) eller bön till Gud (Ps 118:25). Med tiden kom det att uppfattas som ett hyllningsrop i stil med "vi hälsar och prisar dig". I evangelierna förekommer det i Matt. 21:9,15 och parallella stycken, samt som inledningen till den hälsning varmed Messias skulle mötas.

Etymologi 
Den hebreiska frasen הוֹשִׁיעָה־נָּא är en kombination av orden för "rädda, frälsa", הוֹשִׁיע, hoshia och förstärkningspartikeln נָא, na. Ordet hosianna bygger på en hifil-stamform av verbed "jasha" (ישׁע) som betyder rädda eller frälsa. I kristen tradition har man tolkat ropet i Matt. 21 som att Jesus är frälsaren/räddaren, eftersom Jesus namn på hebreiska, יְשׁוּעַ, Joshua har samma rot som ordet för att rädda, ישׁע.

Användning i Bibeln 
Hosianna, Davids son, ropade Jesu anhängare när Jesus tågade in i Jerusalem (jämför Palmsöndagen). David refererar till Kung David, kungariket Israels andra kung. Judarna tror att den judiske Messias kommer att vara släkt med Kung David i rakt nedstigande led. De kristna spårar Jesus släktskap med honom genom både Maria och Josef. Det kan tolkas som ett starkt rop på hjälp, men är också ett hyllningsrop till frälsaren/den som kommer med hjälpen.

Annan användning 
I sin latinska form Osanna in excelsis förekommer ordet i den katolska mässan, efter både Sanctus och Benedictus.

Vid gudstjänsterna på första advent sjungs ofta adventssången Hosianna, Davids son i kyrkorna i Sverige och Finland.

I svenskan har Hosianna kunnat (åtminstone under 1700- och 1800-talen) användas som ett allmänt hyllningsrop eller leverop. Detta har kunnat riktas mot kungen och drottningen, men även mot vanliga medborgare som hyllats för något.

Referenser 

Judendom
Kristendom
Hugopriset

Hugopriset () eller  Science Fiction Achievement Award, är ett pris inom science fiction-litteraturen, utdelat första gången 1953. Namnet kommer från Hugo Gernsback, grundaren av science fiction-novelltidningen Amazing Stories. Sedan 1955 delas priset ut av World Science Fiction Society vid dess årliga kongress, Worldcon, till den, enligt kongressens röstande medlemmar, bästa fantasy- eller science fiction-boken, som gavs ut under föregående år.

Historik 
Det första Hugoprisen delades ut 1953 i Philadelphia på 11 Worldcon. Utmärkelserna delades då ut i sju kategorier.

Priskategorier  
Kategorierna har varierat något under åren. Följande kategorier har hängt med länge:
 Hugopriset för bästa roman (novel)
 Hugopriset för bästa kortroman (novella)
 Hugopriset för bästa långnovell (novelette)
 Hugopriset för bästa novell (short story)
 Hugopriset för bästa relaterade verk (related work)
 Hugopriset för bästa grafiska berättelse (graphic story)
 Hugopriset för bästa dramatiska presentation (dramatic presentation)
 Hugopriset för bästa dramatiska presentation i kort form (Short Form) 
 Hugopriset för bästa dramatiska presentation i lång form  (Long Form) 
 Hugopriset för bästa semiprozine 
 Hugopriset för bästa fanzine
 Hugopriset för bästa professionella redaktör (Professional editor)
 Hugopriset för bästa professionella konstnär
 Hugopriset för bästa fankonstnär (fan artist)
 Hugopriset för bästa fanskribent (fan writer)
 Hugopriset för bästa fancast

Se även 
Nebulapriset

Källor

Science fiction-priser
Amerikanska litteraturpriser
Priser och utmärkelser instiftade 1953
Hugopristagare
Gude Axelsen Giedde

Gude Axelsen Giedde (försvenskat Gude Axelsson Gedda), född omkring 1510 i Trondheim, Norge, död 1590 i Kville socken, i nuvarande Tanums kommun, Bohuslän, var en norsk officer samt luthersk kyrkoherde och prost i Kville socken, Bohuslän, då tillhörande Norge.

Biografi
Gude Axelsen Giedde är omnämnd i Chorographia Bahusenis thet är: Bahus-Läns Beskrifning (1746) av Johan Oedman:

Gude Axelsen Giedde, även stavat Gjedde, föddes cirka 1510 i Trondheim, Norge, som son till Axel Giedde och Margareta, född Pedersdotter. Fadern, som enligt uppgift var löjtnant i Trondheim, ska ha förlorat sitt adelskap genom giftermål med en köpmansdotter. Gude Axelsen Giedde gifte sig med Johanna, född Pedersdotter, med vilken han fick minst tre söner.

Uppgifter om att Gude var sonsons-son till Erengisle Gädda av Gäddaätten från Småland i Sverige förefaller som bäst spekulativa. Hursomhelst kom Gude Axelsen Gieddes ättling i sjunde led majoren och lotslöjtnanten Gustaf Axel Gedda (1763–1828) att adlas Gedda (n:o 2168) av kung Gustav IV Adolf år 1797, en ätt till vilken Gude Axelsen Giedde räknas som stamfader.

I sin ungdom studerade Giedde vid Universitetet i Wittenberg i Kurfurstendömet Sachsen, Tyskromerska riket, och blev en anhängare och vän till Martin Luther som han ofta brevväxlade med. Väl tillbaka i Norge blev Giedde officer.

Den dansk-norske kungen Kristian III var emellertid angelägen om att införa reformationen i sitt rike och behövde därför präster som var grundligt insatta i den lutherska läran. Detta kom Giedde till kännedom, varför han lämnade officersbanan som löjtnant och lät prästviga sig i stället.

Omkring 1534 förordnades han att efterträda den katolske munkprästen Gudmund som Kvilles första lutherske kyrkoherde. När Pehr Kalm år 1742 besökte Fjällbacka fick han berättat för sig en anekdot om hur företrädaren Gudmund förliste på det som i dag kallas Gudmundsskäret och omkom, vilket anfördes som ett tecken av Gud på giltigheten i nytillträdarens lära.

Giedde förblev kyrkoherde i Kville fram till 1573, varefter han utsågs till religionsprost i Viken.

Högre upp i åldern fick kyrkoherde Giedde, "fast med otålighet" – då blind – besök i Kville av kung Jakob VI av Skottland.

Han dog 1590 i Kville, Bohuslän.

Gude Axelsen Gieddes stora slagsvärd gick i arv till sonen respektive sonsonen Peder Jenssen. Den senare förlorade det dock i en eldsvåda i Naverstads prästgård.

Referenser 

Präster från Trondheim
Födda 1510
Avlidna 1590
Personer i Norge under 1500-talet
Män
Norska officerare
Norska präster under 1500-talet
Evangelisk-lutherska präster
Militärer från Trondheim
Midvinter

Midvinter är tiden mitt i vintern. 

Ordet används sedan åtminstone 1700-talet i två helt olika betydelser, dels för den mörkaste tiden av vintern kring det astronomiska vintersolståndet den 21 eller 22 december (då det ibland är mer höstlikt än vinterlikt), dels för den kallaste delen av vintern, ungefär tiden från mitten på januari till mitten på februari. 

I äldre nordisk tradition var midvinter, miðjum vetri, den 14 februari. Detta hängde samman med en äldre, troligen förkristen, indelning av året i sommar- och vinterhalvår (halvår hette misseri), där den 13 eller 14 januari var mitt i vinterhalvåret. Denna äldre tradition förlorade betydelse då den julianska kalendern efter hand fick större inflytande. 

Många kulturer, urbefolkningar och religioner firar vintersolståndet och att solen och året vänder och går mot varmare och ljusare tider. Konceptet symbolisk födelse/död associeras då ofta till vintersolståndet som en helig natt.

Skandinavien 
I fornnordisk religion och sedvänja hade vintersolstånd och midvinter troligen betydelse. De har förknippats med högtider, julblot eller midvinterblot. Ordet jul, som finns på de svenska, danska, norska, finska och estniska språken har med säkerhet samband med detta. Däremot är de exakta sambanden fortfarande mycket oklara.

Rom 
Romarna hade två traditioner:
 Saturnaliefesten: I Rom under antiken firades i december en fest till guden Saturnus ära, Saturnaliefesten (lat. Saturnalia). Då bytte slavar och herrar roller, man gav varandra presenter och en uppsluppen stämning rådde.
 Natalis Solis Invicti: I Rom höll även anhängarna av Sol Invictus en fest den 25 december.

Iran 
I dagens Iran firas Mitras födelsedag den 25 december i samband med den iranska midvinterfesten Shab-e Yalda. Den har sitt ursprung i dyrkan av solguden Mitra vid sidan om högguden Ahura Mazda i antikens Persien. Genom kulturella kontakter spreds Mitradyrkan till Romarriket där gudsgestalten fick namnet Mithras.

Kurdistan 
Kurderna firar midvintersolståndet. Då denna natt är årets längsta natt, ansåg man förr i tiden att ljuset nu hade vunnit över mörkret och solen hade fötts på nytt. I moderna tider firas denna helg fortfarande i Kurdistan med familj och vänner. Ett midvintersolståndsbord prepareras med nötter, fikon, dadlar, vattenmelon och diverse annat.

Kristen tradition 
De kristna firar bland andra denna tidpunkt med sin Christi Natalis, på germanska språk bland annat uttytt som kristmäss. Tiden för midvinterblotet övertogs av den kristna kyrkan och knöts till Jesu födelse på natten till den 25 december. Missionärerna valde i Norden att inte följa exemplen med uttrycken Mickelsmäss och Kyndelsmäss utan behålla namnet jul.

Referenser 

Vinter
Jul
Ingefärspäron

Ingefärspäron är en efterrätt som finns i många lokala varianter. Den består av päron inlagda i en lag av vatten, socker och ingefära. Traditionellt får päronen sjuda länge i lagen tillsammans med bitar av ingefära. Den serveras vanligen med glass eller vispad grädde. Ibland smaksätts rätten eller vispgrädden med konjak. Förr brukade ingefärspäron serveras efter en söndagsmiddag med kalvstek.

Referenser 
Ingefärspäron i Iduns kokbok

Noter

Externa länkar 

Desserter
Inläggningar och konserver
Brunkål

Brunkål är en maträtt som i södra Sverige ingår i julbordet. Den huvudsakliga ingrediensen är vitkål som kokats och stekts. Till smaksättning används ättika, salt och sirap. Rättens bruna färg beror på den långa tillredningstiden.

Källor 

Julmat
Svenska maträtter
1297

1297 (MCCXCVII) var ett normalår som började en tisdag i den Julianska kalendern.

Händelser

Januari 
 8 januari – Monaco blir självständig stat.

April 
14 april – Brand i Stockholm.

September 
 11 september – Skottland slår England slaget vid Stirling Bridge.

Okänt datum 
 Köpmannen Johan Skule i Västerås sätter sitt sigill under en urkund. Detta är Sveriges äldsta bevarade borgarsigill.
 Av ett brev från kung Birger, ärkebiskop Nils och marsken Torgils Knutsson framgår, att hälsingarna ännu inte börjat betala tionde.
 Kung Edward I av England förbinder sig att inte pålägga några skatter utan parlamentets medgivande.
Portugisisk vattenhund beskrivs första gången i en munks rapport från en drunknade sjöman, som av en hund.

Födda 
 25 mars – Andronikos III Palaiologos, bysantinsk kejsare.
 Ingeborg Eriksdotter av Norge, prinsessa av Norge och Sverige.

Avlidna 
 18 juni – Judith av Habsburg, drottning av Böhmen och Polen.

Referenser

Fotnoter

Externa länkar
Sion

Sion är en kulle i Israel. Den är belägen i distriktet Jerusalem, i den nordöstra delen av landet. Toppen på Sion ligger  meter över havet.

Terrängen runt Sion är kuperad söderut, men norrut är den platt. Den högsta punkten i närheten är  meter över havet,  km sydväst om Sion. Området är tätbefolkat, med  invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Västra Jerusalem,  km sydost om Sion.

Klimat 
Medelhavsklimat råder i trakten. Årsmedeltemperaturen i trakten är  °C. Den varmaste månaden är juli, då medeltemperaturen är  °C, och den kallaste är januari, med  °C. Genomsnittlig årsnederbörd är  millimeter. Den regnigaste månaden är februari, med i genomsnitt  mm nederbörd, och den torraste är augusti, med  mm nederbörd.

Symbolen Sion 
Sion har använts som symbol för judarna, men även för den kristna kyrkan och för himmelriket. Namnet Sion har också använts för hela staden Jerusalem, och har ibland även fått symbolisera hela Israel eller Heliga landet.

Många kyrkor och kapell inom väckelserörelsen kallas Sion. Ett exempel är Sionkyrkan, Björke.

Kommentarer

Se även
Sionism
Zion

Referenser

Externa länkar

 
Jerusalem
Berg i Israel 500 meter över havet eller högre 
Platser i Bibeln
Vanliga namn på kyrkor och kapell inom väckelserörelsen
Svensk frikyrkorörelse
Kolchos

Kolchos (ry колхо́з, коллективное хозяйство) var en av organisationsformerna för jordbruksproduktionen i det forna Sovjetunionen och i flera östeuropeiska länder. Ordet är en sammandragning av коллекти́вное хозя́йство som betyder "kollektivhushåll", men översätts vanligtvis som "kollektivjordbruk". Medlemmarna i en kolchos kallades kolchoznik och kolchoznitsa (колхозник, fem. колхозница). Kollektivjordbruk finns för övrigt i Israel (kibbutz), Kina och i vissa länder i den tredje världen.

Sovjetunionen 
De första kolchoserna organiserades på initiativ av Stalin i början av 1930-talet och 1936 var kollektiviseringen av lantbruket i huvudsak genomförd. Då arbetade 90 procent av Sovjetunionens bönder på 250 000 kolchoser. Formellt var kollektivbruket en frivillig sammanslutning av bönder i en by eller en grupp byar. Bönderna slog sig samman och brukade jorden gemensamt under en vald kommitté ledd av en vald förman. De enskilda familjerna behöll ett litet jordstycke runt huset och några få djur. I realiteten skedde kollektiviseringen ofta under tvång. Medlemmarna i en kolchos fick som lön en del av gårdens totala inkomst enligt antal dagar de arbetade. I varje distrikt inrättade staten en maskin- och traktorstation, MTS, som ställde maskiner med betjäning till förfogande för kollektiven mot betalning i pengar eller varor. Varje kolchos var ålagd att leverera en bestämd mängd jordbruksvaror till staten för vidareförsäljning.

Genom sammanslagningar och en viss övergång till statsdrift minskade antalet kolchoser. De statsägda ”sovchoserna” disponerade på 1980-talet större arealer än kollektivbruken. MTS:erna lades ner efter 1959 och deras uppgifter övertogs av kolchoserna. År 1991 fanns det 29 000 kollektivbruk i Sovjetunionen och de nya republikerna som uppstod efter Sovjetunionens upplösning har i olika grad privatiserat jorden.

Östeuropa 
I de östeuropeiska länderna blev kollektiviseringen genomförd efter andra världskriget efter sovjetiskt mönster, med undantag för Polen där jordbruket var övervägande privat, men är nu i stort sett avvecklad. År 2014 meddelade Belarus president Alexander Lukasjenko att han ämnar införa en ny lag som förbjuder arbetare på kollektivjordbruk (cirka 9% av den totala arbetsstyrkan) från att byta arbete och bostadsort utan tillstånd från guvernören. Lagen jämfördes med livegenskap av Lukasjenko själv.

Källor 

Store norske leksikon: kollektivbruk

Jordbruksanläggningar
Jordbruk i Sovjetunionen
Ryska ord och uttryck