kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Göteborgs hamnbana

|}
|}

Hamnbanan eller Göteborgs hamnbana, tidigare Norra hamnbanan, är en 9 kilometer lång godsjärnväg på Hisingen i Göteborg. 

Den sträcker sig mellan Bohusbanan vid Marieholmsbron och Skandiahamnen. Järnvägen är enkelspårig och elektrifierades 2004. Innan dess fick godstågen byta till diesellok vid Sävenäs rangerbangård, vilket gav föroreningar i de närliggande bostadsområdena. Numera går de flesta godståg rakt till hamnen med ellok. Banan svarade 2006 för runt 30 % av den landbundna godstrafiken till och från Göteborgs hamn, resten gick med lastbil.

Det finns oelektrifierade bibanor bland annat till Oljehamnen, till Arendal och till Volvo Torslandaverken.

Historia
Den har sitt ursprung i Göteborg–Tingstad–Sannegårdens järnväg, vilken öppnades 1914 i samband med Sannegårdshamnens tillkomst, 

Hamnbanan ägdes tidigare av Göteborgs hamn innan den övertogs av Banverket, nuvarande Trafikverket 1999, strax före den elektrifierades.

År 2016 öppnades den södra Marieholmsbron, alltså ytterligare en bro över Göta älv förutom den gamla Marieholmsbron. De betjänar både Bohusbanan och hamnbanan. Trafiken längs båda banor har ökat kontinuerligt och väntas fortsätta öka. Det har funnits en oro för att den öppningsbara Marieholmsbron skulle haverera vilket till exempel skulle vara katastrof för Storas SECU-trafik.

Framtid
Hamnbanan dras med stora kapacitetsproblem och belastningen väntas dessutom dubbleras de närmaste 10-15 åren. Den är viktig för Sveriges godstrafik och har flest godståg i Sverige (däremot har Malmbanan större godsmängd). Banan går genom gamla hamnområden på Norra Älvstranden, vilka successivt omvandlas till främst bostadsområden. Det finns därför planer på att bygga om den, och Banverket beslutade i december 2008 att en framtida utbyggnad ska ske i eller nära befintlig sträckning och att denna sträckning ska utredas vidare. En järnvägstunnel från Aröd i Backa till Biskopsgården var ett annat alternativ, eller en bana från Bohusbanan via Säve.

Hamnbanan står inför en kapacitetsökning genom utbyggnad till dubbelspår enligt ett förslag från Trafikverket. Det finns dock flera grupperingar som ifrågasätter den utbyggnaden som påstås kommer att fyrdubbla tågtrafiken per dygn genom tättbebyggt område. 

Planerna har anpassats så att järnvägen kommer att täckas över eller byggas i tunnel där det finns bostäder nära, det vill säga allt öster om Älvsborgsbron. Det kommer dock att fördyra bygget så mycket att sträckan öster om Eriksbergsmotet skjuts upp till en obestämd tidpunkt efter 2020. Sträckan Eriksberg – Skandiahamnen planeras få byggstart 2018.

Se även
Göteborgs hamn
Södra hamnbanan

Referenser

Vidare läsning

Järnvägslinjer i Sverige
Göteborgs hamn
Transportanläggningar i Göteborg
Planerade byggprojekt
Hamnbanor
Fängelse (film)

Fängelse är en svensk dramafilm från 1949 i regi av Ingmar Bergman.

Handling 
Filmregissören Martin Grandé blir uppsökt av sin gamle lärare, som har en idé till en film. Helvetet finns på jorden och djävulen regerar. Martin berättar om denna idé för författaren Thomas och hans fru Sofi. Thomas säger att han känner huvudpersonen i en sådan film, en gatflicka som han intervjuat som heter Birgitta Carolina.

Birgitta Carolina föder ett barn. Hon vill behålla det, men hennes kille Peter och hennes syster Linnéa övertalar henne att lämna bort det. Linnéa försvinner med barnet. Under tiden lämnar Sofi sin man Thomas. Thomas råkar på Birgitta Carolina och Peter vid en korvkiosk. Peter lämnar dem och Thomas tar med Birgitta Carolina till ett pensionat, där de får ett vindsrum. Birgitta Carolina berättar till slut vad som trycker henne, att barnet togs ifrån henne.

Om filmen 
Filmen hade premiär den 19 mars 1949 på biografen Astoria i Stockholm. Inspelningen av filmen gjordes vid AB Europafilm Studio i Sundbyberg med exteriörer från Gamla stan i Stockholm med Göran Strindberg som fotograf. Bergman fick ett löfte av Lorens Marmstedt att arbeta helt efter eget huvud vid produktionen av filmen mot att han så långt som möjligt pressade produktionskostnaderna. Normalkostnaden för en filmproduktion 1949 var något över 300 000 kronor. Bergman lyckades producera filmen till en kostnad av 240 000 kronor.

Filmen har visats i SVT, bland annat i juni 2018.

Roller i urval 
Doris Svedlund – Birgitta Carolina Söderberg, 17 år 
Birger Malmsten – Thomas, författare 
Eva Henning – Sofi, hans fru 
Hasse Ekman – Martin Grandé, filmregissör 
Stig Olin – Peter, far till Birgitta Carolinas barn 
Irma Christenson – Linnéa, Birgitta Carolinas syster 
Anders Henrikson – Paul, Martins förre matematiklärare 
Marianne Löfgren – Signe Bohlin, pensionatsvärdinna 
Bibi Lindkvist – inneboende på pensionatet 
Curt Masreliez – Alf, Peters kumpan 
Anita Blom – Anna, Signes kusindotter 
Arne Ragneborn – Annas fästman, brevbärare 
Kenne Fant – Arne, skådespelare 
Inger Juel – Greta, skådespelerska 
Torsten Lilliecrona – filmfotografen

Musik i filmen 
Drömmen, kompositör Erland von Koch, instrumental
Blott en dag, ett ögonblick i sänder, kompositör Oscar Ahnfelt, text Lina Sandell, framförs av okänd manlig sångare 
Vandringen, kompositör Erland von Koch, instrumental
Vart ska du gå?, kompositör Alice Tegnér, framförs av okänd flicka
Majas visa (När lilla kom till jorden), kompositör och text Alice Tegnér, framförs av okänd flicka

DVD 
Filmen gavs ut på DVD 2007.

Externa länkar 
 
 

Svenska filmer 1949
Filmer i regi av Ingmar Bergman
Filmmanus av Ingmar Bergman
Svenska dramafilmer
Svenskspråkiga filmer
Filmer från Terrafilm
Svenska 1940-talsfilmer
Peter Coyote

Peter Coyote, ursprungligen Rachmil Pinchus Ben Mosha Cohon, född 10 oktober 1941 i New York i New York, är en amerikansk skådespelare.

Coyote har länge varit politiskt engagerad och var under 1960- och 1970-talen en del av motkulturscenen i San Francisco, som medlem i den radikala teatergruppen San Francisco Mime Troupe och den anarkistiska teatergruppen The Diggers. 1975-1983 var han medlem i California Arts Council. Hans filmkarriär inleddes i början av 1980-talet. Han är också flitig som röstskådespelare och berättarröst till dokumentärer och ljudböcker.

Han är också utövare av Zenbuddhism.

Filmografi i urval 

2010-2011 - Law & Order: LA (TV-serie)

2004-2006 - The 4400 (TV-serie)

Referenser

Noter

Externa länkar
 
 

Amerikanska skådespelare
Amerikanska röstskådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Födda 1941
Män
Levande personer
Alumner från San Francisco State University
Rena rama sanningen (film, 1939)

Rena rama sanningen är en svensk komedifilm från 1939 baserad på Frederick S. Ishams roman och James H. Montgomerys pjäs Nothing But the Truth.

Handling
Ludvig Lund äger en mäklarfirma. Han har privat för många aktier i ett bolag och vill sälja dessa till sina kunder, men kunderna vill också sälja sina aktier i bolaget. Han försöker då lura sina kunder till att istället köpa aktierna.

Om filmen
Inspelad 24 januari - 14 mars 1939 i Filmstaden och exteriörerna är tagna i Stockholm.

Filmen, som är tillåten från 15 år, hade premiär 22 maj 1939 på biograf Spegeln i Stockholm. Den har visats på SVT.

Rollista
Erik "Bullen" Berglund - Ludvig Lund, bankir vid Bankirfirman Lund & Co. 
Tollie Zellman - Charlotta, Ludvigs hustru 
Sickan Carlsson - Märta, Ludvigs och Charlottas dotter 
Åke Söderblom - Åke Lund, Ludvigs brorson 
Håkan Westergren - Bertil Dahl, anställd hos Lund 
Eric Abrahamsson - Filip Morell, fastighetsmäklare 
Marianne Löfgren - Gun, Filips dotter, Åkes fästmö 
Hilding Gavle - Josephson, "kandidat", kassör i välgörenhetsföreningen 
Maritta Marke - Eva Berg, skådespelerska 
Karin Nordgren - Astrid Holm, skådespelerska 
Thor Modéen - poliskommissarien 
Torsten Winge - Bruhn, filosofie doktor, vittne 
Richard Lund - generalkonsul Lagersten 
Douglas Håge - grosshandlare Ström 
Julia Cæsar - Kristin, Lunds kokerska

Ej krediterade 
Britta Larsson - Ellen, Lunds hembiträde 
Ivar Wahlgren - polisen som utreder bilkrocken 
Jean Claesson - polisen som stoppar bankir Lund för fortkörning 
Oscar Åberg - poliskonstapeln på polisstationen 
Artur Cederborgh - ena slagskämpen på polisstationen 
Artur Rolén - andra slagskämpen på polisstationen 
Bror Bügler - en skådespelare i Evas och Astrids sällskap i bilen 
Alice Wallis - Kerstin, Lunds hembiträde 
Anna-Stina Wåglund - telefonist på bankirfirman 
Knut Lundström - springpojken på bankirfirman 
Paul Hagman - en kund på bankirfirman som får avslag 
Jerry Nordquist - kyparen 
Nils Nordståhl - hovmästaren 
Gertrud Bodlund - en skådespelerska i Evas och Astrids sällskap i restaurangens garderob 
Axel Isaksson - en skådespelare i Evas och Astrids sällskap i restaurangens garderob 
Sixten Sparre - en skådespelare i Evas och Astrids sällskap i restaurangens garderob 
Gerda Landgren - expedit på Systemet 
Svea Holst - expedit på Systemet 
Einar Lindström - tjock kund på Systemet 
Otto Adelby - restauranggäst

Bortklippt i den slutliga filmen 
Gunnel Wadner

Musik i filmen
Johannas syster, musik Sten Axelson, text Åke Söderblom, Sven Paddock, sång Marianne Löfgren, Åke Söderblom, dans Alice Wallis, Åke Söderblom

Externa länkar
 

Filmer 1939
Svenska komedifilmer
Filmer i regi av Weyler Hildebrand
Svenska filmer baserade på pjäser
Svenska filmer baserade på romaner
Svenskspråkiga filmer
Svenska 1930-talsfilmer
Lisbeth Johansson

Denna artikel handlar om åklagaren Lisbeth Johansson. För skådespelaren med samma namn, se Lisbeth Johansson (skådespelare).
Ingrid Lisbeth Marianne Johansson, född Andersson den 4 augusti 1954, chefsåklagare i Göteborg och rikskänd 1999 i samband med malexandermorden där hon förde åtal. Hon är uppväxt i Vara och var i ungdomen aktiv i Moderata ungdomsförbundet, bland annat som distriktsordförande i Skaraborgs län.

Hon utsågs till årets yrkeskvinna 2001, då hon var chefsåklagare i Linköping, för sin hantering av Malexandermorden. År 2008 var hon chef för åklagarkammaren i Göteborg.

Referenser 

Svenska åklagare
Födda 1954
Kvinnor
Levande personer
Islands damlandslag i fotboll

Islands damlandslag i fotboll representerar Island i fotboll på damsidan, och spelade sin första landskamp den 20 september 1981, och förlorade en träningslandskamp med 2–3 till Skottland i Kilmarnock. Man deltog i kvalspelet till Europamästerskapet 1984, och första segern togs i en träningslandskamp mot Schweiz i Dietikon, 3–2, den 19 augusti 1985.

Bästa resultat hittills är kvartsfinalspel i EM 2013, där laget förlorade mot Sverige. En annan stor framgång var andraplatsen i Algarve Cup 2011, där man förlorade mot USA med 2–4 i finalen.

Laguppställning
(aktuell den 28 april 2014)

Se även
Islands herrlandslag i fotboll

Referenser

Externa länkar 
  Rec. Sport. Soccer Statistics Foundation - Islands damlandskamper i fotboll

Landslag startade 1981
Fotboll i Island
Fotbollslandslag
Fotboll
Heckler & Koch G36

Heckler & Koch G36 är en serie tyska automatkarbiner som används av många militära styrkor världen över. Vapnet har under hela sin användningstid varit anklagad för allvarliga funktionsproblem.

Konstruktion
I likhet med många andra moderna eldhandvapen är G36 mest uppbyggd av lätta material såsom plast, och man har använt metall så lite som möjligt. Kalibern är , vapnet har en standardmagasinkapacitet på 30 patroner och ett infällbart axelstöd som standard. Flera modeller har picatinnyskenor vilket gör att standardiserade tillbehör passar. Man började konstruera vapnet G36 när den tidigare G3 hade gjort sitt, det vapnet var för stort, tungt och klumpigt med sin 7,62 mm ammunition. Vapnet är väldigt speciellt för att det går att bygga i flera olika modeller från G36-grunden, något som blir allt vanligare för militära gevär.

Avveckling
Den tyska försvarsministern Ursula von der Leyen sade i april 2015 att G36 skall sluta användas av Bundeswehr på grund av de funktionsproblem som vapnet haft under hela sin användningstid. Under aktiv tjänstgöring i Afghanistan medverkade vapnets brister till att tre tyska fallskärmsjägare dödades av upprorsmän. Problemet är att den del i plast som håller pipan tappar sin form under upphettning vilket leder till sämre precision. Detta har skett både under ihållande eldgivning (då pipan värms upp av skotten) och vid lufttemperaturer så låga som 23 °C. Tillverkaren Heckler & Koch menar å sin sida att vapnet fungerar som det ska, och pekar på ett skydd av tenn som Bundeswehr själv fäster på pipan på sina G36:or som orsak till överhettning.

Modeller 
 G36 (Gewehr 36, "Gevär 36") – automatkarbin (standardvariant), ungefär en meter lång och har både ett optiskt 3x-sikte samt ett rödpunktssikte utan förstoring.
 MG36  (Maschinengewehr 36, "maskingevär 36") – kulsprutegevär, tyngre modell med tyng stryktålig pipa för att tåla fler skott i följd. Använder främst ett dubbeltrummagasin med 100 patroner.
 G36K (Gewehr 36 Kurz, "Gevär 36 Kort") – automatkarbin, nerkortad variant av standardmodellen, i övrigt oförändrad.
 G36C (Gewehr 36 Compact, "Gevär 36 Kompakt") – kulsprutepistol, nerkortad lättviktsvariant av vapnet med en total längd på 720 mm (500 mm med axelstödet infällt) och piplängd på 228 mm.
 G36E (Gewehr 36 Export, "Gevär 36 Export") – automatkarbin, exportvariant av standardvarianten med ett fast monterat pistolgrepp och 1,5x-sikte istället för det löstagbara 3x-siktet på de övriga modellerna. Den saknar även rödpunktssiktet.
 G36KE (Gewehr 36 Kurz Export, "Gevär 36 Kort Export") – automatkarbin, nerkortad variant av exportmodellen G36E (se ovan), i övrigt oförändrad.
 SL8 – civil version av vapnet.

Referenser

Externa länkar 
 Heckler-Koch HK G36 assault rifle

Bilder (Länkar) 
 LMG36 (Blid)
 G36K (Bild)

Automatkarbiner
Akonitin

Akonitin är ett giftigt ämne som finns i roten av flera av arterna i växtsläktet stormhattar. Ämnet har en mycket komplex struktur och hör till gruppen alkaloider. Det finns inget egentligt motgift mot akonitinförgiftning.

Egenskaper
Vanligt akonitin fås av arten Aconitum napellus och är ett kristallinskt vitt pulver som smälter vid 184°C utan lukt, men med en skarp brännande smak. Ämnet är olösligt i vatten, lätt lösligt i alkohol och eter och är ytterst giftigt. Redan ett intag av 0,0005 g kan ge svåra förgiftningssymtom.

Förekomst
Substansen förs vanligen i handeln som tyskt eller franskt akonitin. Engelskt akonitin är något annat, som utvinnes av den i Ostasien växande arten Aconitum ferox. Detta ämne är amorft och förekommer i handeln med växlande grad av giftighet.

Akonitin kan användas som lugnande medel mot neuralgi.

Läs mera
Akonitin - Kinesiskt naturläkemedel sedan 2000 år tillbaka http://www.fkog.uu.se/course/a/biolakt/litteratur2011vt/akonitin.pdf

Källor

Alkaloider
Bensoater
Neurotoxiner
Acetatestrar
Rod Taylor

Rodney Sturt "Rod" Taylor, född 11 januari 1930 i Sydney, New South Wales, Australien, död 7 januari 2015 i Los Angeles, Kalifornien, var en australisk-amerikansk skådespelare.

Han var egentligen utbildad konstnär men valde istället skådespelarbanan. Han framträdde på scen i hemlandet och även i ett par filmer, innan han 1955 kom till Hollywood. Där medverkade han bland annat i Tidmaskinen (1960), Alfred Hitchcocks Fåglarna (1963) samt Dark of the Sun (1968). Han syntes även mycket på TV, bland annat i Maktkamp på Falcon Crest.

Filmer, ett urval

TV-serie
Falcon Crest (säsongerna 1988-1990)

Källor
"Skådespelaren Rod Taylor död". Svenska Dagbladet.

Noter

Vidare läsning
 Rod Taylor : an Aussie in Hollywood av Stephen Vagg

Externa länkar

Australiska skådespelare under 1900-talet
Australiska skådespelare under 2000-talet
Personer från Sydney
Födda 1930
Avlidna 2015
Män
Katapultpriset

Katapultpriset är ett litterärt pris som instiftades av Sveriges Författarförbund 1991. Priset delas ut till en skönlitterär författare, prosaist eller lyriker som debuterat under föregående år. 2015 bestod priset av 40 000 svenska kronor, ett års medlemskap i Svenska Författarförbundet och ett av Sveriges Författarförbunds Naturastipendier.

Pristagare 
1991 – Rolf Almström för Sånt man säger och Mats Miljand för Landstigning
1992 – Karin Bellman för En dag som den här
1993 – Mats Söderlund för Det står en pöbel på min trapp
1994 – Alexander Skantze för Grattis Gud
1995 – Cecilia Davidsson för En av dessa nätter
1996 – Cilla Naumann för Vattenhjärta
1997 – Hans Gunnarsson för Bakom glas
1998 – Jan Wolf-Watz för Södra Västerbottens kustland
1999 – Mirja Unge för Det var ur munnarna orden kom
2000 – Robert Ståhl för Om
2001 – Mons Kallentoft för Pesetas
2002 – Caterina Pascual Söderbaum för Sonetten om andningen
2003 – Pauline Wolff för Bilder av Malin
2004 – Alexandra Coelho Ahndoril för Stjärneborg
2005 – Ida Börjel för Sond
2006 – Elise Ingvarsson för Beror skrymmande på och Martin Högström för Transfutura (delat pris)
2007 – Martina Lowden för Allt
2008 – Sofia Rapp Johansson för Silverfisken
2009 – Hassan Loo Sattarvandi för Still
2010 – Måns Wadensjö för Förlossningen
2011 – Eli Levén för Du är rötterna som sover vid mina fötter och håller jorden på plats
2012 – Naima Chahboun för Okunskapens arkeologi
2013 – Eija Hetekivi Olsson för Ingenbarnsland och Sami Said för Väldigt sällan fin
2014 – Anna Fock för Absolut noll
2015 – Agnes Gerner för Skall
2016 – Stina Stoor för Bli som folk
2017 – Henning Brüllhoff för Allt jag begär
2018 – Linus de Faire för Boken om Yousef 
2019 – Burcu Sahin för Broderier
2020 – Kayo Mpoyi för Mai betyder vatten
2021 – Erik Lindman Mata för Pur, och Hanna Johansson för Antiken
2022 – Axel Burénius för Dödsängel
2023 – Mickaela Persson för En adept till mästaren av schack gör en inre färd i Sibirien

Se även
Katapult

Källor 

Svenska litteraturpriser
Priser och utmärkelser instiftade 1991
Rudolf Harbig

Rudolf Harbig, född den 8 november 1913 i Dresden, stupade den 5 mars 1944 i strid på östfronten under andra världskriget nära Kirovgrad i Ukraina, var en tysk friidrottare, världsrekordhållare på 400 m (46,0) och 800 m (1.46,6), båda rekorden satta 1939. Satte också 1941 världsrekord på den mer sällan löpta sträckan 1000 m (2.21,5). Harbig är den ende som samtidigt innehaft världsrekorden på både 400 och 800 m. Han vann 1938 individuellt EM-guld på 800 meter och lagguld på 4x400 m.

Källor

Noter 

Tyska kortdistanslöpare
Tyska medeldistanslöpare
Män
Födda 1913
Avlidna 1944
Personer som dött under andra världskriget
Tyska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 1936
Europamästare i kortdistanslöpning
Europamästare i medeldistanslöpning
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1936 från Tyskland
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1936
OMV AG

OMV AG, tidigare Österreichische Mineralölverwaltung AG och ÖMV, är en österrikisk olje-, naturgas- och kemikoncern.

OMV är Österrikes största företag och en av Europas största oljekoncerner.

Historia
OMV grundades 1956 som Österreichische Mineralölverwaltung AG ur SMV, som var ett företag kontrollerat av den sovjetiska ockupationsmakten. År 1960 började man använda raffinaderiet i Schwechat utanför Wien. År 1987 privatiserades OMV till 15 %, vilket var den första börsintroduktionen för ett statligt företag i Österrike. Ytterligare privatiseringar följde. 

År 1995 ändrade man namnet från ÖMV till OMV.

Äger sedan 2004 Petrom.

Externa länkar 
 OMV AG

 
Österrikiska petroleumbolag
Företag bildade 1956
Nueva Ecija

Nueva Ecija är en provins i Filippinerna, belägen på ön Luzon. Nueva Ecija ligger norr om huvudstaden Manila i regionen Central Luzon. Provinshuvudstaden är Palayan City. Norr om Nueva Ecija ligger provinsen Nueva Vizcaya, i öster Aurora, i söder Bulacan och Pampanga. I väster gränsar Nueva Ecija till Tarlac och Pangasinan. Totalt har provinsen 1 847 000 invånare (2006) på en yta av 5 284,3 km². De tre största språken i provinsen är tagalog, ilocano och kapampangan.

Namnet Nueva Ecija kommer från byn Écija i Andalusien i Spanien.

Större städer och orter är Cabanatuan City, Gapan, Muñoz, Palayan City och San Jose City.

Politisk indelning
Nueva Ecija är indelat i fem städer och 27 kommuner.

Städer
 Cabanatuan City
 Gapan
 Muñoz
 Palayan City
 San Jose City

Kommuner

Källor
National Statistical Coordination Board, Filippinerna

Filippinernas provinser
Tarlac

Tarlac är en provins i Filippinerna, belägen på ön Luzon. Tarlac ligger norr om huvudstaden Manila i regionen Central Luzon. Provinshuvudstaden är Tarlac. Norr om Tarlac ligger provinsen Pangasinan, i öst Nya Ecija, i syd Pampanga. I väst gränsar Tarlac med provinsen Zambales. Totalt har provinsen 1 196 600 invånare (2006) på en area av 3 053,4 km². De tre största språken i provinsen är tagalog, ilocano och kapampangan.

Politisk indelning 
Tarlac är indelat i 1 stad samt 17 kommuner.

Stad 
 Tarlac

Kommuner

Källor 
National Statistical Coordination Board, Filippinerna

Filippinernas provinser
Zambales

Zambales är en provins i Filippinerna, belägen på ön Luzon. Zambales ligger nordväst om huvudstaden Manila i regionen Centrala Luzon. Provinshuvudstaden är Iba. Norr om Zambales ligger provinsen Pangasinan, i öst Tarlac och Pampanga, i syd Bataan. I väst ligger Sydkinesiska havet. Totalt har provinsen 696 600 invånare (2006) på en yta av 3 714,4 km². De tre största språken i provinsen är tagalog, ilocano och sambal.

Politisk indelning
Zambales är indelat i 1 stad samt 13 kommuner.

Stad
 Olongapo City

Kommuner

Källor

National Statistical Coordination Board, Filippinerna

Filippinernas provinser
Bataan

Bataan är en provins i Filippinerna, belägen på ön Luzon. Bataan ligger väst om huvudstaden Manila i regionen Central Luzon. Provinshuvudstaden är Balanga. Norr om Bataan ligger provinsen Zambales och Pampanga. I övrigt gränsas Bataan av Manilabukten och Sydkinesiska havet. Totalt har provinsen 629 100 invånare (2006) på en area av 1 373 km². De två största språken i provinsen är tagalog och kapampangan.

Större städer och orter är Balanga, Dinalupihan och Mariveles.

Bataan är mest känd för Dödsmarschen från Bataan som ägde rum på Baatanhalvön under andra världskriget och att Filippinernas enda kärnkraftverk, Bataan kärnkraftverk (dock ej i drift) är beläget i provinsen.

Politisk indelning 
Bataan är indelat i 1 stad samt 11 kommuner.

Stad 
 Balanga

Kommuner

Referenser
National Statistical Coordination Board, Filippinerna

Filippinernas provinser
Varbergs flygplats

Varbergs flygplats, även känd som Getteröns flygfält, är en flygplats på Getterön, cirka 4 km nordväst om Varbergs centrum i Hallands län. Flygplatsen ägs av Varbergs kommun.

Flygfältet har två landningsbanor och anlades 1938, i samband med Getteröns anslutning till fastlandet 1936, utbyggnaden av Varbergs hamn och tillkomsten av Getteröns naturreservat.

Varbergs flygplats används mest av privatflyget. Även näringslivet och olika myndigheter använder flygplatsen. Ett projekt som drevs av Varbergs flygklubb och Varbergs kommun hade som mål att asfaltera banan i syfte att möjliggöra flygning under perioder då gräsbanan inte bär på grund av väta. Kommunens beslut överklagades av närboende och miljöorganisationer. Mark- och miljödomstolen i Vänersborg upphävde kommunens och länsstyrelsens beslut i juli 2012 och förbjöd kommunen att asfaltera banan. Domen överklagades av Varbergs kommun, men mark- och miljööverdomstolen avvisade överklagandet den 22 november 2012.

Varbergs kommun svarar för flygplatsens drift och skötsel. Varbergs flygklubb genomför passagerarflygningar över Varberg året runt när gräsytan bär. En klubbstuga med cafeteria finns intill Getterövägen. T.o.m 2012 användes flygplatsen för Wheels & Wings årliga sammandragning av veteranfordon, där även flyguppvisningar var en del av evenemanget.

Bilder

Källor

Externa länkar
Varbergs Flygklubb

Getterön
Transport i Varbergs kommun
Flygplatser i Hallands län
Flygplatser invigda 1938
Byggnader och anläggningar i Varbergs kommun
Paregos

Paregos är en av Sveriges äldsta kommunikations- och webbyråer som startade 1994 med att göra datorspel. I dag arbetar företaget med digital kommunikation och reklam på internet och har kunder som Nissan, Telia, Nike, Scania, Gustavsberg, Volvo och Vodafone.

År 2004 köptes Paregos upp av Framfab, som drev företaget som ett dotterbolag fram till i början av 2007, då fyra anställda köpte loss företaget från Framfab.

Bolaget är baserat i Skellefteå.

1 november 2011 gick företaget ihop med Internetfabriken och Drumedar som är Västeråsbaserade och har ett längre förflutet som webbyrå.

Externa länkar
Paregos

Svenska reklambyråer
Svenska IT-företag
Företag bildade 1994