kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
36. Waffen-Grenadier-Division der SS

36. Waffen-Grenadier-Division der SS, även SS-Sturmbrigade Dirlewanger, Sonderkommando Dirlewanger, SS-Sonderbataillon Dirlewanger, SS-Sonderregiment Dirlewanger och „Die schwarzen Jäger“ ("De svarta jägarna"), var en tysk Waffen-SS-division. Den leddes av Oskar Dirlewanger.

I början av 1940 bestod regementet framför allt av tjuvjägare, vilkas kunskaper ansågs användbara i fält, men snart kom andra dömda brottslingar att ingå. Detta SS-regemente slogs på östfronten under andra världskriget, och hade inga kaserner eftersom det alltid skulle vara i strid. Förbandet gjorde sig känt för så grova övergrepp mot civilbefolkningen i Polen och Sovjetunionen att andra tyska förband klagade. De har beskrivits som en "skräckinjagande hop" av "mördare, överlöpare, sadistiska idioter och förkastade utstötta från andra enheter". Under sin tjänstgöring mördade de minst 30 000 civila i Vitryssland och 40 000 i Polen.

Enhetens historia 
 Wilddiebkommando Oranienburg: 15 juni 1940 – juli 1940
 SS-Sonderkommando Dirlewanger: juli 1940 – 1 september 1940
 SS-Sonderbataillon Dirlewanger: 1 september 1940 – september 1943
 Einsatz-Bataillon Dirlewanger (tillfällig benämning använd 1943 och 1944)
 SS-Regiment Dirlewanger: september 1943 – 19 december 1944
 SS-Sonderregiment Dirlewanger (tillfällig benämning använd 1943 och 1944)
 SS-Sturmbrigade Dirlewanger: 19 december 1944 – 20 februari 1945
 36. Waffen-Grenadier-Division der SS: 20 februari 1945 – maj 1945

Bilder

Se även 
 Einsatzgruppen

Referenser

Noter

Webbkällor 
 

SS
Militära enheter ur Waffen-SS
Divisioner ur Waffen-SS
Domsby

Domsby [do:ms-] (fi. Tuomarila) är ett bostadsområde med järnvägsstation i Esbo stad och utgör en del av stadsdelen Esbo centrum.

Domsby domineras av småhus och radhus. Nära stationen har det på 2000-talet byggts höghus. Järnvägsstationen togs i bruk år 1931 och stationsbyggnaden år 1936. 

Esbo centrum
Carl-Göran Heidegren

Carl-Göran Heidegren, född 1954, är professor i sociologi vid Lunds universitet. Han har dessutom doktorerat i idéhistoria.

Verk 
Heidegren har bland annat skrivit böcker om Hegel, svensk filosofihistoria och sociologiska perspektiv på tid, liksom om bröderna Ernst Jünger och Friedrich Georg Jünger och andra personligheter i Weimarrepubliken.

Heidegren har också studerat vilka personer som utvecklar öppen källkod och delar filer på internet, och vilka värderingar de har.

Pris och utmärkelser 
Heidegren tilldelades 2012 Birger Schöldströms pris av Svenska Akademien.

Bibliografi 

 Filosofi och revolution. Hegels väg till visdom (Symposion 1984)
 Johan Jakob Borelius - den siste svenske hegelianen (Symposion 1995)
 Hegels fenomenologi - en analys och kommentar (Symposion 1995)
 Preussiska anarkister. Ernst Jünger och hans krets under Weimar-republikens krisår (Symposion 1997). Utvidgad nyutgåva (Bokförlaget Augusti 2016)
 Antropologi, samhällsteori och politik. Radikalkonservatism och kritisk teori (Bokförlaget Daidalos 2002)
 Det moderna genombrottet i nordisk universitetsfilosofi 1860-1915 (Daidalos 2004)
 Den interagerande människan (tillsammans med David Wästerfors) (Gleerups 2008)
 Erkännande (Liber 2009)
 Ernst och Friedrich Georg Jünger. Två bröder, ett århundrade (Bokförlaget Atlantis 2011)
 Tid. Sociologiska perspektiv (Liber 2014)
 Positivismstrider (Daidalos 2016)
 Livsmöjligheter (Bokförlaget Augusti 2019)
 Kamrater, anti-auktoritära människor. Den nordiska filosofins 1968 (Daidalos 2021)
 Den högra handens tendens (Bokförlaget Augusti 2022)

Källor 

Svenska sociologer
Personer verksamma vid Lunds universitet
Födda 1954
Levande personer
Män
Dan Andersson-priset

Dan Andersson-priset, instiftat 1963, är ett litterärt pris på 20 000 kronor (2016) som årligen utdelas av Dan Andersson-sällskapet.

Pristagare 

1963 – Otto Blixt
1964 – Olle Svensson
 1965 – ingen utdelning
1966 – Nils Parling
1967 – Emil Hagström
 1968 – 1969 ingen utdelning
1970 – Edvard Robert Gummerus
 1971 – 1973 ingen utdelning
1974 – Harald Forss
 1975 – ingen utdelning
1976 – Nils Parling
 1977 – ingen utdelning
1978 – Gunde Johansson
1979 – Anna Rydstedt
1980 – Helmer Grundström
1981 – Karl Rune Nordkvist
1982 – Gunnar Turesson
1983 – Bert Olls
1984 – Lars Huldén
1985 – Stig Sjödin
1986 – Ingela Strandberg
1987 – Elisabeth Rynell
1988 – Teddy Gummerus
1989 – Arne Upling
1990 – Thorstein Bergman
1991 – Holger Lewin
1992 – Bengt Emil Johnson
1993 – Barbro Gummerus
1994 – Hans O. Granlid
1995 – Gösta Ågren
1996 – Henning E. Pedersen
1997 – Erik Yvell
1998 – Bengt Pohjanen
1999 – Eva Norberg
2000 – Arne Säll
2001 – Göran Greider
2002 – Maria-Pia Boëthius
2003 – Pär Sörman
2004 – Nisse Munck
2005 – Saxdalens manskör
2006 – Pompeyo Lugo Méndez
2007 – Marcus Birro
2008 – Sofia Karlsson
2009 – Björn Jadling
2010 – Alf Hambe
2011 – Lars Järnemo
2012 – Nils Holmdahl och Heléne Littmarck Holmdahl
2013 – Linda Rattfelt
2014 – Jörgen Dicander
2015 – Björn Hedén och Marketta Franssila
2016 – Birgitta Ahrås
2017 – Dan Viktor Andersson
2018 – Lotta Lotass
2019 – Erik Löfmarck
2020 – Mats Hansson
2021 – Nina Hedenius
2022 – Björn Ulvaeus
2023 – Maria Norgren

Källor

Fotnoter 

Svenska litteraturpriser
Priser och utmärkelser instiftade 1963
Dan Andersson
Sylvia Beach

Sylvia Beach, född under namnet Nancy Woodbridge Beach den 14 mars 1887 i Baltimore, Maryland och död 5 oktober 1962, var en amerikansk bokhandlare, förläggare och översättare. Hon var ägare av bokhandeln och lånebiblioteket Shakespeare and Company på 12 Rue L'Odéon, i Paris latinkvarter.

Hennes far, som var presbyterianistisk pastor, tog på grund av sitt arbete med familjen till Paris 1901. Sylvia trivdes så bra där att hon återvände och bosatte sig där för gott 1916 efter att ha arbetat som sjuksköterska under första världskriget. Tillsammans med sin väninna Adrienne Monnier startade hon Shakespeare and Company 1919 och deras idé var att sälja och marknadsföra engelskspråkig litteratur i Paris. 

Beach kanske största insats var att hon 1922 vågade ge ut James Joyces kontroversiella roman Odysseus (Ulysses) som trycktes av Darantière i Dijon. 

Hon var tvungen att stänga sin bokhandel 1941 i och med den tyska ockupationen av Paris under andra världskriget. 1943 blev Beach fängslad av tyskarna i några månader.

1959 gav Beach ut sina memoarer Shakespeare and Company som innehåller detaljerade berättelser om det kulturella livet och människorna i Paris under mellankrigstiden. Violette Leduc berättar i sin självbiografi Oäktingen (1964) om sina möten med Sylvia Beach och om den atmosfär som präglade bokaffären.

Hon bodde i Paris fram till sin död 1962 och ligger begravd på Princetonkyrkogården i New Jersey.

Referenser

Bibliografi på svenska 
 Shakespeare and Company: min boklåda i Paris (Shakespeare and Company) (översättning Harriet Alfons) (Eva Bonnier, 1990)
 Shakespeare and Company (översättning Erik Andersson, efterord av Jonas Ellerström & Ingrid Svensson) (Ellerström, 2008)

Amerikanska kulturpersonligheter
Kvinnor
Födda 1887
Avlidna 1962
Personer från Baltimore
Carl-Johan Vallgrens litteraturpris till yngre författare

Carl-Johan Vallgrens litteraturpris till yngre författare är ett litterärt pris som sporadiskt delades ut mellan 2003 och 2011 bestod av en penningsumma på mellan två och tretusen kronor. Priset instiftades av Carl-Johan Vallgren år 2003 (året efter att han själv mottagit Augustpriset).

Pristagare 
2003 – Karl Johan Nilsson
2004 – Sara Villius
2005 – Kristian Fredén för romanen Offret
2006 – Anna Schulze för novellsamlingen Brist
2008 – Gertrud Hellbrand för romanen Scenario X
2011 – Måns Wadensjö för romanen Förlossningen

Källor

Fotnoter 

Svenska litteraturpriser
Priser och utmärkelser instiftade 2003
Tipnet

Tipnet var den andra internetleverantören i Sverige efter Swipnet. Tipnet startades av det dåvarande Televerket hösten 1991, inledningsvis utan något större stöd från verksledningen.

När Televerket 1992 blev av med sitt monopol på "fasta förbindelser" var konkurrens – både praktiskt och legalt – ett faktum. Samma år ökades stamnätets kapacitet till 2 Mbit/s och universitetsdatanätet Sunet började använda Tipnet.

Se även 
 Internets historia i Sverige

Referenser

Noter

Svenska internetleverantörer
Portal: Internet i Sverige
Internets historia i Sverige
Risto Mannisenmäki

Risto Mannisenmäki, född 28 maj 1959, är en före detta rally kartläsare, som tillsammans med Tommi Mäkinen vann Rally-VM två gånger.

Källor 

Finländska rallyförare
Kartläsare
Födda 1959
Män
Levande personer
Drumsöfjärden

Drumsöfjärden () är en fjärd i Helsingfors stad mellan Drumsö och Västra hamnen. 

Fjärdar i Nyland
Helsingfors natur
Bernard Occelli

Bernard Occelli, född 20 maj 1961, var kartläsare åt rallyförarna Didier Auriol och Patrick Bernardini.

Se även 
Monte Carlo-rallyt

Kartläsare
Män
Födda 1961
Levande personer
Franska idrottare under 1900-talet
Ilford Photo

Ilford Photo var en brittisk tillverkare av fotografisk film, fotopapper och kemikalier, grundad 1879 av Alfred Hugh Harman  som Britannia Works.

Ilford gick i konkurs 2004. En så kallad "management buyout" (MBO) av Ilfords verksamhet i Storbritannien genomfördes vilken resulterade i bildandet av Harman technology Limited i februari 2005. Företaget, som nu verkar under namnet Ilford Photo, tillverkar produkter för svartvit fotografi. Den schweiziska delen av Ilford köptes av Oji Paper Company of Japan i juli 2005 och tillverkar produkter för bläckstråleskrivare under namnet Ilford Imaging Switzerland GmbH.

Externa länkar 
 Ilford Photo
 Ilford Imaging Switzerland GmbH

Tillverkare av fotografisk film, fotopapper och kemikalier
Ej längre existerande brittiska företag
Företag bildade 1879
Företag upplösta 2004
Företag som gått i konkurs
Drägsby

Drägsby [drägs-] (finska Treksilä) är en by och egendom i den före detta kommunen Borgå landskommun (nuvarande staden Borgå), Östra Nyland, Södra Finlands län. 

Byar i Borgå
Luis Moya

Luis Moya, född 23 september 1960 i Spanien, var kartläsare åt rallyföraren Carlos Sainz. Tillsammans vann de Världsmästerskapen i rally 1990 och 1992.

Referenser 

Spanska rallyförare
Kartläsare
Män
Födda 1960
Levande personer
Citroën Xsara

Citroën Xsara är en mellanklassmodell ifrån Citroën som har haft stora framgångar i rally. Tävlingsbilen vann VM med Sébastien Loeb tre gånger, 2004-2006.

Modellen lanserades 1997 och ersatte då ZX. Den hade då utvecklats under 196 veckor och kostat företaget motsvarande 6,3 miljarder kronor. Den fanns i halvkombiversioner med antingen 3 eller 5 dörrar, samt som kombi. År 2000 kompletterade MPV-modellen Xsara Picasso programmet vidare. År 2000 fick Xsara en välbehövlig ansiktslyftning för att bättre anknyta till övriga Citroënmodeller vid den tiden. År 2004 ersattes den av C4, men Xsara Picasso fortsatte tillverkas något år innan den också fick en ersättare (Citroën C4 Picasso).

Motoralternativ 

Xsara
Framhjulsdrivna fordon
Dåvits

Dåvits (då:vits) kan syfta på:
 Dåvits, Esbo – en del av Mankans i Esbo stad, fi. Taavila 
 Dåvits, Kyrkslätt – en by i Kyrkslätts kommun, Nyland
Jeanne Moreau

Jeanne Moreau, född 23 januari 1928 i Paris, död 31 juli 2017 i Paris, var en fransk skådespelare. Hon var en av Frankrikes ledande och mest respekterade aktriser under 1900-talets senare hälft. Hon framträdde även som sångerska.

Biografi 
Jeanne Moreau studerade vid Dramatiska teaterskolan i Paris och gjorde såväl scen- som filmdebut 1948. Medan hennes teaterkarriär omgående blev en stor succé, bland annat vid Comédie-Française, hade hon mindre framgång på filmduken. 

Hon fick sitt genombrott i Hiss till galgen (1958), i regi av Louis Malle. För sin roll i Peter Brooks Moderato cantabile (1960) fick hon utmärkelsen Bästa kvinnliga skådespelare vid filmfestivalen i Cannes 1960. Hon levde enligt recensionerna upp till förväntningarna i filmerna Natten (1961), Jules och Jim (samma år) och Eva (1962).

Moreau kom sedan under tre årtionden att förbli Frankrikes ledande och mest respekterade aktris. Hon sågs som inkarnationen av fransk kvinnlighet – intelligent, intuitiv, sofistikerad och sensuell.

Moreau var gift tre gånger.

Filmografi i urval 

 

 (TV-film)

 (fyra avsnitt)

 (delen "Trois Minutes")

Referenser

Noter

Externa länkar 

 
 

Födda 1928
Skådespelare från Paris
Kvinnor
Avlidna 2017
Lage Rahm

Erik Lage Rahm, född 27 januari 1980 i Annedal, är en svensk jurist och politiker (miljöpartist). Han var ordinarie riksdagsledamot 2007–2010, invald för Göteborgs kommuns valkrets.

Rahm var sammankallande i Grön Ungdoms förbundsstyrelse 2001–2002. Han arbetade 2003–2007 som politisk sekreterare för Miljöpartiet på kommunstyrelsen i Göteborgs kommun.

Rahm blev riksdagsledamot i november 2007 efter att Karla López avgått som ledamot. I riksdagen var han suppleant i försvarsutskottet, näringsutskottet, utbildningsutskottet och utrikesutskottet. Rahm lämnade riksdagen i samband med riksdagsvalet 2010.

Referenser

Externa länkar 

 Miljöpartiet de Gröna – Lage Rahm
 lage.nu – Lage Rahm

Ledamöter av Sveriges riksdag för Miljöpartiet
Svenska politiker under 2000-talet
Politiker från Göteborg
Födda 1980
Levande personer
Män
Fredrik Gyllenborg

Fredrik Gyllenborg kan ha flera betydelser:

Fredrik Gyllenborg (1698–1759)
Fredrik Gyllenborg (1767–1829)
Graham-Paige

Graham-Paige Motors Corp var en amerikansk biltillverkare som byggde bilar i Detroit, Michigan mellan 1927 och 1941.

Historia
Bröderna Joseph, Robert och Ray Graham hade arbetat för Dodge sedan de sålt sin lastbilstillverkning till bröderna Dodge i början av 1920-talet. De lämnade Dodge 1927, strax innan företaget såldes till Chrysler Corporation och köpte istället biltillverkaren Paige-Detroit Motor Car Co. Bilarna bytte namn till Graham-Paige, men annars fortsatte produktionen av de sex- och åttacylindriga modellerna som tidigare. En Graham-Paige vann Monte Carlo-rallyt 1929. 1931 försvann namnet Paige och bilarna kallades nu endast Graham. 1932 kom Blue Streak-modellen, en av de första amerikanska bilarna med antydan till aerodynamiskt utformad kaross. 1934 såldes en åttacylindrig modell med kompressor. Året därpå försvann åttorna och ersattes av en sexcylindrig motor med kompressor. 1935 fördes förhandlingar med Reo om en sammanslagning, men det enda resultatet blev att Graham använde Reo-karosser under 1936 och 1937. 1938 kom den nydanande ”Spirit of Motion”-karossen, där kylaren och framskärmarna lutade framåt. I Sverige kallades den vanvördigt för ”likkistnos”. Formgivningen var lite för avancerad och bilarna sålde dåligt. Modellen fanns kvar till sommaren 1940.

1939 kontaktades Graham av Hupmobile, som köpt pressverktygen till Cords 810-kaross, men som saknade resurser att starta tillverkning själva. Graham åtog sig tillverkningen, mot att få sälja en variant under eget namn. Produktionen startade våren 1940, men karossen var komplicerad och dyr att tillverka och Graham förlorade ännu mer pengar. Den sista bilen byggdes i november 1941. 

Under andra världskriget ägnade sig företaget åt betydligt mer lönsamma kontrakt med krigsmakten. 1944 kom Joseph W. Frazer in i bilden, med planer på en ny bil att bygga efter krigsslutet. Styrelsen valde dock att inte återuppta biltillverkningen efter kriget och den nya bilen kom istället att säljas under namnet Frazer. Graham-Paige lämnade industriproduktionen helt och satsade istället på fastighetsaffärer. Företaget drev bland annat idrottsarenan Madison Square Garden i New York under många år.

Källor
Stora billexikonet, red. G N Georgano, svensk övers. Björn-Eric Lindh 1982. 
Encyclopedia of American Cars 1930-1980, red. Richard M Langworth, 1984.

Noter

Externa länkar
Graham Owner's Club International 

Ej längre existerande amerikanska biltillverkare
Ej längre existerande amerikanska fordonstillverkare
Företag bildade 1927
Företag upplösta 1941
Fredrik Gyllenborg (1767–1829)

Fredrik Gyllenborg, född 10 december 1767, död 18 augusti 1829, var en svensk greve och statsman. Han var sonson till Fredrik Gyllenborg (1698-1759) och son till Gustaf Adolf Gyllenborg.

Gyllenborg blev vid fem års ålder inskriven i armén, och hade vid 13 års ålder (1780) redan hunnit bli utnämnd till fänrik vid Upplands regemente. Han begav sig 1782 till Uppsala för att fortsätta sina studier, varefter han lämnade militärbanan och ingick på den civila banan som extra ordinarie kanslist i justitierevisionen 1785. År 1792 befordrad till assessor i Svea hovrätt, utnämndes han två år senare till revisionssekreterare och generalauditör, utsågs 1796 till tjänsteförrättande justitiekansler. Efter statsvälvningen 1809 befordrades Gyllenborg till justitieråd, och kallades följande år att ersätta greve Wachtmeister som justitiestatsminister, en post han innehade till sin död. Han blev juris doktor i Uppsala 1818, hedersledamot av Krigsvetenskaps- och Lantbruksakademierna och serafimerriddare.

Källor 

 

Sveriges justitiestatsministrar
Justitieråd i Högsta domstolen (Sverige)
Svenska revisionssekreterare
Svenska officerare
Alumner från Uppsala universitet
Ledamöter av Kungliga Krigsvetenskapsakademien
Ledamöter av Lantbruksakademien
Riddare och kommendör av Kungl. Maj:ts Orden
Mottagare av Serafimerorden
Svenska ämbetsmän under 1700-talet
Svenska militärer under 1700-talet
Personer under gustavianska tiden
Födda 1767
Avlidna 1829
Män
SBH
Joey Tribbiani

Joseph "Joey" Francis Tribbiani, Jr. är en fiktiv person i de amerikanska tv-serierna Vänner och Joey som spelas av Matt LeBlanc.

Joey är gängets största livsnjutare. Hans största passioner i livet är kvinnor, mat och smörgåsar. Han har sju systrar, varav en är Gina Tribbiani i tv-serien Joey. Han hänger inte alltid med när vännerna säger svåra ord. Därför köper han en gång V-delen av ett uppslagsverk. Han kämpar sig igenom sin dröm i hopp att bli skådespelare, vilket oftast går ganska dåligt. Det händer att han har får stora chanser, eller genombrott, men då förstör han det genom att klanta till det, som att försova sig, glömma bort, eller haka upp sig på småsaker som retar regissörer och manusförfattare. Det leder till att han får sparken. Hans största roll var som Dr Drake Ramoray i såpoperan Days of our Lives.

Joeys arbeten 

Tribbiani, Joey
Fiktiva figurer från New York
Fiktiva skådespelare
Fiktiva figurer introducerade 1994
Vapenvägran

Vapenvägran är vägran att ställa sig till vapenmaktens förfogande trots en uttrycklig order. En vapenvägrare erbjuds ibland vapenfri tjänst. Att vägra även det kallas totalvägran.

Historia

Den första svenska vapenvägraren 
En av de först dokumenterade vapenvägrarna i Sverige var Olof Hansson från Broby i Skåne. Denne vägrade 1863 militärtjänstgöring av religiösa skäl. Hansson var personlig vän med Helge Åkeson som brukar räknas som Fribaptistsamfundets grundare (1872). Bland fribaptister praktiserades länge vägran att göra krigs-tjänst med hänvisning till Jesus exempel och undervisning, och hundratals unga män dömdes till böter, fängelse eller straffarbete, ibland i över ett år.

Bland de första som vägrade vapentjänst av politiska eller etiska skäl finns Rickard Almskoug, som avled 1909 efter en månad i fängelset i Västervik, officiellt av primär binjurebarkssvikt. Detta är ett tillstånd som förvärras av stress och fängelsevistelsen kan därmed ha varit en bidragande dödsorsak. Det har också hävdats att han nekades eller alltför sent fick läkarvård. Hans kamrat C. J. Björklund dömdes till fyra månaders fängelse för att ha sagt att staten mördat Almskoug.

De samvetsömma i Sverige 
En äldre svensk benämning på vapenvägrare är samvetsöm. 1902 utfärdade Kunglig Majestät en cirkulärskrivelse där det framgick att de samvetsömma skulle fortsättningsvis kallas in, men de skulle användas för annat arbete vid förbandet. Bakgrunden var de långa fängelsestraff som ett antal unga män dömts till på grund av samvetsbetingad värnpliktsvägran. Denna praxis har en modern efterföljare i vapenfri tjänst.

Se även 
 Civil olydnad
 Pacifism
 Religionsfrihet
 Samvetsvägran
 Samvete
 Plogbillsrörelsen

Referenser 

 Gustafsson, Ingmar. Fred och försvar i frikyrkligt perspektiv, 1987:57.
 Fribaptistsamfundet 100 år.

Icke-våld
Pacifism
Totalförsvarsplikt
Protesttaktiker
Samvete
Essiv

Essiv är ett kasus i nominas deklination. Det beskriver oftast att beskriva något temporärt tillstånd.

Essiv betecknar det som någonting liknar. I svenskan uttrycks essivrelationen vanligtvis genom att prepositionen "som" (eller "i egenskap av") ställs framför det aktuella ordet.

Essivändelser
Estniska: -na
Finska: -na, -nä (beroende på vokalharmoni)

Användning i finskan
Exempel på essiv i finskan: ruotsalaisena som svensk, ruotsalaisina som svenskar, pidän sitä kotinani jag ser det som mitt hem, kahtena päivänä (under) två dagar. Essivändelsen används även som pekare för datum: tiistaina på tisdag, kahdentenatoista tammikuuta (på) den tolfte januari. 

Det finns uttryck med ljudförändring (assimilering): tänä vuonna i år, toissa vuonna i förfjol och toissapäivänä i förrgår. Kaukana långt borta kommer från stammen kauka- som inte finns i nominativ.

Referenser

Källor

Kasus
Avtryck (tidning)

Avtryck var Grön Ungdoms medlemstidning. Den utkom med fyra nummer per år och var kostnadsfri för Grön Ungdoms medlemmar. Den producerades av en redaktion som valdes för ett år. Fram till 2009 hette tidningen Nisse Hult, ett namn taget ur TV-sketchen Skattkammarön. Tidningen upphörde 2010.

Källhänvisningar

Miljöpartiet
Svenska medlemstidningar
Tidskrifter nedlagda 2010
Partipolitiska tidskrifter
Isolabona

Isolabona är en kommun och en medeltida by i regionen Ligurien i provinsen Imperia i Italien. Den ligger 95 m över havets nivå. Kommunen hade  invånare (2018) och gränsar till kommunerna Apricale, Castel Vittorio, Dolceacqua, Pigna och Rocchetta Nervina.

Isolabona är känd för bland annat för sin återkommande harp-festival.

Referenser

Externa länkar 
 Isolabonas officiella webbplats

Kommuner i provinsen Imperia
Orter i Ligurien
Peter-Jürgen Boock

Peter-Jürgen Boock, född 3 september 1951 i Garding (Schleswig-Holstein), är en tysk före detta medlem av Röda armé-fraktionen.

Boock deltog bland annat i mordet på chefen för Dresdner Bank, Jürgen Ponto, den 30 juli 1977 och kidnappningen och mordet på Hanns-Martin Schleyer senare samma år. Efter flera år på flykt greps Boock i Hamburg] 1981 och dömdes till livstids fängelse.

Under fängelsetiden utgav Boock bland annat boken ”Mit dem Rücken zur Wand...”. Ein Gespräch über die RAF, den Knast und die Gesellschaft. Boock frisläpptes våren 1998, efter drygt 17 år i fängelse.

2002 publicerade Boock boken Die Entführung und Ermordung des Hanns-Martin Schleyer.

Källor

Externa länkar
RAF: Peter-Jürgen Boock, der Talkshow-Terrorist. Welt Online. 

Födda 1951
Män
Tyska brottslingar
Medlemmar i Röda armé-fraktionen
Levande personer
Vänsterextremister