kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Alpin kombination

Alpin kombination är en tävlingsform inom alpin skidsport. Tävlingsformen kombinerar den kraft- och uthållighetskrävande grenen störtlopp och den tekniskt krävande grenen slalom, två väldigt olika typer av skidåkning. Tävlingen bestod ursprungligen av ett åk störtlopp och två slalomåk som tillsammans utgör den separata grenen alpin kombination. Antalet världscuptävlingar i kombination varierar från år till år. Grenen har arrangerats under världsmästerskap och olympiska vinterspel sedan 1936 i Garmisch-Partenkirchen.

På senare år har alpin superkombination blivit vanligare. Superkombinationen består av ett störtlopp eller super-G och endast ett slalomåk. Detta gör att störtloppsspecialisterna ges större chans att vinna än vid vanlig alpin kombination.

Den första världscupdeltävlingen i alpin superkombination hölls på herrsidan den 14 januari 2005 i Wengen, Schweiz och vanns av Benjamin Raich, Österrike och på damsidan den 27 februari 2005 i San Sicario, Italien och vanns av Janica Kostelić, Kroatien.

Superkombination ersatte kombination på det olympiska programmet 2010 i Vancouver.

I maj 2017 meddelade FIS att den alpina kombinationen avskaffas inför säsongen 2020–2021 för att ersättas av fler parallelltävlingar.

Källor

Fotnoter

Alpin skidsport
Differential

För den fordonstekniska delen, se Differentialväxel, Differentialbroms, Torsendifferential

Differential är en term inom matematisk analys för en infinitesimal - oändligt liten - ändring i en funktion.
Definition i Rn

Låt  vara en funktion och  en öppen delmängd i . Funktionen  säges vara differentierbar i  om det existerar en linjär avbildning  sådan att 

.

Den linjära avbildningen  ovan bestäms entydigt av gränsvärdet och kallas differentialen'' till  i  samt betecknas . Differentialen blir således en linjär approximation till differensen  för  nära noll, eller omformulerat, . Matrisen hörande till differentialen betecknas  och kallas funktionalmatrisen eller jacobimatrisen.

I fallet , så sammanfaller  med derivatan i , och i fallet , så betecknas vanligen  med .

Differential och riktningsderivata
Riktningsderivatan, , av  i  utmed riktningen  ges av gränsvärdet

.

En räkning ger, 

= 

varför . Riktningsderivatan kan sålunda uttryckas med differentialen; speciellt betyder detta att riktningsderivatan är linjär i , givet konventionen .

Klassisk framställan medelst Leibniz notation
Betrakta fallet  och beteckna med  identitetsfunktionen . Eftersom derivatan av  är 1, så är dess differential . Om  är en differentierbar funktion, så gäller enligt definitionen ovan  d.v.s. . Om nu Leibniz notation, , nyttjas och index samt variabeln  undertrycks, så erhålls, tillika ges mening åt, den klassiska formeln 
.
Analogt fås i fallet  den klassiska formeln 
.

Räkneexempel: Approximation
Låt  ges av . Differentialen av  vid  ges då av multiplikation med . Ett närmrevärde till  är då med  och :
.

Anm. Med fem decimalers noggrannhet är .

Referenser

Matematisk analys
Matematiska operationer
Generaliseringar av derivatan
Susan Hayward

Susan Hayward, ursprungligen Edythe Marrenner, född 30 juni 1917 i Brooklyn i New York, död 14 mars 1975 i Beverly Hills i Kalifornien, var en amerikansk skådespelare.

Biografi 
Susan Hayward började sin karriär som fotomodell och kom till Hollywood 1937. Hon provspelade för rollen som Scarlett O'Hara i Borta med vinden, som dock gick till Vivien Leigh.  Efter att ha medverkat i några mindre kända filmer fick hon 1947 sin första Oscarsnominering för sin roll som alkoholist i filmen Vinddriven. Susan Hayward kom att bli Oscarsnominerad ytterligare fyra gånger och var under 1950-talet en av Hollywoods större stjärnor.

År 1955 försökte Hayward ta sitt liv till följd av en bitter rättslig kamp om tvillingsönerna från sitt första äktenskap (1944–1954) med skådespelaren Jess Barker. Under det privat svåra året gjorde hon en stark karaktärsroll (mot Clark Gable) i filmen Möte i Hongkong. Därifrån är det i vykortsformat mest spridda idolkortet på Hayward. Det trycktes för Europas del i Västtyskland och blev relativt vanligt bland anhängare även i Sverige. 

Susan Hayward fick en Oscar för sin roll som den prostituerade och för mord dödsdömda Barbara Graham, i filmdramat Jag vill leva från 1958. Samma år spelade hon mot Jeff Chandler i den mer traditionella nybyggarstoryn De drog västerut. Haywards filmer i början av 1960-talet, varav tre under 1961, blev inga kassasuccéer och hade heller inte satt hela hennes kunnande på prov. Susan Hayward drog sig temporärt tillbaka från filmen 1964 i och med äktenskapet med sin andre man, Floyd Eaton Chalkley, men återkom 1967 med två filmer, bland annat Dockornas dal. Därefter dröjde det till 1972, då hon gjorde tre filmer; den sista blev TV-filmen Say Goodbye, Maggie Cole.

Hayward diagnosticerades med hjärntumör 1973 och avled 1975. Begravningen hölls på Our Lady of Perpetual Help Cemetery.

Susan Haywards morföräldrar kom från Vankiva i Skåne.

Filmografi i urval 

 - Oscarsnominerad

 - Oscarsnominerad

 - Oscarsnominerad

 - Oscarsnominerad

 - Oscar som bästa skådespelerska

Referenser

Externa länkar 

 
 Susan Hayward - Survivor
 Classic Movies - Susan Hayward

Födda 1917
Avlidna 1975
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Kvinnor
Oscar för bästa kvinnliga huvudroll
Skådespelare från New York
Sharm el-Sheikh

Sharm el-Sheikh (egentligen Sharm ash-Shaykh, ) är en stad som under 1980-talet etablerade sig som turistort på Sinaihalvön i Egypten. Folkmängden uppgår till cirka 40 000 invånare. Den var fram till 1900-talet endast en beduinby, men det klara vattnet kombinerat med fina korallrev lockade dykare vilket blev startskottet för turismen till staden. Bland de populäraste platserna att dyka på kan nämnas Naama Bay, Shark Bay och Ras Mohammed. För dem som uppskattar skeppsvrak finns Thistlegorm, som är ett gammalt fraktskepp.

Staden har en internationell flygplats, Sharm el-Sheikhs internationella flygplats, med flygförbindelser till främst Asien och Europa. I staden har det  hållits en rad fredsmöten där olika problem inom arabvärlden diskuterats, exempelvis situationen i Palestina och, i början av 2005, valet i Irak. 

Den 23 juli 2005 skakades staden av en attack av sju självmordsbombare som krävde minst 88 personers liv, av vilka flera var turister.

Under 2010 omkom en tysk turist av en hajattack utanför Naama Bay.

Klimat 
Staden har ett subtropiskt ökenklimat med extremt lite nederbörd. Normala dagstemperaturer under vintern är 20–25 °C och 33–37 °C under sommaren.

Normala temperaturer och nederbörd i Sharm el-Sheikh:

Geografi

Andra städer inom samma latitud 
 Tampa, USA (Florida)
 Kathmandu, Nepal
 Sabha, Libyen

Referenser

Externa länkar 

Orter i Sina al-Janubiyya
Torkel i knipa

Torkel i knipa (danska: Terkel i knibe) är en dansk animerad komedifilm från 2004, regisserad av Stefan Fjeldmark efter en idé av Anders Matthesen och manus av Anders Matthesen og Mette Heeno. Filmen är baserad på Matthesens radioföljetong Arne fortæller... Terkel i knibe, och handlar om pojken Torkel som blir mobbad i skolan. Alla röster till alla karaktärer och sånger framförs av Anders Matthesen i originalversionen och av Felix Herngren i den svenska versionen.

Handling 
Torkel är en vanlig trettonåring som försöker vara snäll och undvika att hamna i bråk. Hans bäste vän Jason går däremot ständigt beredd med ett järnrör i fickan. När Torkels alkoholiserade gammelmorbror Stuart spöar upp klassens två värstingar, Sten och Saki, överger de sitt vanliga offer, Fläsk-Doris, och ger sig på Torkel istället. Samtidigt dyker mystiska dödshot upp var han än befinner sig.

Röster

Svensk version 

 Röst och sång – Felix Herngren

 Röstregi – Leif Westerlund
 Översättning – Sofia Caiman
 Producent – Anneli Edström
 Sånginstudering – Anders Öjebo
 Inspelning – Jonathan Edström
 Mixning – Andreas Frank

Mottagande 
Filmen fick ett positivt mottagande och blev snabbt en publiksuccé i Danmark där den sågs av 375 000 personer på bio, vilket gjorde den till den mest sedda filmen 2004. Filmen mottog även flera nomineringar och priser.

2019 uppfördes en musikal baserad på filmen; Terkel – The Motherfårking Musical, och 2018 kom den självständiga uppföljaren Rutiga ninjan som utspelar sig i samma stad och handlar om Torkels kusin Alex.

Musik 
Filmen innehåller låtarna "Fuck off and die", "Historien om Quang", "Vem är du själv", "Be om hjälp", "Jag kommer till dig" och "Arne är så cool".

Källor

Externa länkar 

 

Filmer 2004
Danska animerade filmer
Danska komedifilmer
Animerade filmer 2004
Danskspråkiga filmer
Danska 2000-talsfilmer (decennium)
Normalform

Normalform kan avse:

 Normalform (logik) – en formel i ett språk L är på normalform betyder att den uppfyller vissa syntaktiska regler
 Normalform (databaser) – en systematisk databasstrukturen i relationsdatabaser
 Normalisering (matematik) – en process eller funktion där man överför ett objekt på en viss, önskvärd, form
 Analytisk geometri#Normalform – en formel i analytisk geometri
Sonetter

Sonetter eller närmare bestämt Shakespeares sonetter är en samling sonetter författade av William Shakespeare vid skilda tillfällen under 1590-talet och cirkulerande i handskrifter bland hans vänner. En samling publicerades utan poetens vetskap första gången 1609. De 154 sonetterna har kärleken som huvudtema. De första 125 är tillägnade en ung man, ”The Fair Youth”, den därefter – som för övrigt saknar dessa sonetters sedvanliga, avslutande tvåradiga strof – är till en ung gosse, 26 stycken (127–152) är riktade till en okänd mörk kvinna, ”Dark Lady” och de avslutande två skildrar allegoriskt Amors makt. Sonetterna har av översättaren Sven Christer Swahn kallats Shakespeares ”trettioårskris”.

Svenska utgåvor 
En första svensk översättning av Carl Rupert Nyblom publicerades 1871.

 Sonetter, ett tolkningsförsök av K.A. Svensson (Lund: Gleerups, 1964)
 Sonetter, i tolkning och med förord av Sven Christer Swahn (FIB:s Lyrikklubb 1981)
 Mer än hennes mun, ny upplaga 2004, nu med teckningar av Ulf Lundell.
 Sonetter, svensk tolkning och med inledning av Lena R. Nilsson (Lund: Bokförlaget Augusti AB, 2006; en andra reviderad upplaga 2007)
 Sonetter och versberättelser, tolkning och efterord av Martin Tegen, med engelsk parallelltext (Stockholm: Themis, 2007)
 Sonetter, tolkade av Walter Dan Axelsson (Järfälla: Barqaz, 2009)

Referenser

Externa länkar 
 William Shakespeare – The Sonnets
 Shakespeares Sonetter på Projekt Runeberg
 Läs om Shakespeares sonetter hos Shakespearesällskapet
 Sonnet 20 först reciterad på tyska och därefter sjungen på engelska vid Berliner Ensemble, 2009. youtube.com

Diktsamlingar
Engelskspråkig litteratur
Verk av William Shakespeare
Krematorium

Ett krematorium är en anläggning för destruktion (kremering) av avlidna. Ordet ersatte på 1930-talet det tidigare använda likbränningsanstalt.  

De flesta kremeringsugnar, incineratorer, drivs med brännolja, och temperaturen i ugnen rör sig mellan 700 och 1250 °C när kroppen förbränns. Av en normalstor människa blir det drygt 3 till 5 kilo kalcinerat skelett kvar. Efter att eventuella metallproteser silats bort så läggs detta i en kvarn som kallas askberedare. Fraktionerna, som efter malningen kallas för aska eller stoft, är en jordartsmetall med en diametern på 0,06 – 2,5 mm och påminner om grovsand. De samlas upp i en urna för gravsättning i en familjegrav, en urngrav, en nisch i ett kolumbarium eller minneslund. Vid full drift kan i en krematorieugn kremeras fyra till sex döda per dag.

Krematorier i Sverige
Sveriges första, ej provisoriska anstalt, byggdes på Stockholms norra begravningsplats 1909 av Svenska Likbränningsföreningen med hjälp av frikostiga donationer. Arkitekt var Gustaf Lindgren och stilen var modifierad ungrenässans. Byggd i tre våningar med en hydraulisk hissanordning som sänkte ner kistan från kapellvåningen till bränningsrummet som låg undertill, insprängt i berggrunden. På 1920-talet kompletterades det med ett kolumbarium.

Fram till 1929 byggde föreningen fem anstalter. Under 1930-talet upprättas ett samarbete med Svenska Kyrkan. Totalt byggdes det 18 anstalter under 1930-talet. Kyrkans delaktighet och införandet av nybildade termer som krematorium gjorde att idén om likbränning etablerades även hos arbetarklassen i mitten av 1900-talet. Fram till dess var frågan om eldbegängelse en kampfråga för den borgerliga kultureliten.

Ett känt krematoriekapell är det tredubbla kapellet inom Skogskrematoriet som uppfördes i slutet av 1930-talet på Skogskyrkogården i Stockholm.Ett annat känd krematorium är Helsingborgs krematorium som utfördes 1927-29 av Ragnar Östberg, med utgångspunkt från det av Ferdinand Boberg till Baltiska utställningen i Malmö uppförda utställningskrematoriet med "dödens sal" och "livets sal".

Krematorier i Sverige är oftast inrymda i eller intill byggnaden som används som gravkapell.

Under 1990-talet ålades Sveriges krematorier att installera särskilda avskiljare för kvicksilver i och med att man blivit uppmärksam på att amalgamet i de avlidnas tänder kan ge halter av metalliskt kvicksilver som överstiger de allt lägre gränsvärdena.

Nazityskland 
Under andra världskriget använde nazisterna särskilda krematorier för att bränna liken efter människor som mördats eller avlidit p.g.a. de svåra förhållandena i fånglägren. Man lade liken i stora ugnar. Krematorierna var belägna i anslutning till koncentrationsläger.

Se även 

 SKKF
 Kremering
 Kalcinering
 Likbränningsanstalt
 Bränning på bål
 Begravningslagen
 Askberedare
 Incinerator

Referenser

Noter

Externa länkar 
 Krematorierna i Europa (www.Krematorium.eu)

Begravning
Byggnader och anläggningar efter typ
Yvonne Rainer

Yvonne Rainer, född 24 november 1934 i San Francisco, Kalifornien, USA, är en amerikansk konstnär, koreograf och filmskapare.

Rainer har bland annat regisserat filmen The Man Who Envied Women (1985). Ranier var del av Judson Dance Theater. Hon har koreograferat Trio A (1966) som var en del av en längre koreografi kallad The Mind Is a Muscle.

Amerikanska konstnärer
Amerikanska filmregissörer
Amerikanska koreografer
Födda 1934
Kvinnor
Levande personer
Processkonst

Processkonst är en konstriktning som fokuserar på den skapande processen mer än på det färdiga konstverket. Konstnärerna använder sig ofta av föränderliga material och nyttjar sig av processer som finns i naturen. Ofta arrangeras tillställningar där själva konstverket skapas. Begreppet myntades på 1960-talet.

Inom processkonst kunde alla material användas: gräs, filt, fett, jäst, kol, med mera. Formerna var i allmänhet organiska och amorfa och, till skillnad från de stabila konstruktioner som härrör ur minimalismen, ofta förgängliga. Tyngdpunkten låg på själva tillverkningsprocessen: att stapla, fläcka ner, klä in.

En vanlig metod inom grafiken var att upprepade gånger kopiera ett tomt papper – en teknik med vilken man fick en allt tjockare struktur. När man väl hade valt en metod, utnyttjades den systematiskt till att producera konstverk. Några konstnärer som arbetade med processkonst var amerikanerna Richard Serra, Robert Morris och Lawrence Weiner.

Konstnären Arne Person definierar konstriktningen så här i texten Ur processkonstverk i augusti 1994:

Konstens historia
Lawrence Weiner

Lawrence Weiner, född 10 februari 1942 på Manhattan i New York, död 2 december 2021 på Manhattan i New York, var en amerikansk konstnär inom konceptkonsten. Hans konst innehåller ofta typografiska element. Han sysslade en tid med process art.

Källor 

Födda 1942
Amerikanska konceptkonstnärer
Män
Avlidna 2021 
Mottagare av Wolfpriset i konst
Amerikanska konstnärer under 1900-talet
Konstnärer från New York
Personer från Manhattan
Vitplister

Vitplister (Lamium album) är en kransblommig växt med vita blommor.

Beskrivning 
Vitplister är mångårig med jordstam. Den har lång blomningstid (maj-september). Arten växer gärna på odlad mark, i täta bestånd vid vägar, gator och murar. Den är vanlig i Sveriges östra landskap långt upp i Norrland (sällsyntare inne i landet och västerut) och finns även i södra Finland och här och där i Norge upp till Trondheim.

Örtståndet producerar en eterisk olja med mycket frän lukt. De späda skotten som kommer tidigt på våren har trots det förr använts som grönkål. De tidigaste skotten av vitplister är lätta att förväxla med nässelskott, då dessa samlas för att användas som kål, och de två växer ofta tillsammans. Men skulle de förväxlas är ingen olycka skedd, utom att nässlan ger en läckrare kål än "blindnässlan".

Bygdemål

Övriga tidiga regionala namnformer är Plister, Sockernässla, Pipnässla och Korsnäta.

Referenser

Externa länkar 
 Den virtuella floran - Vitplister

Synonymer 
 Lamium album L.
 Lamium album f. barbatum (Siebold & Zuccarini) Y.S.Kim & S.J.Park
 Lamium album subsp. barbatum (Siebold & Zuccarini) J.Mennema
 Lamium album var. barbatum (Siebold & Zuccarini) Franchet & Savatier
 Lamium album var. brachyodon Bordz.
 Lamium album subsp. crinitum (Montbr. & Auch. ex Bentham) J.Mennema
 Lamium album subsp. hyrcanicum (Khokhr.) Yu.L.Menitski
 Lamium album var. kitadakense N.Yonezawa
 Lamium album subsp. orientale Kamelin & A.L.Budantsev
 Lamium album subsp. sempervirens (Khokhr.) Yu.L.Menitski
 Lamium album subsp. transcaucasicum (Khokhr.) Yu.L.Menitski
 Lamium album subsp. turkestanicum (Kuprian.) Kamelin & A.L.Budantsev
 Lamium barbatum Siebold & Zuccarini
 Lamium barbatum var. glabrescens C. Y. Wu & Hsuan
 Lamium barbatum var. hirsutum C. Y. Wu & Hsuan
 Lamium barbatum var. rigidum C. Y. Wu & Hsuan
 Lamium brachyodon (Bordz.) Kuprian.
 Lamium capitatum Sm.
 Lamium crinitum Montb. & Auch.
 Lamium dumeticola Klokov
 Lamium hyrcanicum A.P.Khokhrjakov
 Lamium petiolatum Royle ex Bentham
 Lamium sempervirens A.P.Khokhryakov
 Lamium transcaucasicum A.P.Khokhrjakov
 Lamium turkestanicum Kuprian.

Kransblommiga växter
Vi Växtindex
Rajmata Vijayraje Scindia

Vijayaraje Scindia, född som Lekha Divyeshwari i Sagar, nuvarande Madhya Pradesh 1919, död 2001, indisk politiker och partiveteran i Bharatiya Janata Party, rajmata i tidigare furstendömet Gwalior.

Vijayaraje Scindia växte upp hos sin morfader, en rana ("furste") i exil från Nepal. Hon studerade vid Vasantha College i Varanasi och Isabella Thoburn College i Lucknow innan hon 1941 gifte sig med Jiyajirao Scindia, maharajan i Gwalior, vilket gav henne själv titeln maharani. Efter makens bortgång 1960 gav sig Vijayaraje Scindia in i politiken. 1962 invaldes hon som kongresspartist i Lok Sabha för valkretsen Guna, Madhya Pradesh. Fem år senare lämnade hon Kongresspartiet och anslöt sig istället till hindunationalistpartiet Bharatiya Jan Sangh. Sedan valdes Scindia till lagstiftande församlingen i Madhya Pradesh för valkretsen Kerera. 

Efter att 1971 åter ha blivit invald i Lok Sabha blev Scindia under Indira Gandhis undantagstillstånd 1975 insatt i Tiharfängelset i Delhi. 1978 blev hon första gången invald i Rajya Sabha och 1989 återvände hon till Lok Sabha, nu som vicepresident i Bharata Janata Party, och till Lok Sabha omvaldes hon 1991, 1996 samt 1998. Hälsan började svikta redan under valkampanjen 1998, och vid nyvalet 1999 pensionerade sig Vijayraje Scindia från aktiv politik. Hon har under många år varit högt uppsatt inom Vishwa Hindu Parishad.

Sonen Madhavrao Scindia var minister i en kongressregering.

Referenser

Indiska politiker
Kvinnor
Födda 1919
Avlidna 2001
Georges de La Tour

Georges de La Tour, född 14 mars 1593 i Vic-sur-Seille, Frankrike, död 30 januari 1652 i Lunéville, var en fransk målare under barocken. Hans målningar kännetecknas av en driven användning av klärobskyr.

Biografi
La Tour var verksam för hertigen av Lothringen och för den franske kungen Ludvig XIV, vars hovmålare han blev 1646. Utformandet av La Tours bilder indikerar att han företagit resor till Nederländerna och Italien och där inspirerats av Rembrandts respektive Caravaggios betoning av klärobskyr, det vill säga ljusdunkelmåleri. 

La Tours hela produktion omfattar inte ens tjugo målningar, och han återupptäcktes först i början av 1900-talet. Hans verk omfattar religiösa historiemålningar och genrebilder, vilka alla skapats som nattbilder. Hans målningar kännetecknas av kompositioner med ett fåtal stora figurer som i regel placerats i bildens förgrund och kontrastrik ljus- och skuggbehandling.

I målningen Josef med Jesusbarnet i timmermansverkstaden möter ett ovanligt motiv. Det är inte särskilt ofta som den helige Josef och Jesusbarnet påträffas i bildkonsten utan att jungfru Maria är närvarande. Denna suggestiva nattbild, som kännetecknas av en mästerlig färghållning och ljusföring, är en blandning av religiös historia och genrebild. La Tour har till exempel avstått från att förse gestalterna med helgonglorior och i stället ger han en helt "världslig" skildring av arbetet i verkstaden. Bilden får en mångbottnad kristen och ikonografisk innebörd med tanke på att Jesus kallar sig själv "Världens Ljus" (Joh. 8:12).

Verk (urval) 
 Den helige Hieronymus botgörande (ca 1630)
 Positivhalaren (1631-1635)
 Falskspelarna (ca 1635)
 Den mediterande Maria Magdalena (ca 1640)
 Sankta Irene med den sårade Sankt Sebastian (ca 1649)
 Sankt Josefs dröm (ca 1640)
 Josef med Jesusbarnet i timmermansverkstaden (1645)
 Petri tårar (1645)

Källhänvisningar

Externa länkar

 

Födda 1593
Avlidna 1652
Franska konstnärer
Män
Gislövshammar

Gislövshammar är ett fiskeläge i Östra Nöbbelövs socken i Simrishamns kommun på Österlen i Skåne. Det är ett av Skånes minsta fiskelägen. Bebyggelsen växte fram först i början av 1800-talet, efter enskiftets genomförande. Fiskeläget låg skyddat från de västliga vindarna, men var istället utsatt för de ostliga. Byggmaterialen till husen togs i stor utsträckning på plats. På uddens kalkstensklippa bröts kalkflis till väggar och på stranden uppfördes en kalkugn där kalkstenen brändes till kalk. Detta gav en viss inkomst, men huvudsaklig försörjning kom huvudsakligen från fiske och sjöfart.

Tillgången på kalksten uppmärksammades så småningom, och det fanns förhoppningar att kunna utveckla en stenindustri. En anledning var att befolkningen ökade, det behövdes mer spannmål och för att mala säden behövdes kvarnar, vilket i sin tur resulterade i ökad efterfrågan på kvarnstenar.

Byns karaktär är än idag bevarad. När enskiftet genomfördes åren 1807–1811 för Gislöfs by, kan man utläsa bland annat "I finns husesyn daterad Gislöf den 6te Juli 1808. För nr 23 f'öljande text: No 23 112 Mantal Skatte Rusthåll äges av Rusthållare Mårten Jönsson. Åbyggnaden består utaf 4ra Längor de 3ne väl bygde och i godt stånd, 3ne skorstenar, Bakugn och Maltkölna, jemte Spis och öfiiget tillhör samt 2ne stugor.

Kvarnstensbrytning
På Österlen finns vit sandsten, kambrosiluriska lerskiffrar, kalksten och flinta. Kalksten finns bland annat i Komstad och Gislövshammar, där stentäkt bedrivits. Vid Gislövshammar är detta kalkstenslager cirka tio meter tjockt och skiktet lutar 5–10 grader. Stenen är grå, finkornig och innehåller fossiler av bland annat orthoceratiter.

På udden syns ett 40-tal runda fördjupningar, vilka är spår av en stenindustri från 1800-talet. I kalkstensklippan har man huggit ut kvarnstenar, vilka sedan såldes runt om i Skåne. Vid malningen i vindmöllorna användes två stenar: löparen och liggaren.

Kvarnstenarna höggs ut i lagom tjocka kalkstensskikt. Först höggs en ränna med pikhacka runt den blivande formen. Kvarnstenen höggs sedan loss med hjälp av små järnkilar i hål i underkanten. Med hammare bankade man försiktigt på kilarna så att stenen sprängdes loss. Därefter bearbetades stenarna med pik- och flathackor, bredmejsel, gradhammare och borr till så kallade "siktestenar". I Gislövshammar höggs stenar med cirka 1,55-1,75 meters diameter.

Utvecklingen av en industriell stenindustri tog aldrig fart. Det kan ha funnits flera orsaker: investeringarna uteblev, byn var isolerad och saknade både hamn och farbara vägar. Kanske var stenkvaliteten inte tillräckligt hög, samtidigt som importen från Tyskland, Frankrike och England ökade. I mitten av 1870-talet lades stenbrottet och stenhuggeriet ner, och på 1990-talet blev det en fornlämning och är därmed skyddat enligt lagen pm kulturminnen.

Externa länkar
 Gislövshammar - Historier kring Gislövshammar

Orter i Simrishamns kommun
Österlen
Fiskelägen