kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Giuseppe Valadier

Giuseppe Valadier, född 14 april 1762 i Rom, död 1 februari 1839 i Rom, var en italiensk arkitekt och arkeolog.

I enlighet med nyklassicismens ideal restaurerade Valadier ett flertal av Roms kyrkor och gav dem en ny fasad, till exempel San Pantaleo (1806), Santi Apostoli (1827) och San Rocco (1834). Han utförde även en omfattande restaurering av Titusbågen samt en omstrukturering av Piazza del Popolo.

Bilder

Källor

Externa länkar

Födda 1762
Avlidna 1839
Italienska arkitekter under 1800-talet
Italienska arkeologer
Män
Arkitekter från Rom
Travertin

Travertin (it. travertino, av lat. (lapis) Tiburtinus "(sten) från Tibur", det vill säga Tivoli), är en typ av kalksten som används som ornament- och byggnadssten.

Egenskaper
Travertin är en kalktuff, avsatt ur varma, kalkhaltiga källor, och kan bilda avsevärda klippformationer. Den kan vara tät, men är ofta porös och innehåller avtryck och hålrum efter växtdelar, som varit ingjutna i stenmassan, men senare multnat bort. Samtidigt kan den innehålla brottstycken av lava och pimpsten.

Travertin är i början vitgul eller vitgrå men får med åren en gul, röd eller brun ytfärg.

Förekomst
Travertin förekommer på flera platser i Italien, som Tivoli vid Rom, Civitavecchia, Aventino, Viterbo, Orvieto och Ascoli, där den bildar över 100 m höga klippor och där bildningen fortfarande pågår.

I Yellowstone National Park i USA finns travertinartad kalksinter med stor utbredning.

Den stora anläggningen Kaskaden i Jerevan i Armenien är byggd i betong och travertin.

Användning
Travertin användes till Colosseum, Sankt Peterskyrkan och andra av Roms berömda byggnader.

Källor
Meyers varulexikon, Forum, 1952

Externa länkar 
 

Kalksten
Marmor
Velia

Velia är en av Roms kullar, belägen mellan Palatinen och Esquilinen i Rionet Monti, alternativt beskriven som den nordöstligaste delen av Palatinen.

Velia var utgångspunkt för Via Sacra.

Referenser 

Roms geografi
Velia, Rom
Domus aurea

Domus aurea (”Gyllene huset”) var ett storslaget palatskomplex uppfört av den romerske kejsaren Nero på kullen Velia i Rom kort efter Roms brand år 64 e.Kr. Liksom Neros tidigare palats Domus Transitoria, vilket totalförstördes i branden, inbegrep detta byggnadskomplex de kejserliga besittningarna på Palatinen (tidigare det viktigaste kejserliga residenset) och Esquilinen. Stora delar av Domus aurea revs redan av kejsar Vespasianus (69–79 e.Kr.).

Det är komplicerat att få en klar föreställning om Domus aurea, eftersom det användes som underlag till den badanläggning, som Trajanus knappt femtio år senare anlade ovanpå (se Trajanus termer). Serier av stödmurar styckar upp många av rummen och stänger ute dagsljuset. Neros palats hade en lång fasad mot sluttningen ner mot nuvarande Colosseum. Centrum utgjordes av en stor oktogonal sal täckt av en kupol med en rund öppning i hjässpunkten.

En rik dekor i form av måleri och stuckaturer har påträffats i flera av rummen. Dessa rum återupptäcktes i slutet av 1400-talet, och eftersom de då framstod som grottliknande utrymmen under jord, fick den fantasifulla och färgsprakande dekoren beteckningen ”grot(t)esk”. Groteskerna blev förebild för det dekorativa måleri, som utvecklades under renässansen. Under utgrävningarna påträffades Laokoongruppen år 1506.

Neros palatskomplex omfattade även en konstgjord sjö. På platsen för denna uppfördes senare Colosseum. Denna amfiteater har fått sitt namn efter den kolossalstaty som Nero lät resa över sig själv – ”Neros koloss”.

Enligt legenden skall Nero vid inflyttningen ha deklarerat: ”Äntligen kan jag börja bo som en människa!”.

Bilder

Källor

Vidare läsning
 Claridge, Amanda, Rome: an Oxford archaeological guide. Oxford: Oxford University Press 1998.
 Coarelli, Filippo, Guida archeologica di Roma. Milano: Mondadori 1994.

Externa länkar

Rione Monti
Romersk arkitektur i Rom
Nero
Museer i Italien
68
Velia, Rom
Septimius Severusbågen

Septimius Severus-bågen är en triumfbåge uppförd på Forum Romanum i Rom år 203 e.Kr. till den romerske kejsaren Septimius Severus ära.

Bågen har tre öppningar flankerade av kolonner på höga piedestaler och kröns av en attika med en minnesinskrift. Segergudinnor flankerar den mittersta bågöppningen, och relieferna på sidorna illustrerar kejsarens krig mot parterna på 190-talet. Socklarna, vilka bär upp kolonnerna, pryds av soldater och fångar. Ursprungligen stod förgyllda bronsstatyer ovanpå attikan.

Inskription 
Inskriptionen på Septimius Severus-bågen är en minnesinskrift.

IMP·CAES·LVCIO·SEPTIMIO·M·FIL·SEVERO·PIO·PERTINACI·AVG·PATRI·PATRIAE·PARTHICO·ARABICO·ET
PARTHICO·ADIABENICO·PONTIFIC·MAXIMO·TRIBVNIC·POTEST·XI·IMP·XI·COS·III·PROCOS·ET
IMP·CAES·M·AVRELIO·L·FIL·ANTONINO·AVG·PIO·FELICI·TRIBVNIC·POTEST·VI·COS·PROCOS·P·P
OPTIMIS·FORTISSIMISQVE·PRINCIPIBVS
OB·REM·PVBLICAM·RESTITVTAM·IMPERIVMQVE·POPVLI·ROMANI·PROPAGATVM
INSIGNIBVS·VIRTVTIBVS·EORUM·DOMI·FORISQVE·S·P·Q·R

Förenklat:

Imperatori Caesari Lucio Septimio Marci filio Severo Pio Pertinaci Augusto patri patriae Parthico Arabico et Parthico Adiabenico pontifici maximo tribunicia potestate XI imperatori XI consuli III proconsuli et Imperatori Caesari Marco Aurelio Luci filio Antonino Augusto Pio Felici tribunicia potestate VI consuli proconsuli patri patriae et Publio Septimio Getae nobilissimo Caesari optimis fortissimisque principibus ob rem publicam restitutam imperiumque populi Romani propagatum insignibus virtutibus eorum domi forisque senatus populusque Romanus.

Bilder

Källor

Externa länkar 

Triumfbågar i Rom
Forum Romanum
Septimius Severus
Rione Campitelli
203
Termer

Termer (latin thermae, av grekiska thermai, av therme, ”värme”, ”hetta”) är namn på en större romersk badanläggning.

Historik 
Från enkla anläggningar under grekisk tid utvecklades i Romerska republiken systematiskt uppbyggda badhus – utvecklingen kan studeras i Pompeji och Herculaneum. Under kejsartiden fulländades anläggningarna och teknologin, och varje ort med självaktning i Romerska riket skulle ha ett offentligt badhus.

I de stora monumentaltermerna ingick förutom själva badavdelningen också kroppsvårds- och sportutrymmen (palestror), föreläsnings- och konsertsalar, bibliotek och promenadutrymmen med trädgårdar friluftsscener och serveringar. Själva badavdelningen hade en fast genomströmningsordning.

Badprocedur 
När romarna skulle besöka en badanläggning, genomgick de en fastslagen ordning. Först klädde de om sig i apodyterium, för att därefter bada kallt i frigidarium. Tämligen omgående fortsatte de till ljumbadet tepidarium och varmbadet caldarium. Eventuellt kunde badproceduren avslutas i svettbadet sudatorium, även kallat laconicum. I vissa större termer fanns även ett simbad, natatio, vilket på latin ordagrant betyder ”simning”.

Källor

Tryckta källor 
 

Romersk arkitektur
Badhus
 
Hydroterapi
Makroekonomi

Makroekonomi är den del av nationalekonomin som handlar om aggregerade storheter såsom nationalräkenskaper, inflation, konjunktursvängningar, arbetslöshet, tillväxt och deflation.

Ursprung 
Fram till 1930-talet skilde ekonomiska analytiker inte på individuella ekonomiska beteenden och aggregerade beteenden. I och med 1930-talets stora depression då hela den utvecklade världen led på samma gång, och då teorier om nationalinkomst och produktstatistik dök upp, började begreppet makroekonomi dyka upp. Speciellt inflytelserik var John Maynard Keynes som bland annat formulerade olika teorier för att försöka förklara den stora depressionen.

En av nationalekonomins utmaningar har varit kampen att förena makroekonomiska och mikroekonomiska modeller. I början av 1950-talet utvecklade makroekonomer mikrobaserade modeller på makroekonomiska beteenden, exempelvis konsumtionsfunktionen. Den nederländske ekonomen Jan Tinbergen utvecklade den första omfattande makroekonomiska modellen, först för Nederländerna och senare, efter andra världskriget, applicerade han den på USA och Storbritannien. Den första globala makroekonomiska modellen initierades av Lawrence Klein. Den var en av anledningarna till att han 1980 belönades med Sveriges Riksbanks pris i ekonomisk vetenskap till Alfred Nobels minne.

Teoretiker såsom Robert Lucas Jr. föreslog på 1970-talet att åtminstone några av de traditionella keynesianistiska makroekonomiska teorierna var tveksamma eftersom de inte baseras på att människor är individer. Dock har nykeynesianer presenterat mikroekonomiska modeller för att stötta sitt makroekonomiska teoretiserande. Några keynesianer har ifrågasatt idén om att mikroekonomisk grund är nödvändig om modellen ska vara analytiskt användbar.

En makroekonomisk modell bygger alltså på hur de aggregerade storheterna hänger samman och påverkar varandra. Vad händer med arbetslöshet, statsbudget och inflation när lönenivån i ett land stiger starkt. Detta kan vara en makroekonomisk frågeställning, för att nämna ett exempel.

Det finns många olika makroekonomiska tankeskolor som inte alltid direkt konkurrerar med varandra även om de ibland kommer fram till olika slutsatser. Makroekonomi är, som andra vetenskaper, ständigt föränderlig just eftersom den fortfarande är relativt ny. Målet inte är att ha rätt, utan att komma nära sanningen. Det är uppenbart att ingen av de nuvarande skolorna lyckats begripa ekonomins fullständiga funktion. Var och en bidrar dock till att lösa det stora pusslet. Det är också möjligt att kombinera de olika skolorna för att komma fram till kompletterande slutsatser.

Se även 

 Mikroekonomi
 Internationell makroekonomi
 Keynesianska korsmodellen
 IS/LM modellen
 Mundell-Fleming-modellen
 Rehn–Meidner-modellen
 Fractional-reserve banking

Externa länkar 
 Makroekonomiska aggregat för Sverige 1720-2000 - Portalen för historisk statistik
Mikroekonomi

Mikroekonomi är det område inom nationalekonomin som i huvudsak analyserar producenters och konsumenters samverkan på marknader. Antaganden om aktörerna och marknaden görs och utifrån dessa dras slutsatser om hur ekonomin bör eller kommer att fungera.

Konsument 
Konsumenten beskrivs oftast av en nyttofunktion och antaganden kring nyttofunktionens utseende påverkar konsumentens beteende. De vanligaste antagandena är avtagande marginalnytta, det vill säga att nyttofunktionen är växande med negativ andraderivata (vilket ger riskaversion). På detta läggs ett budgetvillkor. Konsumenten antas ofta agera helt rationellt, men särskilt i modern forskning brukar detta villkor modifieras på olika sätt.

En engelkurva visar hur konsumtion förändras i förhållande till inkomsten. Om konsumentens inkomst förändras så förändras konsumtionen av olika varor på olika sätt, vilket gör att varor kan kategoriseras i olika grupper så som inferiör vara eller normal vara.

Producent 
Produktion beskrivs av en produktionsfunktion som beskriver möjlig tillverkning för ett företag. Producenten antas oftast vara vinstmaximerande.

En isokvantkurva beskriver de olika möjliga tillverkningskombinationerna. Marginalprodukt beskriver produktion av ytterligare en enhet, kostnaden för den kallas marginalkostnad.

Marknaden 

Aktörernas agerande påverkar också på vilken form av marknad dessa verkar. Olika typer av marknader är exempelvis monopol, monopsoni, oligopol och kartell.
 Cournotmodell 
 Bertrandmodell
 Marknadsmisslyckande: Om marknadsekonomin misslyckas kan detta ha flera anledningar, så som asymmetrisk information, monopol och externa effekter. 

Ett viktigt verktyg i mikroekonomi är spelteori, som studerar hur en aktör ska agera utifrån hur konkurrerande aktörer agerar.

Se även 
 Makroekonomi
 Priselasticitet
 Lagen om avtagande avkastning 
 Skalavkastning 
 Isokostnadskurva

Externa länkar
Portunustemplet

Portunustemplet (italienska: Tempio di Portuno) är ett antikt pseudoperipteralt tempel, beläget på Forum Boarium i Rom. Dess ursprung dateras till 80–70 f.Kr.

Portunustemplet, som tidigare felaktigt benämndes Fortuna Virilis-templet, är uppfört åt Portunus, den romerska hamnguden. Templet är beläget nära Tibern och Cloaca Maximas utlopp. Dess väggar är av vulkanisk tuffsten och de joniska kolonnerna av travertin. Byggnaden var ursprungligen klädd med stuck för att ge intryck av marmor.

Templet är välbevarat, eftersom det gjordes om till kyrka på 800-talet, under namnet Santa Maria Egiziaca (Sankta Maria från Egypten). I början av 1930-talet återställdes det till sitt ursprungliga skick. Templet är stängt för allmänheten.

Bilder

Se även
Hercules Victors tempel

Källor

Externa länkar 

Tempel i Rom
Rione Ripa
Dekonsekrerade kyrkobyggnader i Rom
Forum Boarium
Cloaca Maxima

Cloaca Maxima (latin för ”den största kloaken”) är en murad underjordisk avloppskanal i Rom, daterad till Tarquinius Priscus regeringstid på 600-talet f.Kr. 

Den löper från Forum Romanum via Velabrum och Forum Boarium till Tibern. Den har ett oregelbundet lopp och var troligen från början ett naturligt vattendrag, som reglerades i samband med att det sanka Forumområdet torrlades.

Cloaca Maxima är fortfarande i bruk och mynningen är synlig nedanför Ponte Palatino.

Källor

Externa länkar

Romersk arkitektur i Rom
Avlopp

ro:Canalizarea Romei antice#Sistemul Cloaca Maxima
Hercules Victors tempel

Hercules Victors tempel (”Hercules Segrarens tempel”) är ett antikt rundtempel, beläget på Forum Boarium i Rione Ripa i Rom. Det dateras till slutet av 100-talet f.Kr.

Hercules Victors tempel, tidigare felaktigt kallat Vestatemplet, är uppfört åt Hercules. Det uppfördes i grekisk marmor. I mitten av 100-talet restaurerades det. Påve Innocentius II lät år 1140 omvandla templet till kyrkan Santo Stefano delle Carrozze, senare benämnd Santa Maria del Sole. Entablementet i marmor, som kolonnerna bar upp, är försvunnet, och den övre delen av väggen är troligen från 1100-talet.

I början av 1930-talet återställdes templet till sitt ursprungliga skick. Det är ej öppet för allmänheten.

Bilder

Se även
Portunustemplet

Källor

Noter

Tryckta källor

Externa länkar 

Tempel i Rom
Rione Ripa
Dekonsekrerade kyrkobyggnader i Rom
Herculestempel
Forum Boarium
Månen tur och retur (del 2)

Månen tur och retur (del 2), fransk originaltitel On a marché sur la Lune, är det sjuttonde i en serie klassiska seriealbum, skrivna och illustrerade av belgaren Hergé, vars titelfigur är den unge reportern Tintin.

Albumet publicerades på franska 1954, efter att serierna publicerats under perioden 29 oktober 1952–30 december 1953. Det kom 1969 för första gången ut i svensk översättning, som Illustrationsförlagets Tintin-album nummer 8.

Undertiteln på 2004 års utgåva med nyöversättning till svenska av Björn Wahlberg är De första stegen på månen, en ungefärlig översättning av originaltiteln.

Handling 
Berättelsen fortsätter från Månen tur och retur (del 1) där professor Kalkyl tar Tintin och kapten Haddock till raketen som startar sin färd till månen. De får en överraskning när Dupondtarna dyker upp i raketen. De trodde att raketen skulle gå klockan 1.34 på eftermiddagen och inte på natten. Då syret på raketen inte är avsett för så många personer har de ett problem, men får helt enkelt hoppas att det går bra ändå. När de anländer till månen sätter Tintin sin fot på den steniga marken som den första människan på månen. Men faran lurar. En skurk som visar sig vara överste Jorgen gömmer sig i raketen för att försöka flyga den till sitt eget land, med hjälp av Frank Wolff som är dubbelagent. Tintin blir övermannad av honom, men Wolff drabbas av dåligt samvete, och slagsmål utbryter varpå Jorgen omkommer. Medveten om den alltmer påtagliga syrebristen bestämmer sig Wolff för att offra sig själv för att rädda de andra och lämnar raketen genom att falla ut i rymden. Vid återkomsten till jorden har samtliga ombord svimmat av syrebristen, men efter inandning av syrgas mår alla bra igen, utom Kapten Haddock. Sjukvårdspersonalen tror att han kan vara döende och säger "och han var ju även en storkonsument av whisky", och då vaknar Haddock till liv när han hör ordet "whisky", och är helt återställd.

Övrigt 

 Den mystiska sjukdom som drabbade Dupondtarna i Det svarta guldet drabbar dem även här, olyckligtvis ombord på rymdraketen. Sjukdomens symptom är följande: okontrollerad och kolorerad hårväxt på huvudet och i ansiktet samt utstötande av bubblande sekret ur munnen. Sjukdomen har inget namn; den är troligtvis ofarlig men har bisarra symptom.
 Under resan till månen passerar man asteroiden 2101 Adonis. I verkligheten ligger aldrig den asteroiden mellan jorden och månen, men på 1950-talet var Adonis starkt ovanliga bana inte helt känd.
 Rymdfarkosten som huvudpersonerna färdas i från Jorden till Månen och tillbaka är baserad på Tysklands V2-raketer från andra världskriget.

Referenser 

Seriealbum 1954
Serieåret 1952
Serieåret 1953
Tintinalbum
Månen i fiktion
1950-talet i fiktion
Erla

Erla är ett nordiskt kvinnonamn. Möjligen härstammar namnet från Erland som betyder främmande.

Den 31 december 2014 fanns det totalt 112 kvinnor folkbokförda i Sverige med namnet Erla, varav 64 bar det som tilltalsnamn.

Namnsdag: saknas.
Mellan åren 1986 och 1992 hade Erla namnsdag den 8 januari men försvann sedan ur den svenska almanackan.

Personer med namnet Erla
 Erla Steina Arnardóttir, isländsk fotbollsspelare
 Erla Bergendahl Hohler, norsk konsthistoriker

Källor

Kvinnonamn
Framgångsteologi

Framgångsteologi är en kristen teologisk riktning som särskilt betonar att välsignelse är Guds vilja för den kristne, i bemärkelsen materiellt välstånd och helande, och att Bibeltrogen tro, positivt tänkande och tiondegivande leder till välgång och välmående. I sin extrema form innebär det övertygelsen att alla kan bli helade och leva i ekonomiskt överflöd idag genom att bli Bibeltrogna kristna. Också motsatsen: att sjukdom, handikapp och olyckshändelser som drabbar enskilda personer är Guds straff för individens personliga synd och otro. Baserat på icke-traditionella tolkningar av Bibeln, ofta med fokus på Malakis bok i Gamla testamentet, ses Bibeln som ett kontrakt mellan Gud och människor: om människor har tro på Gud, kommer Gud att uppfylla sina löften om välgång och välstånd.

Läran blev utbredd i USA under 1950-talets helandeväckelser och senare, och spelade en framträdande roll i 1980- och 1990-talets trosrörelse och flera karismatiska väckelserörelser, vilka har byggt upp omfattande missionsverksamhet i hela världen. Framgångsteologi har kritiserats av ledare inom den traditionella pingströrelsen och vissa andra karismatiska rörelser, liksom andra kristna samfund, vilka hävdar att den innebär en obarmhärtig syn på sjukdom och fattigdom och är teologiskt osund.

Termen kan anses nedsättande och används därför idag inte av kyrkor och predikanter som utpekats som framgångsteologiska.

Sverige 
Den största svenska inriktning som har företrätt framgångsteologin är trosrörelsen, med församlingen Livets Ord i Uppsala i spetsen. Församlingen använde begreppet framgångsteologi i sin egen litteraturutgivning på 1980-talet, men använder inte termen idag.

Församlingen har anklagats för att skuldbelägga sjukdom, handikapp och motgångar i livet, som sagts vara resultatet av en felaktig tro. Företrädare för Livets Ord har konsekvent tillbakavisat att denna form av teologi finns inom rörelsen. De hävdar även att de misstolkats av media i fråga om synen på sjukdom och handikapp .

Termen framgångsteologi upplevs idag av trosrörelsen som en negativ värdering av läran, och man använder i stället termen "trosförkunnelse" eller liknande.

Konflikter 
Flera kristna församlingar har haft förespråkare för denna lära bland sina medlemmar, vilket ibland lett till konfrontationer om det är godtagbart att predika detta eller ej. Företrädare för pingstkyrkor, EFS, Svenska kyrkan och Romersk-katolska kyrkan tog tidigt tydligt avstånd från denna teologi. Under 1980- och 1990-talet isolerade dessa kyrkor ofta medlemmar som engagerade sig i Trosrörelsen, men under 00-talet har tonen varit mer försonande från båda sidor.

Källor

Externa länkar 
 Tidskriften Biblicum (nr 3, 1983, sidan 132), ett tidsdokument som tar upp begreppet framgångsteologi.

Teologi
Kolloid (medicin)

Kolloid är ett kemiskt begrepp. Läkemedel kan beredas och ges i kolloidala former: suspensioner, emulsioner eller aerosoler.
 
Bröstmjölk och blod är exempel på kolloid i människokroppen.

Den geléartade massan i sköldkörtelns hundratusentals folliklar kallas kolloid. Massan (kolloiden) består till största delen av glykoproteinet tyreoglobulin, som är en inaktiv lagringsform av sköldkörtelhormon. Den innehåller även enzymer och andra glykoproteiner.

Kroppsvätskor
Harry Potter och fången från Azkaban

Harry Potter och fången från Azkaban (original Harry Potter and the Prisoner of Azkaban), (1999) av J.K. Rowling är den tredje boken om Harry Potter. Boken filmatiserades 2004, se Harry Potter och fången från Azkaban.

Bokomslaget till den svenska originalutgåvan illustrerades av Alvaro Tapia. Boken släpptes på svenska 24 januari 2001, och sålde under första dagen cirka 70 000 exemplar.

Handling 
Än en gång känner sig Harry osäker på Hogwarts. Lord Voldemorts närmaste anhängare, massmördaren Sirius Black, har rymt från trollkarlsfängelset Azkaban, och är fast besluten att mörda Harry och återuppväcka sin gamle mästare.

Azkabans fångvakter, de spöklika och (bokstavligt) glädjedödande dementorerna, patrullerar runt på Hogwarts. 

Innan Harry åker till Hogwarts varnar Ron Weasleys pappa Arthur Weasley honom för att försöka leta upp Black. Harry förstår inte vad Mr. Weasley menar förrän han får veta varför Black hamnade i Azkaban. Han var familjen Potters vän och hemlighetsväktare, tills han förrådde dem för Lord Voldemort och berättade var de fanns och därmed hjälpte honom att döda dem. Sedan mördade han offentligt tolv mugglare och trollkarlen Peter Pettigrew. Det är vad som verkar ha skett, men det visar sig senare att den verkliga situationen gällande Sirius Black är helt annorlunda.

Harry möter också Cho Chang för första gången i en quidditch-match, och man kan ana att han håller på att bli kär.

Dessutom träffar han den nya läraren i försvar mot svartkonster, Remus Lupin. Lupin var en av James Potters bästa vänner, och han lär Harry hur man avvärjer sig mot dementorerna, som verkar ha fattat ett speciellt intresse för Harry. Lupin visar sig senare vara en varulv, vilket Hermione har listat ut.

Referenser 

Skönlitteratur 1999
Harry Potter-böcker
Tidsresor i skönlitteratur
Romaner av J.K. Rowling
Nätverkshubb

För termen inom luftfart, se flygtrafiknav.

Nätverkshubb (från engelskans hub, "[hjul]nav"), eller nätnav är i generella ordalag en central nod i ett datornätverk. I datornätverk är en nätverkshubb en enhet som slår ihop ett antal olika segment till ett enda stort segment. Vanligen avses hubbar för ethernet, men motsvarande enheter finns för andra typer av nät, såsom FDDI, Token Ring, USB, etc.

Hubbar för ethernet används vanligen som ett billigt sätt att ansluta ett antal datorer med varandra och Internet. Man kopplar ihop datorn till den separata enheten med en vanlig TP-kabel (Twisted Pair). Det är hubben som förmedlar all datatrafik till alla anslutna datorer, detta ger nackdelen att det totala flödet av data genom hubben är begränsat till mediets hastighet då all trafik ovillkorligt förmedlas till alla andra anslutna enheter. 

När prestanda är viktigare än pris används därför istället vanligen en switch för samma ändamål eftersom den mer effektivt fördelar nätverkstrafiken. Starkt förenklat kan man säga att en switch är en hub med "hjärna". Som beskrivs ovan skickas all datatrafik till alla anslutna datorer anslutna till hubben vilket innebär ett visst mått av "trafikkaos" eller kollisioner i datatrafiken. En del av datatrafiken måste sändas om förutom den onödiga trafiken av data i nätverket på grund av att all data skickas till alla anslutna datorer. En switch har ett visst mått av "intelligens" så att den håller rätt på vilken datatrafik som skall skickas till respektive nätverksuttag. Idag har priset på enkla switchar sjunkit så lågt att hubbar i nyinstallationer enbart används då man av ena eller andra orsaken vill ha hubbens karakteristik på datadistributionen.

Datorkommunikation