kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Anis

Anis (Pimpinella anisum L.) är en ört som tillhör familjen flockblommiga växter.

Beskrivning

Anis är ettårig. Blommar i juli — augusti. Blomman har diametern 3 mm.
Frukterna är 3 × 5 mm. 

De övre bladen är smala och påminner om dill; de nedre är större och liknar mest persilja. Roten är en pålrot. Stjälken påminner mycket om selleri.

Kromosomtal 2n = 2n=18 och 2n = 20.

Innehållsämnen
Mängden av olika ämnen i anisfrö varierar stort med växtplats och väderförhållandena under växtåret. Typiska värden är:

Habitat
Anisen kommer ursprungligen från trakterna kring Medelhavet och introducerades i Sverige på 1300-talet, och finns nu odlad och förvildad även i södra och mellersta Sverige.

Biotop
Lätt, näringsrik, väldränerad jord.

Etymologi
 Släktnamnet Pimpinella ska inte förväxlas med Pimpinell, som är ett traditionellt namn på Sanguisorba minor.

 Artepitetet kommer från det grekiska ordet ἄνηθον (aneton), som betyder dill. Anis blir ofta förväxlad med dill.

Användning
Den färska växten kan användas som en grönsak, men detta är inte den huvudsakliga användningen. Det är i stället fröna, som utnyttjas.

Genom vattenångadestillering av anisfrukter utvinns en gul, flyktig eterisk olja, anisolja, består av cirka 90 % anetol och mindre mängder av bl a  4-anisaldehyd, estragol och pseudoisoeugenyl-2-metylbutyrat.

Anisolja kan användas för framställning av parfym och liknande.

Anisens frön används som kryddor i bröd, i likör och i andra spritdrycker, till exempel i Absint, Aguardiente, Anisette, Arrak, Jägermeister, O. P. Anderson, Ouzo, Pernod, Raki, Ricard och Skåne Akvavit.

Anetol är mindre lösligt i vatten än etanol, varför vissa aniskryddade spritdrycker blir opaka när de späds ut med vatten.

Anis kan även användas medicinskt. En dekokt på anisfrö har använts mot hosta och för att minska gasbildning vid matspjälkning (flatulens). Kan även fungera som afrodisiakum.

Enligt folktro kan anis hjälpa mot mardrömmar och förtrollning ("Ont öga").

Förfalskningar

Anis har en smak som påminner om lakrits. Produkter med lakritssmak kan ibland innehålla anis som smakförstärkare eller ersättning för lakritsrot.

Kinesisk stjärnanis innehåller också anethol, men är inte nära släkt med anis. Eftersom den har en liknande smak och arom har den i västvärlden blivit ett billigare alternativ till anis, för såväl bakning som likörproduktion.

Skadedjur
Larver från vissa fjärilar, t ex klintmalmätare (Eupithecia centaureata) och absintmalmätare (Eupithecia absinthiata) har anis som favoritföda.

Bilder

Noter

Externa länkar
 Den virtuella floran

Kryddväxter
Flockblommiga växter
An Växtindex
Fänkål

Fänkål (Foeniculum vulgare) är en flerårig växt.

Beskrivning

Fänkål blir cirka 1,5 meter hög. Bladen är mycket finflikiga (dilliknande) och doftar aromatiskt och lakritsliknande. Hela växten innehåller eteriska oljor. Under blomningstiden utvecklas ganska bleka stjälkar, med kraftiga förtjockningar vid markytan. Blommorna är tämligen oansenliga och gula och växer i flockar som blir mellan 5 och 15 centimeter breda. Frukten är ett torrt frö som är mellan 4 och 9 millimeter långt och hälften så brett.

Fänkål kommer ursprungligen från södra Europa, framför allt medelhavsområdet, samt från sydvästra Asien.

Användning
De torkade fröna används till sås, fiskrätter och som brödkrydda (ofta tillsammans med anis). Fröna kan användas hela, stötta eller malda. Blad och stjälk – i första hand de förtjocknade nedre delarna av stjälken – används i matlagning med den färska växten. Färsk fänkål kan bland annat användas till sallad eller griljeras i ugn. Dock försvinner lakritsaromen vid tillagningen.

Medicinsk och folkmedicinsk användning
Fänkål kan användas tillsammans med kamomill mot småbarnskolik och väderspänningar och än idag är den omtyckt i ögonbad. Enligt en studie verkar kummin och fänkålsolja lindrande mot irritabel tarm, IBS. Den har även en sekretomotorisk verkan, den är slemlösande och ökar flimmerhårens rörelser i luftrören som har till uppgift att föra upp slem ur lungorna. Fänkål används även i ångbad, dels för lindring av ögonirritationer, men även vid bihåleinflammationer, snuva och för att underlätta andningen vid förkylningar.

Under 1930-talet trodde man att växten innehöll anetol, en olja som antagligen har en östrogenliknande verkan, men modern forskning har kommit fram till att de aktiva ämnena är polymerer av anetol. Den innehåller även estragol, en isomer till anetol som misstänks ha cancerframkallande egenskaper. Av denna anledning avråds barn under fyra år samt gravida eller ammande kvinnor från konsumtion av fänkålste.

Inom folkmedicinen används fänkål till att
bota hosta 
vara kramplösande 
öka aptiten 
underlätta matsmältningen 
öka mjölkproduktionen hos ammande mödrar

Folktro
I England har man förr hängt upp en knippe fänkål över ytterdörren för att skrämma bort onda makter.

Referenser

Externa länkar 

Grönsaker
Flockblommiga växter
Fä Växtindex
Folktro
Naturläkemedel
Bladgrönsaker
Västindiskt citrongräs

Västindiskt citrongräs, eller enbart citrongräs, (Cymbopogon citratus) är en flerårig växt som används mycket inom asiatisk matlagning, främst det thailändska köket. Som krydda ger den en mild citronsmak. Växtens olja, citral, används inom parfymindustrin och läkemedelsindustrin.

Citrongräs kan bli nästan 2 meter högt och har sitt ursprung i den malaysiska övärlden.

Referenser

Fotnoter

Kryddor och kryddblandningar
Vä Växtindex
Gräs
Dragon

Dragon kan syfta på:

 Dragon (soldat) – en infanterisoldat som förflyttade sig till häst men stred till fots
 Dragon (växt) – en art i familjen korgblommiga växter och en krydda
 Dragon (skivbolag) – ett svenskt skivbolag med inriktning på jazz
 Dragon (tidskrift) – en amerikansk tidskrift som marknadsförs till rollspelare
 Dragon 32/64 – hemdatorer tillverkade under 1980-talet
 Dragon: The Bruce Lee Story – en amerikansk långfilm från 1993
 SpaceX Dragon – en amerikansk rymdfarkost
 SpaceX Dragon 2 – en amerikansk rymdfarkost
Myntasläktet

Myntasläktet (Mentha L.)   är ett växtsläkte som tillhör familjen kransblommiga växter.

Beskrivning
Det är fleråriga växter med upp till 1 m höga stänglar med motsatta, sågkantade blad. Art|erna utmärker sig för en starkt kryddad och aromatisk doft.

Klassificeringen är svår, eftersom variationerna är många redan inom en huvudart, och många arter hybridiserar sig lätt. Många åsikter har ventilerats mellan experterna, och klassningen har ofta ändrats. I litteraturen sägs än si, än så.

Kromosom-talet varierar mellan arterna.

Underarter
 Mentha suaveolens subsp. suaveolens. Habitat: Makaronesien, Medelhavsområdet
 Synonymer:
 Mentha suaveolens var. bullata (Briq.) Lebeau & J.Duvign., 1974
 Mentha suaveolens var. craspedota Lebeau & J.Duvign., 1974
 Mentha suaveolens var. elongata (Ten.) Lebeau & J.Duvign., 1974
 Mentha suaveolens var. glabrescens (Timb.-Lagr.) Lebeau & J.Duvign., 1974
 Mentha suaveolens subsp. insularis (Req.) Greuter, 1972
 Mentha suaveolens var. lepteilema (Briq.) Lebeau & J.Duvign., 1974
 Mentha suaveolens var. meduanensis (Déségl. & T.Durand) Lebeau & J.Duvign., 1974
 Mentha suaveolens var. oblongifolia (Strail) Lebeau & J.Duvign., 1974
 Mentha suaveolens var. reverchonii (Rouy) Greuter, 1972
 Mentha suaveolens var. serrata (Pérard) Lebeau & J.Duvign., 1974
 Mentha suaveolens subsp. timija (Coss. ex Briq.) Harley, 1977. Habitat: Marocko

Hybrider
Hybriderna är oftast sterila, men de sprider sig lätt genom utlöpare från rötterna. Det kan ske så effektivt, att myntor på sina håll kan bli hela mattor och betraktas som invasiva.
 Dumetorum, Mentha × dumetorum Schult., pro spec. & H.Hyl.
 Hjärtmynta, Mentha × villosa Huds., 1778
 Varietet:
 Mentha × villosa var. alopecuroides (Hull) Briq.
 Kransmynta, Mentha × verticillata L., pro spec. & H.Hyl.
 Pepparmynta, Mentha × piperita L.
 Raripilamynta, Mentha × smithiana R.A.Graham
 Ädelmynta, Mentha × gracilis Sole

Habitat

I Sverige finns fem myntaarter, varav endast två är ursprungliga:
 Vattenmynta, Mentha aquatica
 Åkermynta, Mentha arvensis
De övriga var ursprungligen odlade, men blev så småningom naturaliserade och bofasta i naturen:
 Gråmynta, Mentha longifolia
 Grönmynta, Mentha spicata
 Rundmynta, Mentha suaveolens

Biotop
De flesta mynta-arterna föredrar fuktig mark.

Användning
Myntor odlas för användning som krydda och används i till exempel godis, likör, glass och tandkräm, men även till lammkött. En lättodlad kryddväxt med mild smak, vanlig i det engelska köket. 

För utvinning av eterisk olja används pepparmynta och grönmynta. Pepparmyntolja ingår tillsammans med doftämnen från andra växter i .

Mynta ingår som smaksättning i drinken Mojito.

Enligt folkmedicin kan hicka botas om myntablad tuggas eller med dryck kokat på myntablad. Vilket slags mynta, som avses, framgår inte.

Mytologi
När guden Pluton förälskade sig i nymfen Minthe förvandlade hon sig till en mynta.

Kladogram enligt Catalogue of Life

Bilder

Källor
Meyers varulexikon, Forum, 1952

= Referenser

Externa länkar
 Den virtuella floran - Myntor

Kransblommiga växter
My Växtindex
Kryddväxter
Gurkört

Gurkört (Borago officinalis) är en art i familjen strävbladiga växter. Arten kommer ursprungligen från medelhavsområdet. Den spreds över Europa under medeltiden och infördes till Sverige av munkar. Gurkört odlas i Sverige som trädgårdsväxt, men kan lätt bli ett ogräs på grund av den rikliga fröspridningen.

Gurkörten är en ettårig ört och blir omkring 40 till 70 centimeter hög. Hela växten är hårig och under växtsäsongen blir håren allt grövre. Stjälken är kraftig. Bladen är elliptiska, stora och grågröna. Känsliga personer som rör vid växten kan få en allergisk reaktion.

Bladen innehåller små mängder av levertoxiska pyrrolizidin alkaloider.

Ibland odlas sorten 'Alba' som har rent vita blommor.

Användning 
Gurkörten planteras som bifoderväxt och används också som prydnadsväxt.

Blommorna har en svag smak av gurka och kan användas i sallader eller som dekoration på kakor och efterrätter. Det blir vackra dekorationer om blommorna fryses in i isbitar. Blommorna kan även kanderas. Bladen kan tillagas som spenat eller användas som krydda i soppor.

Extrakt av blommorna kan användas som livsmedelsfärg. Ur gurkörtens frön kan man utvinna olja som kan användas till kosttillskott.

Gurkörten kan också användas vid lackfärgsframställning.

Inom folkmedicinen har gurkört använts mot "hjärtesorg", melankoli, premenstruella besvär, reumatiska besvär, luftvägsbesvär och som omslag på sår och inflammerad hud.

Synonymer 
Svenska synonyma namn är boretsch och stofferblomma.

Referenser

Externa länkar 
 Den virtuella floran - Gurkört

Strävbladiga växter
Kryddväxter
Gu Växtindex
Isop

Isop (Hyssopus officinalis) är en flerårig växt som vanligen odlas för sina blåa, vita eller rosa blommor. Blommor och blad kan dock med försiktighet användas som krydda. Isop kommer ursprungligen från medelhavsområdet.

Den blir upp till en halv meter hög. Stjälken är styv och mycket förgrenad. Bladen är smala och lansettlika. Isop drar till sig bin och fjärilar. Växten har inga höga krav på växtplats, men trivs bäst där det är soligt och varmt. Den klarar torrperioder bra. 

Förr trodde man att isop skyddade mot olyckor. Växten har även använts för att bota olika krämpor, såsom halsont och dålig matlust. Brännvin kryddades med isop. 

Det var med en knippa isop israeliterna enligt Andra Moseboken strök påskalammets blod på sina dörrposter inför uttåget ur Egypten. Växten förekommer också vid flera andra tillfällen i samband med reningsoffer i Gamla testamentet.

Externa länkar 
 Den virtuella floran - isop (död länk) 

 Specimens, Naturhistoriska Riksmuseet 

Kransblommiga växter
Kryddor och kryddblandningar
Is Växtindex
Kinesisk gräslök

Kinesisk gräslök, 韭菜 (kow choi), {{nowrap|(Allium tuberosum Rottler ex Sprengel)}} är en art i familjen Amaryllisväxter.

Beskrivning
Kinesisk gräslök är i huvudsak odlad tetraploid (kromosomtal 2n = 32).

Kinesisk gräslök är lätt att skilja från vanlig gräslök (Allium schoenoprasum), då den senare har lila blommor och trinda, ihåliga blad.

Den närbesläktade doftlöken, (Allium ramosum) skiljs genom sina ihåliga blad och hylleblad med röd mittnerv.

Kinesisk gräslök växer med cylindriska lökar i täta klungor, lökhöljet är ljust gulbrunt, mer eller mindre nätlikt. Bladen är smalt linjära, platta och ej ihåliga och  breda. Blomstängeln blir  hög och är vanligen tvåkantig. Blommorna sitter samlade i runda mer eller mindre sfäriska flockar med många blommor, som sitter i bladvecken. Hyllebladen är rent vita, ibland med en grön mittstrimma. Den blommar i juli — september.

Hela växten har en mild smak av vitlök.

Habitat
Man känner till endast en enda vild population i Kina (sydvästra Shanxi). Den har normal kromosomuppsättning (diploid, kromosomtal 2n = 16).

Vildväxande kinesisk gräslök finns i Iowa och Nebraska samt i counties Iowa (förväxla ej med delstaten Iowa) och Dane i Wisconsin, USA , men är inte ursprunglig där. Dess ploiditet framgår ej av referensen.

Etymologi
 Släktnamnet Allium är hämtat från Romerska rikets namn på vitlök. Författaren Plautus (född ca 254 f.Kr.) använde det.
 Artepitetet tuberosum kommer av latin tuber = knöl med syftning på rotens utseende.

Bilder

Noter

Externa länkar

Kryddor och kryddblandningar
Lökväxter
Ki Växtindex
Kinas flora
WP:Projekt Kina
Lavendel

Lavendel (Lavandula angustifolia) är en art i familjen kransblommiga växter och förekommer naturligt från södra Frankrike till nordvästra och södra Italien. Arten odlas som prydnad och till parfymindustrin. Den förekommer även förvildad utanför sitt ursprungliga utbredningsområde.

Beskrivning och utbredning
Lavendel är en flerårig liten buske, vanligtvis med blåvioletta blommor i stoppställda ax och små smala silvergrå blad. Lavendel finns även i andra färger, till exempel vit och rosa. Den blir cirka 50 centimeter hög och används mest som dekoration och för sina väldoftande blommor som blommar i juli till augusti. Den bör planteras soligt och i väldränerad jord.

Växten finns omnämnd i Sverige redan under medeltiden. I Sverige är den härdig upp till Mälardalsområdet och under gynnsamma omständigheter en bit upp efter Norrlandskusten. I de allra sydligaste delarna av Sverige förekommer den förvildad, och den första noteringen om förvildad lavendel i Sverige gjordes 1933 i Malmö.

Odling

Omfattande odling av lavendel förekommer i delar av södra Frankrike (inte minst i departementet Vaucluse).

Användning
Lavendel används av vissa även som insektsrepellerande medel framför allt mot mal i garderob, då malen skyr doften som lavendel utsöndrar. I Sverige är det gammal tradition att placera torkade blommor i påsar i linneskåpet. Detta ger linnet en svag parfymering.

Växten lär även kunna användas till örtte, medan den i Sydeuropa förekommer som krydda till kött. Lavendel har också en historia som läkeväxt, och den anses vara både lugnande och kramplindrande.

Lavendelolja 
Av lavendel kan framställas lavendelolja, även kallad spikolja. Farmakopénamn för denna olja är Oleum de spica, Aetheroleum lavanduale, Lavandulae aetheroleum, Oleum lavandulae och Oleum lavandulae florum. CAS-numret är 90063-37-9. Lavendelolja kan förväxlas med spiklavendelessens, lavandinessens, örtoljan lavendelolja, indisk lavendelolja (en variant av linaloeolja) och skärmlavendelolja som är en eterisk olja ur "fransk lavendel" (Lavandula stoechas). Denna är skarpare och har mer kamferartad doft.

Namnet
Namnet lavendel kommer från medeltidslatinets la'vendula eller la'vandula, vilket i sin tur härrör från verbet lavare ('tvätta). På grund av sin väldoft har växten fått stor användning i samband med just bad. Artnamnet angustifolia betyder 'smalbladig', efter angustus ('smal') och folium ('blad').

Sorter 
En mängd sorter förekommer, exempelvis:

 'Hidcote Blue' - har blåvioletta blommor.
 'Joan Davis' - har mörkt rosa blommor.
 'Martha Roderick' - har ljusblå blommor.

Referenser

Externa länkar 

Kransblommiga växter
Kryddväxter
La Växtindex
Eteriska oljor
Örtteer
Libbsticka

Libbsticka, Levisticum officinale W.D.J.Koch, även kallad selleriört, är en flerårig växt inom familjen flockblommiga växter. Växten används som krydda och fördes på medeltiden till Sverige av munkar.

Biologi

Växten blir mellan 1 och 3 meter hög och blommar från juli till augusti med gulgröna blommor i flockar som har 12 till 20 strålar. Hela växten är doftande.

Stjälken är slät, ihålig, kal och blåaktig. Växten är parbladig, och bladen är smalt triangulära och glänsande mörkgröna, med två till tre flikar.

Frukten blir fem till sju cm och är brun med låga ryggåsar och vingade kantåsar.

Historia och utbredning 
Libbstickans ursprungsområde är omdiskuterat; områden vid östra Medelhavet, Centralasien och Iran är några av alternativen. Libbsticka nämns som odlad växt av Plinius den äldre, och Hildegard av Bingen rekommenderade på 1100-talet libbsticka vid smärtor i halskörtlarna och mot hosta.

Libbstickan fördes under medeltiden till Norden för att odlas i klosterträdgårdarna. Växten spreds sedan till jordbruk och vanliga trädgårdar. Det finns säkra uppgifter om förvildade bestånd från 1700-talet.

Växten finns i Sverige som kvarstående förvildade bestånd från odling. I Sverige är den vanlig i södra delen av landet och mer glest förekommande i norr. På norra halvklotet växer den förvildad i nordöstligaste USA och angränsande delar av Kanada (ej ursprunglig i Nordamerika), större delen av det kontinentala Europa, Kaukasien, norra Iran samt i Afghanistan. I den östligaste delen av utbredningsområdet är den naturligt förekommande.

Utbredningskartor
 Norden 
 Norra halvklotet

Användning 
Örten har kallats för kärleksört och ska enligt gammal folktro vara ett effektivt afrodisiakum.

Libbsticka användes också på kor för att höja matlust, mjölk- och kalvproduktion. Libbsticka ansågs också användbar för att hålla skadedjur borta.

Libbstickans smak är kraftig och används främst för att smaksätta soppor. Fram till 1970-talet var libbsticka en vanlig krydda i industriellt framställda hel- och halvfabrikat. Smak och lukt påminner därför starkt om den krydda, som har handelsnamnet Maggi; därav det tyska trivialnamnet maggikraut (maggiört) för libbsticka.

När glutamat blev vanlig som smaksättare, minskade libbstickan i betydelse som krydda.

I Skåne fanns förr en sed att man på midsommaraftonen skulle binda en tråd runt libbstickor och pioner så att dessa växters doft inte skulle skada människor och djur.

Namn 
Artnamnet Officinalis kommer från latin officina = 'verkstad, apotek', och syftar på växtens användning som medicinalväxt.

Det svenska namnet libbsticka, alternativt libsticka, är en förvrängning av släktnamnet Levisticum. Detta senlatinska namn är en ombildning av latinets ligusticum, med betydelsen 'från Ligurien'.

Dialektala namn

Bilder

Referenser

Externa länkar

Kryddväxter
Flockblommiga växter
Li Växtindex
Bladgrönsaker
Apologeterna

Uttrycket apologeterna används om en grupp författare som under 100-200-talet e.Kr. skrev försvarsskrifter för de kristna, ofta riktade till staten. I deras skrifter finns de första försöken att harmonisera kristendomen med grekisk filosofi. De hade tagit till sig mycket av den grekiska bildningen men hade olika inställning till den. Till exempel var Justinus Martyren positiv till grekernas bildning, medan Tatianos avvisade hela den grekiska kulturen.

Ordet "apologet" är av grekiskt ursprung och betyder "försvarare". I en utvidgad betydelse betecknar det inte bara de tidiga apologeterna utan också senare kristendomsförsvarare, även nutida. I en än mer allmän betydelse kan ordet också syfta på någon som försvarar annat än kristendomen.

De viktigaste fornkristna apologeterna 
(i ungefärlig tidsordning)
 Justinus Martyren (ca 100-165)
 Aristides av Aten (100-talets mitt)
 Tatianos (100-talets mitt)
 Athenagoras (100-talets andra hälft)
 Theophilos av Antiochia (100-talets andra hälft)
 Clemens av Alexandria (ca 150-215)
 Tertullianus (ca 160-225)
 Minucius Felix (tidigt 200-tal)
 Origenes (ca 185-254)

Apologeter i modern tid

Se även 
De apostoliska fäderna

Teologi
Kyrkofäder
Kristen apologetik
Fission

Fission betyder klyvning, inom kärnfysiken och kärnkemin klyvningen av atomkärnor, kärnklyvning. Vid fission frigörs energi, vilket under vissa förutsättningar leder till en kedjereaktion där enorma energimängder frisätts i form av värme, partikelstrålning och elektromagnetisk strålning. Sådana kedjereaktioner ligger till grund för kärntekniken. Fission utnyttjas så i kärnkraftverk och kärnvapen. I regel används isotoperna uran-235 och plutonium-239. Flera av restprodukterna som bildas vid fission är radioaktiva, vissa i tusentals år. Motsatsen till fission är fusion, sammanslagning av atomkärnor.

Kärnklyvning 

Atomkärnan hos vissa isotoper av grundämnen som plutonium och uran kan om de bombarderas med neutroner fånga in en neutron och därigenom bli så instabila att de klyvs. I processen frigörs neutroner som i sin tur kan klyva fler atomkärnor och därigenom hålla igång en kedjereaktion. Därutöver bildas nya, mindre atomkärnor, och stora mängder energi frigörs som rörelseenergi hos klyvningsprodukterna samt gammastrålning. När denna rörelseenergi och strålning sprids i omgivande gods, genom att partiklarna krockar med omkringliggande atomer, innebär det att värmen stiger. 

Isotoper som ofta används i kärnkraftverk och vid kärnvapentillverkning är uran-235 och plutonium-239. En möjlig sådan process är: 

235U + 1 neutron → 236U → 92Kr + 141Ba + 3 neutroner + 200 MeV energi + γ-strålning

Klyvningsprodukterna från fissionen blir här krypton och barium, två ämnen som är starkt radioaktiva. Andra klyvningsprodukter kan vara 131I (Jod-131), 137Cs (Cesium-137) och 90Sr (Strontium-90).

Fission i kärnvapen 

Vissa typer av kärnvapen bygger på en okontrollerad fissionär kedjereaktion. I vätebomber kan en fissionssprängladdning användas för att utlösa en fusionsreaktion.

Fission i kraftverk 

Atomklyvningen i kärnkraftverk är till skillnad från den i kärnvapen kontrollerad. De ämnen som skall klyvas utgörs av bränslestavar ihopsatta i knippen. Moderatorer som vatten eller grafit används för att tvinga ner hastigheten på neutronerna, och vid behov bromsas hela kedjereaktionen. Den frigjorda energin samlas i kylvatten i form av värme. Ur värmen hämtas rörelseenergi som driver turbiner och generatorer.

Se även 

 Fusion
 Kärnreaktor
 Kärnteknik
 Otto Hahn
 Lise Meitner
 Vätskedroppmodellen
 Kärnvapen

Referenser

Externa länkar
 The Effects of Nuclear Weapons
 Annotated bibliography for nuclear fission from the Alsos Digital Library
 The Discovery of Nuclear Fission - Historisk redogörelse med ljud och lärarguider från American Institute of Physics History Center
 atomicarchive.com Förklaring av kärnklyvning
 Nuclear Files.org What is Nuclear Fission?
 Nuclear Fission Animation

Energiteknik
Kärnfysik
Kärnkemi
Kärnteknik
Kärnvapen
Wikipedia:Basartiklar
Maskrosvin

Maskrosvin, Vinum taraxacumiense, är en typ av vin som jäses på socker och maskrosor. 

Tillverkningen av maskrosvin blev olaglig i Sverige år 1978. Den lag som då antogs förbjöd att mer än 30 % av etanolen kom från tillsatt socker (se mäsk), alltså socker som inte kommer från frukt eller bär, eftersom maskrosvin framställs genom jäsning av nästan enbart socker i vatten. Maskrosorna är huvudsakligen bara smakgivare, men den nektar, som blommorna innehåller, deltar givetvis också i jäsningsprocessen.

Lagen skrevs om 1994, så nu är det åter lagligt att tillverka maskrosvin.

Eftersom man ibland inte tillsätter någon jäst, utan jäsningen startar på grund av att det finns sporer från jästsvampar på maskrosorna och i luften, så kan även andra organismer följa med. De kan vara till exempel mögelsvampar, och då börjar vinet mögla istället.

Mögelsvampar undviks genom att i receptet ingående vatten skall vara kokhett, då det övergjutes blommorna. Därvid dödas all vildjäst. Den önskade jäsningen sätts i stället igång genom tillsats av renodlad vinjäst, som finns att tillgå i flera olika varianter, som var och en ger olika karaktär åt det färdiga vinet.

Somliga recept föreskriver att det gröna hyllet skall rensas bort, vilket är mycket tidsödande och måste företas inom några timmar efter skörden. Enligt andra recept kan hyllet vara kvar.

Externa länkar
 Receptfavoriter.se

Vin

en:Fruit wine#Dandelion wine