kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Philibert Humbla (museiman)

Knut Philibert Humbla, född 2 juni 1896 i Kristianstad, död 29 juli 1952 i Gävle, var en svensk konsthistoriker och museiman.

Biografi 
Han var sonson till juridikprofessorn Philibert Humbla samt son till borgmästaren i Sölvesborg Philibert Humbla och Linnéa Rydberg.

Humbla blev filosofie licentiat vid Göteborgs högskola 1927 på avhandlingen Kilian Zoll och hans konst.

År 1929 blev han intendent för Göteborgs konsthall, där han verkade fram till 1933. Parallellt med arbetet på konsthallen var han anställd vid Göteborgs historiska museum. År 1933 tillägnade Gustaf Munthe honom en vänbok med  titeln ABC-bok för en snäll gosse gemenligen kallad Cletus.

1933 utnämndes Humbla till länsintendent i Gävleborgs län och flyttade då till Gävle. 1940 blev han den förste chefen för det nyöppnade Gävle museum (nu Länsmuseet Gävleborg). Under hela sitt liv var Humbla verksam som redaktör och skribent för olika böcker och publikationer. Han var också skribent för Nordiska museets Fataburen.

Sommaren 1947 var han på tjänsteresa i Edsbyn och såg då målningen Ångbåt i åmynningen av Lim-Johan (Johan Erik Olsson). Denna tavla hade ropats in på Lim-Johans dödsboauktion. Humbla uppmanade författaren Hans Lidman, Edsbyn, ordföranden i Ovanåkers hembygdsförening, som redan tidigare visat stort intresse för Lim-Johans måleri, att försöka samla ihop så många tavlor som möjligt av konstnären för att sätta samman en utställning. Detta blev sedermera det postuma genombrottet för Lim-Johan.

Humbla gifte sig 1929 med skådespelaren och operettsångerskan Dagmar Gille (1902–1993).

Bibliografi (i urval)
 Biografi över konstnären Kilian Zoll 1818-1860, 1932.
 Järnåldersgraven vid Hamrasjön i Orsa Finnmark, 1935.
 Galtabäcksbåten och tidigt båtbyggeri i Norden. Göteborg 1937.
 Några holländska fartygsskulpturer i Göteborgs museum.
 Votivskepp, Svenska Kulturbilder.
 Lim-Johan, om Johan Erik Olsson. (Skriven tillsammans med Hans Lidman.) 
 Briggen Gerda av Gefle.
 Garvarsläkten Matton och läderhanteringen i Gästrikland (1852-1952), 1952.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
Sveriges dödbok 1947-2006, (Cd-rom), Sveriges Släktforskarförbund

Vidare läsning

Externa länkar 
P. Humbla, 
 

Svenska konsthistoriker
Svenska arkeologer under 1900-talet
Svenskt museifolk
Svenska kuratorer
Personer i Gävles historia
Födda 1896
Avlidna 1952
Män
Personer från Kristianstad
Balakovo

Balakovo (ryska: Балако́во) är en stad i Saratov oblast i sydvästra Ryssland. Den hade 193 533 invånare i början av 2015. Staden är känd för att ha ett vattenkraftverk vid floden Volga. Balakovo grundades år 1762 och har haft stadsrättigheter sedan 1913. 

Staden var tidigare känd för sin trävaru- och spannmålshandel.

Källor 

Orter i Saratov oblast
Den förlorade sonen (film, 1920)

Den förlorade sonen är en amerikansk film från 1920, regisserad av Alfred E Green.  Filmen är inspelad på Iverson Ranch, Chatsworth, Los Angeles.

Rollista
Jack Pickford - barnet
Marie Dunn - Estella 
James Neill - Herr Urique 
Edythe Chapman - Fru Urique 
Sidney Ainsworth - Thacker 
Manuel R Ojeda - sekreterare

Externa länkar
 

Filmer 1920
Amerikanska kriminalfilmer
Amerikanska dramafilmer
Annette Strøyberg

Annette Susanne Strøyberg, även känd som Annette Vadim, född 7 december 1936 på Fyn, död 12 december 2005 i Köpenhamn, var en dansk skådespelare.

Hon var åren 1958-1960 gift med den franske filmregissören Roger Vadim och fick med honom en dotter. Därigenom är hon känd även under namnet Annette Vadim.

Hon slog igenom 1959 i Vadims film Farliga förbindelser, där hon i en scen framträdde helt naken. Nakenscenen klipptes bort, men efter ett ingripande av Frankrikes president, Charles de Gaulle, ändrade censuren på sitt beslut. 

Efter skilsmässan från Vadim kom Stroyberg till Italien, där hon spelade in ett tjugotal filmer, bland annat för Roberto Rossellini. Bland hennes övriga filmer märks Il Carabiniere a Cavallo (1961) och Un soir...par hasard (1963).

Källor 

Danska skådespelare under 1900-talet
Födda 1936
Avlidna 2005
Kvinnor
Personer från Fyn
Den förlorade sonen (film, 1934)

Den förlorade sonen, är en tysk/amerikansk film från 1934 baserad på Luis Trenkers roman med samma namn. Filmen är inspelad i Tyskland, New York, Bolzano och Tyrolen och hade premiär den 6 september 1934.

Efter andra världskriget förbjöds filmen i västra Tyskland av den amerikanska militärregeringen eftersom den ansågs "antiamerikansk", i östra delen av Tyskland förbjöds filmen av den sovjetiska militärregeringen eftersom den ansågs göra reklam för USA och det amerikanska sättet att leva.

Rollista
Luis Trenker - Tonio Feuersinger
Maria Andergast - Barbl Gudauner
Bertl Schultes - Barbls far
Marian Marsh - Lilian Williams
F.W. Schröder-Schrom - Herr Williams
Jimmie Fox - Hobby
Paul Henckels - läraren
Eduard Köck - Tonios far
Melanie Horeschowsky - Rosina Unverdorben
Emmerich Albert - skogshuggare
Hans Jamnig - skogshuggare
Luis Gerold - skogshuggare
Lore Schuetzendorf - Rauhnacht jungfru
Lucie Euler - värdshusvärdinna
Borwin Walth - hovmästare
Hans Kettler
Theo Lingen

Externa länkar

Amerikanska dramafilmer
Tyska dramafilmer
Filmer 1934
Arons skägg

Arons skägg (Saxifraga stolonifera) är en växt av familjen stenbräckeväxter från Kina, Korea och Japan. I Sverige växer Arons skägg ej vilt, men förekommer som krukväxt.

Flerårig, klibbhårig ört, 8–45 cm hög med strådlika utlöpare. Rosettbladen har 15–21 cm långa skaft. Bladskivan har vanligen 5-11 flikar och är fläckig, den är nästan hjärtlik eller njurlik till rundad, 1.5-7,5 × 2–12 cm. Bladbasen är tvär till rundad eller hjärtlik, kanterna oregelbundet tandade, spetsen rundad eller spetsig.
Stjälk- och stödbladen är lansettlika.
Blomställningarna har upp till 60 blommor, med fem vita men fläckiga och olikstora kronblad. Blommar under vår och sommar.

Det är blommorna som gett upphov till det svenska namnet. De undre, långa kronbladen påminner om ett pipskägg.

Sorter
'Tricolor' har bladundersidor med röd anstrykning.

Odling
Växten kan inte förväntas vara härdig i Sverige men kan odlas som krukväxt. Den placeras så ljust som möjligt men inte i direkt sol. Ge rikligt med vatten under tillväxtperioden, men låta torka upp mellan vattningarna. Sparsammare vattning under vintern. Förökas lätt med adventivplantor från utlöparna.

Synonymer
Diptera sarmentosa  (Linnaeus f.) Losinskaja
Ligularia sarmentosa  (Linnaeus f.) Haworth
Rupifraga sarmentosa  (Linnaeus f.) Rafinesque
Saxifraga chaffanjonii H. Léveillé
Saxifraga chinensis Loureiro  nom. illeg.
Saxifraga cuscutiformis Loddiges
Saxifraga dumetorum I. B. Balfour
Saxifraga fortunei var. tricolor Lemaire
Saxifraga iochanensis H. Léveillé
Saxifraga ligulata Murray  nom. illeg.
Saxifraga sarmentosa Linnaeus f.
Saxifraga sarmentosa var. cuscutiformis  (Loddiges) Seringe
Saxifraga sarmentosa var. immaculata Diels
Saxifraga sarmentosa var. tricolor  (Lemaire) Maximowicz
Saxifraga stolonifera Meerburgh  nom. illeg.
Saxifraga stolonifera f. cuscutiformis  (Loddiges) M. C. Tebbitt
Saxifraga stolonifera var. immaculata  (Diels) Handel-Mazzetti
Saxifraga veitchiana I. B. Balfour
Sekika sarmentosa  (Linnaeus f.) Moench.

Externa länkar
Blomdatabasen
Blomsterfrämjandet

Bräckesläktet
Ar Växtindex
Torsdag Nesta

Torsdag Nesta, på engelska Thursday Next, är en hjältinna i en rad fantasyböcker skrivna av Jasper Fforde. Hon lever i ett universum parallellt med vårt, men saker som har hänt här har även hänt där, såsom till exempel Krimkriget (som fortfarande pågår i den första boken Var är Jane Eyre?). Hon är polis vid SpecOps speciella gren SpecOps department 27 (Literary Detectives) i Swindon.

Hennes man heter Landen Parke-Laine, och de har en son som är döpt till Friday. Hennes far är före detta tidspolis och "flyter fritt" i tiden.

Brittiska litterära figurer
Fiktiva figurer introducerade 2001
Hans Bethe

Hans Albrecht Bethe, född 2 juli 1906 i Strasbourg som då tillhörde Tyskland, död 6 mars 2005 i Ithaca, New York, USA, var en tysk-amerikansk fysiker som mottog 1967 års Nobelpris i fysik för sin teori om energiproduktionen i stjärnor.

Bethe studerade fysik i Frankfurt och doktorerade sedan i München under Arnold Sommerfeld, varefter han var postdoktoral forskare i Cambridge och hos Enrico Fermi i Rom. Vid nazisternas makttillträde förlorade Bethe, som hade en judisk mor och en kristen far och själv var uppfostrad som kristen, sitt arbete vid Tübingens universitet. Han lämnade därför Tyskland 1933 och flyttade till England, för att 1935 flytta vidare till USA, där han fick en position vid Cornell University som han stannade vid resten av sin karriär.

Utmärkelser 
 1961 Eddington-medaljen
 1963 Rumfordpriset

Källor

Externa länkar

Nobelprize.org, Nobelpriset i fysik 1967
Nobelprize.org, Hans Bethe - biografi
Om Hans Bethe
Tre föreläsningar av Hans Bethe – video från Cornell University

Nobelpristagare i fysik
Tyska fysiker under 1900-talet
Amerikanska fysiker under 1900-talet
Personer från Strassburg
Födda 1906
Avlidna 2005
Män
Astrofysiker
Kvantfysiker
Kärnfysiker
Mottagare av Eddingtonmedaljen
Mottagare av Franklinmedaljen
Personer med anknytning till Manhattanprojektet
Mottagare av Rumfordpriset
Tyska nobelpristagare
Amerikanska nobelpristagare
Alumner från Münchens universitet
Alumner från Frankfurts universitet
Alumner från Universitetet i Cambridge
Personer verksamma vid Tübingens universitet
Personer verksamma vid Cornell University
Ana Obregón

Ana Obregón, född Ana Victoria García Obregón 18 maj 1955, är en spansk skådespelerska. Hon har en bachelor i zoologi från Universidad Complutense de Madrid. Hon har spelat in film i flera länder, bland andra Spanien, Frankrike, USA och Italien. Mest känd är hon dock för att ha deltagit i de spanska TV-serierna A las once en casa och Ana y los siete.

Källor

Spanska skådespelare under 1900-talet
Födda 1955
Kvinnor
Levande personer
Spanska skådespelare under 2000-talet
Portugals Grand Prix 1989

Portugals Grand Prix 1989 var det trettonde av 16 lopp ingående i formel 1-VM 1989.

Resultat 
 Gerhard Berger, Ferrari, 9 poäng
 Alain Prost, McLaren-Honda, 6
 Stefan Johansson, Onyx-Ford, 4 
 Alessandro Nannini, Benetton-Ford, 3
 Pierluigi Martini, Minardi-Ford, 2
 Jonathan Palmer, Tyrrell-Ford, 1
 Satoru Nakajima, Lotus-Judd 
 Martin Brundle, Brabham-Judd
 Philippe Alliot, Larrousse (Lola-Lamborghini) 
 Mauricio Gugelmin, March-Judd 
 Michele Alboreto, Larrousse (Lola-Lamborghini) 
 Luis Pérez Sala, Minardi-Ford 
 Rene Arnoux, Ligier-Ford
 Stefano Modena, Brabham-Judd

Förare som bröt loppet
 Riccardo Patrese, Williams-Renault (varv 60, överhettning) 
 Thierry Boutsen, Williams-Renault (60, överhettning) 
 Ayrton Senna, McLaren-Honda (48, kollision) 
 Derek Warwick, Arrows-Ford (37, olycka)
 Nelson Piquet, Lotus-Judd (33, kollision)
 Alex Caffi, BMS Scuderia Italia (Dallara-Ford) (33, kollision)
 Emanuele Pirro, Benetton-Ford (29, upphängning) 
 Ivan Capelli, March-Judd (25, motor)
 Eddie Cheever, Arrows-Ford (24, snurrade av)
 Andrea de Cesaris, BMS Scuderia Italia (Dallara-Ford) (17, elsystem)
 Roberto Moreno, Coloni-Ford (11, elsystem)

Förare som diskvalificerades
 Nigel Mansell, Ferrari (varv 48)

Förare som ej kvalificerade sig 
 Johnny Herbert, Tyrrell-Ford 
 Olivier Grouillard, Ligier-Ford 
 Pierre-Henri Raphanel, Rial-Ford
 Christian Danner, Rial-Ford

Förare som ej förkvalificerade sig 
 Yannick Dalmas, AGS-Ford
 JJ Lehto, Onyx-Ford 
 Piercarlo Ghinzani, Osella-Ford 
 Oscar Larrauri, EuroBrun-Judd 
 Gabriele Tarquini, AGS-Ford
 Nicola Larini, Osella-Ford 
 Aguri Suzuki, Zakspeed-Yamaha
 Bernd Schneider, Zakspeed-Yamaha
 Enrico Bertaggia, Coloni-Ford

Noteringar
JJ Lehto debuterade i F1.

VM-ställning
 

1989 i Portugal
Portugals Grand Prix
Louis Néel

Louis Eugène Félix Néel , född 22 november 1904 i Lyon, död 17 november 2000 i Brive-la-Gaillarde, var en fransk fysiker.

Biografi
Néel studerade vid Lycée du Parc i Lyon och därefter vid École Normale Supérieure i Paris. Han tog sin doktorsgrad vid universitetet i Strasbourg.

Néels bidrag till fasta tillståndets fysik har hittat många användbara tillämpningar, särskilt i utvecklingen av förbättrade datorminnen. Omkring 1930 föreslog han att en ny form av magnetiskt beteende kan finnas, kallat antiferromagnetism, i motsats till ferromagnetism. Över en viss temperatur (Néel-temperaturen) avstannar detta beteende. Néel påpekade 1947 att material också kunde uppträda med ferrimagnetism. Han har också gett en förklaring av den svaga magnetismen hos vissa stenar, vilket möjliggör studier av historien för jordens magnetfält.

Néel delade 1970 års Nobelpris i fysik med Hannes Alfvén och fick det med motiveringen ”för grundläggande insatser och upptäckter rörande antiferromagnetism och ferrimagnetism som lett till betydelsefulla tillämpningar inom det fasta tillståndets fysik”.

Källor

Externa länkar

Nobelprize.org, Nobelpriset i fysik 1970
Nobelprize.org, Louis Néel - biografi

Nobelpristagare i fysik
Franska nobelpristagare
Franska fysiker under 1900-talet
Storkorset av Hederslegionen
Ledamöter av American Academy of Arts and Sciences
Ledamöter av Franska vetenskapsakademien
Ledamöter av Koninklijke Nederlandse Akademie van Wetenschappen
Ledamöter av Leopoldina
Ledamöter av Royal Society
Ledamöter av Rysslands Vetenskapsakademi
Alumner från École normale supérieure
Personer från Lyon
Män
Födda 1904
Avlidna 2000
Alumner från Paris universitet
Alumner från Strasbourgs universitet
Personer verksamma vid Strasbourgs universitet
Mottagare av Akademiska palmen
Personer verksamma vid Centre national de la recherche scientifique
Den förlorade sonen (film, 1948)

Den förlorade sonen () österrikisk dramafilm från 1948 av G.W. Pabst. Filmen bygger på en verklig händelse.

Handling
Filmen utspelar sig i Ungern på 1800-talet. En tjänsteflicka har försvunnit och den judiska församlingen anklagas för att ha mördat henne för att använda hennes blod under påsken.

Rollista (urval)
Ewald Balser - Dr. Karoly Eötvös
Marianne Schönauer - Hans fästmö
Ernst Deutsch - Scharf, tempeltjänare
Rega Hafenbrödl - Scharfs fru
Albert Truby - Moritz, deras son
Maria Eis - Änkan Solymosi
Aglaja Schmid - Esther, hennes dotter
Heinz Moog - Baron Onody
Iván Petrovich - Egressy, statsåklagare
Klara Maria Skala - Julca
Franz Pfaudler - Peczely, säkerhetspolis
Leopold Rudolf - Recszy, säkerhetspolis
Harry Rameau-Pulvermacher   
Paul Feyerabend (ej krediterad)

Utmärkelser
1948 - Filmfestivalen i Venedig, regipriset till Georg Wilhelm Pabst, priset för bästa manlige skådespelare till Ernst Deutsch.

Externa länkar
 Der Prozeß på Filmportal.de 

Filmer 1948
Filmer i regi av Georg Wilhelm Pabst
Österrikiska dramafilmer
Österrikiska filmer baserade på verklighet
Tyskspråkiga filmer
Filmer om antisemitism
Antisemitism i Ungern
Den förlorade sonen (film, 1972)

Den förlorade sonen, svensk kortfilm från 1972.

Filmen handlar om den våg av frälsning som förekom i svenska fängelser hösten 1971 och våren 1972 och är regisserad av Stefania Lopez Svenstedt, Carl Henrik Svenstedt och Ulf Berggren.

Referenser

Webbkällor
 

Filmer 1972
Svenska kortfilmer
Svenska dokumentärfilmer
Alfred Kastler

Alfred Kastler, född 3 maj 1902 i Guebwiller, Elsass, Tyska riket, död 7 januari 1984 i Bandol, var en fransk fysiker, mottagare av Nobelpriset i fysik 1966. Han studerade på 1930-talet spektrum av natrium i skymningsljuset i Abisko. Efter kriget utvecklade han dubbelresonansmetoden i en kombination av optisk spektroskopi och elektronspinresonans.

Biografi
Kastler studerade vid Lycée Bartholdi i Colmar, Alsace och École Normale Supérieure i Paris från 1921. Efter sina studier började han 1926 undervisa i fysik vid Lycée of Mulhouse, och undervisade sedan vid Universitetet i Bordeaux, där han var universitetsprofessor fram till 1941. Georges Bruhat bad honom att komma tillbaka till École Normale Supérieure, där han slutligen fick en lärostol 1952.

I samarbete med Jean Brossel undersökte han kvantmekanik, interaktionen mellan ljus och atomer och spektroskopi. Kastler, som arbetade med en kombination av optisk resonans och magnetisk resonans, utvecklade tekniken för "optisk pumpning". Dessa arbeten ledde till slutförandet av teorin om lasrar och masers.

Han var styrelseordförande för Institut d'optique théorique et appliquée och tjänstgjorde som den första ordföranden för den icke-statliga organisationen (NGO) Action Against Hunger.

Kastler skrev också poesi (på tyska). År 1971 publicerade han Europe, ma patrie: Deutsche Lieder eines französischen Europäers (dvs. Europa, mitt fädernesland: Tyska sånger av en fransk europé).

Kastler avled den 7 januari 1984 i Bandol, Frankrike.

Akademisk karriär

Professor Kastler tillbringade större delen av sin forskarkarriär vid Ecole Normale Supérieure i Paris där han efter andra världskrigets slut, tillsammans med sin student, Jean Brossel, startade en liten forskargrupp om spektroskopi. 

Under de fyrtio åren som följde har denna grupp utbildat många unga fysiker och haft en betydande inverkan på utvecklingen av vetenskapen om atomfysik i Frankrike. Laboratoire de Spectroscopie hertzienne har 1994 bytt namn till Laboratoire Kastler-Brossel och har fått en del av sitt laboratorium i Université Pierre et Marie Curie främst vid École Normale Supérieure.

Utmärkelser och hedersbetygelser

År 1966 fick Kastler Nobelpriset i fysik "för upptäckt och utveckling av optiska metoder för att studera hertzianska resonanser i atomer".

År 1978 blev han utländsk medlem av Royal Netherlands Academy of Arts and Sciences.

År 1979 tilldelades han Wilhelm Exner-medaljen.

Referenser

Noter

Externa länkar 
 Nobelprize.org, Nobelpriset i fysik 1966
 Nobelprize.org, Alfred Kastler - Biografi
 Om Alfred Kastler
 

Nobelpristagare i fysik
Franska nobelpristagare
Franska fysiker under 1900-talet
Födda 1902
Avlidna 1984
Män
Alumner från École normale supérieure
Alumner från Paris universitet
Personer från Guebwiller
Varuhuset Femman

Femman, också känd som "V", är en galleria med ungefär 50 butiker i tre våningar mitt i Nordstan i Göteborg. Gallerian ägs av det svenska fastighetsbolaget Hufvudstaden, som genomförde en fullständig renovering av fastigheten under 2016. Gallerian hade under 2015 cirka 11,5 miljoner besökare.

Gallerian var tidigare känd som Femmanhuset eller "Varuhuset Femman.

När Östra Nordstan uppfördes skedde detta etappvis, exempelvis blev etapp nummer 5 klar hösten 1972, med öppning den 28 september 1972. Etapp nummer 5 var just Femmanhuset. Arkitekter var Backström & Reinius.

De ursprungliga företagen som flyttade in
Pyret AB, AB Buketten, Sörlinföretagen AB, Dam Intim Butikerna AB, Hagenfeldt-affärerna AB, Skölds Modehus AB, Arkadens Fotoaffär AB, Trä Glas i Göteborg AB, Lekfemman i Göteborg AB, AB Bogö, Leg. optiker Olof Carlberg AB, AB Parfymeri Antoinette, Cosy House AB, Restaurang Femman i Göteborg AB, Skofemman AB, Femmans Smörgåsaffär, Handskmakarn AB, Hagenfeldtaffärerna AB, Servicehörnan, Femmans Sport AB, AB Svenska Pressbyrån,  AB Femmans Bilshop samt Femmans Konditori AB.

Referenser
GP, 22 september 1972

Externa länkar
Officiell webbplats

Byggnader och anläggningar i Göteborg
Köpcentrum i Västra Götalands län
Nordstaden
MILF

MILF kan syfta på:

 MILF – en muslimsk frigörelsegrupp på Filippinerna, se Moro Islamic Liberation Front
 MILF (slang) – en vulgär sexuell term
Norges damlandslag i fotboll

Norges damlandslag i fotboll representerar Norge i fotboll på damsidan. Laget har tillhört eliten sedan slutet av 1980-talet men fått allt mer konkurrens i början av 2000-talet.

Norge spelade sin första damlandskamp i fotboll den 7 juli 1978 i Kolding i Danmark, och förlorade mot Sverige med 1–2 under nordiska mästerskapet. De förlorade sedan mot Danmark och Finland, och slutade sist i turneringen. Laget deltog i inofficiella Europamästerskapet 1979 i Italien. Deras första större triumf var Europamästerskapet 1987 där de vann i finalen över Sverige med 2–1 på hemmaplan efter att tidigare aldrig ha lyckats besegra Sverige. 

I början av 1990-talet var Norge en av de stora nationerna och tog silver i det första VM som arrangerades på damsidan 1991. I Världsmästerskapet i fotboll för damer 1995, som spelades i Sverige, tog Norge guld genom att besegra Tyskland i finalen.

Laget fick Fearnleys olympiske ærespris för det olympiska guldet år 2000.

Förbundskaptener
1978–1982: Per Pettersen
1987–1989: Erling Hokstad/Dag Steinar Vestlund
1983–1989: Erling Hokstad
1989–1996: Even Pellerud
1996–2000: Per Mathias Høgmo
2000–2004: Åge Steen
2005–2009: Bjarne Berntsen
2009–2012: Eli Landsem
2012–2016: Even Pellerud
2016–2022: Martin Sjögren
2022–2023 : Hege Riise
2023: Leif Gunnar Smerud

Laguppställning
Följande spelare ingår i spelartruppen i VM 2023 som spelas i Australien och Nya Zeeland.

 Matcher och mål är uppdaterade per den 19 juli 2023.

Källor

Externa länkar
 Rec. Sport. Soccer Statistics Foundation Norwegian Football Archive - Norges damlandskamper i fotboll

Landslag startade 1978
Fotboll i Norge
Fotbollslandslag
Fotboll
Den förlorade sonen (film, 1995, Blue River)

Den förlorade sonen, amerikansk film från 1995 baserad på Ethan Canins roman Blue River.

Handling
Två bröder som haft ett stormigt förhållande möts igen efter 15 år.

Om filmen
Filmen är inspelad i Wilmington, North Carolina och hade premiär den 21 november 1995.

Rollista
Jerry O'Connell 
Nick Stahl 
Neal McDonough 
Jean Marie Barnwell
Patrick Renna 
Sam Elliott 
Susan Dey 
Rebecca Rogers   
Lorri Lindberg   
Merritt Wever 
Cara Jedell   
Catherine Shaffner   
David Cutting   
Chris Blackwelder   
Joanna Canton   
Craig Dawson
Michael Harding

Externa länkar
 

Filmer 1995
Amerikanska dramafilmer
Italiens damlandslag i fotboll

Italiens damlandslag i fotboll () är det landslag som representerar Italien inom damfotbollen.

Landslaget spelade sin första landskamp den 23 februari 1968 i Viareggio, där dåvarande Tjeckoslovakien besegrades med 2–1. Den 2 november 1969 vann Italien den inofficiella Europacupen för damlandslag där de finalbesegrade Danmark med 3–1 i Turin.

Nuvarande landslagstrupp  
Följande spelare ingår i spelartruppen i VM 2023 som spelas i Australien och Nya Zeeland.

 Matcher och mål är uppdaterade per den 19 juli 2023.

Referenser

Externa länkar

Rec. Sport. Soccer Statistics Foundation - Italiens damlandskamper i fotboll 

Damlandslaget
Fotbollslandslag
Fotbollsdamerna
Landslag startade 1968
Essingetorget

Essingetorget är ett torg beläget på centrala delen av Stora Essingen i Kungsholmens stadsdelsområde, Stockholm. Torget fick sitt namn 1924 och utgör Stora Essingens centrum.

Historik

Torget är ett resultat av Stora Essingens första stadsplan som upprättdes 1923 av dåvarande stadsplanedirektören Per Olof Hallman. I den föreslog Hallman att en central plats skulle anordnas mitt på ön och från den skulle två esplanadliknande huvudgator (Essingestråket) stråla ut mot väster och mot sydost. I deras förlängning planerades även två broar, en till Gröndal och en till Smedslätten. Essingestråkets båda delar anlades därför som stadsdelens bredaste gator. Ingen av dessa broar blev dock byggda. Mot norr fortsätter Essingetorget i Badstrandsvägen.

Essingetorget utgör Stora Essingens ”centrum”. Torget omges av flerbostadshus i tre våningar, de flesta med butiker i bottenvåning och byggda på 1930-talet. Bebyggelsen runt torget ritades av bland andra arkitektkontoren Hagstrand & Lindberg och Wåhlin & Hjelm. Här finns det vanliga utbudet av butiker och restauranger. Busstrafik till ön har förekommit sedan den 15 december 1928, först med busslinje 56 från Fridhemsplan. Mellan 1945 och 1961 gick trådbussen nr 96 ut till ön. Idag trafikeras Stora Essingen av linje 1 och 49. På torget anlades även ett grönområde med trädplantering. Här står Ivan Liljanders bronsskulptur Tre Moment (rest 1995). 

Strax norr om torget öppnade biografen Orkanen sina portar 1938 och lades ner under slutet av 1960-talet. Väster om torget, vid på Essingestråket 24 uppfördes 1931 Stora Essingens folkskola efter ritningar av arkitekt Ture Ryberg. Sedan 1975 bedriver Lycée Français Saint Louis de Stockholm sin gymnasieskola i huset.

Bilder

Källor
Stora Essingen, översiktlig byggnadsinventering, 1981, Stockholms stadsmuseum

Essingeöarnas Hembygdsförening: Stora Essingen - historik

Externa länkar

Gator och torg på Essingeöarna
Stora Essingen