kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Adina Mandlová

Adina Mandlová, född 28 januari 1910 i Mladá Boleslav, Österrike-Ungern, död 16 juni 1991 i Příbram, Tjeckoslovakien, var en tjeckisk skådespelerska, känd från bland annat Nattfjärilen (1941). Under åren 1932-1949 medverkade hon i nära 50 filmer. Sin sista roll gjorde hon i TV-serien Helgonet 1965.

Källor
 

Tjeckiska skådespelare
Födda 1910
Avlidna 1991
Kvinnor
Patric Kjellberg

Patric Kjellberg, född 17 juni 1969 i Trelleborg, är svensk före detta professionell ishockeyspelare som spelade i AIK, Montreal Canadiens, HV71, Djurgården, Nashville Predators och Anaheim Mighty Ducks.

Patric Kjellberg var en duktig forward med bra målsinne. Stor, stark och en riktig kämpe. Lika bra på att spela fram som att själv göra mål. Han ingick i den så kallade Glamour-kedjan under sin tid i Djurgården tillsammans med Espen Knutsen och Fredrik Bremberg. Kjellberg var med och vann guld i VM 1992 i forna Tjeckoslovakien och i OS 1994 i Lillehammer. Han spelade för Sverige i OS 1998 i Nagano som en av få elitseriespelare.

Kjellberg värvades till AIK, där han spelade fyra säsonger med stora AIK-profiler som Börje Salming, Peter Gradin, Kristian Gahn. Bäst var han säsongen 1991–92 då han gjorde 20 mål och 13 assist på sina 40 spelade matcher. Han blev NHL-proffs i Montreal Canadiens efter VM-guldet 1992, men fick bara spela 7 matcher. Han spelade också för Montreals farmarlag Fredericton Canadiens. Tillbaka i Sverige spelade han i HV71 i två säsonger, där han vann SM-guld 1995.

Kjellberg värvades tillbaka till Stockholm och spelade för Djurgården i tre säsonger innan han åter igen prövade lyckan i Nordamerika, där han lyckades bättre än under det tidigare försöket. Han gjorde 23 mål och 23 assist på 82 matcher säsongen 1999–00 för Nashville Predators.

2001–02 byttes Kjellberg bort till Anaheim Mighty Ducks där han avslutade sin karriär säsongen 2002–03.

Totalt gjorde han gjorde 64 mål och 96 assist för 160 poäng på 394 matcher i NHL. Han hade också 84 utvisningsminuter.

I Elitserien spelade han 339 matcher för AIK, HV71 och Djurgården med facit 123 mål och 115 assist för totalt 238 poäng. I utvningsbåset satt han i bara 122 minuter. 

Efter avslutad ishockeykarriär återgick Kjellberg till jobbet som polis och har även tränat på idrottsprogrammet i Falun.
Han är sedan 2010 sportchef för Leksands IF och gjorde en kortare comeback som hockeyspelare under säsongen 2011/2012 för division 1-laget Falu IF.

Bor i Ängelholm.

Klubbar 
AIK, 1988–89 – 1991–92
Montreal Canadiens, 1992–93
Fredericton Canadiens, 1992–93
HV71, 1993–94 – 1994–95
Djurgårdens IF, 1995–96 – 1997–98
Nashville Predators, 1998–99 – 2001–02
Anaheim Mighty Ducks, 2001–02 – 2002–03

Externa länkar 

Spelare valda i NHL Entry Draft 1988
Födda 1969
Svenska ishockeyspelare
Spelare i Djurgården Hockey
Ishockeyspelare i HV71
Spelare i AIK Ishockey
Spelare i Montreal Canadiens
Spelare i Nashville Predators
Spelare i Mighty Ducks of Anaheim
Män
Levande personer
Olympiska guldmedaljörer 1994
Svenska olympiska guldmedaljörer
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1998 från Sverige
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1994 från Sverige
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1992 från Sverige
Världsmästare i ishockey
Tävlande i ishockey vid olympiska vinterspelen 1998
Tävlande i ishockey vid olympiska vinterspelen 1994
Tävlande i ishockey vid olympiska vinterspelen 1992
Spelare i Fredericton Canadiens
Personer från Trelleborg
Spelare valda av Montreal Canadiens i NHL Entry Draft
Lída Baarová

Lída Baarová, egentligen Ludmila Babková, född 14 september 1914 i Prag, död 28 oktober 2000 i Salzburg, var en tjeckisk skådespelerska. Hon är bland annat känd för Brinnande himmel (1957).

Baarová hade en kort romans med Nazitysklands propagandaminister Joseph Goebbels.

Referenser

Noter

Externa länkar 

Födda 1914
Avlidna 2000
Tjeckiska skådespelare
Kvinnor
Skådespelare från Prag
Rilaklostret

Rilaklostret (på bulgariska Рилски Манастир, Rilski Manastir) grundades på 900-talet av Ivan Rilski, en eremit kanoniserad av Ortodoxa kyrkan. Klostret ligger i Rilabergen i västra Bulgarien på en vacker plats i Rilskiflodens djupa dal.

Ivan Rilskis (eller Sankt Johannes av Rila) asketiska bostad och grav blev en helig plats och förvandlades så småningom till ett klosterkomplex som sedan spelade en viktig roll i det anliga och sociala livet i medeltidens Bulgarien. Rilaklostret förstördes delvis av en brand i början av 1800-talet. Komplexet restaurerades mellan 1834 och 1862.

Externa länkar 
 UNESCO World Heritage Centre - Rila Monastery

Världsarv i Bulgarien
Platser med del av helgons kropp
Världsarv inskrivna 1983
Bulgarisk-ortodoxa kyrkobyggnader
Östortodoxa kloster
Kloster i Bulgarien
Kyrkobyggnader i Bulgarien
Codex Bureanus

Codex Bureanus, svensk handskrift på pergament om helgonlegender, från omkring 1350. Den förvaras vid Kungliga Biblioteket i Stockholm.

Codex Bureanus är en av de äldsta handskrifterna på svenska, endast några landskapslagar är äldre. Den skänktes 1634 till Johannes Bureus, därav namnet, och han gav den senare till Riksarkivet. 1780 hamnade den på Kungliga Biblioteket. Av de ursprungligen 200 bladen finns 60 bevarade.

Externa länkar 
Codex Bureanus i fulltext

Handskrifter
Kristna skrifter
Skräckrock

Skräckrock (engelska: shock rock) är rockmusik som använder sig av olika former av sceniska chockeffekter. Screamin' Jay Hawkins kan betraktas som den förste skräckrockaren - efter framgångarna med hans hit I Put a Spell on You 1956 började Hawkins använda en scenshow där han steg upp ur en kista, sjöng till ett kranium och en gummiorm samt detonerade rökbomber. En engelsk variant var Screaming Lord Sutch, som uppträdde med en liknande show från 1960-talet och framåt. Skräckrockens mest kände företrädare är Alice Cooper, som på 70-talet banade vägen för mängder av imitatörer, bland annat uppsminkade grupper som Kiss, King Diamond, W.A.S.P, Gwar, Mötley Crüe och till viss del Venom. Skräckrocken fortsatte på 90-talet med band som Marilyn Manson, Rammstein, Rob Zombie, Lordi, Danzig, Lizzy Borden, Cradle of Filth och Ozzy Osbourne. På 00-talet kom Black Veil Brides, Ghost, Deathstars och Powerwolf.

Även skräckpunk existerar. The Misfits är ett av de mest kända skräckpunksbanden.

Se även 
Arthur Brown

Referenser

Externa länkar 
Skräckrock-artister på Last.fm

Rockgenrer
Flygbuss

Flygbuss är en buss eller minibuss som transporterar passagerare till och från flygplatsen, ofta från en förutbestämd destination i en tätort (ofta en närbelägen storstad). Flygbussar finns i nästan alla städer med större flygplatser. I internationella sammanhang används ofta den engelska termen airport shuttle.

Flygbussar körs i Sverige mest i kommersiell regi, dvs utan offentligt stöd och av ett privat företag. Biljettpriset är betydligt högre än länstrafiken. Det största företaget är Vy Flygbussarna. I vissa städer körs flygbussen i länstrafikens regi.

I vidare mening finns fler sorts bussar som används i samband med flygplatser. Dels finns terminaltransferbussar som går mellan terminalerna samt till sådant som långtidsparkering och biluthyrning. I Sverige finns sådana bara på Arlanda. Dels finns bussar som transporterar passagerare mellan terminal och flygplan. Det förekommer i Sverige på Arlanda och Landvetter.

Kollektivtrafik
Marmarasjön

Marmarasjön (uttal: /'marmara-/; , historiskt namn: Propontis, med betydelsen 'före Svarta havet', egentligen 'före Evxinos pontos') är ett mindre medelhav i Turkiet, på gränsen mellan Europa och Asien. Sjön sammanhänger genom sundet Dardanellerna med Medelhavet och genom Bosporen med Svarta havet. Marmarasjön är flitigt trafikerad av fartyg och omges av flera storstadsregioner; störst är Istanbul-regionen i norr.

Geografi 
Geografiskt är Marmarasjön en förbindelselänk mellan Medelhavet (via Dardanellerna) och Svarta havet (via Bosporen). Det räknas dock ibland som närmare anknutet till Medelhavet.

Marmarasjön är 210 kilometer lång och 75 kilometer bred. Arealen är 11 655 kvadratkilometer varav 182 kvadratkilometer utgörs av öar. Frånsett de båda vikarna İzmit och Gemlik i öst har det en oval form. Det största djupet, som är på 1 356 meter, finns något norr om sjöns mitt.

Marmarasjöns vatten är skiktat, och överst finns ett 15 meter tjockt ytlager av bräckt vatten från Svarta havet. Därinunder finns saltare medelhavsvatten som tillförts via Dardanellerna. Sjövattnets salthalt är i genomsnitt 22 promille; något mer än det bräckta vattnet i Svarta havet men bara två tredjedelar av Medelhavets salinitet. Liksom i Svarta havet är dock vattnet i Marmarasjön skiktat med 38 promille i bottenskiktet, vilket ligger nära salthalten i Medelhavet. Vatten från främst asiatiska tillflöden bidrar till att sänka salthalten.

Den norra anatoliska förkastningszonen som genomkorsar Marmarasjön har orsakat flera omfattande jordbävningar i modern tid.

Öar
Öarna i sjön kan indelas i tre grupper:
 Marmaraöarna i sydväst med Marmaraön, Türkeli, Paşalimani och halvön Erdek. Sitt namn har Marmarasjön efter den stora Marmaraön där marmor (på grekiska marmara) brutits i stor utsträckning (bland annat till byggandet av Konstantinopel, dagens Istanbul). På Erdek finns berget Kapi Daĝi (782 meter).
 Kizil Adalar (Prinsöarna) ligger i nordost, nära Istanbul. De omfattar nio öar varav de största är Büyükada, Burazada, Heybeliada, Kinaliada och Sedef Adasi. Både under bysantinsk och osmansk tid sattes avpolletterade kungligheter i exil på dessa öar vilket givit ögruppen dess namn "Prinsöarna". Sedan 1800-talet har öarna utgjort populära turistmål.
 Imrali, fängelseö i sydost.

Referenser 

Turkiets geografi
Europas innanhav
Asiens innanhav
Den trakiska graven i Svesjtari

Den trakiska graven i Svesjtari ligger 2,5 km sydväst om byn Svesjtari och 42 km nordost om Razgrad, i regionen Razgrad  i nordöstra Bulgarien. 

Graven, som upptäcktes 1982, är byggd på 300-talet f.Kr. och avspeglar de grundläggande strukturprinciperna för trakiska kultbyggnader. Graven har en unik arkitektonisk dekor, med mångfärgade karyatider (till hälften människor och till hälften växter) samt muralmålningar. De tio kvinnofigurerna som är ristade i hög relief på väggarna i den centrala kammaren samt lunetterna (halvmåneformade väggfält) som dekorerar väggarna i dess valv är de enda kända av sitt slag i Trakien.

Den trakiska graven i Svesjtari blev 1985 uppsatt på Unescos Världsarvslista.

Externa länkar 

 UNESCO World Heritage Centre - Thracian Tomb of Sveshtari

Världsarv i Bulgarien
Fornminnen i Bulgarien
Historiska platser i Bulgarien
1982 i Bulgarien
Vetenskapsåret 1982
Världsarv inskrivna 1985
Marian Oprea

Marian Oprea född den 6 juni 1982 i Pitești, är en rumänsk friidrottare som tävlar i tresteg. 

Opreas genombrott kom när han blev världsmästare för juniorer 2000. Hans första seniormedalj vann han vid inomhus-EM 2002 då han slutade tvåa bakom Christian Olsson. Efter att ha missat finalen vid EM 2002 och vid VM 2003 blev han silvermedaljör vid Olympiska sommarspelen 2004 efter ett hopp på 17,55, återigen bakom Olsson. 

Vid VM 2005 blev han bronsmedaljör efter att ha hoppat 17,40. Bronsmedaljör blev han även vid EM 2006 då han hoppade 17,18. Han var i final även vid Olympiska sommarspelen 2008 och slutade då femma efter ett hopp på 17,22.

Personliga rekord 
 Tresteg - 17,81

Källor 
 Fakta på IAAF:s webbplats

Födda 1982
Rumänska trestegshoppare
Män
Olympiska silvermedaljörer 2004
Rumänska olympiska silvermedaljörer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2004 från Rumänien
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2004
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2008 från Rumänien
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2008
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2016 från Rumänien
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2016
Levande personer
Personer från Pitești
Rumänska idrottare under 2000-talet
Salvestaden

Salvestaden, som även gick under namnet Medeltidsstaden Salve, var en mindre kopia av en medeltida stad som byggts upp strax utanför Kalmar, omkring 5 kilometer söder om centrum. Här kunde besökarna se och prova på hur livet kunde ha sett ut på medeltiden.

Besökarna fick utföra medeltida aktiviteter som att gå i väpnarskola, skjuta pilbåge, baka medeltida bröd, måla och designa sköldar och svärd, skåda katapultskjutning m.m. De kunde beskåda gycklare och tornerspel samt delta i gästabud.

TV-serien Salve spelades in 1997 i en tidigare version av Salvestaden som låg alldeles intill Kalmar slott.

Salvestadens stolthet var ett korsvirkeshus i två våningar med måtten 11×6 meter samt 13 meter högt som blev färdigt 2006.

Salvestaden fick nya ägare och drevs sedan hösten 2009 av Anders Nilsson och Emma Svensson med familj. Våren 2010 ägnades åt renovering och upprustning inför sommaren då Salvestaden åter tog emot besökare. Bland andra uppträdde gycklaren Henrik Tynnhammar och skådespelaren Christian Dywik under detta Salvestadens sista år.

Salvestaden var länge en politiskt het fråga i Kalmar, då den totala förlusten för Kalmar kommun var omkring 20 miljoner kronor.

År 2011 fanns ingen verksamhet i Salvestaden, byggnaderna såldes i slutet av 2011 bland annat till Medeltidscentret och resterna revs för att göra plats för andra verksamheter. Salvestaden hade verksamhet vid Kalmar Dämme mellan åren 2006 - 2010.

Referenser 

Medeltiden i nutid
Kultur i Kalmar kommun
Temaparker i Sverige
Nedlagda nöjesparker
Birkenstock

Birkenstock är en skotillverkare med huvudkontor i Vettelschoss, Tyskland

Historia 
Företagets anor går ända tillbaka till 1600-talet, då en tysk skomakare startade firman.

Produkter 
Birkenstock har blivit mest känt för sina skor och sandaler. Grunden i deras sandaler och skor är en ortopediskt riktig fotbädd som avlastar fötter, knän och höfter.

Design 
På senare tid har Birkenstock även utvecklat designen.

Återförsäljare  
Företaget representeras i Norden av Birkenstock Scandinavia AB som marknadsför och tillhandahåller produkterna i exempelvis Sverige.

Externa länkar
Birkenstock

Tyska företag
Skomärken
Benjaminfikus

Benjaminfikus (Ficus benjamina) är en art i fikussläktet och familjen mullbärsväxter som växter naturligt i Sydostasien. I naturligt tillstånd är det ett träd som kan bli upp till 30 meter högt. På Kungliga Botaniska Trädgården, utanför staden Kandy, på Sri Lanka finns en benjaminfikus från 1600-talet.

Som krukväxt
Benjaminfikusen är en mycket populär krukväxt i Sverige, mestadels beroende på att den är en relativt lättskött växt som klarar av att växa trots dåliga växtförhållanden. Arten vill dock stå ljust, och har en benägenhet att drabbas av växtsjukdomar som spinn, trips, ullöss och sköldlöss. Den brukar tappa bladen under höst och vinter för att sedan få nya till våren och sommaren. Benjaminfikusen är även en ganska vanlig krukväxt i offentliga lokaler som väntrum, bibliotek och entréhallar. Fikusar har i försök konstaterats ta upp och binda giftiga ämnen ur luften, exempelvis bensen, formaldehyd och xylen/toluen.

'''Skötselråd

Läge: Ljust, men inte i direkt solljus. Trivs bra i rumstemperatur, men gärna något svalare under vintern. Dock ej i drag eller temperaturer under 16 grader celsius.

Blomning: Benjaminfikusens frukt är ofta omtyckt av fåglar. Dock blommar den väldigt sällan på svenska breddgrader.

Vattning: Jorden bör vara fuktig, men inte blöt. Vid övervattning är det vanligt att den tappar sina blad. Duschning är inte nödvändig, men den uppskattar ändå en liten dusch då och då.

Gödning: Under sommaren tillsätts näring i vattnet var fjortonde dag. På vintern räcker det med näring en gång i månaden.

Jord: Vanlig jord för krukväxter fungerar bra. Se gärna till att den är väl dränerad.

Förökning: 10 centimeter långa toppar kan användas som sticklingar och kan sättas direkt i rumstempererad jord.

Allergi mot benjaminfikus
Allergi förekommer mot bladsaften från denna växt. Korsallergi förekommer.

Galleri

Referenser

Noter

Externa länkar 

Krukväxter
Mullbärsväxter
Be Växtindex
Winsted, Connecticut

Winsted är en stad i Litchfield County, Connecticut, USA med 7 321 invånare (2000).

Kända personer från Winsted
 Ralph Nader, miljöaktivist
 Henry R. Pease, senator

Äldre bilder

Källor

Externa länkar

The Gilbert School

Orter i Connecticut
Orter grundade 1750
Tonfisksläktet

Tonfisksläktet (Thunnus) är ett fisksläkte av makrillfiskarnas familj (Scombridae) och de abborrartade fiskarnas ordning som skiljer sig från sina samsläkten därigenom, att hithörande arter har kroppen framtill täckt av ett pansar av större fjäll samt de båda ryggfenorna sittande nära tillhopa.

Släktet har av senare forskare delats i två: Orcynus och Orcynopsis, av vilka det förra innefattar sådana arter, som har kroppen bakom fjällpansaret fjällbetäckt, medan den hos det senare släktet saknar fjäll bakom nämnda pansar. Samtliga hithörande arter är pelagiska (i öppet hav levande) arter, som huvudsaklig samlas i större eller mindre stim. De strövar vida omkring i världshaven och till följd därav har de ganska vidsträckt utbredning. De är samtliga snabbsimmande rovfiskar.

En del arter är överfiskade, och vissa akut hotade.

Arter 
Albacor (även långfenad tonfisk) Thunnus alalunga (Bonnaterre, 1788)
Albacora (även gulfenad tonfisk) Thunnus albacares (Bonnaterre, 1788)
Karibisk tonfisk (även svart tonfisk) Thunnus atlanticus (Lesson, 1831)
Sydlig tonfisk Thunnus maccoyii (Castelnau, 1872)
Storögd tonfisk Thunnus obesus (Lowe, 1839)
Tonfisk (även blåfenad tonfisk) Thunnus thynnus (Linné, 1758)
Tonggol Thunnus tonggol (Bleeker, 1851)
Thunnus orientalis (Temminck och Schlegel, 1844)

Referenser

Noter

Källor

Makrillfiskar
Tonfisk

Tonfisken eller blåfenad tonfisk (Thunnus thynnus) är den typiska och mest bekanta arten i tonfisksläktet som ingår i familjen makrillfiskar. Den odlade tonfisken fångas vild innan den blivit vuxen och växer sedan till sig i fångenskap. Man har ännu inte fått ekonomisk hållbarhet i odling från rom så som laxodling går till. Den blåfenade tonfisken listas av IUCN som starkt hotad. Inga underarter finns listade.

Utbredning 

Arten lever både i östra och västra Atlanten och i Nordsjön går den ända upp till Lofoten vid norska kusten. Den återfinns även i Medelhavet och Svarta havet. I västra Atlanten förekommer arten från Kanada över Mexikanska golfen och Västindien till Brasilien. I östra Atlanten sträcker sig utbredningsområdet söderut till Mauretanien. Dessutom finns en isolerad population vid Sydafrika och många individer vandrar utanför parningstiden. Tonfisken är inte ursprungligen en stillahavsfisk, men odlas numera utanför Japans kust.

Tonfisken har i svenska vatten anträffats ända ner i södra Öresund och södra Östersjön. Tonfisken var vanlig längs svenska västkusten på 1940-50-talet och besökte på 1960-talet fortfarande Skagerrak och Kattegatt regelbundet under juli-september men har sen dess sällan påträffats. Uppgifter finns om ett stort stim den 14 september 2016. Under september 2017 genomfördes en kampanj för att märka blåfenad tonfisk i svenska och danska vatten. Fångsten blev 14 exemplar längs svenska västkusten och fyra på danskt vatten.

Utseende 

Den är en av de största havsfiskarna och uppges kunna nå en längd på upp till 3 meter, samt en vikt på över 600 kilogram. Normal storlek är cirka 2 meter och 500 kilogram. Den största fångade tonfisken vägde hela 679 kg. Arten kan leva i stim. Dessa brukar vara cirka 50–1 000 individer som i öppna havet följer stim av andra fiskar.

Till kroppsformen liknar den en gigantisk makrill. På sidorna om stjärten finns en kölformig upphöjning. Till färgen är tonfisken på ryggen svartblå, på sidorna ljusare silvergrå och på buken vit. Fenorna är mörkfärgade, med undantag av andra ryggfenan och analfenan, som är ljusare.

Fiske på tonfisk 

Tonfisken används numera som matfisk, och serveras till stor del som sushi, men även som grillad eller stekt i större filébitar. Den förekommer ofta i konservburkar som arten bonit.  

Tonfisken har alltsedan forntiden vid Medelhavsstränderna varit föremål för ett betydande fiske. Saltat tonfiskkött kallades av romarna Salsamentum sardicum. I Bosporen fanns under forntiden en berömd fiskeplats i den vik som nu utgör Istanbuls hamn, och för dess rika fiskbestånds skull lär den ha fått namnet "Gyllene hornet" (romarnas "Sinus thynni"). 

Tonfisken är populär bland sportfiskare.

Rik på proteiner (ca 25%) och Omega 3-fetter är tonfisken mycket populär som hälsosam kost.

Etymologi 
Namnet tonfisk (belagt i svenskan sedan 1620-talet) kommer från latinets thunnus eller thynnus och grekiska thynnos, med osäkert ursprung, eventuellt med betydelsen "som rör sig snabbt".

Källor 
 Delar av denna artikel baserar sig på en översättning från engelska Wikipedia.
 FishBase

Noter

Externa länkar 

Makrillfiskar
Sportfiskar
Matfiskar
Atens spårvägar

Spårvägstrafik i Aten och Pireus startade år 1882 med 16 små vagnar som förband Aten med några av dess förorter. Från 1908 elektrifierades nätet; 1909 fanns 257 vagnar varav 150 elektriska motorvagnar. Alla vagnar var tillverkade i Belgien och hade plats för 16 sittande och 14 stående passagerare.

I oktober 1960 lades spårvägen ner. En spårvägsartad lokalbana från Pérama till Pireus fortsatte trafikeras till 1977. Under OS i Aten 2004 öppnades en ny spårväg, där för närvarande fyra linjer trafikeras med 35 moderna vagnar som går var åttonde minut på dagen och var 40:e minut på natten.

Idag åker dagligen runt 60 000 till 80 000 personer med spårvagnarna. Banlängden uppgår till cirka 24 kilometer och hållplatserna till knappt 50.

Se även
Kollektivtrafiken i Aten

Spårvägar
Spårvägar efter ort
Horsfjärden

Horsfjärden eller Hårsfjärden är en fjärd i Stockholms skärgård, belägen mellan Muskö och Södertörn innanför den större fjärden Mysingen. Horsfjärden har under lång tid varit ett basområde för svenska marina stridskrafter (Märsgarn, Musköbasen och Berga örlogsbas).

Den 17 september 1941 inträffade här Horsfjärdskatastrofen då tre svenska jagare som låg förtöjda vid marinens bas på ön Märsgarn sprängdes och förstördes i en förödande olycka. Vid olyckan, vars orsak ännu inte är helt klarlagd, dödades 33 personer. 

Under andra halvan av 1982 inträffade här en av de mest uppmärksammade ubåtskränkningarna i Sverige. Efter sonarindikationer spärrade marinen av Horsfjärden och under en intensiv men resultatlös jakt på främmande undervattensverksamhet i fjärden sprängde den svenska marinen 44 sjunkbomber och 4 minor. I ubåtskommissionens rapport våren 1983 utpekades Sovjetunionen efter ljud- och bottenanalyser vara den kränkande parten. Detta utpekande har däremot i ubåtsutredningarna från år 1995 och 2001 ej kunnat fastslås med säkerhet, då inga av de tekniska bevis som insamlats under och efter Hårsfjärdsincidenten med klarhet pekar mot öst och Sovjetunionen. Enligt vissa debattörer har det istället kommit fram bevisning som pekar mot eller antyder att de främmande ubåtarna kom från väst, det vill säga militäralliansen NATO. 

På fastlandssidan av Horsfjärden ligger Årsta havsbad, ett fritidshusområde som uppfördes på initiativ av arkitekten Sven Wallander. De första husen byggdes av HSB år 1929.

Etymologi 
Förleden antas komma från det fornsvenska hors, som betyder "häst; sto".

Referenser

Externa länkar 
 Ubåtshotet i P3 Dokumentär.
 Horsfjärden VISS

Fjärdar i Stockholms skärgård
Haninge kommun