kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Hätila ragulpr på fåtskliaben

Hätila ragulpr på fåtskliaben (även känd som Manifest för konkret poesi) är ett manifest som publicerades i tidskriften Odyssé nr. 3-4 år 1954.

Bakgrund
Denna text är skriven av den svenske poeten och konstnären Öyvind Fahlström. Här skriver han om hur man borde skapa poesi med utgångspunkt från strukturer och rytmer och ”skapa med utgångspunkt från språket som konkret materia”. Det var i denna text som termen konkret poesi myntades. Däremot tillfogades undertiteln Manifest för konkret poesi först några år senare i diktsamlingen Bord 1952-55 som gavs ut 1966.

Trots att texten är en programförklaring så är den likafullt skriven som ett formexperiment där delar av manifestet är skrivet med konkreta textpassager. Bland annat lanserar han begreppet ”Bord” som en beskrivning för sina konkreta dikter. Bord är en sammansättning av orden ”Bokstäver” och ”Ord”.

Fahlström var inspirerad av Marinettis ”Den futuristiska litteraturens manifest”, när han skrev sin text, och citerar direkt ur det. Dessutom skriver han om Pierre Schaeffers kompositionsexperiment med konkret musik och säger just att det är den musiken, och inte lika mycket den konkreta bildkonsten han refererar till när han kallar sin poesi konkret.

Vid tidpunkten för publiceringen väckte detta manifest ingen större uppmärksamhet. Mer uppmärksamhet fick han dock när manifestet översattes till engelska av Mary Ellen Solts och publicerades i hennes antologi Concrete Poetry. A world view, 1968. Idag anses detta manifest vara ett förgrundsverk.

Verkets namn
Namnet Hätila ragulpr på fåtskliaben härstammar från böckerna om Nalle Puh. Meningen skrevs av Uggla på det födelsedagskort som Nalle Puh skulle ge till I-or på hans födelsedag i kapitlet I-or firar sin födelsedag. Uggla påstår att han skrev ”Hjärtliga gratulationer och lyckönskningar från Puh”. I A. A. Milnes original lyder samma mening ”Hipy papy bthuthdth thuthda bthuthdy”, vilket skulle betyda ”A Very Happy Birthday with love from Pooh”. Den svenska översättningen är gjord av Brita af Geijerstam.

Externa länkar 
 Hätila ragulpr på fåtskliaben - Manifest för konkret poesi (1953) - www.fahlstrom.com

Öyvind Fahlström
Svensk poesi
Nalle Puh
Wasa Express

Wasa Express är ett svenskt jazzrockband som bildades i början av 1976. Medlemmarna var då Bo Hallgren (keyboard), Bo Häggström (elbas), Cary Sharaf el Din (gitarr) och Åke "Doktor Åke" Eriksson (trummor). Bandet spelade in fyra skivor under åren 1976 till 1979, då gruppen splittrades. Efter att ha återförenats en kort tid 1986 återförenades de för andra gången 2003.

De två första albumen var mer eller mindre instrumentala, men på det tredje kom Roger Holegård (från Neon Rose, numera Future Elephants?) in på sång och gruppen blev därmed ett mer renodlat rockband. 

Vid den andra återföreningen 2003 gav gruppen ett antal konserter vilket gav mersmak, för sedan dess framträder man mer regelbundet. En ny skiva spelades in och släpptes 2004. Även år 2006 gavs en skiva ut, Wasa Express goes to Hollywood. Kvarvarande medlemmar från den ursprungliga gruppen är Åke Eriksson och Bo Hallgren.

Gruppen har spelat live utomlands och spelar fortfarande tillsammans. År 2014 gav gruppen ut en skiva som bara släpptes på gul vinyl.

Cary Sharaf flyttade till USA och medverkade 1981 på plattan Don't Say No med Billy Squier.

Medlemmar
Åke "Doktor Åke" Eriksson – Trummor
Bo Hallgren – Keyboard
Suzie Öhlin – Sång
Björn Melin – Gitarr
Thomas Berglund – Gitarr
Peter Jägerhult – Bas

Tidigare medlemmar
Roger Holegård – sång, gitarr
Bo Häggström – elbas
Cary Sharaf el Din – gitarr

Diskografi
1977 – Wasa Express
1978 – On With the Action
1978 – Till Attack
1979 – Schack Matt
2004 – Psychedelic Jazz Trance
2006 – Wasa Express goes to Hollywood
2009 – OS 2032

Externa länkar
Wasa Express

Svenska jazzrockgrupper
Enter (musikalbum)

Enter är Within Temptations debutalbum, utgivet den 6 april 1997. Det är mer melankoliskt än senare album, och mer i stil med gothic metal. Alla låtarna på albumet är skrivna av Sharon den Adel och Robert Westerholt men "Restless" är skriven av Sharon den Adel, Robert Westerholt och Martijn Westerholt och "Blooded" är skriven av Robert Westerholt.

Låtlista
 Restless - 6:08
 Enter - 7:15
 Pearls Of Light - 5:15
 Deep Within med George Oosthoek - 4:30
 Gatekeeper - 6:43
 Grace - 5:10
 Blooded - 3:38
 Candles - 7:07

Singel
 Restless

Medverkande
 Sharon den Adel - sång
 Robert Westerholt - gitarr, growl
 Martijn Westerholt - klaviatur
 Michiel Papenhove - gitarr
 Jeroen van Veen - elbas
 Ciro Palma - trummor

Album av Within Temptation
Nederländska debutalbum
Musikalbum 1997
Superman II – Äventyret fortsätter

Superman II – Äventyret fortsätter () är en amerikansk science fiction-action från 1980 i regi av Richard Lester med Christopher Reeve i huvudrollen. Filmen hade biopremiär i USA den 19 juni 1981. och Sverigepremiär den 14 augusti samma år.

Handling
Tre kryptonier som begått så hemska brott att de förpassats till Fantomzonen frias när Stålmannen skickar ut en atombomb i rymden. De tar sig till Jorden, där de får superkrafter. När Stålmannen konfronterar dem blir han besegrad. Det hela förvärras när Lex Luthor hittar Stålmannens hemliga nordpolsfästning och en apparat som för evigt kan ta bort hans superkrafter, och delar den hemligheten med kryptonierna.

Om filmen
Filmen påbörjades med Richard Donner som regissör, men efter kreativa oenigheter mellan honom och producenterna i ett relativt sent skede ersattes han av Richard Lester. År 2006 kom Donners version av filmen ut på DVD i USA under samma titel men marknadsfördes som Superman II: The Richard Donner Cut.

Rollista (urval)
Christopher Reeve – Stålmannen/Clark Kent 
Gene Hackman – Lex Luthor 
Margot Kidder – Lois Lane 
Terence Stamp – General Zod 
Sarah Douglas – Ursa 
Jack O'Halloran – Non 
Jackie Cooper – Perry White
E.G. Marshall – USA:s president

Källor

Fotnoter

Externa länkar

Amerikanska filmer 1980
Amerikanska science fiction-actionfilmer
Stålmannen på film
Amerikanska uppföljarfilmer
Terrorism på film
Filmer baserade på tecknade serier
Engelskspråkiga filmer
USA på film
Paris på film
Månen på film
Filmer om hämnd
Washington D.C. på film
Filmer från Warner Bros.
Stålmannen går på en krypto-nit

Stålmannen går på en krypto-nit () är en brittisk-amerikansk science fiction-actionfilm som hade biopremiär i USA den 17 juni 1983 i regi av Richard Lester med Christopher Reeve i huvudrollen. Filmen hade Sverigepremiär den 25 december samma år.

Handling
Ett datageni får i uppdrag av en kriminell affärsman att skapa konstgjord kryptonit för att oskadliggöra Stålmannen, men slarvar och tillverkar istället en variant som tar fram Stålmannens onda sida. Det första han gör när han blir elak är att räta upp Lutande tornet i Pisa.

För att till slut eliminera Stålmannen får då datageniet konstruera en superdator som är smartare än Stålmannen.

Om filmen
Annette O'Toole, som i filmen spelar Lana Lang, fick senare rollen som den unge Stålmannens mamma i TV-serien Smallville.

Rollista (urval)
Christopher Reeve – Stålmannen/Clark Kent 
Richard Pryor – August "Gus" Gorman 
Jackie Cooper - Perry White
Marc McClure - Jimmy Olsen
Annette O'Toole – Lana Lang 
Robert Vaughn – Ross Webster 
Annie Ross – Vera Webster
Pamela Stephenson - Lorelei Ambrosia
Margot Kidder - Lois Lane
Gavan O'Herlihy - Brad

Källor

Fotnoter

Externa länkar
 
 

Amerikanska filmer 1983
Brittiska science fiction-actionfilmer
Amerikanska science fiction-actionfilmer
Stålmannen på film
Amerikanska uppföljarfilmer
Superhjälte-filmer
Colombia på film
Filmer baserade på tecknade serier
Engelskspråkiga filmer
Italien på film
Brittiska uppföljarfilmer
Filmer från Warner Bros.
Giuliano Finelli

Giuliano Finelli, född 12 november 1602 i Carrara, död 16 augusti 1653 i Rom, var en italiensk skulptör under barocken.

Biografi
Finelli fick sin inledande träning i Neapel och anlände till Rom 1622. Han inledde där sin bana i Berninis verkstad och tilldelades flera viktiga uppdrag. Efter ett allvarligt gräl med Bernini lämnade Finelli Rom 1634 och återvände till Neapel. I Neapel utförde han en rad helgonskulpturer för kyrkan San Gennaro.

Finellis mästerverk anses vara bysten av Michelangelo Buonarroti den yngre (1630).

I Rom kan man av Finellis hand beskåda bland annat kardinal Giulio Antonio Santorios gravmonument (1633–1634) i San Giovanni in Laterano samt kardinal Domenico Ginnasis gravmonument (1640), ursprungligen för kyrkan Santa Lucia dei Ginnasi (riven 1936), nu i kapellet i Palazzo Ginnasi. I Santa Maria Maggiore har Finelli utfört en byst föreställande Gerolamo Manili.

Giuiano Finelli avled 1653 och är begravd i kyrkan Santi Luca e Martina.

Verk i urval
 Två änglar – högaltaret, Sant'Agostino
 Gravmonumenten över Giuseppe Bonanni och Virginia Primi – Santa Caterina da Siena a Magnanapoli
 Gravmonument över kardinal Giulio Antonio Santorio (1633–1634) – Cappella Santorio, San Giovanni in Laterano
 Gravmonument över Alfonso Manzanedo de Quiñones (attribuering) – Sant'Isidoro
 Den heliga Cecilia – Santa Maria di Loreto
 Giovanni Battista d'Estes byst – Santa Maria in Via Lata
 Kardinal Giulio Sacchettis byst – Palazzo Sacchetti
 Kardinal Ottavio Bandinis byst – Cappella Bandini, San Silvestro al Quirinale

Bilder

Referenser

Noter

Webbkällor

Tryckta källor

Externa länkar

Födda 1602
Avlidna 1653
Män
Italienska barockskulptörer
Personer från Carrara
Å socken

Å socken i Östergötland ingick i Björkekinds härad och ingår sedan 1974 i Norrköpings kommun och motsvarar från 2016 Å distrikt.

Socknens areal är 24,86 kvadratkilometer, varv 24,84 land. År 2000 fanns här 205 invånare. Kyrkbyn Åkerby med sockenkyrkan Å kyrka ligger i socknen. Å gamla kyrka, som nu är en ruin, uppfördes på 1200-talet, troligen såsom gårdskyrka för kungsgården vid Ring, nära Slätbaken. Den förstördes vid en brand 1878.

Administrativ historik
Å socken har medeltida ursprung.

Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till Å församling och för de borgerliga frågorna till Å landskommun. Landskommunen inkorporerades 1952 i Västra Vikbolandets landskommun som uppgick 1967 i Vikbolandets landskommun och ingår sedan 1974 i Norrköpings kommun. Församlingen uppgick 2008 i Västra Vikbolandets församling. 

1 januari 2016 inrättades distriktet Å, med samma omfattning som församlingen hade 1999/2000.  

Socknen har tillhört samma fögderier och domsagor som Björkekinds härad. De indelta soldaterna tillhörde   Andra livgrenadjärregementet, Liv-kompaniet. De indelta båtsmännen tillhörde Östergötlands båtsmanskompani.

Geografi
Å socken ligger på södra Vikbolandet invid Slätbaken. Socknen är slättbygd och i söder bergshöjder med branta stränder mot Slätbaken.

Fornlämningar

Kända från socknen är boplatser från stenåldern, omkring 40 gravrösen från bronsåldern samt sju gravfält, och fyra fornborgar från järnåldern. Fyra runristningar är kända, varav tre vid kyrkan.

Namnet
Namnet (1349 Aa) kommer från den medeltida kyrkan som står vid Gisselöån. Under medeltiden kallades socknen även Abo socken, 'Åbornas socken'.

Se även
Å församling
Lista över fasta fornminnen i Norrköpings kommun (Å)

Referenser

Vidare läsning 
Sveriges bebyggelse: statistisk-topografisk beskrivning över Sveriges städer och landsbygd. Landsbygden. Östergötlands län, del 8 Hermes 1951 libris

Externa länkar

Indelningar i Norrköpings kommun
Socknar i Björkekinds härad
Stålmannen i kamp för freden

Stålmannen i kamp för freden (, Finland: Stålmannen och hotet från solen), är en brittisk-amerikansk science fiction-actionfilm från 1987  i regi av Sidney J. Furie med Christopher Reeve i huvudrollen. Filmen hade Sverigepremiär den 26 februari 1988.

Handling 
Stålmannen/Clark Kent får veta att USA och Sovjetunionen snart ska gå till anfall mot varandra i ett kärnvapenkrig, vilket hotar planetens överlevnad.

Bakom talarpodiet i Förenta Nationernas generalförsamling berättar Stålmannen att han tänker befria Jorden från alla kärnvapen.

Om filmen 
 En uppföljare till denna film var under planering innan denna film släpptes på bio, men då denna film floppade lades de planerna på hyllan. Det dröjde till 2006 tills filmen Superman Returns gjordes.

Rollista (urval) 
 Christopher Reeve - Stålmannen/Clark Kent 
 Gene Hackman - Lex Luthor
 Jackie Cooper - Perry White 
 Marc McClure - Jimmy Olsen 
 Jon Cryer - Lenny 
 Sam Wanamaker - David Warfield 
 Mark Pillow - Nuclear Man
 Mariel Hemingway - Lacy Warfield 
 Margot Kidder - Lois Lane
 Damien McLawhorn - Jeremy 
 William Hootkins - Harry Howler 
 Jim Broadbent - Jean Pierre Dubois

Källor

Fotnoter

Externa länkar 
 
 

Amerikanska filmer 1987
Brittiska science fiction-actionfilmer
Amerikanska science fiction-actionfilmer
Stålmannen på film
Amerikanska uppföljarfilmer
Superhjälte-filmer
Filmer baserade på tecknade serier
Engelskspråkiga filmer
Kalla kriget på film
USA på film
Sovjetunionen på film
Brittiska uppföljarfilmer
Månen på film
Anti-krigsfilmer
Filmer från Warner Bros.
Domenico Ginnasi

Domenico Ginnasi, född 9 juni 1551 i Castel Bolognese, Imola, död 12 mars 1639 i Rom, var en italiensk kardinal och ärkebiskop. Mellan 1618 och 1619 tjänade han som camerlengo.

1604 utsågs han till kardinalpräst med San Pancrazio som titelkyrka. Mellan 1618 och 1619 var Ginnasi camerlengo. 1626 utnämndes han till kardinalbiskop av Ostia och Velletri.

Biografi
Domenico Ginnasi var son till Francesco Ginnasi och Caterina Pallantieri. Han studerade vid Bolognas universitet, där han blev iuris utriusque doktor. Han prästvigdes under påve Gregorius XIII:s pontifikat (1572–1585).

I december 1586 utnämndes Ginnasi till ärkebiskop av Manfredonia och biskopsvigdes senare samma månad av kardinal Decio Azzolino i Sixtinska kapellet. 

I juni 1604 upphöjde påve Clemens VIII Ginnasi till kardinalpräst med San Pancrazio som titelkyrka. Ginnasi avslutade sitt kardinalskap som kardinalbiskop av Ostia e Velletri

Kardinal Ginnasi avled i Rom 1639 och begravdes i kyrkan Santa Lucia dei Ginnasi.

Bilder

Källor

Externa länkar

Cardinale Domenico Ginnasi

Födda 1551
Avlidna 1639
Italienska kardinaler
Romersk-katolska ärkebiskopar
Män
Kardinalbiskopar av Porto-Santa Rufina
Kardinalbiskopar av Ostia
Alumner från Bolognas universitet
Kardinalpräster av San Lorenzo in Lucina
Tommy Rydling

Tommy Rydling, född 13 augusti 1973, frilansjournalist och före detta chefredaktör för den svenska datorspelstidningen Super Play. Han började sin journalistbana i tidningen PC Hemma efter en praktikperiod på förlaget. Sedan dess har han hunnit arbeta som chefredaktör på både Svenska Playstationmagasinet och PC Gamer Special, för att sedan komma till Super Play som redaktör. Där var han kvar och blev i januari 2005 chefredaktör för tidningen. I maj 2007 sade han upp sig för att inleda en karriär som frilansjournalist för tidningar som Svenska Dagbladet, Super Play, Din Teknik, Svenska PC Gamer och Gate Report.

Tommy Rydling är även lärare vid Stockholms improvisationsteater och skådespelare i ensemblen Under Konstruktion.

Svenska chefredaktörer
Födda 1973
Levande personer
Män
Super Play
John Collier

Idrottsmannen med samma namn, se John Collier (friidrottare)

John Maler Collier, född 27 januari 1850 i London, död 11 april 1934 i London, var en brittisk målare. 

John Collier gick i Lawrence Alma-Tademas lära med genreartade framställningar av antika motiv. Senare framträdde han som sedesskildrare och porträttmålare. 

Han utförde de flesta av sina målningar i enlighet med prerafaeliternas ideal gällande färgskala, komposition och formspråk.

Noter

Externa länkar

Födda 1850
Avlidna 1934
Brittiska konstnärer
Män
Personer från London
Prerafaeliterna
Mas (olika betydelser)

Mas och MAS kan syfta på:

Mas
 Mas –  en populär benämning på en man eller pojke från Dalarna
 Rumpmas – en dalkarl som kommer från södra Dalarna
 Kransmas – en manlig utdelare av segerkransen i damers idrottstävlingar
 Mas – ett svenskt kortspel för i första hand tre deltagare, se skitgubbe
 Artur Mas i Gavarró (1956– ), katalansk spansk politiker, se Artur Mas

MAS
 MAS – IATA:s kod för Malaysia Airlines
 MAS – ett tidigare regionsjukhus i Malmö, se Universitetssjukhuset Mas
 MAS – en befattningshavare inom den kommunala hälso- och sjukvården, se Medicinskt ansvarig sjuksköterska
 MAS – IATA:s kod för Momote Airport
 MAS – Internationella olympiska kommitténs kod för Malaysia, se Lista över IOK:s landskoder
 MAS – ett bolivianskt politiskt parti, se Movimiento al Socialismo
 MAS –  ett etnologiskt, kulturhistoriskt, lokalhistoriskt, konst- och sjöfartsmuseum i Antwerpen, se Museum aan de Stroom
 MAS – Förkortning för Manufacture d'armes de Saint-Étienne, fransk vapentillverkare
 MAS – Förkortning av hundrasen Miniature american shepherd

Geografi

Frankrike 

 Mas-de-Londres, departementet Hérault i regionen Occitanien, 
 Mas-Cabardès, departementet Aude i regionen Occitanien,

Indonesien 

 Mas (ort i Indonesien), 
 Pulau Maas, ö, Moluckerna, 
 Desa Mas, administrativ by, Provinsi Bali,

Italien 

 Mas (ort i Italien, Veneto), Provincia di Belluno, 
 Mas (ort i Italien, Friuli-Venezia Giulia), Provincia di Pordenone, 

Robotskapade Indonesienförgreningar
Robotskapade Italienförgreningar
Medicinskt ansvarig sjuksköterska

Medicinskt ansvarig sjuksköterska (MAS) är en befattningshavare inom den kommunala hälso- och sjukvården, som ansvarar för att den hälso- och sjukvård som bedrivs i kommunen är av god kvalitet.

MAS har inget primärt ansvar för den individuellt inriktade vården av enskild patient men kan ingripa i enskilda fall och bestämma över vård och behandling. MAS är en viktig resurs i planeringen av kommunens hälso- och sjukvård, framtagning av kommunens hälso- och sjukvårdspolicy, användningen av kommunens hälso- och sjukvårdsresurser och kompetens, upphandling av hälso- och sjukvårdsresurser, personalplanering och rekrytering av hälso- och sjukvårdspersonal, planering av introduktion och kompetensutveckling av personalen.

Hälso- och sjukvårdslagen ställer krav på att det ska finnas medicinskt ansvariga sjuksköterskor i kommunerna.

Källor

Svenska sjuksköterskor
Hälso- och sjukvård
Nereid

Nereid (grekiska: Νηρηΐδα) är en av Neptunus månar. Den upptäcktes 1 maj 1949 av Gerard Kuiper och är uppkallad efter nereiderna, havsnymferna från den grekiska mytologin. Månen Nereid var tidigare också känd under beteckningen Neptunus II.

Fram tills man 2002 och 2003 upptäckte fem nya månar kring Neptunus hade Nereid den största banradien bland de kända månarna. Genomsnittsavståndet mellan Nereid och Neptunus är omkring 5,5 miljoner kilometer, men då dess omloppsbana är starkt excentrisk, varierar detta avstånd mellan 1,35 och 9,6 miljoner kilometer – det är den mest excentriska omloppsbanan för någon naturlig satellit i solsystemet.

Nereids osedvanliga omloppsbana gör att man kan tro att månen möjligtvis är en småplanet eller en rest från Kuiperbältet varifrån den en gång blev "infångad" i kretslopp kring Neptunus. En annan möjlighet är att Nereids bana kraftigt stördes då Neptunus största måne Triton fångades in av Neptunus.

Då rymdsonden Voyager 2 flög förbi Neptunus och dess månar 1989 kom den aldrig nära nog för att kunna ta detaljerade bilder av Nereid; bilderna av den visar inga ytdetaljer, endast att det är tal om ett irreguljärt klot.

Källor

Externa länkar 
 NASA - Neptune: Moons: Nereid

Neptunus månar
Astronomiska upptäckter av GP Kuiper
Astronomiska upptäckter 1949
Mohamed ElBaradei

Mohamed Mustafa ElBaradei (arabiska: محمدالبرادعي), född 17 juni 1942 i Kairo, Egypten, var Egyptens vicepresident (tillförordnad) från den 14 juli 2013 fram till hans avgång den 14 augusti 2013. Han är partiledare för Konstitutionspartiet sedan 28 april 2012. Han var mellan 1997 och 2009 generaldirektör för det internationella atomenergiorganet, IAEA. Han och IAEA fick gemensamt Nobels fredspris 2005.

ElBaradei avlade kandidatexamen i juridik vid Kairos universitet 1962 och arbetade därefter som FN-diplomat i Genève och New York. Han avlade PhD i internationell rätt vid New York University 1974.

1984 blev ElBaradei juridisk rådgivare vid IAEA:s sekretariat och 1993 blev han atomenergiorganets biträdande generaldirektör för externa förbindelser, innan han 1997 blev organets högste chef.

ElBaradei lämnade sin post som generaldirektör för IAEA i november 2009. Det har sedan dess spekulerats i huruvida han kommer att ställa upp i presidentvalet i Egypten 2011. Han har fått stöd från oppositionella i landet, men har själv sagt att han endast kan ställa upp om man genomför reformer för att garantera att valet blir fritt och demokratiskt.  ElBaradei återvände till Egypten 19 februari 2010 och möttes av hundratals anhängare på flygplatsen i Kairo.

I Egypten organiserade han den oppositionella paraplyorganisationen Nationella föreningen för förändring som driver krav på politiska reformer och som spelar en ledande roll i den pågående Egyptiska revolutionen 2011

Källor

Noter

Externa länkar 
 

Egyptiska diplomater
Personer inom FN
Mottagare av Nobels fredspris
Män
Födda 1942
Levande personer
Personer från Kairo
Egyptiska nobelpristagare
Storkorset av andra klassen av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Damaskius

Damaskius (eller Damaskios), född omkring 480 i Damaskus, Bysantinska riket, död efter 532, var den sista nyplatonska filosofen i Akademin i Aten.

I unga år for Damaskios till Alexandria, där han i tolv år dels studerade för Theon, en berömd retoriker, dels var verksam som professor i retorik. Därefter började han intressera sig för filosofi och naturvetenskap, och fick undervisning av Hermeias och dennes söner, Ammonios och Heliodoros. På äldre dagar flyttade han till Aten och blev elev hos matematikern Marinus,  Zenodotos, och dialektikern Isidoros. Isidoros och Damaskios blev nära vänner, och Damaskios efterträdde denne som rektor för Akademin i Aten, samt skrev dennes biografi av vilken en del bevarats för eftervärlden i Bibliotheke av Photios (se bilagorna till Didots utgåva av  Diogenes Laertios).

När Justinianus I stängde skolan 529, flydde Damakios och sökte med sex kollegor asyl vid hovet hos Khosrau I av Persien omkring 532. Redan ett år senare skrev Justinianus och Khosrau dock under ett fördrag som möjliggjorde att filosoferna återvände, men Damaskios valde då troligen att flytta till Alexandria i stället. Hans dödsår är okänt.

Damaskios huvudarbete har titeln Svårigheter med och lösningar av den första principen (ἀπορίαι καὶ λύσεις περὶ τῶν πρώτων ἀρχῶν). I det verket utforskas naturen och egenskaper hos Gud och den mänskliga själen. I två iögonfallande avseenden bryter verket med nyplatonismen: den har ingen påverkan av orientalisk mystik och den innehåller ingen direkt uttalad polemik mot kristendomen. Photios anklagar honom senare för att inte vara tillräckligt from, och han kallar kristendomen "en oppositionell sekt".  Damaskios slutsats i verket är att Gud är oändlig, och i egenskap av det, ofattbar; det vill säga att orsaken till att vissa egenskaper tillskrives honom, som godhet, vishet och makt, är på grund av hur människan kan begripa honom i hans yttringar; dessa egenskaper är logiska och begripliga för människan men kan inte fullt beskriva honom. Damaskios avfärdade treenigheten, och menade något förenklat att Gud var odelbar och fullständig i sig själv.

Referenser

Externa länkar 
Damascius on First Principles

Bysantinska filosofer
Födda 480
Män
Avlidna 500-talet
Personer från Damaskus
Personer i Bysantinska riket under 400-talet
Personer i Bysantinska riket under 500-talet