kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Religion i Nazityskland

Religion i Nazityskland avser religiösa organisationer, strömningar och personers ställning till den nazistiska regimen i Nazityskland (1933-1945).

Kristendom

Romersk-katolska kyrkan 

Romersk-katolska kyrkans hållning bestämdes av Reichskonkordat (20 juli 1933), som reglerade förhållandet till den nationalsocialistiska staten. I sin encyklika Mit brennender Sorge 1937 tog påven Pius XI tydligt avstånd från nazismen, vilket stärkte det katolska motståndet.

Protestantismen 
Nazisterna sökte sammansluta de olika evangeliska kyrkorna i en politiskt kontrollerad rikskyrka. Bland annat infördes en "arierparagraf" som hindrade personer av judisk börd att bekläda kyrkliga ämbeten. 

Tre grupperingar stred mot varandra:
 Deutsche Christen, som accepterade den nazistiska ideologin.
 Bekännelsekyrkan och ett förbund av "intakta" lutherska Landeskirchen tillsammans med oppositionsgrupper inom områden där man anslutit sig till Deutsche Christen.
 En mellangrupp företrädd av den regimkritiske biskopen Theodor Wurm i Württemberg.

Bekännelsekyrkan var starkt präglad av Karl Barth och uttryckte sin ståndpunkt genom Barmendeklarationen 1934. Ett konsekvent politiskt motstånd bjöds bara av ett fåtal teologer som till exempel Dietrich Bonhoeffer. Bekännelsekyrkan och mellangrupperna kunde dock påverka sådana som till en början visat sympatier för nazismen och på så vis vända opinionen.

Folkkyrkan i Nazityskland 
Folkkyrkotanken användes i nazisternas Tyskland när Deutsche Christen ombildade kyrkan år 1933, och utsåg nazisten Ludwig Müller till riksbiskop. I enlighet med sin s.k. positiva kristendom (partiprogrammets punkt 24) bekämpade nazisterna all konkurrens på religiositetens område. Till stöd använde de Martin Luther, såväl i kampen mot judarna (Luther förespråkade ett judefritt Tyskland; judarnas skolor och synagogor skulle "brännas ner"), som genom hans tes om absolut lydnad till den världsliga politiska makten. Målet för nazisterna var emellertid att successivt "germanisera" kristendomen i enlighet med sina egna religiösa föreställningar, bl.a. inkorporerande fornnordisk mytologi. 1941 uttalade den ledande nazisten Martin Bormann offentligt: "Nationalsocialism och kristendom är oförenliga.". Och under andra världskriget utarbetade den ansvarige Alfred Rosenberg ett trettiopunktsprogram för en kommande "nationell rikskyrka", vari i krävdes att "de främmande och utländska kristna läror som infördes i Tyskland det olycksaliga året 800" skulle "utplånas".

Litteratur
 Lind, Martin, Kristendom och nazism: frågan om kristendom och nazism belyst av olika ställningstaganden i Tyskland och Sverige 1933-1945. Lund: H. Ohlsson 1975.

Källor

Externa länkar
 Concordat Between the Holy See and the German Reich

Kristen filosofi
Nazityskland
Nazityskland
Pljevlja

Pljevlja är en ort i kommunen Pljevlja i norra Montenegro i regionen Sandžak. Folkmängden i centrala Pljevlja uppgick till 19 327 invånare vid folkräkningen 2011. Hela kommunen hade 31 060 invånare 2011, på en yta av 1 346 kvadratkilometer.

Noterbara byggnader i Pljevlja är Treenighetsklostret och Husein-paša's moské. Romarna kallade orten för Municipium S.

Källor

Orter i Pljevlja
Pullach im Isartal

Pullach im Isartal är en kommun vid floden Isar strax söder om München i Landkreis München i Regierungsbezirk Oberbayern i förbundslandet Bayern i Tyskland. Folkmängden uppgick till cirka 
 invånare på en yta av  kvadratkilometer. Orten är känd för att tyska underrättelsetjänsten Bundesnachrichtendienst haft sitt säte där.

Källor

Kommuner, köpingar och städer i Landkreis München
Jane Campion

Elizabeth Jane Campion, född 30 april 1954 i Wellington, är en Oscarbelönad nyzeeländsk filmregissör och manusförfattare. Campion fick sitt stora genombrott med filmen Pianot (1993).

Biografi 
Jane Campion föddes i Wellington i Nya Zeeland; hennes far Richard Campion var operadirektör och hennes mor Edith Campion skådespelare. Hon tog examen i antropologi vid Victoria universitetet i Wellington 1975 och i måleri vid Sydney College of the arts 1979.

Karriär 
1986 vann Jane Campion Guldpalmen för bästa kortfilm på Filmfestivalen i Cannes för An Exercise in Discipline - Peel. Tre år senare hade hennes första långfilm Sweetie premiär på festivalen. Med långfilmen Pianot blev Campion den första kvinnliga regissören att vinna Guldpalmen i Cannes. Filmen nominerades även till åtta Oscars varav den vann tre, skådespelarna Holly Hunter och Anna Paquin varsin och Campion vann i kategorin Bästa originalmanus. Hon blev även den andra kvinnan någonsin att bli nominerad i kategorin Bästa regi.

Campion har nämnt långfilmen Bright Star (2009) som en nystart i sitt filmskapande. Med filmen, som handlar om den irländske poeten Keats, ville hon gå tillbaka till en form av enkelhet och var inspirerad av den franska minimalisten Robert Bressons filmer Prästmans dagbok från 1951 och En dödsdömd har rymt från 1956.

År 2013 kom Top of the Lake, en kriminaldramaserie i åtta avsnitt skapad av Jane Campion. Hon meddelade då att hon var trött på film som medium och ansåg TV vara mer nyskapande. BBC hade gett henne fria händer att göra en TV-serie och att det blev just ett kriminaldrama förvånade vissa. Campion har berättat att hon bland annat inspirerades av feminismen i Stieg Larssons Millennium-trilogi. Serien fick ett gott mottagande och nominerades till flera priser så som Emmy Awards och Golden Globe Awards. Huvudrollsinnehavaren Elisabeth Moss vann en Golden Globe för bästa kvinnliga skådespelare i en miniserie. I oktober 2014 meddelades det att serien skulle komma tillbaka och att Campion arbetade med en andra säsong.

År 2014 var Campion ordförande för tävlingsjuryn vid Filmfestivalen i Cannes.

Efter flera TV-serieproduktioner under 2010-talet återkom Campion 2021 med det uppmärksammade västerndramat The Power of the Dog. För filmen belönades Campion med regipriset vid 2022 års Oscarsgala.

Privatliv 
Mellan 1992 och 2001 var Campion gift med Colin Englert. 1993 föddes deras första barn, sonen Jasper, som dog tolv dagar gammal. 1994 föddes dottern Alice Englert som är skådespelare.

Filmografi (regi)

Långfilmer 

 (TV-film)

 (kortfilm)

Kortfilmer 
 1980 – Tissues
 1981 – Mishaps of Seduction and Conquest
 1982 – Peel: And Exercise in Discipline
 1983 – Passionsless Moments
 1984 – A Girl's Own Story
 1984 – After Hours
 2006 – The Water Diary
 2007 – The Lady Bug

TV-produktioner 
 1986 – Two Friends (TV-film)
 (miniserie)
 2017 – Top of the Lake: China Girl (miniserie)

Källor

Externa länkar 

 
 

Nyzeeländska manusförfattare
Nyzeeländska filmregissörer
Oscar för bästa originalmanus
Personer från Wellington
Födda 1954
Levande personer
Kvinnor
Alumner från Victoria University of Wellington
IT-ceum

IT-ceum numera Datamuseet var ett museum för datorhistoria beläget i Linköping. För tillfället är museets samling nedplockad. Samlingen begränsar sig till Sverige och tiden efter 1945 med viss tyngdpunkt på utvecklingen i Östergötland runt Datasaab. Museets uppbyggnad skedde i samarbete med Linköpings universitet och föreningen Datasaabs Vänner och bekostades huvudsakligen av Westman-Wernerska stiftelsen.

IT-ceum invigdes den 9 december 2004. Under sportlovet 2007 hade man också en kampanj med fysiska TV-spel i centrum. Tord Jöran Hallberg var mycket drivande i arbetet och skrev alla texter till utställningen.

Den 29 maj 2009 stängdes IT-ceum i Mjärdevi för att flytta till Östergötlands museum i centrala Linköping, med nyöppning 2010 under namnet Datamuseet IT-ceum. 2014 nyinvigdes deras permanenta utställning Digitala Drömmar, en utställning om svensk datorhistoria.

Den 2 mars 2019 stängdes länsmuseet och därmed Datamuseet för ombyggnad med en planerad nyöppning 2021. I oktober 2019 berättade Östgöta Correspondenten att museets datorsamling ägs av Linköpings kommun, och dess framtid är oviss, eftersom det är oklart om kommunen vill att Östergötlands museum skall visa samlingen. Museets webbsida anger att verksamheten är pausad och "förhoppningsvis återkommer hösten 2022". I juni 2022 meddelade ordföranden för museets styrelse, Göran Gunnarsson, att en kompromiss nåtts och att Östergötlands museum har reserverat utrymme för Datamuseet som kommer att ha ett fokus på datorindustrin i Östergötland. På hemsidan anges att "en ny utställning kommer att börja planeras under 2023".

Bildgalleri

Källor

Externa länkar
IT-ceum 

Teknikmuseer i Sverige
Museer i Linköpings kommun
Museer invigda 2004
Sveriges datorhistoria
Raoul Dufy

Raoul Dufy, född 3 juni 1877 i Le Havre, Frankrike, död 23 mars 1953 i Forcalquier, Frankrike, var en fransk målare.

Biografi 
Dufy växte upp i Le Havre, där han lärde känna Georges Braque och Othon Friesz. Han studerade vid École des Beaux-Arts i Paris. Under inflytande från Matisse gjorde han omkring 1905 fauvistiska målningar med ytor i starka färger och en ojämn svart kontur, till exempel La Plage de Ste-Adresse (1904). Dufy är representerad vid bland annat Göteborgs konstmuseum och Arkivet för dekorativ konst.

Kubismen och inflytandet från Cézanne framkallade monumentala former som i Les Trois Baigneuses (1919), men efter 1920 kan man uppfatta Dufys målningar av hästkapplöpningsbanor, regattor och kasinon samt hans märkliga textilier, som vävnader i rena toner.

Dufy tillhörde gruppen Les Fauves. Han arbetade med oljemålningar, akvareller, träsnitt och litografier.

Källor

Noter

Externa länkar 
 
 

Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Födda 1877
Avlidna 1953
Franska konstnärer
Män
Personer från Le Havre
Maurice de Vlaminck

Maurice de Vlaminck, född 5 april 1876 i Paris, Frankrike, död 7 oktober 1958 i Rueil-la-Gadelière, var en fransk målare och grafiker.

Biografi
Maurice de Vlaminck föddes i Paris av flamländska föräldrar. Han var utan formell skolning och påstod gärna att han aldrig satt sin fot på Louvren. Den enda förebild han medgav sig ha haft var van Gogh, vars expressiva sätt att använda färgen utgjorde grunden till Vlamincks fauvism.

Tillsammans med André Derain var han en av de första målarna som samlade afrikanska masker (cirka 1905), och hans fauvistiska målningar har en starkare, mer primitiv intensitet än de samtida, parisiska målarna, till exempel Röda träd (1906). Vlaminck menade, att "instinkten utgör grunden till all konst. Jag försöker måla med hjärtat och lemmarna". 

År 1907 tog han starka intryck av Cézanne, och efter en period kring 1910 med mera dämpade färger stegrades åter hans uttrycksfullhet, och med breda svepande penseldrag och hetsiga färger måade han stormande hav och ensliga bygator under molntyngd himmel, tavlor som gjorde honom till en av Frankrikes populäraste landskapsmålare. Vlaminck är representerad vid bland annat Göteborgs konstmuseum.

Källor

Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Franska konstnärer under 1900-talet
Födda 1876
Avlidna 1958
Män
Konstnärer från Paris
Henric Westman

Henric Johan Ludvig Westman, född 17 december 1853 i Linköping, död där 16 april 1937, var en svensk militär och godsägare samt donator.

Westman blev underlöjtnant vid Första livgrenadjärregementet 1877, löjtnant där 1883 och kapten 1897. Han var kapten i regementets reserv 1900–1904. Westman ägde och bebodde Valla gård. Han var från 1905 styrelseledamot i Östgöta Enskilda Bank. 

Genom två gåvobrev överlämnade han 100 000 kronor (17 december 1913) och Valla gård (17 december 1933) till Linköpings stad, att förvaltas i en fond kallad den Westman-Wernerska fonden; hans morfar var läkaren Henrik Werner. Gården och dess ägor har sålts till olika ändamål, däribland märks Valla folkhögskola, Linköpings universitet, stadsdelen Östra Valla, Gamla Linköping, Vallaskogen, Valla fritidsområde och Mjärdevi Science Park. Fonden förvaltas av den kommunala Westman-Wernerska stiftelsen och bekostar olika kulturprojekt i Linköpings kommun.

Utöver denna stora fond gjorde Westman flera andra donationer. År 1911 lade han grunden till Leonard och Ida Westmans fond för Linköpings prydande med konstverk (uppkallad efter hans föräldrar), som bekostade Carl Milles fontän och staty Folkungabrunnen, som invigdes 12 december 1927 på Stora torget i Linköping.

Westman invaldes som korresponderande ledamot av Vitterhetsakademien 1919. Han blev riddare av Svärdsorden 1899, av Vasaorden 1909, av Carl XIII:s orden 1912 och av Nordstjärneorden 1916 samt kommendör av andra klassen av Vasaorden 1920 och kommendör av första klassen 1926.

Henric Westman är begraven på Gamla griftegården i Linköping.

Källor 

Bengt Cnattingius, Henric Westman på Valla, Skriftserie utgiven av föreningen Gamla Linköping, nr 9, 1967
 Stefan Hammenbeck (red), Till gagn och varaktig nytta. Westman-Wernerska stiftelsen 1913-2013, Östergötlands museum, Linköping 2014. inkl stor biografisk del.
 Westman, Henrik på SvenskaGravar.se

Externa länkar 
Stadgar för Westman-Wernerska stiftelsen, från Linköpings kommun

Svenska officerare
Svenska filantroper under 1900-talet
Ledamöter av Vitterhetsakademien
Kommendörer av första klass av Vasaorden
Riddare av Svärdsorden
Riddare av Nordstjärneorden
Riddare av Carl XIII:s orden
Svenska godsägare under 1900-talet
Personer med anknytning till Linköpings kommun
Militärer från Linköping
Gravsatta på Gamla griftegården i Linköping
Födda 1853
Avlidna 1937
Män
Svenska militärer under 1800-talet
Svenska filantroper under 1800-talet
Westman-Wernerska stiftelsen

Westman-Wernerska stiftelsen eller fonden skapades genom betydande donationer (1913 och 1933) av godsägaren Henric Westman och förvaltas av Linköpings kommun. En viss del av fondens avkastning utdelas till kulturella och ideella syften. Under inga omständigheter får fonden tagas i anspråk "till agitation för nykterhet, politik och dylikt", enligt stadgarnas 4 §. Stiftelsen har utdelning vart femte år. Nästa utdelningstillfälle är år 2023.

Nämndens förste ordförande blev donatorn själv, som efter sin död efterträddes av major Eskil Ridderstad, som 1959 följdes av rektor Bertil Söderberg. Nuvarande ordförande är Rolf Edelman. Den föregående ordföranden var Linköpings kommunfullmäktigeordförande, borgmästare Eva Joelsson. Hon är numera vice ordförande.

Det finns en stiftelse med ett snarlikt namn, Westman-Wernerska stiftelsen för Gamla Linköping.

Några projekt som finansierats av fonden 
 Promenader längs Stångåns östra strand mellan Stångebro och Tannefors (1930)
 Utgivningen av Linköpings historia i 3 band (1936-1946)
 Restaurering av "klostret" vid Kungsgatan
 Bidrag till Gamla Linköping
 Ordnandet av kuriosasamlingen i Linköpings stiftsbibliotek
 Uppbyggnaden av IT-ceum (2004)
 Stöd till utgivningen av boken Kollektivhuset Stolplyckan 25 år - en annorlunda "by" mitt i stan (2007)
 Tage Danielsson-priset 1987

Källor

Noter

Externa länkar
Stadgar för Westman-Wernerska stiftelsen, från Linköpings kommun

Stiftelser i Sverige
Efternamnspar
Valla folkhögskola

Valla folkhögskola i Linköping är en folkhögskola med internat för 40 elever och med Studiefrämjandet och Sveriges 4H som huvudmän. Bland de utbildningar som ges märks allmän kurs för grundskole- och gymnasiekompetens, fritidsledarutbildning och speldesignutbildningen Valla Game Education.  Valla folkhögskola grundades 1960 och är belägen på Valla gård (se Henric Westman), mellan Valla fritidsområde och Linköpings universitet (Campus Valla) i Linköpings västra utkant.

,

Noter

Externa länkar 
Valla folkhögskolas webbplats

Folkhögskolor knutna till studieförbund
Utbildning i Linköping
Utbildningsinstitutioner bildade 1960
Cartesianism

Cartesianism eller cartesiansk dualism avser den franske filosofen René Descartes filosofiska teori. Läran spreds under senare delen av 1600-talet, främst i västra Europa. Denna dualism utgår från en fullkomlig åtskillnad mellan själ och kropp, vilka båda är substanser. Descartes menade, att själen och kroppen var förenade via tallkottkörteln.

Källor
 

Rörelser inom metafysik
Metafysiska teorier
Barockens filosofi
Maltos

Maltos, även kallat maltsocker, är en lätt förjäsbar sockerkedja som förekommer i malt (mältade sädeskorn). Maltsocker är en sammansatt sockerart, en disackarid. I människans matspjälkningskanal spjälkas maltos till monosackariden glukos.

Framställning 
Maltos bildas genom att mogna sädeskorn blötläggs, vilket leder till att kornen börjar gro. Under den processen omvandlas då stärkelsen i kornen till maltos, genom medverkan av enzymet amylas (som kan förekomma som α-amylas och β-amylas). Mältningen avbryts därefter genom att kornen torkas samt rostas.

Maltosmolekyler bildas när två glukosmolekyler förenas med en 1,4-glykosidbindning. Detta betyder att glykosidbindningen uppstår mellan kolatom nummer 1 på den ena glukosmolekylen och atom nummer 4 på den andra. Maltos bildas av -glukosmolekyler, och därför kan man säga att glykosidbindningen i maltos är en -1,4-glykosbindning. Maltos bildas vid hydrolys av polysackariden stärkelse.

Användning 
Maltos i form av mältade, torkade och rostade sädeskorn används när man tillverkar öl, läskedrycker och havredrycker. I bland annat öl tillsätts maltos i form av maltossirap.

Maltos används även i bioteknikindustrin.

Havredrycker 
I marknadsföringen av havredrycker räknas inte maltos som tillsatt socker, eftersom sockerarten kommer från den havre som drycken delvis är baserad på. Maltos sägs vara något sötare än laktos och relativt mindre sött än sackaros.

Referenser 

Disackarider
Sötningsmedel
Öljäst

Öljäst är speciellt framtagen jäst för ölbryggning. Det finns huvudsakligen två typer av öljäst: Underjäst (även kallad Lagerjäst) och överjäst (även kallad Alejäst). Jästen förbrukar socker och ger i stället alkohol, kolsyra och vissa smakämnen.

Underjästen (Saccharomyces uvarum) ger bäst resultat vid lägre temperaturer, runt 8-12 grader C, och kan även jäsa ända ner till några enstaka plusgrader. Lågtemperaturjäsning sker vid lagring och ger kolsyra åt ölet. Därav namnet Lager. Det typiska för underjästen är att den producerar väldigt lite smakgivare som till exempel estrar och därför ger ett mer rensmakande öl än överjästen. Efter jäsningen lägger sig jästen på botten, vilket har gett jästen namnet underjäst.

Överjästen (Saccharomyces cerevisiae) arbetar bäst i lite högre temperaturer och ger bäst resultat vid 18-20 grader C. Överjästen producerar olika smakgivare som till exempel estrar, vilket ger ett "fruktigare" öl. Efter avslutad jäsning flyter jästen upp till ytan. Därav namnet överjäst. Det finns dock många jäststammar som sjunker till botten, trots att de tillhör gruppen överjäst. Överjästen har använts sedan urminnes tider och används än idag i vissa delar av Europa. Ölet brukar gå under benämningen Ale, och bryggs främst i Storbritannien, Irland och Belgien, men även i vissa regioner i Tyskland.

Överjäst och underjäst finns dessutom i en mängd olika varianter, s.k. jäststammar, som var och en har sina speciella egenskaper. De ger sin egen karaktär åt brygden i form av biprodukter och har olika utjäsningsgrad. Vissa jäststammar är extra alkoholtoleranta och används vid bryggning av lite starkare specialöl.

Strax utanför Bryssel bryggs öl i överjäst-temperatur, men istället för att tillsätta jäst så låter man naturen sköta jäsningen istället. Jäsningen utförs av olika naturliga jäststammar, samt bakterier. Dessa öl kallas spontanjäst öl och metoden fungerar endast med rätt flora av jäst och bakterier.

Ölbryggning
Jäst
Henrik Werner (läkare)

Henrik Werner, Heinrich Wilhelm Ludwig (H. W. L.) Werner, läkare, född 1790 i Braunschweig, Tyskland, död 1849 i Linköping.

Två gånger deltog han som arméläkare i Napoleonkrigen. Först för den preussiska armén, sedan för den svenska, efter att ha flytt till Sverige när han hade tillfångatagits av fransmännen vid slaget i Jena. Vid slaget i Tistedalen i Norge belönades han med en tapperhetsmedalj i guld. 1817 blev han anställd som underläkare vid bygget av Göta kanal, 1820 som bataljonsläkare vid Kungliga Andra livgrenadjärregementet och 1825 provinsialläkare i Linköping, där han gjorde insatser under koleraepidemin år 1834.

1829 gifte han sig med Ida Elisabeth Gradman, född 1811 i Göteborg, död 1870 i Stockholm, dotter till en handelsman. Deras första barn Ida (1830-1892) blev mor till Linköpings donator Henric Westman, vars Westman-Wernerska stiftelsen bär morfaderns namn. Andra barnet var Jenny Lydia (1831-1874), det tredje konstnären Gotthard Werner (1837-1903) och det fjärde och sista Henrik Reinhold (1842-1886). De båda makarna och yngste sonen ligger tillsammans på Linköpings griftegård under en gravsten som hänvisar till Joh. Up. 2:19.

Svenska provinsialläkare
Svenska läkare under 1800-talet
Personer med anknytning till Linköpings kommun
Personer från Braunschweig
Födda 1790
Avlidna 1849
Män
Nafud

Nafud (Röda öknen) är en sandöken i norra Saudiarabien, i mitten av Arabiska halvöns norra del. Öknen täcker en yta om 65 000 km² och är belägen cirka 900 m ö.h. Den består av dyner som breder ut sig i en nordväst-sydostlig riktning.

Mot sydost utsänder den ett smalt sandbälte, Dahnaöknen, vilken är en smal 80 kilometer bred och 1 290 kilometer lång korridor som förenar Nafud med den stora öknen Rub al-Khali. Temperaturen i öknen kan under somrarna nå uppemot 50 °C. Regn faller en till två gånger om året. Sandstormar är mycket vanligt förekommande. Under en lång till har Nafud utgjort ett hinder för kommunikation i området, men trots detta medför ett antal spridda grundvattenkällor att viss nomadiserande boskapsskötsel kan bedrivas. I låglandsområdena i närheten av bergen i Hijaz finns oaser med jordbruk.

Referenser

Externa länkar 

Öknar i Saudiarabien
Bläcka

Bläcka är en äldre process där man skalar av barken på löv- och barrträd för att utvinna kåda innan den förädlas till harts, terpentin och dylikt i industriella sammanhang. Sedan kådan blivit insamlad efter den första bläckningen, utvidgas bläckorna (det avbarkade området) successivt åt sidorna för att utvinna mer kåda.

Bläckor eller bläckningar syftar även på ristningar på barkskalade träd som kan markera bland annat rågång och väg.

Bläcka, stämplingsbläcka, är en handstor markering på ett träd som ska avverkas, oftast i samband med stämpling.

Blecka är också ett brännvinsmått, motsvarande jungfru, därav uttrycket ta sig en bläcka för att berusa sig.

Se även 
Snaps § Namn

Referenser 

Agrarhistoria
Skogsbruk
Daga Wennerström

Daga Karin Margareta Wennerström, född 1955 i Lidingö församling i Stockholm, är en svensk visuell målare och tecknare. 

Wennerström växte upp i Solna och studerade vid Konsthögskolan i Stockholm 1980–1985. Hon är expressionist med ämnen som självporträtt, stadsbilder, vildmarkslandskap och uppbyggda tillfälliga modellskulpturer som avmålas. Färgen är det främsta uttrycksmedlet. Ett ofta förekommande motiv är utsikten från ateljén på Glasbruksgatan. Den gamla arbetsinrättningen Dihlströms är numera ateljéhus där flera konstnärer har ateljé.

Fotnoter

Externa länkar 
Konstnärshuset Bildbanken
https://www.daga-wennerstrom.se/

Svenska målare under 1900-talet
Svenska målare under 2000-talet
Födda 1955
Kvinnor
Levande personer
Konstnärer från Stockholm
Svenska tecknare under 1900-talet
Svenska tecknare under 2000-talet