kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Preformationsteorin

Preformationsteorin (av latin praeformare, forma i förhand) var en utbredd naturvetenskaplig samt embryologisk teori på 1600-talet och in på början av 1800-talet. Teorin innebar att sädesceller bestod av miniatyrindivider av arten, vilket i sin tur bar på nästa generation osv, likt en rysk matrjosjka docka. För att individen skulle kunna utvecklas behövde den “planteras” in i en kvinnas kropp. De främsta företrädarna för teorin var en italienaren vid namn Marcello Malpighi (1628-1694) och nederländaren Antonie van Leeuwenhoek (1632-1723).

Se även 
Embryologi

Genetik
Medicinsk historia
Harald Molander (filmproducent)

Harald Molander, född 25 december 1909 i Helsingfors, Finland, död 15 juli 1994, var en svensk filmregissör och filmproducent. 

Molander blev fil. lic. vid Uppsala universitet 1933 och studerade vid Sorbonne 1934. 

Harald Molander anställdes vid AB Svensk Filmindustri 1935 och blev chef för SF:s journalfilmsavdelning 1938–1941. Han var chef för hela Filmstaden 1948–1963. 

Molander var son till regissören Gustaf Molander och skådespelerskan Karin Molander samt halvbror till regissören och skådespelaren Jan Molander. Han är far till ambassadör Johan Molander. Harald Molander är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Producent i urval

Regi

Filmografi roller

Källor 
 
 Molander, Harald på SvenskaGravar.se

Noter 

Svenska filmregissörer
Svenska filmproducenter
Svenska regissörer under 1900-talet
Regissörer från Helsingfors
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1909
Avlidna 1994
Män
Guje Lagerwall

Guje Lagerwall, ursprungligen Gunn-Marie Hjöril Imber Sjöström, senare Guje Julie Kanter, född 13 januari 1918 i Stockholm, död 8 januari 2019 i Oscars distrikt i Stockholm, var en svensk skådespelare.

Hon var dotter till regissören och skådespelaren Victor Sjöström och skådespelaren Edith Erastoff-Sjöström. Hon var mellan 1940 och 1956 gift med skådespelaren Sture Lagerwall. Hon var även verksam under namnet Guje Kanter.

Guje Lagerwall är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Filmografi

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser

Noter

Källor 

 Östgötateaterns arkiv

Externa länkar 
 
 
 

Svenska skådespelare under 1900-talet
Skådespelare från Stockholm
Svenska hundraåringar
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1918
Avlidna 2019
Kvinnor
Hexakord

Hexakord, även Hexachord (av latin Hexachordum, "sex strängar") är det medeltida tonsystem som utgick från en skala om sex toner.

Även om skalan med sex toner fanns redan på 900-talet, så var det Guido av Arezzo som på 1030-talet utvecklade ett system som gjorde det enkelt att komma ihåg vilka toner som var vilka i skalan. Han systematiserade skalan och utvecklade ett helt system för solmisation. Han använde sig då av hymnen Ut queant laxis som börjar på tonen C. Hymnens sex första fraser börjar på skaltonerna från C till A och bildar därmed tonerna i ett hexakord:

C: Ut queant laxis 

D: resonare fibris

E: mira gestorum

F: famuli tuorum

G: solve polluti

A: labii reatum,

G: Sancte Ioannes

Ut, re, mi, fa, sol, la kom därför att bli Guidos namn på tonerna i ett hexakord.

Guido utvecklade systemet så att det fanns tre olika hexakord: C-A, F-D och G-E. C-A kallades för hexachordum naturale, medan F-D kallades hexachordum molle (mjuk) och G-E hexachordum durum (hård). 

De två hexakorden molle och durum har fått sina namn på grund av att de använder varianter av tonen h. Durum-hexakordet använder det "naturliga" h medan molle-hexakordet använder en sänkt variant b, senare noterat B. Detta eftersom ett hexakord har ett halvtonsteg mellan tonerna mi och fa.

Anm: Hexachordum molle skall inte missuppfattas till att motsvara en mollskala. Den motsvarar i själva verket början på en skala i F-dur. Termen "moll" kom till senare, då man började använda sänkt variant på tersen.

Tonarter, skalor och modi
Musik under medeltiden
Edith Erastoff

Edith Alma Frederika Erastoff (född Lundberg, senare Erastoff-Sjöström), född 18 april 1887 i Helsingfors, död 28 augusti 1945 i Hedvig Eleonora församling i Stockholm, var en finlandssvensk skådespelare, känd för sina roller i svenska stumfilmer under 1910-talet och för sitt äktenskap med skådespelaren och filmregissören Victor Sjöström.

Biografi 
Erastoff utbildade sig till skådespelare vid Anton Francks teaterskola i Helsingfors, och scendebuterade 1904 vid Svenska teatern i Helsingfors, där hon var engagerad till 1914. Sistnämnda år kom hon till Stockholm sedan hon engagerats vid Intima teatern.

Hon slog igenom 1915 i rollen som en hetlevrad ung revolutionskvinna i nihilistpjäsen Attentatet, spelade därefter på Intima teatern till 1920, och på Svenska teatern i Stockholm 1920–1922. Hon gästspelade även för Gösta Ekman på Vasateatern i Stockholm. Efter att hon 1922 gift sig med Victor Sjöström slutade hon med skådespeleriet.

Bland hennes teaterroller märks Henriette i August Strindbergs Brott och brott, Antoinette i Molières Den inbillade sjuke, Gertrud i Holger Drachmanns Strandby folk, fru Page i William Shakespeares De muntra fruarna i Windsor, madam Styf i Strindbergs Hemsöborna, Dagny i Henrik Ibsens Kämparna på Helgeland, madame de Pompadour i Pompadours triumf, lady Teazle i Richard Sheridans Skandalskolan, Mona i Fäderneslandet samt titelrollen i Segergudinnan.

Erastoff filmdebuterade 1913 i Mauritz Stillers Gränsfolken, och spelade under andra halvan av 1910-talet i Victor Sjöströms båda storfilmer Terje Vigen och Berg-Ejvind och hans hustru samt Stillers Sången om den eldröda blomman. Hennes första, och enda, ljudfilm var i Gustaf Edgrens Johan Ulfstjerna 1936. Hon har av Gustaf Collijn kallats "en av de mest temperamentsfulla och mångsidiga skådespelerskor som Sverige ägt".

Edith Erastoff avled 1945 på Sophiahemmet i Stockholm och är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Privatliv 
Hon var gift två gånger, första gången (1906-1918) med tysk-finske författaren Georg Erastoff (1875–1918), och andra gången (från 1922) med skådespelaren och regissören Victor Sjöström. Erastoff var mor till skådespelaren Guje Lagerwall.

Filmografi 
Enligt Internet Movie Database och Svensk filmdatabas:

Teater

Roller (ej komplett)

Bilder

Källor

Externa länkar 
 
 

Finländska skådespelare under 1900-talet
Svenska skådespelare
Födda 1887
Avlidna 1945
Kvinnor
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Skådespelare från Helsingfors
Finlandssvenska skådespelare
Svenska stumfilmsskådespelare
Satpurabergen

Satpurabergen är en bergskedja i centrala Indien, från östra  Gujarat, nära Arabiska sjön, österut genom Maharashtra och Madhya Pradesh till Chhattisgarh. Bergskedjan går parallellt med Vindhyabergen norrut, och dessa två bergskedjor avskär Gangesslätten från Deccan i söder.

Narmadafloden flyter i en försänkning mellan Satpura och Vindhya, och erbjuder avrinning för vattnet från Satpurabergen norra sluttningar österut mot Bengaliska bukten. Tapifloden ordnar i sin tur avrinningen från Satpurabergens södra sluttningar. Mahanadifloden slutligen, tar emot vattnet från Satpurabergens östliga sluttningar. Öster om Satpurabergen möter kullarna i Chutia Nagpur.

De djupa skogarna i Satpurabergen är numera borta, men mindre skogsområden finns fortfarande kvar. Därför finns här fortfarande rester de stora däggdjur som levt och lever på Indiska halvön, däribland tigern (Panthera tigris), vildhunden (Cuon alpinus) och läppbjörnen (Melursus ursinus). Det faller betydligt mer nederbörd i östra delarna av Satpurabergen. De östliga delarna utgör tillsammans med Östra Ghats en klimatzon, medan de västra delarna av Satpurabergen tillsammans med Vindhyabergen och Narmadadalen bildar en annan, torrare klimatzon.

Bergskedjor i Indien
Axel Düberg

Axel ”Acke” Düberg, född 17 oktober 1927 i Engelbrekts församling, Stockholm, död 6 oktober 2001 i Katarina församling, Stockholm, var en svensk skådespelare.

Biografi 
Han var far till skådespelaren Jörgen Düberg i äktenskapet med Helena Reuterblad.
Han var kusinbarn till skådespelaren Maj Lindström, systerson till konstnärerna Erik Håfström och Stina Håfström, samt kusin till konstnären Jan Håfström.

Axel Düberg studerade vid Malmö stadsteaters elevskola 1953 och engagerades vid samma teater 1956–1959, och vid Stockholms stadsteater 1959–1969 och därefter vid Dramaten. Han har även gjort roller i TV och på film. Düberg är begravd på Danderyds kyrkogård.

Filmografi

Teater

Roller (ej komplett)

Källor

Fotnoter

Externa länkar 
 
 
 Axel Düberg på Malmö stadsteater
 
 

Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska scenskådespelare
Skådespelare från Stockholm
Gravsatta på Danderyds kyrkogård
Födda 1927
Avlidna 2001
Män
Lista över koncentrationsläger i Nazityskland

Nazityskland hade före och under andra världskriget ett flertal typer av läger där oliktänkande och minoriteter internerades. Många av dessa läger kallades arbets- och disciplineringsläger, polisfångläger, uppsamlingsläger och liknande, och kan karakteriseras som koncentrationsläger. Men officiellt och rent formellt var det endast de läger som lydde under SS-myndigheten Inspektoratet för koncentrationslägren som hade beteckningen koncentrationsläger (KZ). Åren 1941-42 upprättades förintelselägren (även kallade utrotningsläger) Chelmno, Sobibor, Treblinka och Belzec; de var inte KZ-läger men lydde under SS. Ibland kallas även Maly Trostenets för förintelseläger. Lägren Auschwitz och Majdanek var både KZ-läger och förintelseläger.

Lista över läger 
Följande lista är ett urval av tyska arbets-, uppsamlings- och koncentrationsläger. Förintelselägren är markerade med rosa medan koncentrationsläger (KZ)  är markerade med blått.

Källor

Externa länkar 
www.omforintelsen.se 

Koncentrationsläger i Nazityskland
Nazistiska koncentrationsläger
Nazistiska koncentrationsläger
Gudrun Brost

Gudrun Lisa Johanna Brost, född 6 april 1910 i Malmö, död 28 juni 1993 i Stockholm, var en svensk skådespelerska.

Biografi 
Gudrun Brost växte upp i Veinge, Halland, där hennes föräldrar hade gästgiveri. Hennes far invandrade som barn med sina föräldrar till Malmö ifrån Verden, Niedersachsen. Farföräldrarna arbetade i Malmös tobaksindustri. Hon utbildade sig till sjukgymnast och praktiserade detta yrke ett par år i Tyskland innan hon åter bosatte sig i Sverige. Väl tillbaka började teaterintresset att ta fart och hon började medverka i lokalrevyer i Laholm och Halmstad. Därefter kom hon via Oscar Winge till Hippodromteatern i Malmö. Parallellt med detta började hon även göra en del mindre filmroller. 

Under andra världskrigets början kom hon till Stockholm och blev där engagerad först vid Vasateatern och sedan vid Södra Teatern, där hon fick sitt genombrott som revyskådespelare. En hektisk tid i Stockholm följde (under Karl Gerhards engagemang) innan Ingmar Bergman tog henne till Malmö Stadsteater 1954, där hon blev kvar till 1976. Därefter återvände hon till Stockholm och Stockholms Stadsteater, där hon gjorde sin sista roll 1982 i August Strindbergs Fadren.

Hon var en tid gift med författaren Sven Forssell och var mor till skådespelaren Johannes Brost, som hon var ensamstående mor till efter skilsmässan med Forssell.

Gudrun Brost ligger begravd på Veinge kyrkogård.

Filmografi

TV-produktioner

Teater

Roller (ej komplett)

Källor

Fotnoter

Externa länkar 
 
 Gudrun Brost på Malmö stadsteater
 Porträtt av Gudrun Brost

Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska scenskådespelare
Skådespelare från Malmö
Födda 1910
Avlidna 1993
Kvinnor
Gangotri

Gangotri är en ort i den indiska delstaten Uttarakhand, och tillhör distriktet Uttarkashi. Folkmängden uppgick till 110 invånare vid folkräkningen 2011.

Det hinduiska templet på orten är, tillsammans med Kedarnath, Badrinath och Yamunotri, delar av Char Dham som årligen besöks av tusentals pilgrimer. Gangotri betraktas enligt traditionen som floden Ganges källa.

Sydöst om samhället ligger Gangotriglaciären.

Källor

Orter i Uttarakhand
Erik Satie

Erik Satie, Alfred Éric Leslie Satie, född 17 maj 1866 i Honfleur, Normandie, död 1 juli 1925 i Paris, var en fransk kompositör och pianist. Från 1884, då han komponerade sitt första verk, signerade han sina alster med Erik Satie.

Satie är mest känd för sina korta pianostycken, däribland Trois Gymnopédies (1888) och Trois Gnossiennes (1890).

Vid sidan av sin musik bidrog Satie också med egensinniga bidrag i vitt skilda tidskrifter, från dadaistiska publikationer till Vanity Fair, vilka postumt blivit samlade och utgivna i bok.

Erik Satie skrev musik direkt till Svenska baletten i Paris nyskapande koreografier. Han medverkade också i film som Rene Clair spelade in för danskompaniet, på bland annat Théâtre des Champs-Élyséess tak, till omskrivna föreställningen Relâche.

Asteroiden 9438 Satie är uppkallad efter honom.

Verk (urval) 
 Ogives (1886)
 Trois Sarabandes (1887)
 Trois Gymnopédies (1888)
 Gnossiennes I–III (cirka 1890, publicerade 1893)
 Gnossiennes IV–VI (1889–1897, publicerade 1968)
 Messe des Pauvres (1895)
 Pieces Froids (1897)
 Je te veux (1900)
 Le Piccadilly (1900)
 Trois morceaux en forme de poire (1901)
 Descriptions automatiques (1913)
 Chapitres tournés en tous sens (1913)
 Croquis et agaceries d'un gros Bonhomme en bois (1913)
 Enfantillages pittoresques (1913)
 Menu propos Enfantins (1913)
 Parade (1917)
 Sonatine Bureaucratique (1917) 
 Socrate (1918)
 Nocturnes (1919)
 Relâche (1924)

 Svenska översättningar av Satietexter 
 En amnesikers memoarer och andra texter (översättning Claes Tellvid) (Brända böcker, 1984)
 Av och till Satie: en brevbiografi (översättning Magnus Hedlund) (Ejeby, 1992)
 Rysk tennis: små prosastycken i urval (översättning Ulf Claësson) (Bakhåll, 1996)

 Filmer med Satie-musik i urval 
 1963 – Le Feu follet 1973 – Det grymma landet 1978 – Picassos äventyr 1979 – Välkommen Mr. Chance! 1988 – En annan kvinna 1993 – True Romance 1994 – Corrine, Corrina 1996 – Vinterviken 2000 – Chocolat 2001 – Royal Tenenbaums 2002 – About Schmidt 2004 – Samaritan Girl 2006 – The Painted Veil 2008 – Man on Wire 2014 – The November Man 2017 – Call me by your name Källor 
 Rey, Anne, Erik Satie''. Borås: Norma bokförlag 1986.

Externa länkar 
 Erik Satie – Compositeur de Musique
 

Födda 1866
Avlidna 1925
Franska kompositörer
Franska pianister
Män
Franska musiker under 1800-talet
Franska musiker under 1900-talet
Personer från Normandie
Alla säger I Love You

Alla säger I Love You är en amerikansk film från 1996 i regi av Woody Allen.

Handling 

En familj av rika New York-bor: Bob och Steffi har varit gifta i många år och deras dotter Skylar är förälskad i Holden, som köper en alldeles för dyr förlovningsring.  Steffis dotter med författaren Joe, "DJ", är också i åldern när man alltid förälskar sig. Joe har just blivit lämnad av sin fästmö, men i Venedig upptäcker han Von och, tack vare DJ:s tjuvlyssnade, får han veta allt om henne - och kan visa upp en vacker fasad. Steffi kämpar för att mördaren Charles skall få en ny chans - vilket innebär att Skylar förälskar sig i honom istället.

Om filmen 
Filmens titel är hämtad från sången Everyone says I love you, sjungen av Bröderna Marx i filmen Fyra farliga friare (Horse feathers) från 1932.

Dansscenen vid Seinen mellan Allen och Hawn är en parafras över en liknande scen i En amerikan i Paris mellan Gene Kelly och Leslie Caron.

Rollista (i urval) 
Woody Allen - Joe Berlin, författare
Goldie Hawn - Steffi Dandridge
Alan Alda - Bob Dandridge
Julia Roberts - Von
Drew Barrymore - Skylar Dandridge
Edward Norton - Holden Spence
Tim Roth - Charles Ferry, mördare
Natalie Portman - Laura Dandridge
Natasha Lyonne - D.J. Berlin
Lukas Haas - Scott Dandridge
Billy Crudup - Ken

Källor

Noter

Externa länkar 
 

Filmer 1996
Amerikanska komedifilmer
Filmer från Miramax Films
Amerikanska musikalfilmer
Filmer i regi av Woody Allen
Engelskspråkiga filmer
Gunnar Svensson

Gunnar Torsten Svensson, född 3 februari 1920 i Boden, död 18 augusti 1995 i Sundbyberg, var en svensk jazzmusiker och kompositör även känd under artistnamnet Helmer Bryd.

Biografi 

Gunnar Svensson var son till radiomannen Torsten Svensson och dennes hustru Irma, född Wagner. Han radiodebuterade som femåring i sin fars Tottas brevlåda, en lokal Bodenvariant av Sven Jerrings Barnens brevlåda. Direkt efter realexamen vid Skellefteå högre allmänna läroverk i slutet av 1930-talet fick han jobb i Paul Berntons orkester i Umeå , och i början av karriären spelade han ofta iförd realmössa.

Han blev heltidsmusiker 1942, först i Malmö (Gösta Tönnes orkester) och sedan i Stockholm (Seymour Österwalls och Carl-Henrik Norins orkestrar mfl). Han var en av 1940-talets kända jazzpianister och spelade tillsammans med Alice Babs och Arne Domnérus på danspalatset Nalen, där han blev kvar i flera år.

År 1957 arbetade han med Hans Alfredson i radioprogrammet M/S Thure II och när Svensson sedan fick erbjudandet om att spela tillsammans med sin trio i AB Svenska Ords första revy, Gröna Hund (1962), började ett över 20 år långt samarbete mellan honom och Hasse och Tage.

I radio-  och TV-programmet Mosebacke monarki medverkade Svensson som Helmer Bryd, kapellmästare för Helmer Bryds Eminent Five Quartet.

Han är gravsatt i minneslunden på Sundbybergs begravningsplats. Gunnar Svensson är David Hellenius morfar och Esbjörn Svenssons fars kusin.

Priser och utmärkelser 
1990 – Hedersledamot vid Norrlands nation i Uppsala 
1995 – Thore Ehrling-stipendiet

Filmografi

Musik (i urval)

Roller

Referenser

Noter

Källor 

"Gunnar Svensson – pianist, arrangör" från Orkesterjournalen

Vidare läsning

Externa länkar 
Gunnar Svensson på Svensk mediedatabas
Verkförteckning från STIM

Födda 1920
Avlidna 1995
Svenska kompositörer under 1900-talet
Svenska filmmusikkompositörer
Svenska pianister under 1900-talet
Svenska jazzmusiker
AB Svenska Ord
Personer från Boden
Hedersledamöter vid Norrlands nation
Män
Syn (olika betydelser)

Syn kan avse:

 Syn – en del av nervsystemet som gör det möjligt för en organism att se
 syn- – ett svenskt prefix, se Lista över prefix i svenskan
 Syn (juridik) – ett bevismedel i rättegång eller liknande juridiskt förfarande
 Syn (mytologi) - en valkyria i nordisk mytologi
 Syn (poker) – en pokerterm
 Sýn – en isländsk tv-kanal
 SYN-flagga – en term inom datorkommunikation, se Transmission control protocol
 Laga syn – en okulärbesiktning (besiktning med hjälp av synen) av fysisk egendom
 Husesyn – en rättslig åtgärd med bindande verkan i Sverige

Se även
 Uppenbarelse
 Hallucination
Birgitta Valberg

Birgitta Valberg Hansson, född 16 december 1916 i Adolf Fredriks församling, Stockholm, död 29 mars 2014 på Lidingö, var en svensk skådespelare.

Biografi 
Valberg studerade vid Dramatens elevskola 1940–1943 och var sedan engagerad vid Dramaten under 56 år, mellan 1940 och 1996. Hon gjorde 137 roller under sina aktiva år vid Dramaten. Valberg filmdebuterade 1934 i Per-Axel Branners Unga hjärtan. Hon tilldelades 1977 en Guldbagge i kategorin bästa skådespelerska för sin medverkan i Paradistorg. Hon gjorde även rösterna till "Rumpnissarna" i Tage Danielssons filmatisering av Astrid Lindgrens Ronja Rövardotter 1984. Med början 1943 medverkade hon även vid uppsättningar i Radioteatern.

Valberg var dotter till lektor Paul Valberg och dennes hustru Gunborg Ahlin. Hon var från 1939 gift med kanslichefen Hans Hansson (1907–1976) med vilken hon fick barnen Bodel Redin (1942–2000), Per Hansson (född 1945) och Maria Bandobranski (född 1947), den sistnämnda även hon skådespelare. Valberg är begravd på Lidingö kyrkogård.

Priser och utmärkelser 
1968 – Gösta Ekman-stipendiet
1970 – O'Neill-stipendiet
1977 – Guldbaggen för bästa kvinnliga huvudroll (i Paradistorg)
1983 – Litteris et Artibus
1996 – Teaterförbundets guldmedalj

Filmografi (i urval) 

 (röst till Kommandoran)

 (röst)

TV-produktioner 

1955 – Hamlet
1961 – Han som fick leva om sitt liv
1961 – Mr Ernest
1961 – En handelsresandes död

1962 – Sex roller söka en författare
1968 – Rötter
1969 – Samtal med en död
1973 – Näsan
1973 – Pelikanen
1973 – En skugga

1980 – Räkan från Maxim
1982 – Dubbelsvindlarna
1986 – Studierektorns sista strid
1986 – White Lady
1990 – Storstad
1990 – S*M*A*S*H
1993 – Polisen och domarmordet

1995 – Snoken
1996 – Idlaflickorna

Teater

Roller (ej komplett)

Radioteater

Roller

Referenser

Fotnoter

Vidare läsning

Externa länkar 
 

Svenska scenskådespelare
Svenska skådespelare under 1900-talet
Mottagare av Litteris et Artibus
Guldbaggen för bästa kvinnliga huvudroll
Skådespelare från Stockholm
Gravsatta på Lidingö kyrkogård
Födda 1916
Avlidna 2014
Kvinnor
Judith Anderson

Dame Judith Anderson, DBE, född Frances Margaret Anderson-Anderson den 10 februari 1897 i Adelaide, South Australia, Australien, död 3 januari 1992 i Santa Barbara, Kalifornien, USA, var en australisk-amerikansk skådespelare. 1960 utnämndes hon till Dame Commander of the British Empire.

Hon gjorde scendebut i Sydney 1915 och framträdde i New York första gången 1918. Hon föredrog teater framför film och medverkade i många shakespeareuppsättningar, bland annat som Lady Macbeth i Macbeth. Däremot filmade hon endast sporadiskt. För rollen som Mrs Danvers i Alfred Hitchcocks Rebecca nominerades till en Oscar. Senare kom hon att medverka i flera TV-produktioner.

Filmografi (urval) 
 1985 – Impure Thoughts
 1984 – Santa Barbara (tv)
 1984 – Star Trek III
 1983 – Medea (tv)
 1970 – A man called Horse

Externa länkar 
 

Australiska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska scenskådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Födda 1897
Avlidna 1992
Kvinnor
Personer från Adelaide
Tosse Bark

Tore (Tosse) Gunnar Bark, född  30 januari 1923 i Eskilstuna, död 6 september 1995 i Skärholmens församling i Stockholm, var en svensk kompositör, musiker, sångare och skådespelare.

Biografi
Bark växte upp på Söder i Stockholm. Han upptäcktes av Lill-Arne Söderberg och fick anställning som gitarrist i södergruppen Vårat gäng som skulle ut på turné. Han spelade med Vårat gäng fram till 1945 då han gjorde värnplikten. År 1954–1964 var han medlem i sånggruppen Flickery Flies. År 1959 skrev han kontrakt med skivbolaget Electra och inledde en solokarriär som sångare. Han gav ut ett tiotal singlar och EP-skivor, bland annat singeln "Långt bort i Minnesota" (original: The Battle of New Orleans) med Mats Olssons orkester. 

År 1970 trappade Bark ner på artistkarriären och började arbeta på Sveriges Radios underhållningsavdelning. Han återkom till scenen när Vårat gäng gjorde comeback på Södran 1983. En vecka efter sitt sista uppträdande i Stockholm tillsammans med Martin Ljung avled Bark av en hjärtinfarkt på Gripsholms golfbana i september 1995.

Tosse Bark är begravd på Katarina kyrkogård i Stockholm.

Filmografi

Teater

Roller

Källor

Externa länkar
 Tosse Bark på Svensk mediedatabas
 Diskografi på Discogs

Födda 1923
Avlidna 1995
Svenska kompositörer under 1900-talet
Svenska sångare under 1900-talet
Svenska gitarrister
Svenska musiker under 1900-talet
Svenska skådespelare under 1900-talet
Södermalmsprofiler
Skådespelare från Eskilstuna
Musiker från Eskilstuna
Gravsatta på Katarina kyrkogård
Män