kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Emilia-Romagna

Emilia-Romagna är en region i norra Italien. Huvudort är Bologna. Andra viktiga städer är Parma, Piacenza, Reggio nell'Emilia, Modena, Rimini, Ferrara, Forlì, Cesena och Ravenna. Regionen hade cirka 4,43 miljoner invånare (2022), på en yta av 22 445 km².

Regionen är tätbefolkad och en av Italiens rikaste. Emilia-Romagnas kök är ett av Italiens mest karaktäristiska.

Jordbruk är viktigt för ekonomin och de viktigaste grödorna är spannmål, potatis, majs, tomater och lök, såväl som frukt och vindruvor för vinproduktionen. Ett av de mest kända vinerna från Emilia-Romagna är Lambrusco. Regionens industri är omfattande, speciellt livsmedelsindustrin. Längs kusten vid Adriatiska havet finns många turistorter.

Geografi 
Emilia-Romagna kan indelas i tre olika landskapstyper. Ungefär hälften (48 procent) är slätter och 25 procent är berg, resten småkuperat (många kullar). Regionens högsta bergstopp är Monte Cimone (2 165 m ö.h.). De större floderna, Panaro, Trebbia, Taro, Reno och Secchia har alla sitt ursprung i Apenninerna och är, med undantag för Reno, bifloder till Po som är huvudflödet för avvattning av regionen.

Historia 
Emilia-Romagna är bildat av de två historiska områdena Emilia och Romagna.

Emilia är uppkallat efter Via Emilia, en stor romersk väg, som konsuln Marcus Aemilius Lepidus lät anlägga 177 f. Kr. och som gick från Placentia (Piacenza) till Ariminum (Rimini).

Romagna var under förromersk tid befolkat av umbriska, etruskiska och keltiska stammar.

I Augustus regionsindelning var Emilia-Romagna en del av regionen Aemilia som senare skulle bli Emilia.

Romagna var huvudbeståndsdelen av det bysantinska exarkatet, senare nordöstligaste delen av Kyrkostaten. Såväl Emilia som Romagna har genom århundraden varit del i olika maktkonstellationer på den apenninska halvön fram till 1860 då båda områdena införlivades som en del av Kungariket Italien.

Referenser

Externa länkar 

 Officiell webbplats

 
Italiens regioner
Ray Ewry

Raymond ”Ray” Ewry, född 14 oktober 1873 i Lafayette i Indiana, död 29 september 1937, var en amerikansk friidrottare. Ewry tog sammanlagt åtta OS-guld i stående höjdhopp, stående längdhopp och stående tresteg. Dessutom tog han två guld i extraspelen i Aten 1906.

Som barn drabbades Ewry av polio, satt en tid i rullstol och spåddes livslång förlamning i benen. Han lyckades emellertid, med en otrolig envishet, träna upp benstyrkan och blev så småningom specialist på stående hopp. Efter sina tre segrar i Paris 1900, fick han smeknamnet "den mänskliga grodan".

Ewrys bästa segerresultat i de tre grenarna var:
Stående höjd: 1,65 (Paris 1900).
Stående längd: 3,47 (Saint Louis 1904).
Stående tresteg: 10,58 (Paris 1900).

Världsrekord:
Stående längd: 3,47

Källor

Amerikanska längdhoppare
Amerikanska höjdhoppare
Amerikanska trestegshoppare
Olympiska guldmedaljörer 1900
Olympiska guldmedaljörer 1904
Olympiska guldmedaljörer 1906
Olympiska guldmedaljörer 1908
Amerikanska olympiska guldmedaljörer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1900 från USA
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1900
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1904 från USA
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1904
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1906 från USA
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1906
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1908 från USA
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1908
Personer från Lafayette, Indiana
Födda 1873
Avlidna 1937
Män
Edwin Moses

Nation:  

Edwin Corley Moses, född 31 augusti 1955 i Dayton, Ohio, är en amerikansk före detta friidrottare, flerfaldig vinnare av både OS- och VM-guld i grenen 400 meter häck.

Moses tog OS-guld på 400 meter häck vid både Olympiska sommarspelen 1976 och Olympiska sommarspelen 1984. Han vann också två VM-guld (1983 och 1987) samt tog ett OS-brons 1988 i Seoul. Moses fick dock inte möjlighet att försvara sitt OS-guld från 1976 då USA bojkottade OS i Moskva i protest mot Sovjetunionens invasion av Afghanistan 1979. 

Moses, allmänt ansedd som världens främste häcklöpare och en av de främsta friidrottarna genom tiderna, satte åren 1977-1987 ett mycket svårslaget rekord då han vann hela 122 lopp i rad. Hans snabbaste tid (47,02 s) stod länge som världsrekord innan den överträffades av Kevin Young i OS 1992.

Moses jobbade under VM i friidrott 2003 som expertkommentator och intervjuare i "mixade zonen" på svenska TV-kanalen TV4.

I september 2012 valdes Moses till ordförande i United States Anti-Doping Agency.

Källor

Externa länkar
 Officiell webbplats
 Georgia Sports Hall of Fame

Amerikanska häcklöpare
Födda 1955
Världsmästare på 400 meter häck
Världsrekordhållare på 400 meter häck
Män
Levande personer
Olympiska guldmedaljörer 1976
Olympiska guldmedaljörer 1984
Olympiska bronsmedaljörer 1988
Amerikanska olympiska guldmedaljörer
Amerikanska olympiska bronsmedaljörer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1976 från USA
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1976
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1984 från USA
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1984
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1988 från USA
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1988
Idrottare från Ohio
Allen Johnson

Allen Johnson, född 1 mars 1971 i Washington, D.C., är en amerikansk före detta friidrottare som tävlade på 110 meter häck.

Karriär 

Johnsons genombrott kom 1995 när han vann VM-guld inomhus vid VM i Barcelona på 60 meter häck på tiden 7,47. Senare samma år vann han guld vid VM i Göteborg då han sprang 110 meter häck på 13,00. Året efter vid Olympiska sommarspelen 1996 i Atlanta vann han guld på det nya olympiska rekordtiden 12,95 och slog därmed Roger Kingdoms rekord från Olympiska sommarspelen 1988 i Seoul. Samma år noterade han även sitt personliga rekord på 12,92 en hundradel från Colin Jacksons världsrekord.  
 
Vid VM 1997 i Aten försvarade Johnson sitt guld när han vann på tiden 12,93. Efter segern kom några sämre år, exempelvis blev han utslagen i kvartsfinalen vid VM 1999 och vid Olympiska spelen 2000 i Sydney slutade han på fjärde plats.

2001 tangerade han Greg Fosters rekord när han vann sitt tredje VM-guld på 110 meter häck. Emellertid krävdes målfoto för att skilja honom från Anier Garcia som båda hade samma tid 13,04. Under 2003 vann Johnson först VM-guld inomhus på 60 meter vid VM i Birmingham och senare sitt fjärde VM-guld utomhus när han vann vid VM i Paris. 

Under 2004 började han vinna sitt tredje VM-guld inomhus när han vann vid VM i Budapest. Vid Olympiska sommarspelen 2004 i Aten snubblade Johnson på en häck under kvartsfinalen och avbröt tävlingen. 

Vid VM 2005 i Helsingfors lyckades han inte vinna sitt sjätte VM-guld och han slutade först trea, slagen av både Ladji Doucouré och Liu Xiang. Hans senaste mästerskap var VM inomhus 2008 där han slutade tvåa efter Xiang. I juli 2010 meddelade Johnson officiellt att han avslutar sin karriär.

Personligt rekord
 60 meter häck (inomhus) - 7,36 (2004 i Budapest)
110 meter häck - 12,92 i Atlanta, Georgia, tangerat 1996 i Bryssel.

Källor 
Allen Johnson på World Athletics webbplats

Amerikanska häcklöpare
Världsmästare på 60 meter häck
Världsmästare på 110 meter häck
IAAF Golden League-vinnare
Amerikanska olympiska guldmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 1996
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1996 från USA
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1996
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2000 från USA
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2000
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2004 från USA
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2004
Födda 1971
Levande personer
Män
Idrottare från Washington, D.C.
Emil Zátopek

Nation:  

, född 19 september 1922 i Kopřivnice i dåvarande Tjeckoslovakien, död 22 november 2000 i Prag i Tjeckien, var en tjeckoslovakisk friidrottare. Han vann olympiskt guld på 10 000 meter löpning för herrar i Olympiska sommarspelen 1948 i London i Storbritannien efter att ha varvat alla medtävlare utom två. Han blev tvåa på 5 000 meter tre dagar senare. Vid Olympiska sommarspelen 1952 i Helsingfors i Finland vann han 10 000 meter, 5 000 meter och maraton. Han är den enda löpare någonsin som vunnit alla dessa distanser i samma olympiska spel. Han agerade också när sovjetarmén invaderade Tjeckoslovakien 1968, och blev på grund av sina uttalanden fråntagen sin militära rang och alla sina förmåner.

Asteroiden 5910 Zátopek är uppkallad efter honom.

Världsrekord 

 1949 – 10 000 meter 29.28,2
 1949 - 10 000 meter 29.21,2
 1950 - 10 000 meter 29.02,6
 1951 – 20 000 meter 1.01,16,0
 1951 - 20 000 meter 59.51,8
 1951 – Entimmeslöpning 19 558 meter
 1951 – Entimmeslöpning 20 052 meter
 1952 – 25 000 meter 1.19,11,8
 1952 – 30 000 meter 1.35,23,8
 1953 – 10 000 meter 29.01,6
 1954 - 5 000 meter 13.57,2
 1954 – 10 000 meter 28.54,2
 1955 – 25 000 meter 1:16.36,4

Referenser 

Tjeckoslovakiska medeldistanslöpare
Tjeckoslovakiska långdistanslöpare
Tjeckoslovakiska olympiska guldmedaljörer
Tjeckoslovakiska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1948
Olympiska guldmedaljörer 1948
Olympiska guldmedaljörer 1952
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1948 från Tjeckoslovakien
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1948
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1952 från Tjeckoslovakien
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1952
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1956 från Tjeckoslovakien
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1956
Europamästare i långdistanslöpning
Födda 1922
Avlidna 2000
Män
Dioskurus

Dioskurus, född i Alexandria, Egypten, död 14 oktober 530 i Rom, var motpåve från 22 september till 14 oktober 530. Han var tidigare diakon i Alexandria.

Påven Felix IV utsåg själv sin efterträdare – Bonifatius II. Detta ogillades av majoriteten av kardinalerna, och dessa valde sålunda Dioskurus istället. De övriga kardinalerna utnämnde Bonifatius II till påve. 

Dioskurus avled dock efter tre veckor, och då var tvisten löst. Vatikanen meddelade 2001, att Dioskurus pontifikat kan ha varit legitimt.

Källor 
 Kelly, J.N.D., The Oxford Dictionary of Popes. Oxford: Oxford University Press 1988. 
 Rendina, Claudio, I papi: storia e segreti. Roma: Newton Compton editori 1999. 

Avlidna 530
Motpåvar
Män
Födda okänt år
Präster under 500-talet
Gloria Gaynor

Gloria Gaynor, ursprungligen Gloria Fowles, född 7 september 1943 i Newark, New Jersey, är en amerikansk sångerska, främst känd för discolåtarna "Never Can Say Goodbye" (1974), "I Will Survive" (1979) och "I Am What I Am" (1983).

Diskografi 

 Glorious (1977)

 Love Tracks (1978)

Referenser

Externa länkar 

 Gloria Gaynor officiell webbplats
 Gloria Gaynor intervju

Födda 1943
Amerikanska discosångare
Kvinnor
Levande personer
Musiker från New Jersey
Personer från Newark, New Jersey
Personer i USA under 1900-talet
Personer i USA under 2000-talet
Jan-Erik Wikström (politiker)

Jan-Erik Wikström, född 11 september 1932 i Stora Skedvi, är en svensk förlagsman, politiker (liberal) och ämbetsman.

Biografi 
Jan-Erik Wikström var litteraturchef på Gummessons Bokförlag 1961–1963 och därefter dess förlagschef 1963–1976. Från 1964 var han också ordförande för Immanuelskyrkans församling i Stockholm, som tillhörde Svenska Missionskyrkan. Han tillhörde Frikyrkliga Studieförbundets styrelse 1957–1976, från 1970 som ordförande. 

Han blev tidigt politiskt aktiv och var 2:e vice ordförande i Folkpartiets ungdomsförbund 1962–1963 och 1:e vice ordförande 1963–1964. År 1964 valdes han in i Folkpartiets partistyrelse, och 1970–1975 var han ordförande för Folkpartiet i Stockholm.

År 1970 blev han riksdagsledamot i första kammaren för Stockholms stads valkrets, och satt därefter för samma valkrets i enkammarriksdagen 1971–1973 samt 1976–1992. Han blev statsråd och chef för Utbildningsdepartementet (med ansvar för högskole- och kulturfrågor) 1976–1982 samt tillförordnad handelsminister 1981. Han var den ende som var statsråd på samma post under alla de sex åren i fyra borgerliga regeringar. År 1992–1997 var han landshövding i Uppsala län.
Wikström har varit mycket engagerad dels i kulturfrågor och dels i Mellanösternfrågor. 

Wikström var ordförande i Samfundet Sverige–Israels riksorganisation mellan 1994 och 1997.

Han var gift första gången 1955–1979 med gymnasieläraren och författaren Grethel Wikström (1933–2003), andra gången 1980–1990 med konsertpianisten Inger Wikström (född 1939) och tredje gången 1995–2010 med prästen och politikern Cecilia Wikström (född 1965). Bokförläggaren och fotografen Jeppe Wikström är en son i första giftet.

Referenser

Noter

Allmänna källor 
 Tvåkammarriksdagen 1867–1970, band 1 (Almqvist & Wiksell International 1988), band 1, s. 191

Externa länkar 

Personer från Stora Skedvi socken
Födda 1932
Levande personer
Landshövdingar i Uppsala län
Sveriges handelsministrar
Sveriges utbildningsministrar
Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare för Folkpartiet
Tidigare ledamöter av Sveriges riksdag för Liberalerna och Folkpartiet
Män
Personligheter inom Svenska Missionskyrkan
Håkan Bråkan & Josef

Håkan Bråkan & Josef är en svensk komedifilm som hade biopremiär i Sverige den 8 oktober 2004, regisserad av Erik Leijonborg och baserad på Anders Jacobssons och Sören Olssons verk om Håkan, som i sin tur är en spinoff skapad ur deras egen serie om Sune. Filmen är också en uppföljare till 2003 års julkalender; Håkan Bråkan, med i största del samma skådespelare i huvudrollerna.

Handling
Under skolavslutningen väntar yngste sonen i familjen Andersson, 8-årige Håkan, på sina föräldrar, vilka dock är på väg till sjukhuset i full fart, för att mamma Karin ska föda en lillebror. Men Håkan får istället en lillasyster, Isabelle.

Nu blir det ännu mer rörigt i den stora familjen Andersson, och Håkan känner sig försummad. Föräldrarna funderar på att köpa ett större hus och flytta, vilket får deras ensamstående granne Ragnar att bli i närmase panikslagen eftersom han är socialt helt beroende av dem.

När Håkan fyller år får han en sköldpadda i present. Sköldpaddan får namnet Josef. Josef och Håkan blir efter en dålig start tillsammans väldigt goda vänner. Josef talar om för Håkan att han ska göra en sak för att få allt bra: rymma hemifrån. Detta håller dock på att sluta med en olycka.

Rollista (i urval)
Axel Skogberg - Håkan
Jonas Karlsson - Josef
Leo Holm - Sune
Per Svensson - Rudolf
Tintin Anderzon - Karin
Emma Engström - Anna
Ella Widmark - Isabelle
Johan Rheborg - Ragnar
Petter Westerlund - Ronny
Henrik Hjelt - Larsa
Rolf Skoglund - Expedit i zooaffär
Miranda Nord - Sophie
Bisse Unger - Pär
Henrik Lundström - Ludde
Adam Pålsson - Hugo
Rachel Mohlin - Körledare

Produktion
Inspelningen inleddes i Stockholmstrakterna i slutet av augusti 2003 för att senare fortsätta i Trollhättan.

Soundtrack
Originalmusiken från filmen utkom 2004 på CD.

Hemvideo
Filmen släpptes 2005 på DVD och VHS  och släpptes 2011 även i den så kallade "Håkan Bråkan-boxen", bestående av TV-serien "Håkan Bråkan" samt filmen "Håkan Bråkan & Josef".

Källor 

Anders Jacobsson och Sören Olsson-filmatiseringar
Fiktiva sköldpaddor
Svenska filmer 2004
Filmer från Svensk Filmindustri
Suneserien
Svenska komedifilmer
Svenskspråkiga filmer
Svenska filmer baserade på böcker
Svenska filmer baserade på TV-serier
Svenska uppföljarfilmer
Filmer om syskon
Sverige på film
Filmer inspelade i Sverige
Filmer i regi av Erik Leijonborg
Kon

En kon är en geometrisk kropp som bildas av linjer mellan samtliga punkter på konturen av en plan figur (basytan) och en punkt utanför planet (spetsen, apex). Är basytan en cirkel fås en cirkulär kon; är den en polygon fås en pyramid.

Detta kan generaliseras, så en kon kan också definieras som en delmängd av ett vektorrum som är ekvivalent med alla reella multipler av sig själv.

Den cirkulära konens volym är

där r = radien och h = höjden.

Mantelytan är

där r = radien och s = avståndet från basytans kant till konens spets.

Konens totala area blir alltså:

Referenser

Se även
cylinder
kägelsnitt

Externa länkar 

Geometriska figurer
Ytor
Pelle Lindberg

Pelle Lindberg, född 1940, död september 2006, var en svensk reklamman och pedagog.

Pelle Lindberg utbildade sig på 1960-talet på Den Grafiske Höjskole i Köpenhamn med bland andra den tyske grafikern Hermann Zapf som lärare. . Därefter arbetade han som reklamtecknare på Hera Annonsbyrå i Stockholm och senare på Falk & Pihl Annonsbyrå. Parallellt var han  huvudlärare, och senare rektor, på Anders Beckmans skola i Stockholm under 1970- och 1980-talen.

Han grundade tillsammans med Pia Forsberg 1990 Forsbergs skola för utbildning av grafiska formgivare i Stockholm.

Pelle Lindberg var gift med Pia Forsberg under en period från 1982.

Källa 
 Pelle Lindberg i Dagens Nyheter den 25 september 2006

Svenska formgivare
Födda 1940
Avlidna 2006
Män
Introducing the Beau Brummels

Introducing the Beau Brummels är gruppen The Beau Brummels debutalbum, utgivet i april 1965. På albumet finns gruppens två mest kända låtar "Laugh, Laugh"och "Just a Little", men de övriga låtarna på albumet brukar även de räknas som gruppens bättre material.

Låtlista
Sida 1
"Laugh, Laugh" – 2:54
"Still in Love With You Baby" – 2:32
"Just a Little" (Robert Durand/Elliott) – 2:23
"Just Wait and See" – 2:22
"Oh, Lonesome Me" (Don Gibson) –  2:22
"Ain't That Loving You" (Deadric Malone) – 2:22

Sida 2
"Stick Like Glue" – 1:58
"They'll Make You Cry" – 3:05
"That's If You Want Me To" – 2:23
"I Want More Loving" – 2:23
"I Would Be Happy" – 2:40
"Not Too Long Ago" – 3:06

Alla låtar skrivna av Ron Elliott der inget annat angivits.

Medverkande
Sal Valentino – sång
Ron Elliott – sologitarr
Ron Meagher – gitarr
Declan Mulligan – basgitarr
John Petersen – trummor

Referenser

Externa länkar
Discogs.com

Musikalbum 1965
Gunnar Svedberg

Uno Gunnar Svedberg, född 12 augusti 1947 i Annefors i Hälsingland, är en svensk ingenjör, forskare och professor i kemiteknik, samt rektor för Göteborgs Universitet 2003-2006.

Svedberg blev 1969 civilingenjör i kemiteknik vid Kungliga Tekniska högskolan (KTH) och disputerade där 1975 i kemisk apparatteknik. Han blev tillförordnad professor i energiteknik för den kemiska processindustrin 1986 och ordinarie professor i samma ämne 1989. Han var vicerektor vid KTH 1994-1997 och blev 1999 rektor för Mitthögskolan.

Svedberg utsågs 2003 av regeringen till rektor för Göteborgs universitet med förordnande från 1 juli 2003 till 30 juni 2009, men lämnade posten 2006. Han efterträddes av Pam Fredman.

Vid Gunnar Svedbergs tillträde som rektor pågick en konflikt rörande utlämning av forskningsmaterial från professor Christopher Gillbergs forskargrupp rörande funktionsnedsättningen DAMP. Materialet, som hade begärts ut av docent Eva Kärfve och barnläkaren Leif Elinder, lämnades aldrig ut av Göteborgs universitet trots flera domar i kammarrätten. I Göteborgs tingsrätt fälldes Gunnar Svedberg såväl som Christopher Gillberg för tjänstefel och dömes vardera till 40 respektive 50 dagsböter. Gunnar Svedberg hänvisade själv till rättsprocesserna som en bidragande anledning till att han lämnade rektorsuppdraget i förtid.

Under tiden 2006 till 2011 var Svedberg VD för forskningsinstitutet Innventia.

Svedberg är ledamot av Ingenjörsvetenskapsakademien (IVA) sedan 1992. År 2014 promoverades han till hedersdoktor vid Mälardalens högskola.

Källor

Externa länkar

Födda 1947
Svenska kemiingenjörer
Svenska professorer i kemiteknik
Personer verksamma vid Kungliga Tekniska högskolan
Rektorer vid Göteborgs universitet
Rektorer vid Mittuniversitetet
Ledamöter av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien
Alumner från Kungliga Tekniska högskolan
Män
Levande personer
Hedersdoktorer vid Mälardalens högskola
Personer från Bollnäs
Bubble Puppy

Bubble Puppy, amerikanskt rockband bildat 1966 i San Antonio, Texas. Gruppen hade gått under olika namn från 1967 tills 1968 då man bytte till Bubble Puppy och flyttade til Austin, Texas. Medlemmar var Rod Prince (sång), Todd Potter (gitarr), Roy Cox (basgitarr) och David Fore (trummor).

Gruppen spelade acid rock. De fick en hit 1969 med låten "Hot Smoke & Sassafras". Har man hört den låten har man fått ett utmärkt smakprov på gruppens sound, det andra materialet de gjorde är i samma stil.

Medlemmar
Originalmedlemmar
Rod Prince – sologitarr, sång
Roy Cox – basgitarr, sång (död 2013)
Todd Potter – sologitarr, sång
David Fore – trummor, sång
Nuvarande medlemmar
Rod Prince – gitarr, sång
David Fore – trummor
Mark Miller – gitarr, sång
Jimi Umstattd – basgitarr, sång
Gregg Stegall – gitarr, sång

Diskografi
Studioalbum
A Gathering of Promises (1969)
Livealbum
Wheels Go Round (1987)
Samlingsalbum
Hot Smoke (2000)
Singlar
"Hot Smoke & Sassafras" (#14 på Billboard Hot 100) (1968)
"Beginning" (1969)
"Days of Our Time" (1969)
"What Do You See" (1970)

Externa länkar
Officiell webbplats

Amerikanska rockgrupper
Musik i San Antonio
A New World Record

A New World Record är det sjätte musikalbumet med den brittiska gruppen Electric Light Orchestra, utgivet i november 1976. Jeff Lynne själv har det här albumet tillsammans med uppföljaren Out of the Blue som sina favoritalbum med gruppen. Albumet nådde Billboards femte plats när det släpptes. Albumtiteln är dubbeltydig; A New World Record kan översättas till "en ny världskiva/världsinspelning" eller "ett nytt världsrekord". Albumet var ELO:s stora globala genombrott. Låtarna är kortare och mer "popanpassade" än vad de varit på gruppens tidigare album. 

Den mest framgångsrika singeln från albumet blev "Telephone Line", men även "Livin' Thing"  och "Rockaria!" placerade sig på singellistor världen runt. "Do Ya" var en nyinspelning av en låt som The Move tidigare utgivit och rankats som singel-B-sida i England men nått plats 93 i USA på Billboard Hot 100.

Låtlista 
(Alla låtar skrivna av Jeff Lynne)
Sida A:
Tightrope 5:03
Telephone Line 4:38
Rockaria! 3:12
Mission (A World Record) 4:25

Sida B:
So Fine 3:54
Livin' Thing 3:31
Above the Clouds 2:16
Do Ya 3:43
Shangri-La 5:34, också inspelad av Grandaddy på Just Like the Fambly Cat

Listplaceringar

Referenser 

Album av Electric Light Orchestra
Musikalbum 1976
Engelskspråkiga musikalbum
Albumettor i Sverige
Out of the Blue

Out of the Blue är ett musikalbum av Electric Light Orchestra, utgivet 1977 på skivbolaget Jet Records. Albumet gavs ut som en dubbel-LP. Jeff Lynne skrev albumets låtar under en dryg månads vistelse i Schweiz där han hyrde en stuga. Låtarna spelades sedan in i München under sommaren 1977. Albumets vinylutgåvor inkluderade förutom skivorna en affisch på gruppen, samt en pappskiva med utskurna rymdattiraljer. Den inledande låten "Turn to Stone" blev den mest framgångsrika singeln från albumet internationellt sett, men även "Sweet Talkin' Woman" och "Mr. Blue Sky" släpptes som singlar; dessa blev större hits i Storbritannien än "Turn to Stone". Albumets totala speltid är något över 70 minuter. Out of the Blue blev ett av gruppens populäraste album då det dök upp i butikerna, vilket kan ses i listplaceringarna nedan. 2007 släpptes en "30-årsjubileumsutgåva" med tre bonusspår.

Låtlista
(Alla låtar skrivna av Jeff Lynne)

Turn to Stone  3:47
It's Over  4:08
Sweet Talkin' Woman  3:48
Across the Border  3:53
Night in the City  4:01
Starlight  4:26
Jungle  3:51
Believe Me Now  1:21
Steppin' Out  4:39
Standin' in the Rain  4:21
Big Wheels  5:05
Summer and Lightning  4:14
Mr. Blue Sky  5:05
Sweet Is the Night  3:26
The Whale  5:02
Birmingham Blues  4:23
Wild West Hero  4:42

Sidan 3 på dubbelalbumet, låt 10-13 i listan ovan, presenterades också som Concerto for a rainy day.

Listplaceringar

Källor
Out of the Blue på Allmusic
Fotnoter

Album av Electric Light Orchestra
Musikalbum 1977
Engelskspråkiga musikalbum
Dubbelalbum