kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Henrik Horn (1618–1693)

Henrik Horn, född den 22 maj 1618, död den 22 februari 1693 i Stade, Tyskland, var en svensk friherre till Marienborg, riksråd, generalguvernör och fältmarskalk.

Biografi
Han var son till Henrik Horn och föddes två månader efter faderns död. Han blev redan vid 25 års ålder utnämnd till överste och efter hedrande militär tjänstgöring även till riksråd och hovrättsråd i Svea hovrätt 1660. Han blev generalmajor vid kavalleriet 1654, generallöjtnant 1656 samt chef för armén i Finland 1657 och 1665 fältmarskalk. Han var vid två tillfällen, 1666 och 1668, generalguvernör i Bremen och Verden samt utnämndes till  generalamiral (1677).

Sedan kriget med Brandenburg respektive Danmark utbrutit 1674 respektive 1675 uppstod ett stort inflöde i Bremen-Verden av trupper från Brandenburg, Lüneburg och Danmark. Därför tvingades Henrik Horn i augusti 1676 att ge upp Stade, varefter han begav sig till Sverige, där han 1677 förordnades till chef för Amiralitetskollegium. Som amiralgeneral fick han befälet över stora flottan och fick order av kungen om att uppsöka den danska flottan. Den fördes av Nils Juel och sjöslaget ägde rum i Køge bugt den 1 juli 1677 varvid Sverige förlorade.

Hösten 1677 ryckte Horn in i Jämtland efter att norrmännen begivit sig till Tröndelag, vilket avslutade den norska återerövringen av Jämtland. Horn fick därefter i uppgift att utreda om jämtarna begått förräderi mot Sverige under kriget. 

Senhösten 1678 anföll han med sina trupper Preussen från Livland. Hären var illa rustad och bestod endast av 8000 man. Den slogs tillbaka av kurfurst Fredrik Vilhelm och retirerade oordnat till Riga. Horn ankom dit i februari 1679. 1680 återtog Horn sin befattning som generalguvernör över Bremen-Verden.

Horn gifte sig 1674 med Beata Magdalena Wittenberg. Han avled i Stade 1693.

Noter

Referenser

Se även
 Lista över svenska fältmarskalkar
 Hornätten

Externa länkar

Lagmän i Tiohärads lagsaga
Svenska fältmarskalkar
Generalguvernörer i Bremen-Verden
Svenska amiraler
Svenska riksråd under 1600-talet
Svenska friherrar
Födda 1618
Avlidna 1693
Män
Personer i Finland under 1600-talet
Henrik
Svenska militärer under 1600-talet
Deltagare i tredagarsslaget vid Warszawa
Gustaf Otto Stenbock

Gustaf Otto Stenbock, född 7 september 1614 i Torpa stenhus i Västergötland, död 24 september 1685 i Stockholm, var en svensk greve, militär och ämbetsman.

Biografi
Gustaf Otto Stenbock var son till grevinnan Beata Margareta Brahe och riksrådet Gustav Eriksson (Stenbock). Han utnämndes till riksråd 1652 och fältmarskalk 1656 samt var generalguvernör för Skånska generalguvernementet 1658–64. Han utnämndes sedan av förmyndarregeringen till riksamiral 1664–1676 samt kansler för Lunds universitet 1666–1684.

En kommissorialrätt avsatte Stenbock som riksamiral år 1676, efter att han ansetts ha misslyckas i sitt uppdrag. Reduktionen och förmyndarräfsten drabbade honom hårt. 

Stenbock var först gift med friherrinnan Brita Horn af Åminne, och sedan gift med Christina Catharina De la Gardie (1632–1704), som var dotter till Jakob De la Gardie. Med Brita Horn af Åminne fick han barnen Gustaf Stenbock, Christina Catharina Stenbock (1649–1719), Magdalena Catharina Stenbock och Carl Otto Stenbock. Med Christina Catharina fick han barnen Birgitta Stenbock, Beata Margareta Stenbock, Erik Gustaf Stenbock, Jakob Stenbock, Hedvig Eleonora Stenbock (1664-1729), Magnus Stenbock och Charlotta Maria Stenbock.

Stenbock är begravd i det inre av Strängnäs domkyrka.

Se även
Torpa stenhus
Stenbocksätten
Lista över svenska fältmarskalkar
Ingermanlands lagsaga

Referenser
 Adelsvapen

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 

Svenska amiraler
Svenska fältmarskalkar
Svenska riksråd under 1600-talet
Kungliga råd
Svenska generalguvernörer
Svenska guvernörer
Svenska generaler
Universitetskanslerer i Sverige
Svenska grevar
Gustaf Otto Stenbock
Personer från Länghems socken
Födda 1614
Avlidna 1685
Män
Personer under stormaktstiden
Svenska militärer under 1600-talet

Lagmän i Norrlands lagsaga
Deltagare i belägringen av Köpenhamn
Deltagare i slaget vid Wittstock
Deltagare i slaget vid Nördlingen
Lingvist

En lingvist eller språkvetare är en person som ägnar sig åt lingvistik, vilket även kallas språkvetenskap. Ämnet räknas traditionellt till humaniora men modern lingvistik ägnar sig även åt språkliga dimensioner inom psykologi och neurovetenskap.

Kända lingvister
Gabdulchaj Achatov
Noam Chomsky 
Joseph Greenberg
Morris Halle
Roman Jakobson
Vuk Karadžić
Barbara Partee
Steven Pinker
Edward Sapir
J.R.R. Tolkien
Max Weinreich
Erik Dahlberg (regissör)

Erik Adolf Dahlberg, född 21 juni 1880 i Sankt Nicolai församling, Stockholm, död 4 januari 1950 i Engelbrekts församling, Stockholm, var en svensk filmregissör, manusförfattare, dramatiker och biografföreståndare i Stockholm.

Biografi
Dahlberg började sin yrkesverksamhet inom bok- och tidningstryckeribranschen. Han var en tid resande för ett pappersbruk och startade 1916 en egen firma för försäljning av maskiner och papper för grafisk industri. I unga år studerade han musik och sång. Han skrev manuskript till filmen "Gustaf III och Bellman" och var också filmens regissör. Han stödde konsertverksamheten i Nationalmuseum. År 1935 utsågs han till generalkonsul för El Salvador.

Dahlberg var en av pionjärerna inom svensk film, 1908 ägde han en av de två filmkameror, som vid denna tid fanns i Stockholm. Han var anställd som biografföreståndare för Templarordens båda stockholmsbiografer Apollo och Nya London.

Dahlberg var även aktiv i föreningslivet, exempelvis som ordförande i sällskapet W-sex 1929–1935 och som skattmästare i Stockholms-Gillet 1936–1941.

Familj
Fadern Gustaf Dahlberg var typograf och modern hette Alina Karolina Lindström.

Regi

Filmmanus

Referenser

Noter

Födda 1880
Avlidna 1950
Män
Svenska filmregissörer
Svenska manusförfattare under 1900-talet
Regissörer från Stockholm
Manusförfattare från Stockholm
Helena Kjellander

Helena Ulrika Cecilia Kjellander, född 3 juli 1966 i Ödeshögs församling i Östergötlands län, är en framgångsrik vattenskidåkare som var regerande världsmästare i slalom 1991–1997. Även efter sin aktiva karriär var Helena Kjellander engagerad inom vattenskidsportens internationella sfär och valdes in i International Hall of Fame 2005. 

Hon är dotter till ett tandläkarpar och syster till Michael Kjellander.

Källor

Externa länkar 
 Världsmästare i vattenskidor
 Hall of Fame
 Svenska Vattenskid- & Wakeboardförbundet
 International Waterski & Wakeboard Federation

Svenska vattenskidåkare
Svenska idrottare under 1900-talet
Födda 1966
Levande personer
Kvinnor
Mattias Gregersson (Lillie)

Mattias Gregersson, död 1520, var en svensk präst, ämbetsman samt biskop av Strängnäs stift (1501–1520).

Biografi 
Mattias Gregersson (Lillie) föddes som son till Gregers Matsson (Lillie).

Han utnämndes till Biskop i Strängnäs 1501–1520 och tjänstgjorde vidare kansler hos riksföreståndare Sten Sture den yngre, från 1513 till dennes död i början av år 1520

Han var med bland dem som undertecknade riksdagsbeslutet om Stäkets rivning i Stockholm 23 november 1517.

Biskop Mattias Gregersson var den första som halshöggs under Stockholms blodbad.

Se även 
Lista över biskopar i Strängnäs stift

Vidare läsning 
 

Biskopar i Strängnäs stift
Personer som avrättades under Stockholms blodbad
Avlidna 1520
Män
Födda 1400-talet
Personer i Sverige under 1400-talet
Svenska präster under 1500-talet
Powerformer

Powerformer är en generator utvecklad av ABB på 1990-talet och slutligen lanserad 1998. 

Powerformern är en högspänningsgenerator och kan därför direktanslutas till elnätet utan mellanliggande transformator, vilket minskar effektförlusterna med upp till tre procent. Ansvarig för utvecklingen var Mats Leijon, idag professor vid Uppsala universitet. Totalt tillverkades sex stycken generatorer, varav fem sitter i vattenkraftverk, tre svenska (Porjus, Porsi och Höljebro) samt ett japanskt och ett kanadensiskt. Den sjätte var en ångkraftsgenerator som levererades till Eskilstuna Energi och miljös kraftvärmeverk. Efter två haverier i den sistnämnda beslutade man att byta ut denna mot en konventionell generator med transformator. 2006 inträffade även haveri vid generatorn i Höljebro vilket ledde till att man även där bytte ut generatorn.

ABB lät Alstom Power tillverka generatorn på licens och efter ett antal år lades projektet ner.

Externa länkar
Eskilstuna skrotar Powerformer
ABB om Powerformer light

Energiteknik
Bengt Magnusson

Bengt Magnusson kan syfta på:

 Bengt Magnusson (Folkungaätten), biskop i Linköping under 1200-talet
 Bengt Magnusson (Folkungaättens lagmansgren), lagman i Östergötland under 1200-talet
 Bengt Magnusson (gitarrist) (född 1962)
 Bengt Magnusson (journalist) (född 1950), journalist och programledare
 Bengt Gunnar Magnusson (1925–1995), ingenjör
Magnus Bengtsson

Det har funnits flera personer med namnet Magnus Bengtsson, se:

Magnus Bengtsson (Bjälboätten)
Magnus Bengtsson (politiker), socialdemokratisk riksdagspolitiker 1912–1917
Magnus Bengtsson (Natt och Dag), riddare, riksråd, lagman i Närke och Engelbrekt Engelbrektsson mördare 
Magnus Bengtsson (friidrottare), svensk hinderlöpare
Marskalk

Marskalk är en titel med varierande betydelse. Termen uppkom under tidig medeltid i Europa och syftade då på en person med ansvar för ett antal hästar. Senare blev det en officersgrad och därefter även en beteckning för olika ceremoniella ämbeten.

Historik 
Ordet anses ha sitt ursprung i ett germanskt marr, 'häst' (jämför märr) och latinets scalcus, 'tjänare'). Titeln marskalk nämndes första gången på 700-talet i Lex Alamannorum: Det kostade då fyrtio solidi att döda en marskalk i kunglig tjänst (marescalcus regis), "som har tolv hästar under sig". Marskalken var då ansvarig för hästarna i stallet och svarade under stallmästaren. I Frankrike kom titeln att heta mareshall och ur detta ord utvecklades titeln vidare till ett militärt befäl inom kavalleriet, något som andra länder tog efter. I Sverige utvecklades titeln marsk och riksmarsk under högmedeltiden till något liknande jarlens ursprungliga funktion.

Olika betydelser
Marskalk förekommer i ett flertal varianter:
 Fältmarskalk – den högsta militära graden i krigstid i många länder 
 Hovmarskalk -  vid europeiska hov titeln på en högre ämbetsman, ofta med ansvar för ekonomi.
 Bröllopsmarskalk och akademisk marskalk – medhjälpande funktionärer vid högtidliga ceremonier

Exempel från olika länder 
 I Sverige används marskalk på olika sätt:
 Riksmarskalk (under högmedeltiden i Sverige fanns det också riksmarsk.)
 Lantmarskalk var titeln på adelsståndets talman under den svenska ståndsriksdagens tid.
 Vid Uppsala universitet, Chalmers tekniska högskola och Lunds universitet är marskalkar personer som hjälper till vid akademiska ceremonier så som årliga baler och andra högtider.
 I nobellotteriets studentlotteri
 Vissa klubbmästerier tillhörande svenska studentkårer kallas ofta en medlem som arbetar i baren eller i köket vid tillställningar och pubkvällar för marskalk.
 I England blev marskalk till marshal och i USA utgör dessa stommen i landets äldsta federala polismyndighet US Marshals Service, som ansvarar för federala fångar och det federala vittnesskyddsprogrammet)
 Marskalk av Frankrike (Maréchal de France) är den mest prestigefyllda militära titeln i Frankrike.
 Marsk i Norden, medeltida befälhavare för det kungliga kavalleriet.
 Marskalk av Kina – marskalk är en sällsynt militär titel i Kina. 1955 utnämndes tio framstående generaler från andra världskriget till marskalkar av Kina, men titeln har inte använts sedan dess.
 Marskalk av Jugoslavien, en titel endast buren av president Josip Broz Tito
 Marskalk av Finland. Titeln tilldelades överbefälhavaren Mannerheim på hans 75-årsdag 4 juni 1942.

Se även
Konnetabel
Magister Equitum
Hipparch

Titlar i statsförvaltning
Politiska titlar
Sigrid den fagra

Sigrid den fagra, död 1289 och begravd i Skänninge dominikankloster, var gift med lagmannen i Östergötland, Bengt Magnusson (död omkring 1294).

Sigrid är känd för eftervärlden genom den romantiska senmedeltida sägnen om striden mellan Bengt lagman och Birger jarl, i vilken jarlen skall ha blivit avväpnad av Sigrids skönhet och vishet. I själva verket gifte sig Sigrid och Bengt Magnusson långt efter det att Birger jarl hade avlidit. Sägnen är även känd genom Frans Hedbergs Bröllopet på Ulvåsa från 1865.

Personer i Sverige under 1200-talet
Avlidna 1289
Kvinnor
Födda okänt år
Lex Alamannorum

Lex Alamannorum var en lag för alemannerna i Schweiz, under 700-talet lydrike under Frankerriket. Enda bevarade manuskriptet är från 900- eller 1000-talet.

Lagar
Schweiz historia
Hipparch

Hipparch eller hippark (grekiska hipparchos, av hippos, häst, och stammen arch-, som återfinns i archein, härska) kallades i åtskilliga forngrekiska stater högste befälhavaren för kavalleriet, I Aten valdes årligen två hipparker, vilka det ålåg att såväl organisera och inöva som i krig anföra den till ungefär 1 000 man uppgående ryttarskaran. Under dem kommenderade tio fylarker, eller skvadronschefer. Själva subordinerade de under strategerna, eller befälhavarna över krigsmakten i dess helhet.

Hipparkernas ämbete, hipparki (grekiska hipparchia) var ett av de mest maktpåliggande i staten. Om dem åliggande skyldigheter och förrättningar handlar en under Xenofons namn utgiven skrift med titeln Hipparchikos. Även i Beotien förekom hipparker såsom ett högre krigsbefäl. I de etoliska och achaiska förbunden var hipparken överbefälhavarens eller strategens närmaste man, ett förhållande, som starkt påminner om romarnas magister equitum.

Se även 
Marsk

Källor

Militära titlar
Titlar i statsförvaltning
Knut Jonsson

Knut Jonsson kan syfta på:

 Knut Jonsson (Aspenäsätten) (död 1347)
 Knut Jonsson (Tre Rosor) (död efter 1438)
Filip Knutsson

Filip Knutsson kan syfta på

Filip Knutsson (1200-talet), son till Knut Långe, avrättad av Birger jarl år 1251. 
Filip Knutsson (Aspenäsätten), död före 28 november 1335.
Stallmästare

Stallmästare också kallad stallgreve (comes stabuli) är en titel för den som ansvarar för djuren, (oftast hästarna) i ett stall.

Under tidigt 1900-tal var stallmästaren en person som yrkesmässigt sysselsätter sig med hästdressyr, särskilt skolridning. Benämningen användes även för föreståndare av ett större stall.

Stallmästaren hade under 700-talet enligt Lex Alamannorum under sig marskalken, som var ansvarig för ett dussin hästar, och övrig stallpersonal.

En senromersk titel, som i Frankrike kom att utvecklas militärt till Connétable, den högsta militära värdigheten i Frankrike.

Titeln stallmästare förekommer fortfarande i en del hovstall samt på cirkus.

Regementsstallmästare var en vid svenska kavalleri- och artilleriregementen anställd civilmilitär tjänsteman (ofta officer), som omhänderhade utbildningen av regementets remonter och undervisade officerarna och underofficerarna i ridning. Regementsstallmästarbefattningarna avskaffades genom 1892 års härordning.

Se även
 Hovstallmästare
 Stallmästargården

Källor

Hästhållning
Yrken
Svenska titlar
Magnus Knutsson

Magnus Knutsson kan ha flera betydelser:

 Magnus Knutsson (serieskapare)
 Magnus Knutsson (Aspenäsätten)
 Magnus Knutsson (cyklist)
Marskalk av Frankrike

Marskalk av Frankrike (franska: maréchal de France) är den högsta militära utmärkelsen man kan få i Frankrike. Termen härstammar från titeln marskalk.

I Frankrike kallades i äldre tider konnetabelns närmaste man maréchal de l'host (härmarskalk) eller maréchal de camp (fältmarskalk). En maréchal de camp i konungens armé benämndes, till skillnad från sådana i andra feodalherrars tjänst, maréchal de France, (marskalk av Frankrike). Marskalkarna av Frankrike vilkas ämbeten ända till Frans I (1515-1547) var tillfälliga, men då började ges på livstid, har alltsedan konnetabelsämbetets avskaffande 1627 innehaft den högsta värdigheten inom franska armén, under det titeln maréchal de camp gavs åt generalspersoner med uppdrag att övervaka lägerslagning och truppernas logering. Denna grad låg mellan generallöjtnants och brigadgenerals. Den försvann vid revolutionen, återupplivades 1814 med brigadgenerals funktioner och fick 1848 vika för général de brigade. 

Marskalksvärdigheten upphävdes av revolutionen i början av 1790-talet, men återinfördes av Napoleon I 1804 (maréchal d’Empire). För erhållande av denna värdighet fordrades att ha vunnit ett slag eller intagit två fasta platser. 1814 återinfördes titeln maréchal de France. Antalet marskalkar av Frankrike har varit olika under olika tider. Napoleon I bestämde antalet till 16, en lag av 1839 till 6 i fredstid och högst 12 i krigstid. 

En omkring 30 cm lång, guld- och silverbeslagen sammetsklädd stav, marskalksstaven, är utmärkelsetecknet för denna höga värdighet.

Även i andra sammansättningar förekommer maréchal inom franska armen: maréchal des logis (sergeant), maréchal des logis chef (fanjunkare) och maréchal ferrant (hovslagare).

Lista över marskalkar

Källor

Litteratur 
 Gabriel d'Orgeval, Le Marèchalat de France, 2 volymer.

Militära titlar
 Marskalk av Frankrike
Cecilia Knutsdotter

Cecilia Knutsdotter kan syfta på:

Cecilia Knutsdotter av Danmark, dotter till Knut den helige av Danmark
Cecilia Knutsdotter (Aspenäsätten), dotter till Knut Jonsson (Aspenäsätten)
Cecilia Knutsdotter (Bjälboätten)
Mörner af Morlanda

Mörner af Morlanda är en friherrlig och grevlig adelsätt varav den grevliga fortlever. Ätten är förgrenad ur adliga ätten Mörner.

Ättens stamfader, riddaren Hans Georg Mörner upphöjdes till friherre år 1674. Den friherrliga ätten utslocknade på svärdssidan år 1946.

Grevliga ätten Mörner 
Den grevliga ätten Mörner är adelsätt nr 60 på Sveriges Riddarhus. Stamfader var generalen, slutligen fältmarskalken, landshövdingen och hovrättspresidenten, friherre Carl Gustaf Mörner af Morlanda (1658–1721). Han upphöjdes till greve 10 juni 1716 i Högkvarteret i Torpum i Norge av konung Karl XII. Han introducerades 15 februari 1718 med namnet Mörner af Morlanda.

En gren erhöll år 1893 preussisk grevlig värdighet med namnet von Mörner och förenklat vapen, det vill säga stamvapnet.

Vapenbeskrivning

Patronatsrätt
Den äldste manliga medlemmen av ätten är patronus för den Skytteanska professuren i statskunskap och vältalighet vid Uppsala universitet och har därmed patronatsrätt. Denne äger alltså rätt att, efter samråd med universitetet, utnämna innehavaren av professuren. Nils-Axel Mörner (f. 1938) var patronus fram till sin död 16 oktober 2020. Före honom var det hans far konstnären Stellan Mörner af Morlanda (1896–1979).

Se även 
 Sonstorp

Referenser

Noter

Svenska friherrliga ätter
Svenska grevliga ätter
Les Deux Alpes

Les Deux Alpes är en skidort i de franska alperna, belägen på en höjd av 1 600 meter över havet cirka fem mil syd-ost om Grenoble och två mil nord-väst om Briançon.

Byn Les Deux Alpes var fram till 2017 delad mellan två franska kommuner, Venosc och Mont-de-Lans, men de slogs vid årsskiftet 2016-2017 ihop till en commune nouvelle som heter just Les Deux Alpes.

Skidåkningen i Les Deux Alpes är varierad och passar såväl nybörjare som avancerad åkare. Orten är känd för sina ”Snow Parks” och för sin sommarskidåkning, som sker på en glaciär på 3 600 meters höjd.

Från skidområdet i Les Deux Alpes kan man lätt ta sig över till ett av Alpernas mest berömda off-pist-områden: La Grave.

Orter i Auvergne-Rhône-Alpes
Vintersportorter i Frankrike
Centrum-Demokraterne

Centrum-Demokraterne (D), ofta förkortat som CD, var ett danskt mittenparti, bildat den 17 november 1973 av den dåvarande socialdemokratiske folketingsledamoten och kommunalrådet i Gladsaxe kommun Erhard Jakobsen.

Partiet var i regeringsställning 1982-1988 tillsammans med tre borgerliga partier och åter 1993-1996 under socialdemokratisk ledning.

Vid valet 2001 föll partiet under 2 %-spärren. Året därpå avled grundaren Erhard Jakobsen. Hans dotter Mimi Jakobsen hade då varit ordförande för Centrum-Demokraterna sedan 1989. När CD åter misslyckades att komma in i Folketinget vid valet 2005, valde hon att avgå.

Vid ett extra landsmöte den 25 juni 2005 valdes ekonomen Bjarne Møgelhøj till ny partiledare. Denne fick stor massmedial uppmärksamhet genom att 2006 erbjuda den kände politikern Naser Khader att bli partiledare , sedan opinionsmätningar visat att CD med honom vid rodret skulle kunna få 20 % av rösterna. Detta erbjudande tackade Khader dock blankt nej till. Mimi Jakobsen reagerade starkt på detta agerande från Møgelhøjs sida, lämnade partiet och gick med i Socialdemokraterna i december 2006.

När Naser Khader bildade sitt eget parti, Ny Alliance föreslog Bjarne Møgelhøj att CD skulle läggas ned för att bana väg för det nya partiet. När Møgelhøj inte fick gehör för detta hoppade han i augusti 2007 själv av partiet och gick med i Ny Alliance.

Ny partiledare blev Ben Haddou.

Från den 28 september till den 13 november 2007 var partiet åter representerat i folketinget, genom avhopparen från Dansk Folkeparti Louise Frevert.

Lördagen den 26 januari 2008 hölls ett extra landsmöte vid vilket partiet beslutade att lägga ned verksamheten.

Källor

Allmänna källor 
 Centrum-Demokraterne, Gyldendal: Den Store Danske Encyklopædi.

Politiska partier bildade 1973
Politiska partier upplösta 2008
Historiska politiska partier i Danmark
Carl Stellan Mörner

Carl Stellan Mörner af Morlanda, född 9 mars 1761 på Gåvetorp, Småland, död 24 juli 1834 på Kronobergs kungsgård, var en svensk greve och ämbetsman

Biografi
Carl Stellan Mörner var son till överstelöjtnant greve Carl Gustaf Mörner och Sofia Elisabet Steuch.

Mörner blev inskriven som korpral vid Södra skånska kavalleriregementet vid sju års ålder. Han steg snabbt i graderna och blev kornett vid Bohusläns gröna dragoner 1775, kapten 1783, major vid Kronobergs regemente. Han drog ut i Gustav III:s ryska krig år 1788.

1792 gifte han sig med friherrinnan Eva Carolina Leijonhufvud, samma år blev han överstelöjtnant och utnämndes året därefter, trettiotvå år gammal, till landshövding över Kronobergs län. Vid missväxten 1799 ställde Mörner sin egen kredit till de fattigas förfogande. 1813 bildade han Hushållningssällskapet som utövade stor verksamhet för länets odling.

1815 fick han presidents namn, heder och värdighet. 1818 blev han serafimerriddare och utnämndes 1824 till en av rikets herrar. Som riksdagsman intog han en medlande och fredsstiftande ställning mellan de ministeriella och oppositionen och åtnjöt från båda hållen ett stort förtroende. Vid 66 års ålder sökte och erhöll han avsked från sin landshövdingbefattning.

Han var gift med friherrinnan Eva Leijonhufvud. Deras son Carl Mörner (1792–) var landshövding, och Knut Stellan major. Deras båda döttrar var ogifta.

Referenser

Noter 

Landshövdingar i Kronobergs län
Ridderskapet och adelns riksdagsledamöter
Svenska militärer under 1700-talet
Överstelöjtnanter i svenska armén
Svenska ämbetsmän under 1700-talet
Svenska ämbetsmän under 1800-talet
Svenska grevar
Födda 1761
Avlidna 1834
Män
Bureätten
En av rikets herrar
Riddare och kommendör av Kungl. Maj:ts Orden
Mottagare av Serafimerorden
Personer från Lekaryds socken