kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Elektrisk laddning

Elektrisk laddning eller elmängd (Q, q) är den fysikaliska storhet som påverkas av elektromagnetisk växelverkan, en av de fyra fundamentala krafterna. 

I Coulombs lag har laddning samma roll som massa i Newtons gravitationslag, men skillnaden är att laddning finns i två varianter, positiv och negativ. Det finns också en fundamental skillnad gentemot de tre typerna av färgladdning i den starka växelverkan.

Elektrisk laddning  är den fysikaliska egenskap hos materia som orsakar en kraft när den placeras i ett elektromagnetiskt fält. Det finns två typer av elektrisk laddning – positiv och negativ. Objekt med olika typer av nettoladdningar attraheras till varandra, medan objekt med samma typ av nettoladdningar repellerar varandra. Ett objekt är negativt laddat om det har ett överskott på elektroner och är positivt laddat om det har ett överskott av protoner. Den härledda SI-enheten för elektrisk laddning är coulomb (C), fast i eltekniska sammanhang används också ofta enheten amperetimmar (Ah) och inom kemin används vanligtvis elementarladdningen (e) som enhet. 

Protonen och positronen har positiv laddning medan elektronen och antiprotonen har negativ laddning.

Att det finns två och endast två typer av statisk elektricitet har varit känt sedan 1700-talet. Du Fay myntade termerna vitreös och resinös, för "glaselektricitet" och "hartselektricitet". Benjamin Franklin upptäckte att attraktion och repulsion kunde anses bero på förekomsten av två olika slag av laddningar, positiva och negativa, vars algebraiska summa är bevarad, vilket betyder att den totala laddningen förblir oförändrad, vilket gör den till en av de elementära egenskaper materia besitter.
Elektrisk laddning är kvantiserad till negativa eller positiva multipler av elementarladdningen e. Kvarkars laddningar är ±⅓e eller ±⅔e, men de förekommer inte fria.

Laddning i elektromagnetisk fältteori 
Inom klassisk elektrodynamik betraktas laddning som en kontinuerlig kvantitativ storhet, som kan fördelas på en punkt, längs en linje, över en yta eller i en volym.

Enheter och mätning 
Inom SI betecknar elektricitetsmängden en mängd elementarladdningar, där laddningsenheten är |e| = 1,602 177 33·10-19 coulomb (vanligtvis är e den positiva laddningen för protonen, medan -e är den negativa laddningen för elektronen). 

Elektricitetsmängd kan mätas med elektrometer. Den har enheten coulomb. Formeln för beräkning är I = Q/t. Före Thomsons upptäckt av elektronen (1897) och Millikans mätning av elementarladdningen genom observation av fallande oljedroppar (1909), brukade termerna anjon (jon betyder "strövare") och katjon användas, introducerade av Michael Faraday.

En (1) elektricitetsmängd kan definieras som den mängd laddningar som passerar genom en tvärsnittsyta i en elektrisk ledare under en ström på en (1) ampere under en (1) sekund. Formellt bör en sådan kvantitet vara en multipel av elementarladdningen e, men eftersom det är ett medelvärde kan det vara vilket reellt tal som helst.

Se även
Elektrisk spänning
Elektrisk ström

Noter

Externa länkar 

Elektrostatik
Fysikaliska storheter
Kalmarunionens flagga

Kalmarunionens flagga, ibland kallad Nordens flagga, är gul med ett rött nordiskt kors. Den är ursprungligen ett riksbanér som användes av Erik av Pommern som kung över Kalmarunionen.

Historia
I ett brev från 1430 skrev Erik av Pommern: "rykinsbaner Swa som aer eth röth kors oppa eth gulth fiaeld", och syftade då på sitt 
baner, hans värdighetstecken som unionskung. Användningen av korsbaner infördes bland de kristna furstarna under korstågen och var vanligtvis röda. 

Kungens baner var sannolikt tänkt som en världslig motsvarighet till det vapen som fördes av ärkebiskopen i Lund: ett gult kors i rött fält. Ärkebiskopen var under denna tid primas över hela Norden. Skånska flaggan, Uppsala stifts, samt Svenska kyrkans vapen och flagga är också besläktade med detta vapen. 

Den nordiska flaggan rekonstruerades år 1985 för Helsingborgs 900-årsjubileum. Fram till 2007 användes en likadan flagga inofficiellt som Orkneyöarnas flagga.

Dimensioner och färger
Flaggan är inofficiell, och färger och proportioner finns inte stadfästa. Ofta används dock den svenska flaggans proportioner (längd 5+2+9=16, höjd 4+2+4=10) eftersom dess kors är ett mellanting mellan den danska flaggans tunnare kors och den finska flaggans bredare.

Se även
Nordiska samarbetet

Referenser

Historiska flaggor
Kalmarunionen
Doris Troy

Doris Troy, född 6 januari 1937 i New York, död 19 februari 2004 i Las Vegas, var en amerikansk soulsångerska.

Doris Troy slog igenom 1963 med "Just One Look". Det engelska bandet The Hollies fick även de en hit med en cover på denna låt, året efter.

Doris Troy växte upp i New York-stadsdelen Harlem där hon började med att sjunga i sin pappa pastorns kyrkokör. Den fortsatta karriären som sångerska förde Doris Troy till rollen som doasångerska för bland annat The Drifters och Dionne Warwick. Vidare förekom Troy på album med artister från The Beatles, på The Rolling Stones- och Pink Floyd-album, och förärades med en musikal om sitt liv, Mama I Want to Sing. Hon avled 2004 till följd av lungemfysem.

Födda 1937
Avlidna 2004
Amerikanska soulsångare
Kvinnor
Ove Svensson

John Ove Svensson, född 29 juli 1932 i Härnösand, död 15 januari 2004 i Upplands Väsby, var en svensk filmvetare.

Svensson avlade filosofisk ämbetsexamen i Uppsala 1957 och  genomgick lärarhögskolan i Stockholm 1957–1958. Han blev filosofie licentiat i ekonomisk historia vid Uppsala universitet 1964. Svensson tjänstgjorde som kulturattaché och pressråd vid svenska ambassaderna i Washington (1973 och 1975–1976) och London (1976–1979). Han var senare även vid ambassaden i Helsingfors (1993–1997).

I sin ungdom arbetade Ove Svensson som regiassistent till Ingmar Bergman vid inspelningen av Det sjunde inseglet. Under många år (1964–1975 och 1979–1993) arbetade Svensson vid Svenska Institutet och ägnade då ett stort intresse åt att förse icke-kommersiella filmfestivaler i utlandet med svenska filmer. Han är begraven på Härnösands gamla kyrkogård.

Källor 
 
 
 Dödsannons i Dagens Nyheter, 24 januari 2004, sid. 29 (sid. 45 digitalt)
 Minnesord i Dagens Nyheter, 11 februari 2004, sid. 20 (sid. 36 digitalt)
 Svensson, John Ove på SvenskaGravar.se

Svenska filmvetare
Svenska kulturråd
Svenska regiassistenter
Svenska ämbetsmän under 1900-talet
Ämbetsmän från Härnösand
Gravsatta på Härnösands gamla kyrkogård
Födda 1932
Avlidna 2004
Män
Jordan Raditjkov

Jordan Raditjkov (), född 24 oktober 1929 i Kalimanitza, död 21 januari 2004 i Sofia, var en bulgarisk författare och dramatiker. Han anses vara en av Bulgariens mest kände författare efter andra världskriget.

Jordan Raditjkov anslöt sig till den sovjetinspirerade socialistiska realismen i sitt författarskap. De teman som Raditjkov avhandlade var ofta historiskt präglade. Han åtnjöt en bred popularitet i sitt hemland. Särskilt känd är hans novell "Hrabriyat chovek" (En modig man) (1967).

Svenska översättningar
(Samtliga översatta av Ulla Roseen)
 Bortom Ural (Neosvetenite Dvorove) (Rabén & Sjögren, 1972)
 Middagshetta (novellurval) (Rabén & Sjögren, 1976)
 Träskorna : en liten nordlig saga (Malka severna saga) (Rabén & Sjögren, 1981)

Se även 
Elias Canetti, född i Bulgarien, men verksam som författare i Västeuropa.

Bulgariskspråkiga författare
Födda 1929
Avlidna 2004
Män
Bulgariska författare
Jens Evensen

Jens Evensen, född 5 november 1917, död 16 februari 2004, norsk socialdemokratisk  havsrättsminister 1974-1979. 

Under sin tid som havsrättsminister såg Evensen till att Norge fick suveränitet över kontinentalsockeln väster om Norge, med dess rika olje- och gasfyndigheter. Evensen såg också till att utöka den norska fiskezonen. I förhandlingarna med Sovjetunionen angående Norra Ishavet och dess kontinentalsockel anses Evensen ha lyckats sluta ett för Norge fördelaktigt avtal.

Från 1972 arbetade dock den ökände sovjetspionen Arne Treholt som politiskt sakkunnig hos Jens Evensen.

Källor 

Norska politiker
Födda 1917
Avlidna 2004
Män
Norges handelsministrar
Alumner från universitetet i Oslo
Alumner från Harvard University
Alumner från Harvard Law School
Minoisk konst

Med minoisk konst avses den konst som producerades på Kreta under den grekiska bronsåldern 3600–1050 f.Kr..  Den minoiska konsten är känd för sin vackra keramik, sina fresker, landskapsmålningar och sina sniderier.

Förpalatstid 
 Omkring 3600–2100 f.Kr.. Motsvaras i arkeologin av tidigminoisk tid.

Den tidiga minoiska keramiken karaktäriseras av linjära mönster med spiraler, trianglar, krökta linjer, kors, fiskbensmönster och dylikt.

Äldre palatstid 
 Omkring 2100–1750 f.Kr.. Motsvaras i arkeologin av mellanminoisk tid.

 ...hamnstäder på Kretas södra och östra kuster, förbindelser med Egypten och Levanten...
 Kamareskeramik - nonfigurativa motiv, ljusa färger på mörk botten.

 Den mellanminoiska perioden utmärker sig med naturalistisk design med fiskar, bläckfiskar, fåglar och liljor som huvudmotiv.
 Den minoiska kulturen dominerade vid denna tid fullständigt den egeiska världen såväl ekonomiskt som kulturellt.

Yngre palatstid 
 Omkring 1750–1375 f.Kr.. Motsvaras i arkeologin av sen mellan- och senminoisk tid.
 Kretas palatsstäder förstördes av en brand omkring 1700 f.Kr.. Det innebar en katastrof för den minoiska kulturen och utmynnade i ett krig mellan kungarna på ön. Det enda palats som återfick sin forna glans var det i Knossos.
 Omkring 1626 f.Kr. drabbades Kretas grannö Thera av ett enormt vulkanutbrott och förstördes helt. Även palatsen på Kreta drabbades.
 Under den senminoiska perioden förblev blommor och djur det huvudsakliga motivet på keramiken, men stilvariationen ökade betydligt.

Palatsstäder på Kreta omkring 1600 f.Kr. 

 Betydande minoiska palats:
 Knossos
 Mallia
 Khania
 FaistosMindre palats:
 Monastiraki
 Hagia Triadhia
 Tylissos
 Arkhanes
 Gournia
 Kato ZakrosAndra städer:
 Stavromeno
 Pseira
 Palekastro
 Gortyn
 Myrtos
 Hierapytna
 Knossos intogs 1440 f.Kr. av angripare.

Efterpalatstid 
 Omkring 1375-1100 f.Kr.. Motsvaras i arkeologin av senminoisk tid 
 palatsstil - ordnad, geometriserande stil som sätts i samband med de mykenska härskarna som regerade på ön vid denna tid. Figurativa motiv, mörka färger på ljus botten.

 Palatset i Knossos

Övrigt 
 Linear A

Se även 
 Minoer
 Tjurhoppning, en tradition och konstinriktning som särskilt förknippas med minoiska Kreta

Referenser

De tidiga högkulturernas konst
Yale University

Yale University, beläget i New Haven i Connecticut, är ett privat universitet, en av de åtta medlemmarna i den ansedda Ivy League-gruppen och ett av de mest framstående universiteten i USA. Skolan grundades 1701 som Collegiate School men bytte namn till Yale College 1718 sedan Elihu Yale donerat artefakter och böcker. År 1887 ändrades namnet till Yale University. Yale är därmed det tredje äldsta universitetet i USA och, med tillgångar på drygt 16,3 miljarder USD, också det andra mest förmögna.

Universitetet är uppdelat i tre skolor: Yale College för grundutbildning, Yale Graduate School of Arts and Sciences för forskarutbildning inom konst och vetenskap samt tio yrkesrelaterade fakulteter, "professional schools".

Yale ses som ett av de mest prestigefyllda universiteten i Amerika. Totalt har universitetet ungefär 11 250 studenter. Bland de mer framstående tidigare studenterna (alumnerna) finner man fem amerikanska presidenter (William Howard Taft, Gerald Ford, George H.W. Bush, Bill Clinton och George W. Bush), 19 domare i den amerikanska högsta domstolen samt Sveriges kronprinsessa Victoria, som studerade vid universitetet 1998-2000. 49 Nobelpristagare har varit knutna till skolan, antingen som studenter, professorer eller forskare. Skolan är även berömd för sina hemliga ordenssällskap, varav Skull and Bones är den mest omtalade.

Konkurrensen om att bli antagen till Yale är oerhört hård. År 2010 accepterades 1 940 av nästan 26 000 sökande till Yale College, vilket tangerade den rekordlåga antagningsstatistiken på 7,5 procent från 2009.

Det rankades som det 8:e främsta lärosätet i världen i Times Higher Educations ranking av världens främsta lärosäten 2019.

Campus 
Yales campus är beläget i centrala New Haven och omfattar en yta på 1,1 km². Ytterligare 2 km² tillkommer om man räknar med Yales golfbana och naturreservaten omkring. Skolan är berömd för sin gotiska arkitektur, samt ett antal unika byggnader, däribland hockeyrinken och två av skolans elevhem, ritade av Eero Saarinen. Trots den gotiska stilen är de flesta byggnaderna från tidigt 1900-tal. På campuset finns även världens största sporthall i form av en gotisk katedral, anlagd 1932. Sporthallen innehåller ett flertal swimmingpooler, löpbanor på taket, fäktningssalar, squashbanor, basketplaner, roddanläggningar, gym och trofésalar. 12 elevhem finns på campus, i vilka eleverna är placerade under sitt första år, och bor kvar i under samtliga fyra år.

Idrott
Universitet tävlar med 19 universitetslag i olika idrotter via deras idrottsförening Yale Bulldogs.

Yale Glee Club
Yale Glee Club är den äldsta Glee klubben på Universitetsnivå. 13 män bildade klubben "Class of 1863". Klubben är över 150 år.

Se även 
 Yale Model Congress

Referenser

Externa länkar 

 Officiell webbplats
University of California

University of California (UC) är ett av två universitetssystem som ägs av Kaliforniens delstatsstyre. Det andra offentligägda universitetssystemet är California State University.

UC har 10 campus i Kalifornien, varav de kanske mest kända och framstående finns i Berkeley (UC Berkeley) och Los Angeles (UCLA). Juridikhögskolan Hastings College of the Law ingår också i universitetet. University of California är det universitet i världen som har utbildat flest nobelpristagare. De olika campusen brukar förkortas UC plus första bokstaven i stadens namn, till exempel UCI för University of California, Irvine, och UCLA för University of California, Los Angeles. UCLA och UC Berkeley (kallas även CAL) är rankat som världens bästa universitet och ingår i topp 25 i USA och topp 30 i världen i olika rankningar och bedömningar. 

Det är svårt att komma in på UCLA och UC Berkeley, och de som studerar vid dessa universitet har höga betyg, och höga SAT-poäng. Både UCLA och UC Berkeley är välkända över hela världen och de som studerar där har ofta hög status som studenter och sedan som alumner. 

År 2011 hade University of California en studentkår på 234 464 studenter, 18 896 lärare, en administrativ personal på 189 116 och över 1 600 000 ännu levande alumner. Förutom utbildning och forskning driver UC flera sjukhus och på uppdrag av olika federala myndigheter ansvarar UC också för forskningslaboratorier, exempelvis Los Alamos National Laboratory i New Mexico.

Guvernör Frederick Low lade 1867 fram planer för universitetssystemets grundande. Följande år undertecknades lagen som antagits av Kaliforniens delstatslegislatur för grundandet av University of California av guvernör Henry Haight. Samma år, 1868, grundades det första campuset i Berkeley; det andra campuset i Los Angeles (UCLA) bildades 1919.

Campus 
 Berkeley 
 Davis
 Hastings College of the Law i San Francisco
 Irvine
 Los Angeles
 Merced
 Riverside
 San Diego
 San Francisco
 Santa Barbara
 Santa Cruz

Se även 
 California State University

Referenser

Noter

Externa länkar
Salem, Massachusetts

Salem är en stad i Massachusetts. Salem är administrativ huvudort (county seat) i Essex County tillsammans med orten Lawrence. Befolkning 44 480 (2020). Staden grundades av Roger Conant 1627 med namnet Naumkeag, och fick 1629 sitt nuvarande namn.

Det finns ett flertal städer runt om i världen med namnet Salem. Salem i Massachusetts är en av de mest kända, och detta på grund av de beryktade häxprocesser som ägde rum här 1692-1693. Processerna resulterade i 19 verkställda dödsdomar och ytterligare ett antal döda, främst på grund av umbäranden i fängelset.

Den berömde författaren Nathaniel Hawthorne föddes i Salem 4 juli 1804, vid en tid när staden hade sin storhetstid, med stor utrikeshandel och fiske.

En omfattande brand förstörde stora delar av staden 1914.

Bilder

Källor

Fotnoter

Externa länkar 

 Salems stads officiella webbplats

 
Orter i Massachusetts
Yrkesexamen

Yrkesexamen, examensform  inom Sverige för högskole- och universitetsutbildningar som leder fram till särskilda yrken och där det finns olika former av legitimations- eller behörighetskrav. Dessa kan avslutas med en yrkesexamen. Förr erhölls yrkesexamen ofta vid fackhögskolor. Examensbeviset brukar i en del fall vara kompletterat med ett s.k. Diploma Supplement utfärdat på engelska, som är ett internationellt intyg för examen. Yrkesexamina instiftas av regeringen och finns i olika kategorier, såsom till exempel läkare, högskoleingenjör, civilingenjör, arkitekt, officer, sjökapten, psykolog, jurist, logoped, agronom, lärare, revisor, sjuksköterska, sjukhusfysiker. Yrkesexamina skiljer sig från generella examina såsom högskoleexamen (två år), kandidatexamen, magisterexamen och masterexamen, där universiteten och studenten har större frihet att välja innehållet.

Yrkesexamen motsvarar internationellt ofta någon av examina högskole- kandidat- eller magisterexamen. I Storbritannien har en del yrken en speciell legitimation eller skyddad titel (Chartered Accountant eller Chartered Engineer) eller examina som liknar Master of Engineering (civilingenjör), Master of Education (lärare), osv.

Det finns för närvarande (okt 2021) 52 st yrkesexamina i Sverige.

Se även
 Yrkesutbildning
 Arbetsmarknadsutbildning
 Lärlingsutbildning
 Fackskola
 Nationella gymnasieprogram i Sverige#Yrkesprogram
 Yrkesvux
 Folkhögskola
 Yrkeshögskola
 Fackhögskola
 Teknisk högskola

Referenser 

Akademiska examina
Senat

En senat är en beslutande församling. Den romerska senaten, den främsta rådsförsamlingen i antikens Rom, var den första. 

I modern tid används begreppet i flera länder, bland annat USA och Frankrike, om den övre av den lagstiftande församlingens två kammare. Även stadsstyrelserna i de tyska städerna Berlin, Hamburg, Bremen och Lübeck kallas senater. I USA brukar de även övre kammarna i delstatsförsamlingarna benämnas som senat.

Ordet kommer av latinets senatus, ’senat’, av senex, ’gubbe’, ’gumma’. Ordagrant kan senatus översättas med ’äldsteråd’.

Församlingar med titeln senat
 Akademiska senaten (Uppsala universitet)
 Argentinas senat
 Australiens senat
 Berlins senat
 Bolivias senat
 Brasiliens förbundssenat
 Chiles senat
 Senaten för Finland (1816–1919)
 Frankrikes senat
 Italiens senat
 Kanadas senat
 Polens senat
 Den regerande senaten i Ryska imperiet
 Senatsförsamling
 Spaniens senat
 USA:s senat

Jämför med 
 Ålderman
 Äldste (kristendom)

Se även 
 Livstidssenator
 Överhus
 Hermann Senator

Referenser

Noter

Externa länkar

Politiska församlingar
Hero (grekisk mytologi)

En hero var i grekisk mytologi ett namn för "halvgud". En hero kunde exempelvis vara den vars ena förälder var gud, och andra förälder var människa. En hero var alltså enligt den grekiska mytologin en hjälte med övermänskliga egenskaper; bland de mest kända kan nämnas Herakles (lat. Hercules), som var son till Zeus och den mykenska drottningen Alkmene.

Homeros kallade konungar, furstar och deras ättlingar för heroer, men även alla män som utmärkte sig genom överlägsen styrka, mod, insikt eller duglighet. Dessa heroer, även om de till viss del härstammande från gudarna, framställdes för övrigt som dödliga människor. Hesiodos betraktade hjältarna som halvgudar först från det trojanska krigets tidsålder, där de efter döden, skilda från andra människor, levde ett oförgängligt liv på de saligas öar.

Hos den historiska tidens greker betraktades heroerna fortfarande som en mellanlänk mellan gudar och människor och de hedrades med egna helgedomar och särskild dyrkan. Många av dem betraktades som gudarnas söner, men även människor, som under sitt liv gjort sig särskilt förtjänta (till exempel genom att anlägga städer, stifta samhällsskick eller störta tyranner), upphöjdes efter döden till heroer. Å andra sidan fanns även exempel på, att egentliga gudar sjunkit i rang till halvgudar eller heroer.

Många heroer hade för vissa orter eller samfund en särskild betydelse som ett slags skyddshelgon. De var i sådana fall ofta uppdiktade för att tjäna som föremål för den gemensamma dyrkan, som enligt grekisk sed annars var otänkbart på den tiden.

Inom varje släkt dyrkades de hädangångna förfäderna som heroer, och deras dyrkan med tillhörande offer, vilka förrättades vid de dödas gravar, utgjorde det starkaste bandet mellan släktens medlemmar. Till skillnad från de egentliga gudarna betraktades heroerna allmänt som att de tillhörde det underjordiska dödsriket (Hades), och de hemburna offren hade därför karaktären av grav- eller dödsoffer.

Källor
 

Grekisk mytologi
Ugglan
Hjältar
Midgård

Midgård (av fornnordiskans Miðgarðr " vistelseorten i mitten") är i nordisk mytologi människornas värld. Den är belägen mellan gudarnas och jättarnas världar och omges av en stor ocean.

Asgård är i sin tur placerad i centrum av Midgård. Mitt i Asgård låg en vidsträckt och härlig slätt, Idavallen, i vars mitt växte det evigt gröna världens träd Yggdrasil. Trädet får sin näring och stabilitet tack vare tre långa och djupa rötter. En rot går under Asgård där den heliga Urdsbrunn ligger, den andra går till Nifelheim, Rimtursars – urjättarnas – tillhåll i ginnungagap; källan där heter Vergelmer. Den tredje roten leder genom Jotunheim, jättarnas rike, till Mimers brunn, som är fylld av visdomsvatten. Midgårds gräns utgörs av en stor mur, byggd av jätten Ymers ögonbryn. Begreppet finns även i andra germanska språk, som ett ord för världen. I fornsaxiska finns formen Middilgard, i högtyska har formen Mittilagart funnits och i gotiskan användes Midjungards som en översättning av det grekiska ordet ecumene i Lukasevangeliet. I fornengelskan finns formen Middangeard som utvecklades till medelengelskans Mittelerde (mittjord) vilket gett upphov till det engelska namnet för Tolkiens Midgård: Middle-Earth.

Se även 
 Namn på jorden
 Utgård
 Tolkiens Midgård
 Hamingja

Referenser

Platser i nordisk mytologi
Midgård (Tolkien)

Midgård, engelska Middle-earth, är den östra av de två kontinenter i Arda där handlingen i J.R.R. Tolkiens mytologi utspelar sig. 

Samtidigt som Tolkien skrev sina texter om hober, alver, orker med flera ritade han kartor över Midgård. Han gjorde även detaljerade beräkningar för tid och avstånd, vindriktning och månens faser. Läsarna skulle kunna gå rakt in i sagan och känna att den var verklig. Efter hand läste han avsnitten högt för sin vän, författaren C.S. Lewis.

Det tog lång tid att arbeta så noggrant. Tolkien började skriva Ringarnas herre 1937 och först 13 år senare var den någorlunda färdig. Verket blev till slut så omfattande att bokförlaget gav ut det i tre delar: Ringens brödraskap, De två tornen och Konungens återkomst.

Etymologi 
Sagan om ringen (även utgiven som Ringarnas herre och Härskarringen) utspelar sig i Midgård och Tolkien valde det namnet för att han var fascinerad av den fornnordiska mytologin, där människornas värld heter just Midgård. Middle-earth är en rak översättning av "Midgård" (fornengelska Middangeard, fornnordiska Miðgarðr) till modern engelska. På quenya och sindarin, de två konstgjorda språk som i Tolkiens böcker främst talas av högalver och gråalver, omtalas Midgård som Endor (eller Endórë) respektive Ennor. Dessa namn är alla sammansatta av respektive alvspråks ord för "mitt-" (eller "central-" etc) och "land".

Platser i Midgård 
 Adorn är en biflod till floden Isen (se Isengård) i Ringarnas herre. Floderna utgjorde tillsammans, den naturliga, västra gränsen till konungariket Rohan i Tolkiens Midgård.
 Erebor är det berg och fäste dvärgarna länge höll i besittning. Erebor är sindarin och betyder "ensamma berget" eller "ensliga berget", och ligger nordöst om Rhovanion.

Se även 
 Platser i Tolkiens värld
 Tolkiens språk

Referenser

Externa länkar 

Fiktiva länder
Platser i Tolkiens värld