kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Gerda Boëthius

Gerda Axelina Johanna Boëthius, född 10 augusti 1890 i Uppsala, död 19 augusti 1961 i Mora, var en svensk konsthistoriker. 

Gerda Boëthius var dotter till professor Simon Boëthius och Essie Sahlin, samt syster till riksarkivarien Bertil Boëthius. Hon tog studentexamen vid Gävle högre allmänna läroverk 1910 och fortsatte på Uppsala universitet, där hon blev fil. kand. 1912. Sedan studerade hon vid Stockholms högskola, vid vilken hon blev fil. lic 1916, samt fil. dr 1921 med avhandlingen De tegelornerade kyrkorna i norra Svealand.

Yrkesutövning
Gerda Boëthius arbetade med utställningen Äldre kyrklig konst i Härnösand 1912 och medverkade i bokverket och projektet Sveriges Kyrkor. Konsthistoriskt inventarium från 1913. Hennes viktigaste bidrag gäller kyrklig arkitektur, hemslöjd och litterära porträtt av Carl Larsson och Anders Zorn. Hon företog ett flertal resor i Europa 1909–1923 för konstvetenskapliga studier.

År 1918 blev hon amanuens vid Uppsala universitet, och var från 1921 anställd vid Zorn-samlingarna i Mora. År 1927 blev hon docent vid Stockholms högskola och fick professors namn 1938. År 1933 invaldes hon som korresponderande ledamot av Vitterhetsakademien och 1939 som ledamot av Kungliga Gustav Adolfs Akademien för svensk folkkultur. Hon tilldelades medaljen Illis quorum meruere labores av åttonde storleken 1950.

Gerda Boëthius är begravd på Åhls kyrkogård.

Bibliografi
Dalarnes kyrkor i Karl Ahlenius', Arvid Kempes och Otto Sjögrens verk Sverige. (Uppsats) 
Medeltida konst i Dalarnes kyrkor, Sveriges kyrkor och Dalarne i Bd I:1–2.
Västmanland-Dala nationshus
Västerås domkyrkas byggnadshistoria
Anders Zorn
De tegelornerade gråstenskyrkorna i norra Svealand, doktorsavhandling, 1921.
Två berömda Stockholmsbildhuggares verksamhet i Dalarne
Studier i den nordiska timmerbyggnadskonsten, 1927

Referenser 
 Svensk uppslagsbok, Malmö 1939.

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 
 

Svenska konsthistoriker
Svenska arkitekturhistoriker
Svenska innehavare av professors namn
Ledamöter av Kungliga Gustav Adolfs Akademien
Ledamöter av Vitterhetsakademien
Mottagare av Illis Quorum
Svenskspråkiga författare
Svenska historiker under 1900-talet
Forskare från Uppsala
Gerda
Födda 1890
Avlidna 1961
Kvinnor
Vätebindning

Vätebindning är en typ av intermolekylär bindning, en kemisk bindning som verkar mellan molekyler. Den är svagare än kovalent bindning och jonbindning, vilka är bindningar mellan atomer. Vätebindning brukar förklaras som en stark dipolbindning som uppstår om den positiva delen av en dipol består av en väteatom bunden till en starkt elektronegativ atom (kväve, syre eller fluor), men det är en förenkling; visserligen förekommer en dipolbindning mellan en protonerad atom, som syre, svavel eller kväve, och en motsvarande med "ledigt" elektronpar, men protonen kan "hoppa över" till den andra atomen och därmed bildas en saltbrygga eller jonbindning. I praktiken kan protonen sägas hoppa mellan dessa former.

Den negativa delen av dipolen (eller protonacceptorn (Y)) består av någon av de starkt elektronegativa atomerna syre, kväve eller fluor, och den atomvätet är bundet till (eller protondonatorn (X)) utgörs av samma atomslag. Generellt kan systemet åskådliggöras på följande sätt: -X-H⋅⋅⋅⋅⋅⋅Y-, där vätebindningen symboliseras av den prickade linjen. Y och X kan vara syre, kväve, svavel eller halogenatomer.

De ämnen där vätebindning förekommer är således vatten (H2O), ammoniak (NH3) och vätefluorid (HF), samt derivat  av dessa såsom alkoholer och aminer som till exempel etanol (C2H5OH) och metanol (CH3OH). 

En viktig konsekvens av vätebindningen är att kok- och smältpunkt för ämnen där vätebindningar uppstår mellan molekyler tenderar att vara märkbart mycket högre än för ämnen av ungefär samma molekylstorlek och molekylmassa. Relativt är den ju en svag bindning, men tack vare det stora antalet bindningar blir den samlade verkan kraftig. En annan viktig förekomst av vätebindningar är inuti vissa makromolekyler - inte minst inom biokemin, som proteiner, där vätebindningar mellan olika delar av molekylen stabiliserar dess form, och i DNA där vätebindningar mellan nukleotiderna i de olika strängarna dels håller ihop själva molekylen, dels försäkrar att rätt baspar binds samman vid kopieringen av DNA-strängarna. Vätebindningar är även mycket viktiga för cellulosastrukturen.

Utan vätebindningar hade inte liv kunnat uppstå på jorden, eftersom vatten då vid normaltemperatur hade varit en gas. Vid många biologiskt viktiga processer, t.ex. enzymkatalys, spelar vätebindningar en avgörande roll.

Referenser

Se även
Hydrofob interaktion
Jon-dipolbindning
Metallbindning

Kemisk bindning
Väte
Sisal

Sisal eller sisalagave (Agave sisalana) är en storvuxen, örtartad växt inom familjen sparrisväxter som hör hemma i östra Mexiko. Sisalplantan har rosettställda, upp till 2 m långa blad som sitter på en kort stam. Blomställningen blir upp till 6 meter. Bladen innehåller en hållbar fiber, också kallad sisal, eller sisalhampa, som bland annat används till att tillverka rep. 

Sisal har fått sitt namn efter staden Sisal i Mexiko. Fibrerna från sisalsläktingen henequen (Agave fourcroydes) kallas mexikansk sisal eller yucatánsisal.

Historik 
Så tidigt som för 8000 år sedan använde aztekerna och mayafolket sisalplantans fibrer till tråd, snören, enkla tyger och fiskenät.

Odling 
Varje år skördas de 7–10 äldsta bladen per planta. Sisalblad kan skördas från två år efter planteringen. Plantan är tålig och växer bra i varma och torra områden där andra grödor kan ha svårt att trivas. Sisal är motståndkraftig mot sjukdomar och har små krav på sin växtmiljö..

Världsproduktionen av sisal och den närbesläktade agavefibern henequen beräknas uppgå till cirka 300 000 ton och de största producenterna är Brasilien,  Tanzania  och Kenya.  I Tanzania och Kenya odlas sisal på stora plantager medan den brasilianska sisalen i huvudsak odlas småskaligt.

Användning
Sisalfibern är ca 1 meter lång, glänsande gulvit, stark, grov och hård. Fibern är hållbar och tänjbar och absorberar inte vatten. Sisalfibern har traditionellt används till rep, tågvirke, grövre vävnader som exempelvis mattor och hantverk. Användningen av sisal har förlorat mark i och med syntetfiberns ankomst. På senare tid används sisal alltmer till kompositmatierial för plast och pappersprodukter. Sisal används också till darttavlor.

Miljöpåverkan 
Användning av sisal är fördelaktigt ur miljösynpunkt då sisal absorberar mer koldioxid än den producerar och avfallet vid tillverkningen kan användas till bioenergi, djurfoder och gödsel. Motsvarande syntetiska fibrer saknar dessa miljöfördelar. Dessutom kan plantans omfattande rotsystem förhindra markerosion.

Källor

Externa länkar

Naturfiber
Sparrisväxter
Agave (Asparagaceae)
Friedrich Ritschl

Friedrich Wilhelm Ritschl, född den 6 april 1806 i Grossvargula nära Erfurt, död den 9 november 1876 i Leipzig, var en tysk klassisk filolog, kusin till Albrecht Ritschl.

Prästsonen Ritschl studerade på 1820-talet i Leipzig under Gottfried Hermann och i Halle under Karl Christian Reisig, blev 1832 extra ordinarie professor i Halle, 1833 i Breslau, företog 1836–1837 en mycket givande studieresa till Italien och blev 1839 professor och (jämte Welcker) direktor för klassisk-filologiska seminariet i Bonn, som snart blev samtidens mest betydande högskola för de klassiska språken. År 1865 kom Ritschl till Leipzig, där han verkade under sina senare år. 

Ritschls forskningar på det äldre latinets område, särskilt Plautus, blev epokgörande. Hans 1848 påbörjade kritiska upplaga av Plautus avbröts 1854; av den nya, 1871 påbörjade, hann han själv fullborda blott ett stycke, Trinummus (med berömda prolegomena, innehållande kritiska, grammatiska, prosodiska och metriska utredningar); upplagan fullbordades 1894 av hans lärjungar Löwe, Götz och Schöll. 

Parerga zu Plautus und Terenz utkom 1845, Opuscula utgavs 1867–1879 (5 band; i slutet förteckning på Ritschls samtliga arbeten). De äldre romerska inskrifterna behandlade Ritschl bland annat i Priscæ latinitatis monumenta epigraphica (1862–1864). Den grekiska filologin representeras av Die alexandrinischen Bibliotheken und die Sammlung der Homerischen Gedichte durch Peisistratos (=Opusc. I) med flera arbeten. 

Genom sina utmärkta läraregenskaper samlade Ritschl omkring sig en skola av vetenskapsidkare, som sedan i hög grad främjat den klassiska filologins utveckling, särskilt med hänsyn till den språkhistorisk-etymologiska riktningen. Bland dessa kan nämnas August Schleicher, Karl Brugmann, Franz Bücheler, Georg Curtius, Wolfgang Helbig, Wilhelm Ihne, Otto Ribbeck, Hermann Usener och Johannes Vahlen.

Källor

Noter

Tyska klassiska filologer
Tyska professorer
Personer verksamma vid universitetet i Halle
Personer verksamma vid universitetet i Wrocław
Personer verksamma vid Bonns universitet
Personer verksamma vid Leipzigs universitet
Filologer under 1800-talet
Tyska forskare under 1800-talet
Personer från Thüringen
Födda 1806
Avlidna 1876
Män
Ugglan
Alumner från Leipzigs universitet
Hötorgskonst

Hötorgskonst är i Sverige en beteckning på målningar utan marknadsmässigt värde.

Denna konst är en typ av kommersiella målningar som producerats i stor upplaga. Hötorgskonst är handmålad, i de flesta fall i olja eller akryl, men ofta med hjälp av mallar. Inte sällan kan man se tavlor med samma bakgrund men olika huvudmotiv som räv, rådjur, flygande gäss, och annat. Däremot kan både material och teknik vara mycket bra. Termen kommer av att denna typ av målningar tidigare brukade säljas direkt till privatkunder på Hötorget i Stockholm, istället för via konsthandlare som dessa förväntar sig. Kända exempel på hötorgskonst är tavlor med motiv som romska kvinnor, gråtande barn, fiskargubbar samt den så kallade "Älg i solnedgång". Hötorgskonst är i finare konstkretsar en nedsättande benämning på konst där konstnären prioriterat vinstaspekten, enkelt folks intresse, skapat flera kopior av varje verk, och inte följt konstelitens principer för god och nyskapande modern konst.

Till genren hörde även att den ofta såldes med ganska tvivelaktiga metoder. Ofta försågs tavlorna med "äkthetsintyg" för att därmed ge intryck av exklusivitet. Konstnärerna skapade ofta "pseudonymer" med utarbetade biografier som skulle locka till köp, konstnärerna kunde också tillskrivas ha gått påhittade utbildningar och vunnit påhittade pris för att därmed höja deras status.

Se även
 Kitsch

Referenser

Litteratur
Viviande Renaud, ”Hötorgskonst”, Studentlitteratur 1990.
Peter Ekström, "Okonst", Nya Doxa 2014.

Målarkonst
Barnmat

Barnmat är mat anpassad åt barn, närmare bestämt spädbarn. 

Från födseln till ungefär 6 månaders ålder närs barnet med bröstmjölk eller modersmjölkersättning. Därefter kan man börja ge barnet så kallade smakportioner av olika livsmedel, det vill säga mycket små portioner av exempelvis potatis och rotfrukter. Vid cirka 8 månader kan man successivt öka barnets intag av mat för att vid cirka ett års ålder ge det finfördelad ”vuxenmat”.

Källor

Barnmatning
Trygve Haavelmo

Trygve Haavelmo, född 13 december 1911 i Skedsmo, Akershus fylke, död 28 juli 1999 i Oslo, var en norsk nationalekonom, professor vid Universitetet i Oslo 1948-1979. Han tilldelades Sveriges Riksbanks pris i ekonomisk vetenskap till Alfred Nobels minne 1989. Han bidrog framför allt till utvecklingen av ekonometrin.

Biografi 
Haavelmo tog en cand.oecon.-examen vid Oslos universitet 1933. Han fick därefter anställning som assistent hos Ragnar Frisch vid universitetet nationalekonomiska institution. 1938–1939 var han lärare i statistik vid Universitetet i Århus. 1939–1942 var han i USA som Rockefeller-stipendiat och därefter var han statistiker vid Nortraship och handelssekreterare vid den norska ambassaden i Washington. 1946–1947 var han kopplad till Cowleskommissionen för ekonomisk forskning vid University of Chicago.

Han återvände till Norge 1947 och blev 1948 professor i nationalekonomi och statistik vid Oslos universitet. Han gick i pension 1979.

Under en återresa till Norge hösten 1946 disputerade han för filosofie doktorsgraden med avhandlingen The Probability Approach in Econometrics som fanns i utkast redan 1941.

Insatser inom nationalekonomi 
De statistiska metoder som Haavelmo tog fram möjliggjorde utvecklingen av ekonomiska modeller som förutspådde hur förändringar i en del av ekonomin påverkar en annan del. Han visade på detta sätt att statistisk sannolikhetsteori kunde integreras i ekonomiska förutsägelser. Dessa ekonometriska modeller bidrog till ekonomiska prognoser som underlättade formuleringen av ekonomisk politik.

För sina insatser inom nationalekonomin belönades Haavelmo med Sveriges Riksbanks pris i ekonomisk vetenskap till Alfred Nobels minne 1989 med motiveringen "för hans klarläggande av de sannolikhetsteoretiska grunderna för ekonometrisk metodik och hans analys av simultana ekonomiska strukturer".

Källor

Externa länkar 
 The Probability Approach in Econometrics

Födda 1911
Norska professorer
Norska nationalekonomer
Mottagare av Sveriges Riksbanks ekonomipris till Alfred Nobels minne
Avlidna 1999
Män
Personer från Skedsmo kommun
Ekonometriker
Keynesianer
Norska professorer i nationalekonomi
Alumner från universitetet i Oslo
Sven Backström

Sven Mauritz Backström, född 20 januari 1903, död 18 mars 1992 i Stockholm, var en svensk arkitekt.

Sven Backström praktiserade först på Kooperativa förbundets arkitektkontor, KFAI och sedan 1932–1933 hos Le Corbusier i Paris. Tillsammans med Leif Reinius, som han redan träffade under sin utbildning på Kungliga Tekniska Högskolan 1925–1929, startade han 1936 arkitektkontoret Backström & Reinius Arkitekter AB. Backström var även verksam som formgivare och finns representerad med en skål vid Nationalmuseum  i Stockholm. Han är begravd på Ekerö kyrkogård.

Sven Backström var far till Adam Backström.

Referenser

Noter    

Svenska arkitekter under 1900-talet
Kasper Salin-priset
Mottagare av Prins Eugen-medaljen
Representerade vid Nationalmuseum
Födda 1903
Avlidna 1992
Män
Posti

Posti är en by () i Haanja kommun i landskapet Võrumaa i sydöstra Estland. Byn ligger nära gränsen till Lettland.

I kyrkligt hänseende hör byn till Rõuge församling inom den Estniska evangelisk-lutherska kyrkan.

Vid folkräkningen 2011 räknades byn som obebodd.

Källor 

Orter i Võrumaa
Byar i Estland
Yoghurt

Yoghurt (eller yogurt; av turkiska yoğurt) är en mejeriprodukt tillverkad av pastöriserad mjölk, pastöriserad grädde och levande yoghurtkultur. Den har sitt ursprung i Turkiet och sydöstra Europa.  I Bulgarien tillverkas yoghurt genom att mjölken först indunstas till halva sin volym, innan yoghurtkultur tillsättes.

Yoghurt säljs naturell eller med smak av till exempel frukt och bär. Smaksatt yoghurt är ofta sötad med socker. Yoghurt finns med olika fetthalt och syrlighet. Den kan serveras som måltid, användas i matlagning eller till kalla såser. Ett exempel på sås med yoghurt som bas är tzatziki. Yoghurtglass är glass gjord på yoghurt istället för grädde eller mjölk. Yoghurt används även som smaksättning i naturgodis.

Levande yoghurtkultur 
Yoghurtkulturen består av två mjölksyrabakterier: Lactobacillus delbrueckii subsp. bulgaricus och Streptococcus salivarius subsp. thermophilus. De två yoghurtbakterierna hjälps åt att syra mjölken till yoghurt. De trivs bäst när det är 42°C. Därför hålls mjölken vid den temperaturen tills yoghurten är klar. Yoghurtbakterierna äter upp laktos (mjölksocker) och bildar mjölksyra som gör att mjölken blir surare. De bildar också en del andra ämnen som gör att yoghurt smakar just som yoghurt och inte som filmjölk.

Yoghurt innehåller ungefär 40% lägre halt laktos än mjölk eftersom yoghurtkulturen har brutit ner en hel del laktos. Den som är laktosintolerant kan därför lättare tåla yoghurt.

Yoghurtprodukter i Sverige 

I Sverige marknadsförs en mängd olika yoghurtprodukter, av olika företag. Yoghurt med naturell smak eller smaksatt med frukt/bär, vanilj eller honung är en vanlig typ av yoghurt till frukost eller mellanmål. Två versioner marknadsförs under beteckningen grekisk yoghurt och turkisk yoghurt som syftar mer yoghurtens egenskaper än ursprung.

Ofta finns produkten även i en lättsockrad, mager och ibland även i en ekologisk variant. Yoghurt finns dessutom i en lättflytande variant, så kallad drickyoghurt. Både drick- och frukostyoghurt finns också i form av produkter, även laktosfri. Dessutom finns det olika yoghurtprodukter avsedda för matlagning.

Se även 
Soygurt
Kvarg

Källor

Externa länkar 

Mejeriprodukter
Syrade maträtter
Vittneslitteratur

Vittneslitteratur kallas en genre av litteratur där författaren själv varit vittne till någon traumatisk eller ovanlig upplevelse, exempelvis vistelse i koncentrationsläger.

Termen myntades på 1970-talet av Elie Wiesel..

Källor

Litterära genrer
Jakob Boëthius

Jakob Boëthius, född 25 november 1647 i Kila, död 23 februari 1718 i Kolbäck, var präst och kyrkoherde i Mora församling i Västerås stift och rektor vid Västerås gymnasium.

Biografi 
Boëthius blev efter omfattande studier filosofie magister vid Uppsala universitet 1682, och prästvigdes samma år. Redan från 1681 hade han varit lärare vid gymnasiet i Västerås, men tillträdde 1693, efter att redan utnämnts som kyrkoherde i Mora, och blev 1694 prost. Boëthius var en from och religiöst hängiven präst, något som fick honom att anse sig kallad att ifrågasätta det kungliga enväldet över kyrkan, då främst syftande på 1686 års kyrkolag.   

I detta syfte insände han till kungliga rådet Nils Gyldenstolpe en skrivelse att överlämnas till kungen. I samma brev kritiserade han även myndigförklarandet av den unge Karl XII. För detta häktades han och dömdes den 20 juli 1698 till döden och avsattes från sitt ämbete. Straffet omvandlades till en livstids dom och Boëthius blev förd till Nöteborg i Finland. Under Stora ofreden blev staden invaderad av ryssarna som erbjöd honom beskydd, men han tackade nej med motiveringen "Jag är en fånge av Sverige", han blev då förd till Viborg. 1704 beslöt kungen att försätta honom på fri fot, men han betackade sig och skrev ett långt brev till kungen klagade på "detta förbannade fransöska väsende och souveraineté, de kalla" och hotade kungen med Guds tuktan och ett blodigt slut. Den 10 augusti 1705 förflyttades han till Danvikens hospital där han blev kvar året ut. Han benådades slutligen 1710 vid 63 års ålder. 

Han finns representerad som psalmförfattare i Den svenska psalmboken 1986 med ett verk, nummer 42, vilken också ingick i 1937 års psalmbok med ytterligare en psalmöversättning, nummer 168.

Bibliografi

Psalmer
Ack! Herre Gud i höjden bor (1695 nr 309)
Se, Jesus är ett tröstrikt namn, (1695 nr 143, Herren Lever 1977 nr 824, 1986 nr 42) bearbetning 1694 av Haquin Ausius text.
Sion klagar med stor smärta, (1695 nr 289, 1937 nr 168) översättning 1694 av verserna 1–4 och 7 från tyska.
Menniskia ästu så högfärdig

Källor 
 Svensk uppslagsbok, Malmö 1939.

Noter 

Svenska psalmförfattare
Födda 1647
Avlidna 1718
Män
Jakob
Jater

Jater (på engelska Jat people, även stavat Jaat) är en nordindisk folkgrupp som finns på båda sidor om gränsen mellan Indien och Pakistan. I vissa källor ges de beteckningen kast medan andra betecknar dem som en community, en stam (tribe) eller en ras (race). Vad gäller religionen är de muslimer (främst i Pakistan), hinduer eller sikher. Inom den sikhiska religionen är jaterna den största etniska gruppen.

Jaternas antal anges mycket olika i olika källor. Den kristna missionsinriktade hemsidan Joshua Project anger att det  i Indien finns 18,7 miljoner hinduiska jater, 10,5 miljoner sikhiska jater och knappt 500 000 muslimska jater Tidningen India Today, anger i början av 2016 att jaterna är 2 procent av Indiens befolkning, alltså cirka 24 miljoner. Hindustan Times anger 2016 att det finns 82,5 miljoner jater i Indien. 

Fram till sen medeltid var jaterna huvudsakligen nomadiska boskapsskötare i Sindh i den nedre Indusdalen och spred sig gradvis mot norr och öster och blev bofasta jordbrukare. I Punjab och västra Gangesslätten var de vid 1500-talets slut en av de största folkgrupperna.  I detta område kom jat att beteckna en jordbrukare som inte tillhörde den rajputiska eliten, snarare än att hänvisa till en kast eller ett visst etniskt ursprung. Jaterna var organiserade i klaner med gemensamt jordinnehav och gjorde sig kända för sin stolthet och sin gruppsolidaritet och för sin ovilja att underordna sig under centrala härskare. Även när jordägandet blev mera individuellt fortlevde klangemenskapen mellan de jater som ägde jorden och de småbönder eller lantarbetare som brukade den, vilket gav jordägarna möjlighet att effektivt mobilisera militär styrka. Under 1600- och 1700-talet fanns ett antal jat-dominerade kungadömen i nuvarande Punjab, Uttar Pradesh och Rajastan, som utmanade Moghulrikets dominans i nordindien. 

Under större delen av sin historia har jaterna inte varit inordnade i det hinduiska varna-systemet. Under britternas kolonialvälde karakteriserades de som en "krigarras" (martial race) och jatiska ledare aspirerade på att jaterna skulle klassas inom varnan kshatriya, något som på 1920- och 30-talen ledde till starka konflikter i de regioner som dominerades av den traditionella eliten rajputs. Idag gäller kampen i stället  att bli klassificerade i gruppen kategorin Other Backward Castes, vilket kan ge viss förtur till arbeten och utbildningsplatser inom ramen för den politik av positiv särbehandling som kallas reservation policy. Även om de flesta fortfarande arbetar med jordbruk finns det idag jater inom alla yrken och ekonomiskt definierade samhällsklasser.

Källor 

Indiens etnologi
Pakistans samhälle
Brittisk-indiska armén
Paul Allen

Paul Gardner Allen, född 21 januari 1953 i Seattle, Washington, död 15 oktober 2018 i Seattle, Washington, var en amerikansk entreprenör inom databranschen. Han är mest känd som medgrundare till Microsoft tillsammans med Bill Gates. Han lämnade Microsoft 1983 efter att ha fått Hodgkins sjukdom.

Paul Allen var son till Kenneth Sam Allen och Edna Faye Allen. Han gick på Lakeside School i Seattle, där han lärde känna Bill Gates. Han studerade vid  Washington State University, men slutade efter två år för att bli programmerare på Honeywell i Boston. Gates och Allen grundade Micro-Soft, senare Microsoft, i april 1975 med Gates som vd. Med MS-DOS fick företaget genom ett avtal med IBM dominans för operativsystem för persondatorer under 1980-talet. 

Allen sponsrade bland annat Spaceshipone, ett försök att göra kommersiella rymdfärder ihop med Burt Rutan. Han ägde ett eget Boeing-flygplan och en av världens största privatägda motoryachter, den 126 meter långa Octopus.

Tillgångar

Fartyg
Charade (motoryacht) såld
Meduse (motoryacht) såld
Octopus (megayacht) såld
Petrel (forskningsfartyg)
Tatoosh (superyacht)

Sport
Portland Trail Blazers i NBA – Ägare
Seattle Seahawks i NFL – Ägare
Seattle Sounders i MLS – Delägare

Källor

Noter

Externa länkar 

Paul Allens webbplats

Amerikanska entreprenörer
Amerikanska IT-entreprenörer
Amerikanska investerare
Amerikanska programmerare
Amerikanska uppfinnare
Amerikanska filantroper
Amerikanska konstsamlare
Alumner från Washington State University
Personer från Seattle
Personer med anknytning till Microsoft
Födda 1953
Avlidna 2018
Män
Regia

Regia, beläget på Forum Romanum i Rom, var ursprungligen ett kungaresidens. Efter införandet av den romerska republiken år 509 f.Kr. blev Regia översteprästens ämbetslokal; denne övertog kungens religiösa funktioner, och komplexet har behållit sin grundform genom alla senare ombyggnader. 

Översteprästen, pontifex maximus, hade sin bostad i ett hus intill, vilket ingick i vestalernas komplex. Vestalernas hus och Vestatemplet hörde funktionellt ihop med Regia, i templet vårdade de heliga jungfrurna den eviga elden och ett antal heliga föremål som garanterade nationens säkerhet. Bland dessa fanns det så kallade Palladiet, bilden av Pallas Athena, som Aeneas fört med sig från det brinnande Troja.

Av det äldsta komplexet återstår endast Regias grundmurar: ett triangulärt område med en svit av rum längs Via Sacra och en muromgiven trädgård. Vestalernas komplex förnyades av Nero och hans efterträdare.

Källor

Externa länkar

Forum Romanum
Numa Pompilius