kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Fröjdas, vart sinne

Fröjdas, vart sinne är en julsång av Nils Frykman, tryckt i Sanningsvittnet den 22 december 1881 under rubriken ”Julmorgonen” tillsammans med melodin av Theodor Söderberg (G-dur, 4/4). 

Oscar Lövgren skriver om sången: "Det är julfirandet i Sunne-bygden, som direkt inspirerat till denna sång. Vi ser hur ljus tänts i alla fönster, då folket på julmorgonen far till julottan, och vi hör en återklang av julens psalmer."

I Guds lov (1935) finns alla verserna, men första versen börjar: "Julen är inne, fröjdas vart sinne" och andra versen: "Dagen upprinner, natten försvinner".

I bearbetad form publicerades psalmen i 1986 års psalmbok. Där har fjärde versen strukits, och sista versens tredje och sjätte rad ändrats till "Ära åt Herren Gud" resp. "änglarnas glädjebud", samtidigt som fjärde och femte raden bytt plats. 

I Lova Herren  (1987) har fjärde versen strukits, men femte versen kvarstår där oförändrad.

Publicerad i
Svensk söndagsskolsångbok (1908) som nr 29 under rubriken ”Julsånger”.
Svenska Missionsförbundets sångbok (1920) som nr 86 under rubriken "Jesu födelse".
Svensk söndagsskolsångbok (1929) som nr 47 under rubriken "Advents- och julsånger".
Guds lov (1935) som nr 36 under rubriken "Advents- och julsånger".
Sions Sånger 1951 som nr 50.
Frälsningsarméns sångbok (1968) som nr 590 under rubriken "Högtider - Jul".
Sionstoner (1972) som nr 105
1986 års psalmbok som nr 118 under rubriken "Jul".
Sionsharpan 1993 som nr 7 under rubriken "Jul".
Lova Herren (1988) som nr 111 under rubriken "Jul".
Sions Sånger (1981) som nr 4 med titeln "Fröjdens, vart sinne", under rubriken "Jul".

Källor 
Ovan nämnda psalm- och sångböcker
Lövgren, Oscar, sp. 216 i Psalm- och sånglexikon, Gummessons, 1964.

Julpsalmer
Svenska psalmer
Hur underlig är du i allt vad du gör

Hur underlig är du i allt vad du gör är en psalmsång av den kristne evangelisten Emil Gustafson (1862-1900) från 1886, tryckt samma år i den av honom utgivna tidningen Betlehemsstjärnan. Författaren var då 24 år gammal och märkt av sjukdom, vilket tvingat honom att avbryta sina lantbruksstudier. Troligen är det detta som får honom att utbrista i denna både undrande och trosvissa sång. Denna psalmtext publicerade han tillsammans med bibelcitatet "Guds vagnar äro mång tusen gånger tusen. Herren färdas på dem ur .

Sången har sex 4-radiga verser.

Melodin (F-dur, 4/4) trycktes först i "Musik till Hjärtesånger" 1895 och är kanske en folkmelodi, precis som många andra i den samlingen. I Zions Strängaspel är melodin satt i G-dur 6/8-dels takt för gitarr.

Publicerad i
 Hjärtesånger 1895, som nr 146 under rubriken Stilla undergifvenhet och förtröstan
 Zions Strängaspel (10:e upplagan 1907), som nummer 118 under rubriken I pröfningens tid
 Samlingstoner 1922 som nr 105 under rubriken Trossånger
 Frälsningsarméns sångbok 1929 som nr 267 under rubriken Jubel, erfarenhet och vittnesbörd
 Musik till Frälsningsarméns sångbok 1930 som nr 267
 Segertoner 1930 som nr 167
 Segertoner 1960 som nr 167
 Frälsningsarméns sångbok 1968 som nr 295 under rubriken Jubel och tacksägelse.
 Den svenska psalmboken 1986 som nr 268 under rubriken Vaksamhet, kamp, prövning.
 Lova Herren 1988 som nr 504 under rubriken Guds barns tröst i kamp och prövning.

Svenska psalmer
Bliv i Jesus, vill du bära frukt

Bliv i Jesus, vill du bära frukt är en sång av Lina Sandell, tryckt 1885 i Lina Sandells samlade sånger II, men enligt Lova Herren 1988 författad redan 1877. Sången är inspirerad av Johannesevangeliet kapitel 15, där Jesus talar om vinträdet (vinstocken) och grenarna. "Förbli i mig", säger han där, "så bär ni rik frukt".

I EFS-tillägget 1986 har dock sista versen strukits och åtskilliga ändringar företagits, särskilt i v. 3 och 4. I Lova Herren är texten i stort sett oförändrad så när som på några ändringar i ordval.

Melodin är en folkmelodi (D-dur 4/4).

Publicerad i
"Samlade Sånger av Lina Sandell", 1885.
Svensk söndagsskolsångbok 1908 som nr 184 under rubriken "Jesu efterföljelse".
Sionstoner 1935 som nr 421 under rubriken "Nådens ordning: Trosliv och helgelse".
Guds lov 1935 som nr 359 under rubriken "Erfarenheter på trons väg".
EFS-tillägget 1986 som nr 783 under rubriken "Efterföljd, helgelse".
Lova Herren 1988 som nr 369 under rubriken "Frälsningens mottagande genom tron".

Svenska psalmer
Norrnäs

Norrnäs är ett av de stora godsen på Värmdö, beläget på Värmdölandet, drygt två kilometer nordväst om Värmdö kyrka.

Historia
Två gravfält, liksom ett stort område med lämningar av bebyggelse, visar att gården varit bebodd under järnåldern.

Under 1300-talet blev Norrnäs sätesgård. Den tidigast nämnde ägaren är, år 1357, riksrådet Jonis Ebbeson.

I Värmdö kyrkoarkiv omtalas att Jens Fleming (släkten Fleming) som ägt Norrnäs begravdes i Värmdö Kyrka "som han uppbyggt" år 1395. Norrnäs har en särskild koppling till Värmdö kyrka eftersom dess ägare hade patronatsrätt, det vill säga utsåg präst i församlingen.

På 1660-talet blev riksrådet Claes Fleming gårdens ägare, den stod då antagligen på dess nuvarande plats, en kilometer väster om gravfälten. Det södra koret i Värmdö kyrka kallas Flemingska gravkoret. Där är många i ätten begravda och deras vapensköldar pryder väggarna.

Gården brann ner men byggdes åter upp i Karl Johanstil runt år 1820 efter ritningar av Fredrik Blom.

Nutid
I dag (2006) ägs Norrnäs gård av Olof Stenhammar. Kopplingen till Värmdö kyrka består eftersom han nyligen skänkt nya portar till kyrkan.

Noter

Se även
Värmdö socken
Byggnader och anläggningar i Värmdö kommun
Herrgårdar i Uppland
Geometrisk figur

Geometriska figurer studeras inom geometri.

Formen av ett föremål som ligger i ett rum är den del av rummet som upptas av objektet, enligt dess yttre gräns - abstraherat från andra egenskaper såsom färg, innehåll, material och sammansättning, liksom från objektets andra rumsliga egenskaper (position, riktning och orientering i rymden, samt storlek).

Den matematiska definitionen av begreppet figur, enligt statistikern David George Kendall är följande:
En figur är all den geometriska informationen som återstår när position, skalande och roterande effekter filtreras bort från ett objekt.

Referenser

Externa länkar 

Geometri
Den rätt på dig, o Jesus, tror

Den rätt på dig, o Jesus, tror (orig. "Ho rätt på tig, o Jesu! tror") är en psalm av hovpredikanten Anders Nohrborg 1767, tryckt samma år i Prof-Psalmboken, senare samlingen, då med 17 strofer. År 1769 gjorde en systerson till Nohrborg en avskrift av psalmen med intygande att psalmen skrevs just 1767, samma år som den trycktes och samma år som författaren dog vid endast 42 års ålder.

Psalmen kom aldrig in i 1819 års psalmbok, men förkortades och bearbetades för psalmboksförslaget 1889 och ännu mer i förslaget 1911, innan den till slut "slog igenom" som nummer 582 i Nya Psalmer från 1921 och därefter i oförändrad form medtagits i de officiella psalmböckerna för Svenska kyrkan.

Hela psalmen är skriven i böneform men utgör till största delen en sammanfattning av den luthersk-ortodoxa läran om försoningen och rättfärdiggörelsen. Först de två sista verserna innehåller en egentlig, direkt, bön till Herren.

Melodin är svensk, från 1697 års koralbok, ursprungligen och i 1986 års koralbok A-moll, 3/2 takt, men i 1939 års koralbok (liksom Johann Christian Friedrich Haeffners 1821?) utjämnad till 4/4 takt. I Koralbok för Nya psalmer, 1921 anges att det är samma melodi som till psalmen Vi tacke dig, o Jesu god (1695 nr 153, 1819 nr 96). I nuvarande koralbok används den också för psalmen Du som i alltets mitt har ställt (nr 438).

Publicerad i
Prof-Psalmboken, 1767
Nya psalmer 1921 som nr 582 under rubriken "Det Kristliga Troslivet: Troslivet hos den enskilda människan."
1937 års psalmbok som nr 300 under rubriken "Tro, förlåtelse, barnaskap"
Den svenska psalmboken 1986 som nr 556 under rubriken "Förtröstan, trygghet".

Källor 
Tidningen Wäktaren den 5 september 1872, enligt Oscar Lövgren: Psalm- och sånglexikon (Gummessons 1964), sp. 459f.

Svenska psalmer
Kanon (olika betydelser)

Kanon kan syfta på:

 Kanon – en tung artilleripjäs med långt eldrör
 Kanonmetall – en bronslegering
 Handkanon – en mindre kanon som var i bruk från 1300-talet fram till 1500-talet
 Kanon (musik)  – ett sätt att framföra musik, vanligen sång, så stämmorna sätter in efter varandra
 Kanonisk ensemble –  ett begrepp i fysik
 Bibelkanon – en lista med auktoritativa bibelböcker
 Kanon (religion) – en religions grundläggande rättesnören, regler, normer och liknande vilka återfinns i helig skrift, muntlig tradition och annat
 Kulturell kanon – ett rättesnöre för kultur
 Kanon (fiktion) – de verk som utspelar sig inom ett fiktivt universum, och som av upphovsmannen själv eller fansen fått särskild status: de räknas som den "riktiga" historien i det fiktiva universumet
 Kanon (spel) – en visuell roman som utvecklades av Key och lanserades 1999
 Kanon (anime) – animeadaptioner av spelet
 Kanon (periodiskt vattendrag) – ett periodiskt vattendrag i Elfenbenskusten
 Kanon! – ett livealbum med den norska viskvartetten Gitarkameratene
 Kanon i D – musikstycke komponerat av Johann Pachelbel runt 1680

Personer
 Kanon Suzuki (1998–), en japansk sångerska
 Kanon Wakeshima (1988–), en japansk sångerska och cellist

Se även
Canon (olika betydelser)
Kanonen
Bourgogne

Bourgogne är en tidigare administrativ region i Frankrikes inland, som sedan 2016 är en del av regionen Bourgogne-Franche-Comté och som ungefär motsvarade de historiska provinserna Bourgogne och Nivernais. Regionhuvudstad var Dijon.

Bourgogne har givit namn åt maträtten Bœuf Bourguignon.

Geografi 

Bourgogne är belägen tämligen centralt i Frankrikes inland, med regionerna Champagne-Ardenne och Île-de-France i norr, Centre-Val de Loire i väster, Auvergne i sydväst, Rhône-Alpes i söder, och Franche-Comté i öster. Den består av departementen Yonne, Côte-d'Or, Nièvre och Saône-et-Loire. Regionens centrum är floden Saône.

Nivåskillnaderna i landskapet är tämligen stora, med högplatåer i öster, och floddalar längs Saône. Genom Dijon löper Canal de Bourgogne. Större städer i Bourgogne är Autun, Auxerre, Dijon, Mâcon, Chalon-sur-Saône, Sens, och Nevers.

Historia 
Huvudartikel: Burgund

Riket Burgund bildades av burgunderna på 400-talet, vilket då sträckte sig från Dijon till Medelhavet. Därefter tog frankerna över herraväldet, som delade riket under 800-talet i övre och nedre Burgund. 933 införlivades hela Burgund i Arelat, och hundra år senare i Tysk-romerska riket. I den senare statsbildningen utgjorde Burgund ett hertigdöme som regerades av huset Capet, och sedan av huset Valois. 

Filip den djärve grundade på 1300-talet ett burgundiskt rike med Flandern, där själva Burgund utgjorde ett frigrevskap. Eran var en stor guldålder för Burgund, som blev ett centrum för kultur (bland annat inom musikens och illuminationens områden), klosterlivet (med Cluny och Cîteaux), och handel.

Riket Burgund upplöstes 1477 när Karl den djärve slogs ner av schweizarna i slaget vid Morgarten. det område som numera utgör Bourgogne tillföll då Frankrike, medan Franche-Comté överläts till Maximilian av Habsburg. Därefter var Bourgogne av stor militärstrategisk betydelse, så nära belägen den tyska gränsen.

Ekonomi 

I regionen produceras bourgogneviner, spannmål och kött. Boskapsskötelsen drivs framför allt i högländerna, och vinodlingen i floddalarna. Industrialiseringen har påverkat den demografiska situationen i regionen mycket negativt, och Bourgogne är ett av Frankrikes stora avfolkningsområden.

Referenser 

Bonniers lexikon, band 3, red. L. Ahlgren, Stockholm 1993

Externa länkar

 Site du conseil régional de Bourgogne
 Tourisme Bourgogne
 Les Vins de Bourgogne
 Ecran de veille bourgogne
 Photographies "partageables" de Bourgogne
 Centre d'histoire de la vigne et du vin
 Netbourgogne

 
Frankrikes tidigare regioner
Höga porten

Höga porten, ibland endast Porten (på osmansk turkiska Bâb-ı Hümâyûn), kallades den tidigare port till Topkapipalatset i Istanbul som från 1654 ledde till storvesirens ämbetsbyggnader och palats. Från 1718 användes i europeiska diplomatiska kretsar benämningen Höga porten i överförd bemärkelse även som metonym på osmanska riket eller dess regering.

Historik 
Namnet har sitt ursprung i den gamla orientaliska seden, som även togs upp av bysantiska riket, att fursten meddelade sina domar och påbud sittande i porten till sitt palats. Sultan Orkhan (regerade 1326 till 1359) skall ha varit den förste som efter bysantinskt mönster kallade sitt palats i Bursa för Höga porten.

Den äldre porten ersattes på 1840-talet av en i rokoko, som idag tjänar som entré till Istanbuls provinsregerings och guvernörs ämbetskontor.

Källor

Externa länkar 

Osmanska riket
Istanbul
Osmansk arkitektur
Rumäniens flagga

Rumäniens flagga antogs den 27 december 1989. Färgerna blått, gult och rött anses vara traditionella rumänska färger med rötter ända tillbaka till romartiden. Flaggan skapades 1848 när Rumänien var en del av det osmanska riket, och var en kombination av furstendömena Moldovas och Valakiets blå-röda respektive gul-röda flaggor. När Rumänien blev ett självständigt kungadöme 1859 stadfästes den blå-gul-röda trikoloren som nationsflagga. År 1867 insattes monarkens vapen i flaggans mitt. Under Rumäniens kommunistiska period mellan 1948 och 1989 användes samma flagga men med statsvapnet i mitten. Den gamla flaggan utan emblem återinfördes efter kommunistregimens fall. Proportionerna är 2:3.

Flaggan påminner om Tchads flagga, men har en ljusare blå nyans (den blåa färgen i Tchads flagga kommer från den franska trikoloren). Rumäniens flagga har även likheter med Moldaviens och Andorras flaggor, men saknar numera emblem.

Färger

Historiska flaggor

Källor

Se även 
 Rumänien

Nationsflaggor i Europa
Rumäniens nationalsymboler
Maria Bergom Larsson

Elin Anna Maria Bergom Larsson, född 12 november 1942 i Lovö församling, är en svensk författare,  litteraturvetare, lärare och litteraturkritiker.

Bergom Larsson disputerade 1970 på en avhandling om Hjalmar Bergman och har i sin litteratur- och filmkritiska gärning från 1970-talet och framåt ofta fokuserat på sociala förutsättningar, kvinnohistoria, feminism och socialism. Under 1970-talet var hon en av Dagens Nyheters ledande litteraturkritiker, ofta verksam i Bonniers Litterära Magasin och åren 1974–1976 redaktör för tidskriften Ord & Bild. Under 1980-talet var hon starkt engagerad inom fredsrörelsen.

Maria Bergom Larsson är dotter till SAF-direktören Matts Bergom Larsson samt sondotter till borgarrådet Yngve Larsson och Elin Bonnier. Bergom Larsson har två barn i ett upplöst äktenskap med Fredrik Falk.

Bibliografi (urval)
 Maria Bergom Larsson (red.) (1972). Svensk socialistisk litteraturkritik Stockholm: Gidlunds
 Maria Bergom Larsson (1974). En konservativ kil in i arbetarklassen? Om arbetarklassens kvinnor. Saltsjö-Boo: Kommunistiska småtryck.
 Maria Bergom Larsson (1974). Människan i det vertikala samhället. Stockholm : PAN/Norstedts
 Maria Bergom Larsson (1976). Kvinnomedvetande. Om kvinnobild, familj och klass i litteraturen. Stockholm: Rabén & Sjögren.
 Maria Bergom Larsson (1977). Ingmar Bergman och den borgerliga ideologin. Stockholm: PAN/Norstedts

Filmografi
 Ett ögonblick av glömska - Till minnet av den siste tasmaniern (regi, manus), 1987

Externa länkar
 
 
 Maria Bergom Larsson i Aftonbladet
 

Svenska litteraturvetare under 1900-talet
Födda 1942
Larsson
Kvinnor
Levande personer
Personer från Lovö socken
Svenska litteraturvetare under 2000-talet
Matts Bergom Larsson

Matts Bergom Larsson, född 22 augusti 1908 i Kungsholms församling i Stockholm, död 28 december 2003 i Engelbrekts församling i Stockholm, var en svensk organisationsman. Han var direktör i Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF) 1946-1951 och vd i Verkstadsföreningen 1951-1973.

Biografi
Matts Bergom Larsson var son till borgarrådet Yngve Larsson och Elin Larsson, född Bonnier, far till Peter Bergom Larsson (arkitekt), Susanna Bergom Larsson (terapeut) och Maria Bergom Larsson (författare), samt bror till Verna Lindberg, Richard Larsson, Yngve A. A. Larsson och Mårten Larsson.

Matts Bergom Larsson växte upp i Villa Mullberget på Djurgården i Stockholm. Efter dubbla examina, fil.kand. och jur.kand., blev han anställd vid Svenska Arbetsgivareföreningen 1938 och utnämndes till direktör sju år senare. Expert vid Internationella arbetsorganisationen 1947-1957 och från 1950 ordförande i Arbetsmarknadens yrkesråd. Han blev 1951 vd i Verkstadsföreningen, det största förbundet inom SAF, och kvarstod i denna befattning till pensioneringen 1973.

Bergom Larsson ägnade sig särskilt åt frågor rörande yrkesutbildning. Under Bergom Larssons tid som VD för Verkstadsföreningen genomfördes bland annat flytten från Klarabergsgatan till Storgatan 19 på Östermalm i Stockholm. Där uppfördes 1956-1961 Industrins hus, efter att förhandlingar om att flytta in i den andra Hötorgsskrapan strandat 1955.

Matts Bergom Larsson hade även ett stort antal uppdrag i olika organisationer, bland annat som ledamot i Arbetsmarknadsstyrelsen och Pressens opinionsnämnd samt som ordförande i Svenska Röda Korset 1974-81. Han var även styrelseledamot och sekreterare i Samfundet Nordens Frihet 1945.

Referenser
DN.se, 2004-01-12

Noter

Vidare läsning

Externa länkar

Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Födda 1908
Avlidna 2003
Larsson
Män
Ledamöter av styrelsen för Samfundet Nordens Frihet
Harald Gripe

Harald Gripe, född 4 augusti 1921 i Stockholm, död 1 juli 1992 i Nyköping, var en svensk konstnär och illustratör. 

Gripe, som var son till överingenjör Ragnar Gripe, arbetade som illustratör för bland annat Vi, Dagens Nyheter och Kamratposten. Han ägnade sig också åt konsthistorisk forskning. Gripe var från 1946 till sin död gift med Maria Gripe, vars ungdomsböcker han illustrerade. Författaren Camilla Gripe är parets dotter.

Som sextonåring vann han en scenografitävling för skolungdomar utlyst av Dramaten och fick se sina scenskisser förverkligade i uppsättningen av julpjäsen "Kungens paket" 1937. Under beredskapsåren arbetade han med scenografi för försvarsstabens fältteater.

Harald Gripe var hängiven samlare av modellteatrar. Kort före sin död donerade han sin stora samling till Nyköpings kommun i Södermanland. Samlingen utgör grunden för Sveriges enda modellteatermuseum, Gripes Modellteatermuseum, som numera (2021) är en permanent magasinsutställning i Sörmlands museum.

Bibliografi 

 De tolv trådarna 1953 (tillsammans med Brita Reuterskiöld)
 Per och kraxan 1953 (tillsammans med Filip Olsson)
 När det snöade 1955 (tillsammans med Maria Gripe)
 Kung Laban kommer 1956 (tillsammans med Maria Gripe)
 Sebastian och skuggan 1957 (tillsammans med Maria Gripe)
 Stackars lilla Q 1957 (tillsammans med Maria Gripe)
 De små röda 1960 (tillsammans med Maria Gripe)
 Josefin 1961 (tillsammans med Maria Gripe)
 Hugo och Josefin 1962 (tillsammans med Maria Gripe)
 Pappa Pellerins dotter 1963 (tillsammans med Maria Gripe)
 Skissbok från Nyköping 1964
 I klockornas tid 1965 (tillsammans med Maria Gripe)
 Hugo 1966 (tillsammans med Maria Gripe)
 Landet utanför 1967 (tillsammans med Maria Gripe)
 Nattpappan 1968 (tillsammans med Maria Gripe)
 Flickan på västanvinden 1969 (tillsammans med Olle Mattson)
 Är det sanning Rosali? 1971 (tillsammans med Maria Gripe)
 Julias hus och nattpappan 1971 (tillsammans med Maria Gripe)
 Elvis Karlsson 1972 (tillsammans med Maria Gripe)
 Elvis, Elvis 1973 (tillsammans med Maria Gripe)
 Den "riktiga" Elvis 1976 (tillsammans med Maria Gripe)
 Att vara Elvis 1977 (tillsammans med Maria Gripe)
 Bara Elvis 1979 (tillsammans med Maria Gripe)
 Godispåsen 1985 (tillsammans med Maria Gripe)
 Boken om Hugo och Josefin 1986 (tillsammans med Maria Gripe)
 Modellteatrar ur Harald Gripes samling 1991

Teater

Scenografi

Priser och utmärkelser 
 1972 - Elsa Beskow-plaketten
 1986 - Wettergrens barnbokollon

Referenser

Noter

Källor

Externa länkar
 
 

Svenska illustratörer
Födda 1921
Avlidna 1992
Män
Konstnärer från Stockholm
Camilla Gripe

Ej att förväxla med översättaren Camilla Gripe (född 1938).

Camilla Gripe, Maria Camilla Gripe Marszalek, född 21 maj 1947, är en svensk författare av barnböcker. Hon är dotter till Harald och Maria Gripe.

Bibliografi (urval)
1975 - Semlan 
1977 - Pennstumpen 
1978 - Spöken hjälp! 
1979 - Bortbytingarna 
1980 - Den pipande mandarinen  
1982 - Rymlingarna  
1983 - Ludde Lump 
1991 - Eira1992 - Hon - Eira1993 - Eira själv1994 - Mor Eira1994 - Sagan om den förkylda kängurun 
2001 - Jätten på Utgård och andra gudasagor''

Referenser

Externa länkar
 

Svenska författare av barn- och ungdomslitteratur
Svenskspråkiga författare
Födda 1947
Kvinnor
Levande personer
Camilla

Camilla eller Kamilla är ett kvinnonamn av latinskt ursprung som betyder offertjänarinna. Det äldsta belägget i Sverige är från 1817. 

Namnet hade en popularitetsperiod på 1960- och 1970-talen.

Den 31 december 2014 fanns det totalt 35 670 kvinnor folkbokförda i Sverige med namnet Camilla eller Kamilla, varav 26 392 bar det som tilltalsnamn.

Namnsdag: 7 mars sedan 2001. Under åren 1986–2000: 20 oktober.

Personer med namnet Camilla eller Kamilla
Camilla av Storbritannien, (född Camilla Shand, tidigare Camilla Parker Bowles), brittiske kungens hustru och drottning
Camilla Belle, amerikansk skådespelerska
Camilla Bendix, dansk skådespelerska
Camilla Bergman-Skoglund, svensk skulptör
Camilla Collett, norsk författare
Camilla Faà, italiensk morganatisk gemål
Camilla Gripe, svensk författare
Camilla Gunell, åländsk politiker
Camilla Hammarström, svensk författare
Camilla Henemark (La Camilla), svensk artist
Camilla Håkansson, svensk sångerska
Camilla Johansson, svensk friidrottare
Camilla Kvartoft, svensk journalist och programledare
Camilla Lagerqvist, svensk författare
Camilla Lindberg, svensk politiker (fp)
Camilla Lindén, finlandssvensk sångerska
Camilla Luddington, brittisk skådespelare
Camilla Lundberg, svensk musikkritiker och debattör
Camilla Lundén, svensk skådespelare
Camilla Läckberg, svensk författare
Camilla Malmquist Harket, svensk skådespelerska och sångerska
Camilla Martelli, italiensk mätress
Camilla Martin, dansk badmintonspelare, OS-silver 2000
Camilla Mickwitz, finländsk grafiker, animatör och författare
Camilla Nilsson, svensk alpin skidåkare
Camilla Odhnoff, svensk politiker (s), f.d. statsråd och landshövding
Kamilla Rytter Juhl, dansk badmintonspelare, OS-silver 2016
Kamila Skolimowska, polsk friidrottare, OS-guld 2000
Camilla Søeberg, dansk skådespelare
Camilla Thulin, svensk formgivare
Camilla Tilling, svensk operasångerska

Fiktiva figurer med namnet Camilla/Kamilla
Camilla, volskisk konungadotter. Kämpar tillsammans med Laurenterna mot Trojanerna i Aeneidens XI sång. Fälls av trojanen Arruns spjut.
Camilla, en person i Gustaf Philip Creutzs diktverk Atis och Camilla från 1761.
Camilla Martin, operasångerska och återkommande huvudkaraktär i Maria Langs detektivromaner.
Camilla Gevert, en person i Bert-serien, ungdomsböcker av Anders Jacobsson och Sören Olsson.

Källor

Se även 
Camille

Kvinnonamn
Latinska förnamn