kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
La Nativité du Seigneur

La Nativité du Seigneur (franska 'Herrens födelse') med undertiteln Neuf méditations pour orgue ('Nio meditationer för orgel') är ett verk för orgel skrivet 1935 av Olivier Messiaen. Det skrevs när kompositören var 27 år gammal och kan kanske beskrivas som hans första mästerverk. 

Messiaen skrev verket under en vistelse i Grenoble, den ort i de franska Alperna där han tillbringat en del av sin barndom. Han hävdade själv att de majestätiska bergen i Grenoble hade inspirerat honom, åtminstone till de fjärde och femte satserna. De andra satserna beskrev han som "mångfärgade som fönster i medeltida katedraler." 

Messiaen skrev ett förord till verket där han beskrev de musikaliska och teologiska idéerna bakom det. Rytmen i verket är delvis baserad på vissa versmått från antik grekisk metrik och på rytmer från traditionell indisk musik. 

Verkets tema är julberättelsen och det är, enligt Messiaen, baserat på fem idéer: 

 Guds eviga plan eller rådslut, som förverkligas genom att Ordet blir kött (Desseins Eternels),
 Gud som lever mitt ibland oss (Dieu parmi nous) och, i Jesu gestalt, lider med oss (Jésus accepte la souffrance),
 den trefaldiga födelsen: Ordets eviga födelse av Fadern (Le Verbe), Kristi födelse i tiden (La vierge et l’enfant) och de kristnas andliga födelse (Les Enfants de Dieu),
 beskrivning av några personer som ger en poetisk färgning åt julhelgen och trettondagshelgen: Änglarna (Les Anges), herdarna (Les bergers), de tre vise männen (Les mages).
 Alla nio meditationerna är också en hyllning till jungfru Maria. 

Ordningen är uppbyggd så att meditationer över teologiska teman växlar med stycken som utgår från kända gestalter i julberättelsen. Messiaen hänvisar i sina kommentarer till specifika bibelställen som ligger till grund för meditationerna.

Förordet beskriver också det kreativa sätt på vilket Messiaen använder orgeln, exempelvis genom att låta pedalerna spela melodistämman i större utsträckning än normalt.

De nio styckena är i tur och ordning:

 La vierge et l’enfant ('Jungfrun och barnet') 
 Les bergers ('Herdarna')
 Desseins éternels ('Guds eviga rådslut')
 Le verbe ('Ordet')
 Les Enfants de Dieu ('Guds barn')
 Les Anges ('Änglarna')
 Jésus accepte la souffrance ('Jesus tar på sig lidandet')
 Les mages ('De tre vise männen')
 Dieu parmi nous ('Gud ibland oss')

Verket tar i sin helhet ungefär en timme att framföra.

Källor 
 Text av Anders Ekenberg i CD-häftet till BIS CD-410 Messiaen - The Complete Organ Music - Volume 2. La Nativité du Seigneur
 Text av Felix Aprahamian på baksidan av LP-omslaget till Saga 5339 Messiaen: La Nativité du Seigneur

Verk av Olivier Messiaen
Lars Erik Elfforss

Lars Erik Elfforss, född 24 januari 1817 i Ovanåker, död 23 juni 1869 i Västervik, Kyrkobokförd i Stockholms finska församling var en svensk skådespelare och teaterledare.

Biografi
Lars Erik Elffors var son till fanjunkaren Jonas Elfforss. Fadern hade tänkt sig att Lars Erik skulle bli handelsman och han anställdes i en affär i Gävle, men lämnade sin anställning där för att söka sig till teatern. 

En kort tid var han anställd vid C. A. F. Berggrens teatersällskap och därefter hos A. G. Wallins teatersällskap 1839-1842 innan han engagerades vid Mindre teatern.

Han bildade 1844 ett eget kringresande teatersällskap 1844, som vid hans död övertogs av hans andra fru.

Han var gift först med skådespelaren Johanna Enbom (1809-1846) och därefter med Thérèse Elfforss, som övertog hans teatersällskap vid hans död.

Referenser 
 
 Nordensvan, Georg, Svensk teater och svenska skådespelare från Gustav III till våra dagar. Förra delen, 1772-1842, Bonnier, Stockholm, 1917
 Nordensvan, Georg, Svensk teater och svenska skådespelare från Gustav III till våra dagar. Senare delen, 1842-1918, Bonnier, Stockholm, 1918

Vidare läsning

Externa länkar 
 

Svenska skådespelare under 1800-talet
Födda 1817
Män
Avlidna 1869
Svenska teaterchefer under 1800-talet
Personer från Ovanåkers socken
Thérèse Elfforss

Antoinette Thérèse Elfforss, född Öberg 30 november 1823 i Stockholm, död 16 april 1905 i Stockholm, var en svensk skådespelerska och teaterledare, gift med Lars Erik Elfforss. Hon har kallats Sveriges mest framgångsrika teaterdirektör under 1870- och 1880-talet.

Biografi
Hon var dotter till Anders Öberg, som arbetade som bensvärtarfabrikant, och Maria Elisabeth Kannström. År 1837 antogs hon som elev vid Kungliga Teaterns balettskola och 1839 blev hon elev vid Dramaten. 

Hon anställdes vid Nya teatern säsongen 1842-46, där hon gjorde succé i vaudevillen Mormors dagbok, där hon kallades "ett behagligt lockbete till goda hus". 1846 turnerade hon med Elforss kringresande teatersällskap; hon gifte sig med Lars Elfforss och övertog vid hans död 1869 ledningen som sällskapets direktör och kallades "landsortens fru Hwasser". 

Hon uppförde både svensk och norsk dramatik, Ibsen och turnerade ofta i Finland under 1870-talet; hon spelade spirituellt, livligt och genomarbetat. 

Bland hennes roller märks madame Pompadour i Istarcisse Eameau, Margareta Leijonhufvud i Kung Märta, hertiginnan de Tempe i Benvenuto Cellini, Adrienne Lecouvreur, baronessan de Saint-André i Sqvallerherrskapet i Pont-Arcy och Mutter på Tuppen i Fredman och Ulla Winblad.   

År 1888 slutade hon som direktör och övergick med flera av sina skådespelare till August Lindbergs trupp, från 1890 på Stora Teatern i Göteborg, innan hon pensionerades 1893.

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser

Noter

Källor 

 Österberg, Carin et al., Svenska kvinnor: föregångare, nyskapare. Lund: Signum 1990. ()
 "Svenska män och kvinnor."
 Georg Nordensvan: Svensk teater och svenska skådespelare från Gustav III till våra dagar. Andra bandet 1842-1918

Vidare läsning 
 
 
 Thérèse Elfforss i Idun

Externa länkar 

Svenska teaterchefer under 1800-talet
Svenska skådespelare under 1800-talet
Födda 1823
Avlidna 1905
Kvinnor
Skådespelare från Stockholm
Gurli Lemon-Bernhard

Gurli Blenda Lemon-Bernhard, född Lemon 12 april 1916 i Danderyd, död 15 december 2011 i Lidingö, var en svensk opera- och operettsångare (sopran).

Lemon-Bernhard utbildade sig vid Musikhögskolans operaklass 1937–1938. Hon studerade för bland andra John Forsell och Andrejeva von Skilondz. Hon debuterade som Cherubino i Figaros bröllop på Operan 1938. Där var hon engagerad 1939–1946. Till rollerna hör Polly Peachum i Tiggaroperan, Siebel i Faust och Musetta i La Bohème. Lemon-Bernhard gjorde rollen som Sorgbarn i Singoalla vid urpremiären 1940. Hon sjöng även operett.

Hon gästspelade på scener i exempelvis Malmö, Göteborg, London, Köpenhamn och Oslo.

Hon var dotter till operasångaren Olof Lemon och syster till operasångaren Benna Lemon-Brundin. Från 1937 var hon gift med läkaren professor Carl Gustaf Bernhard (1910–2001). De är begravda på Lidingö kyrkogård. Lemon-Bernhard fick fyra barn.

Filmografi

Teater

Roller (urval)

Bibliografi

Referenser

Noter

Källor
 Dödsannons – Gurli Lemon-Bernhard: Svenska Dagbladet den 29 december 2011, sidan 31.
 Sørensen, Inger, Operalexikonet, sidan 312, Forum, 1993, .
 Gurli Lemon-Bernhard sopran, Operasolisterna.se, läst 2 februari 2013.
 Gurli Lemon-Bernhard (12.04.1916–15.12.2011), 78-varvare.atspace.cc, läst 2 februari 2013.

Externa länkar

 
 
 Gurli Lemon-Bernhard på Malmö stadsteater

Svenska operasångare under 1900-talet
Svenska sopraner
Kvinnor
Födda 1916
Avlidna 2011
Gravsatta på Lidingö kyrkogård
Personer från Danderyds socken
Carl Gustaf Hessler

Carl Gustaf Hessler född 26 januari 1816 i Stockholm, död där 4 februari 1899, var en svensk skådespelare och teaterdirektör.

Biografi

Carl Gustaf Hessler var först engagerad vid Dramaten, men tycks inte ha intagit någon betydande roll där. Han fick omdömet att "icke vara alldeles utan talang" men ansågs ha ett "olyckligt organ", dvs hans talförmåga på scen ansågs inte var tillräckligt god. Under säsongen 1836-37 gjorde han sin första stora roll som Filip i "Johanna af Montfaucon" där han sades spela "med lif och känsla, ehuru den låg mera på ytan. 

Hos Stjernström, som på nyåret alternerade med honom, fanns den mera inombords." Hessler var därefter engagerad hos Pierre Joseph Deland 1840–45 och vid Mindre teatern 1845–46. 

Carl Gustaf Hessler spelade en större roll som ledare för sitt eget teatersällskap. Han bildade 1845 sitt eget teatersällskap, med vilket han turnerade i landsorten. Han var chef för Ladugårdslandsteatern 1856–58.

Teater

Roller (ej komplett)

Källor 
 Nordensvan, Georg, Svensk teater och svenska skådespelare från Gustav III till våra dagar. Förra delen, 1772-1842, Bonnier, Stockholm, 1917
 Nordensvan, Georg, Svensk teater och svenska skådespelare från Gustav III till våra dagar. Senare delen, 1842-1918, Bonnier, Stockholm, 1918

 Nils Personne,  Svenska teatern: några anteckningar

Noter

Externa länkar 

Svenska skådespelare under 1800-talet
Svenska teaterchefer under 1800-talet
Födda 1816
Män
Avlidna 1899
Skådespelare från Stockholm
Fleischmann

Fleischmann är ett tyskt efternamn, som burits av bland andra:

Albert Fleischmann (1862–1942), tysk zoolog
Alfons Fleischmann (1907–1998), tysk teolog
Aloys Fleischmann (1910–1992) kompositör av klassisk musik

Benjamin Fleischmann (1913–1941), sovjetisk kompositör

 Chuck Fleischmann (född 1962), amerikansk politiker, republikan, kongressrepresentant för Tennessee

Friedrich Fleischmann (1766–1798), kompositör av klassisk musik 

Heiner Fleischmann, motorcykelförare, Europamästare 1939
Herbert Fleischmann (1925–1984), skådespelare och röstdubbare

 Jan Fleischmann (1885–1939), tjeckoslovakisk ishockeyspelare

 Karl Fleischmann, Konsistorialdirektör, från 1921 kyrkoledare

 Martin Fleischmann (1927–2012), kemist
 Miloslav Fleischmann (1886–1955), tjeckoslovakisk ishockeyspelare
 Monika Fleischmann konstnär (Interacive Art, se Prix Ars Electronica)
Peter Fleischmann (1937–2021), tysk filmregissör
 Tomáš Fleischmann (född 1984), tjeckisk ishockeyspelare
 Trude Fleischmann (1895–1990), österrikisk-amerikansk fotograf

Wilhelm Fleischmann (1837–1920), tysk agronom

Se även 
 Fleisch, Fleischl
 Flesch
 Fleischer
 Fleischhacker
 Fleischhauer

Tyska efternamn
Efternamn som syftar på yrken
Mary Hjelte

Mary Viola Teresia Hjelte (även Hjelte-Appelberg), född 23 oktober 1901 i Kungsholms församling i Stockholm, död 27 maj 1975 i Matteus församling i Stockholm, var en svensk operettsångerska och skådespelare.

Biografi 
Efter att ha studerat sång för Ragnar B. Holtz och Gertrud Grubbström-Grönberg scendebuterade Hjelte som Petruschka i operetten Sista valsen på Oscarsteatern, där hon fick engagemang fram till 1924. Därefter hade hon mestadels gästspelsengagemang på olika teatrar bland annat vid Stora Teatern i Göteborg och Hipp i Malmö. Hon medverkade även i flera revyer. 

Hjelte skivdebuterade omkring 1925 och gjorde ett antal inspelningar fram till och med 1943, de flesta schlagermelodier men även ett par insjungningar av barnvisor av Alice Tegnér.

Hjelte var 1926–1928 gift med kapellmästaren Pierre Nymar och från 1941 med journalisten Sture Appelberg till hans död 1947. Hon är gravsatt i minneslunden på Skogskyrkogården i Stockholm.

Filmografi

Källor 

 Mary Hjelte på Svensk underhållningsmusik, revyer och film 1900–1960
 Mary Hejelte i Svensk mediedatabas.
 
 
 Edlund, Mary Viola Teresia på SvenskaGravar.se

Svenska operettsångare
Svenska revyartister
Svenska skådespelare under 1900-talet
Sångare från Stockholm
Skådespelare från Stockholm
Gravsatta på Skogskyrkogården i Stockholm
Födda 1901
Avlidna 1975
Kvinnor
Guit Idestam-Almquist

Guit Idestam-Almquist, född Zoila Margareta Almgren, 12 augusti 1901 i Uppsala, död 7 november 1991 i Enskededalen, var en svensk barnboksförfattare, mellan 1925 och 1983 gift med författaren Bengt Idestam-Almquist.

Idestam-Almquist inledde sitt författarskap 1944 med en sagosamling, men skrev därefter framför allt realistiska vardagsskildringar med ett lättläst språk, och gjorde därigenom en stor insats för barn med lässvårigheter.

År 1934 medverkade Idestam-Almquist i Gustaf Molanders film Fasters millioner.

Källor 

Svenska författare av barn- och ungdomslitteratur
Svenskspråkiga författare
Födda 1901
Avlidna 1991
Kvinnor
Författare från Uppsala
Hadstens kommun

Hadstens kommun var fram till 31 december 2006 en kommun i Århus amt i Danmark. Kommunen hade  invånare (2014) och en yta på 139,05 km². Hadsten var kommunens huvudort. Numera ingår kommunen i Favrskovs kommun.

Tidigare kommuner i Danmark
Favrskovs kommun
Allan Schulman

Karl Allan Rudolf Schulman, född 15 september 1919 i Helsingfors, död 12 juli 2003 i Stockholm, var en finlandssvensk journalist och TV-producent.

Biografi 
Allan Schulman var verksam som journalist och redaktionschef vid finlandssvenska tidningar och lokalradiostationer 1941–1950 och producent vid Finlands rundradio 1950–1953. År 1953 kom han till Stockholm och Radiotjänst, där han först verkade som producent och 1958 blev produktionschef. Han var bland annat producent för Frukostklubben med Sigge Fürst som programledare. Åren 1962–1965 var Schulman TV-producent. Han lämnade sedan radio- och TV-världen för några år och blev informationschef hos Svenska Röda Korset 1965–1967. Mellan 1967 och 1984 var han anställd vid SR/SVT som producent, bland annat för Kvitt eller dubbelt. I många år producerade han också Hylands hörna. 

Ett av hans stora intressen var bygdeteater och folklustspel, vilka han regisserade i olika delar av Sverige. Hit hör till exempel folklustspelet Älvdalssagan som utspelar sig i Värmland på 1800-talet och skrevs av vissångaren Gunde Johansson, efter en idé av Allan Schulman. Förutom att regissera Älvdalssagan spelade Schulman också Kullervo, den oborstade och grove vildmarksfinnen. Under ett antal år var han media/TV-lärare på medialinjen vid Kaggeholms folkhögskola.

Familj 
Schulman var son till propagandachefen Morgan Schulman (1889–1954) och författarinnan Tyyni Krank (1895–1956). Han tillhörde den adliga ätten Schulman. Allan Schulman var mellan 1945 och 1974 gift med journalisten Eva Tawaststjerna (1925–2012). Hans barn i detta gifte var Jannecke (f. 1945) , Leif (f. 1946), Mikaela (f. 1949) och Annika (f. 1955, gift med Sanny Åslund). Från 1974 var han gift med journalisten Lisette Stolpe. I detta gifte blev han far till Niklas (f. 1974), Alex (f. 1976) och Calle (f. 1979). Allan Schulman är begravd på Skogskyrkogården i Stockholm.

Sonen Alex Schulman gav 2009 ut boken Skynda att älska, en minnesroman som han tillägnat sin far.

Källor  
 Vem är det : Svensk biografisk handbok 1999, red. Elisabeth Gafvelin, Kunskapsförlaget P. A. Norstedt & Söners Förlag, Stockholm 1998  ISSN 0347-3341 s. 974

Noter

Externa länkar 
 Allan Schulman, var tidigt aktiv i den nybildade Brf Surkullan i Hässelby Villastad

 

Födda 1919 
Avlidna 2003 
Finländska journalister  
Sverigefinländare 
Svenska TV-regissörer
Producenter vid Sveriges Radio
Svensk obetitlad adel
Män 
Regissörer från Helsingfors
Gravsatta på Skogskyrkogården i Stockholm
Journalister från Helsingfors
Finlandssvenska producenter
ECO-klassificering

Inom schack är ECO (Encyclopedia of Chess Openings) ett lexikon över schacköppningar. Det utvecklades i det forna Jugoslavien under 70-talet och används nu officiellt i alla sammanhang. Sammanlagt har fyra editioner utgivits, samtliga i fem band. Lexikonets klassificeringssystem har blivit internationell standard.

Huvudidéer 
Systemet klassificerar en öppning först med en bokstav från A–E som identifierar vilket band öppningen hör till. Sedan kommer ett nummer från 00–99.

Systemet baserar sig på inledningsdragen. För att tolka notationen, se schacknotation.

Se även 
 Lista över schacköppningar i ECO-klassificeringssystemet, som visar varje bokstavs- och nummerkombination.

Externa länkar 
 Klassifikation av öppningar
 Chessopolis.com – ECO Codes - Expanded. Exakt klassificering av alla öppningar med namn och schackdrag. 

Schacköppningar
Oshare kei

Oshare Kei är en japansk musikgenre. Det är den gladare typen av visual kei, med ett lite punkigt sound. Populära band inom denna genren är bland andra An Cafe, Lolita23q,  LM.C och Aicle Ayabie.

Oshare kei betyder ungefär "modemedveten" och deras stilar är ofta väldigt "cutting edge" och väl uttänkta, med söta och färggranna detaljer. Soundet brukar gå åt det punkiga med glada texter och vissa drag av rock i låtarna.

Se även
J-rock
Visual kei
Angura kei

Musikgenrer
Mario Soldati

Mario Soldati, född 17 november 1906 i Turin, död 19 juni 1999 i Tellaro, var en italiensk regissör, manusförfattare och författare.

Biografi
Soldati gick i Liceo Sociale, en jesuitskola, och slutade gymnasiet vid 17 års ålder. Han studerade därefter humaniora vid universitetet i Turin. På den tiden var universitetet en grogrund för intellektuell verksamhet och den unge Soldati blev vän med aktivisten och författaren Carlo Levi och journalisten Giacomo Debenedetti, som var hans mentorer. 

Han studerade senare konsthistoria vid l'Istituto d'Arte i Rom och började publicera romaner 1929. Han uppnådde den bredaste uppmärksamheten med Amerika primo amore, publicerad 1935, en memoar av den tid han tillbringade med att undervisa vid Columbia University. Han vann litterära utmärkelser för sitt arbete, framför allt stregapriset för Lettere da Capri 1954.

Också intresserad av film, började Soldati regissera 1938. Hans mest kända filmer är Piccolo Mondo Antico (1941) och Malombra med Isa Miranda, båda baserade på romaner av Antonio Fogazzaro. Dessa två filmer hör till den tidiga 1940-talsrörelsen inom italiensk film kallas calligrafismo.

Andra populära filmer var Eugenie Grandet, baserad på en roman av Honore de Balzac, med Alida Valli, Fuga in Francia (1948), The River Girl med Sophia Loren och La provinciale med Gina Lollobrigida.

Regi i urval 
 1940 - Dora Nelson 
 1951 - Skandal i romerska badet 
 1952 - Piratens dotter 
 1955 - Den åtrådda

Svenska översättningar 
 Den gröna kavajen: noveller (A cena col commendatore) (översättning Karin de Laval, Norstedt, 1954)
 Breven från Capri (Le lettere da Capri) (översättning Karin de Laval, Norstedt, 1956)
 Silvestris sanna jag (Il vero Silvestri) (översättning Karin de Laval, Norstedt, 1959)
 Skuggan i spegeln (Storie di spettri) (översättning Margareta Suber, Norstedt, 1966)

Filmmanus i urval 
 1940 - Ett romantiskt äventyr 
 1952 - Piratens dotter 
 1955 - Den åtrådda
 1966 - Bibeln... i begynnelsen

Priser och utmärkelser 
 Stregapriset 1954
 Baguttapriset 1976

Källor

Externa länkar 

Födda 1906
Avlidna 1999
Italienska författare
Alumner från universitetet i Turin
Italienska manusförfattare
Italienska filmregissörer
Män
Hyperion (måne)

Hyperion (grekiska ‘Υπερίωνας) är en av Saturnus månar. Månen upptäcktes 1848 av William Cranch Bond, George Phillips Bond och William Lassell, och är uppkallad efter Hyperion, solgud i grekisk mytologi, son till Uranos och Gaia, far till Helios. Det tidigare namnet var Saturn VII.

Hyperion är solsystemets största satellit som inte är formad som ett klot. Formen är oregelbunden, nästan svampliknande. Månen är unik i sitt slag som den enda kända himlakropp i solsystemet med kaotisk rotation. Dess största krater är 10 kilometer djup och har en diameter på 120 kilometer.

Externa länkar 
 Cassini mission Hyperion page
 MNRAS 9 (1848) 1: Discovery of a new satellite of Saturn (Bond)
 MNRAS 8 (1848) 195: Discovery of a new satellite of Saturn (Lassell)
 The Planetary Society: Hyperion
 NASA: Saturn's Hyperion, A Moon With Odd Craters

Referenser 

Månar
Saturnus månar
Astronomiska upptäckter 1848
Carlo Ponti

Carlo Fortunato Pietro Ponti, född 11 december 1912 i Magenta i Lombardiet, död 10 januari 2007 i Genève i Schweiz, var en italiensk filmproducent.

Biografi 
Carlo Ponti bidrog till en del ambitiösa, neorealistiska filmers tillkomst, men hängav sig sedan åt de stora filmspektaklen, i samarbete ibland med Dino De Laurentiis, ibland med filmbolag i Hollywood. 

Ponti var gift med Sophia Loren två gånger, 1957–1962 och från 1966 till sin död. Han är far till producenten Alex Ponti och regissören Edoardo Ponti samt Carlo Ponti Jr.

Filmografi (urval)  

 (ej krediterad)

Referenser

Noter

Externa länkar 
 

Födda 1912
Avlidna 2007
Italienska filmproducenter
Män
Père Lachaise

Père Lachaise är en station i Paris metro som öppnade 1903 på linje 2 samt på linje 3 1904. Stationen har fått sitt namn från kyrkogården som ligger ovanför stationen som heter Père-Lachaise.

Galleri

 

 
Järnvägsstationer invigda 1903
Paris tunnelbanestationer
1903 i Frankrike
Lista över världens rikaste personer

Lista över världens rikaste personer avser oftast en lista som årligen publiceras av den amerikanska tidskriften Forbes.

Den rikaste personen genom tiderna anses vara Malirikets härskare Mansa Musa (cirka 1280–1337), som i 2018 års penningvärde skulle vara god för 400 miljarder amerikanska dollar.

Lista över världens rikaste personer år 2023 
Källa:  | Datum: 4 april 2023. 

Personernas ålder är fixerade till det utskrivna datumet.

Världen

Sverige

Lista över de personer som har varit världens rikaste personer sedan år 1987
Forbes började lista världens rikaste år 1987 och den här listan är enbart för den rikaste för varje år sedan dess.

Se även 
 Listor över svenska miljardärer
 Lista över världens största företag
 Lista över världens rikaste personer 2018

Källor 

Världens rikaste personer
Världens miljardärer
Asbjørn Andersen

Asbjørn Andersen, född 30 augusti 1903 i Köpenhamn, död 10 december 1978, var en dansk skådespelare och regissör.

Regi i urval
1952 - Kaerlighedsdoktoren
1950 - Historien om Hjortholm
1948 - I de lyse naetter
1946 - Op med lille Martha

Filmografi (urval)
1976 - Dynamitgubbarna
1976 - Olsenbanden i full fart
1973 - I din fars lomme
1972 - Olsenbandets stora kupp
1963 - Et døgn uden løgn

1958 - Världens rikaste flicka

1950 - Café Paradis

Externa länkar

Danska skådespelare under 1900-talet
Danska filmregissörer
Födda 1903
Avlidna 1978
Män
Personer från Köpenhamn
Lone Dam Andersen

Lone Dam Andersen, född den 2 november 1949, är en dansk skådespelare.

Andersen studerade vid Århus Teaters elevskola 1975-1978. Hon har därefter varit anställd vid bland andra Aarhus Teater, Svalegangen, Aalborg Teater och Jomfru Ane Teatret, samt spelat och regisserat på flera östjyska teatrar.

Filmografi

 (två avsnitt)

Källor 

Danska skådespelare under 2000-talet
Kvinnor
Födda 1949
Levande personer
M876

M876 är en motorväg i Storbritannien. Detta är en kortare motorväg på 12,9 kilometer som binder ihop de längre motorvägarna M9 och M80 vid Falkirk i Skottland.

Se även
Motorväg
Lista över motorvägar i Storbritannien

Motorvägar i Storbritannien
Näshult

Näshult är en småort i Vetlanda kommun och kyrkby i Näshults socken, i Jönköpings län. Orten ligger sydöst om Vetlanda.

Näshults kyrka ligger här.

Personer från Näshult
Johannes Magnusson

Referenser

Orter i Vetlanda kommun
Småorter i Sverige
Stenberga

Stenberga kan vara

Stenberga socken – en socken i Småland
Stenberga landskommun – en tidigare kommun i Jönköpings län
Stenberga församling – var en församling i Växjö stift
Stenberga kyrka – en kyrkobyggnad i Stenberga
Stenberga, Vetlanda kommun – kyrkbyn i Stenberga socken i Vetlanda kommun
Stenberga distrikt – ett distrikt i Vetlanda kommun och Jönköpings län
Stenberga, Masku kommun – en by i kommunen Masku i sydvästra Finland

Se även
Stenaberga
David Desrosiers

David Desrosiers, född 29 augusti 1980 i Sept-Îles i Québec, är en kanadensisk musiker (basist) och sångare i musikgruppen Simple Plan. Han växte upp i den fransktalande delen av Kanada.

Desrosiers första grupp hette Reset. När Pierre Bouvier lämnade Reset blev Desrosiers också dess sångare innan han så småningom övergick till Simple Plan.

Födda 1980
Kanadensiska popsångare
Kanadensiska basister
Män
Levande personer
Personer från Québec