kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Laxå kommun

Laxå kommun är en kommun i Örebro län i landskapen Närke och Västergötland. Centralort är Laxå.

Kommunen gränsar till Karlsborgs kommun i söder, Töreboda kommun i sydväst och Gullspångs kommun i väster, samtliga i Västra Götalands län. I Örebro län gränsar kommunen till Degerfors kommun i norr, Lekebergs kommun och Hallsbergs kommun i nordöst samt Askersunds kommun i sydost.

Administrativ historik
Kommunens område motsvarar socknarna: Finnerödja, Ramundeboda, Skagerhult och Tived. I dessa socknar bildades vid kommunreformen 1862 landskommuner med motsvarande namn. Laxå köping bildades 1946 genom en ombildning av Ramundeboda landskommun. 

Vid kommunreformen 1952 bildades storkommunerna Tiveden (av de tidigare kommunerna Finnerödja och Tived) samt Svartå (av Kvistbro, Nysund och Skagershult) medan Laxå köping förblev opåverkad.

Köpingen införlivade 1967 Tivedens landskommun, vars område samtidigt överfördes till Örebro län, samt en del ur Svartå landskommun (Skagershults församling). Laxå kommun bildades vid kommunreformen 1971 genom en ombildning av Laxå köping. 

Kommunen ingick från bildandet till 1 juni 2001 i Hallsbergs domsaga och ingår sen dess i Örebro domsaga.

Kommunen ingår sedan 2019 i Förvaltningsområdet för finska.

Kommunvapen
Blasonering: I rött fält ett andreaskors, åtföljt i övre vinkeln av ett järnmärke och i nedre vinkeln av en handske, allt av silver.

Vapnet fastställdes för Laxå köping år 1956 och för Laxå kommun 1974.

Befolkningsutveckling

Indelningar

Fram till 2016 var kommunen för befolkningsrapportering indelad i
Finnerödja-Tiveds församling
Ramundeboda församling
Skagershults församling

Från 2016 indelas kommunen i följande distrikt, vilka motsvarar socknarna:
Finnerödja
Ramundeboda
Skagerhult
Tived

Tätorter

Politik 
Laxå kommun styrdes efter valet 2014 av en majoritet bestående Kristdemokraterna, Moderaterna, Centerpartiet, Miljöpartiet och Liberalerna benämnd Ett bättre Laxå. I februari 2016 lämnade Centerpartiet och Moderaterna samarbetet efter skiljaktigheter om att bygga ut äldreboendet Ramundergården. 11 april 2016 presenterades det nya styret som var ett minoritetsstyre bestående av Kristdemokraterna, Centerpartiet, Miljöpartiet och Liberalerna. Efter valet 2018 formades en majoritetsstyre bestående av Kristdemokraterna, Centerpartiet och Miljöpartiet.

Kommunfullmäktige 

Källa:

Kommunstyrelse 

Källa:

Kommunala nämnder

Källa:

Mandatfördelning i Laxå kommun, valen 1970–2018

Lista över kommunfullmäktiges ordförande

Lista över kommunstyrelsens ordförande

Vänorter
  Grevesmühlen, Tyskland.

Se även
Lista över insjöar i Laxå kommun
Naturreservat i Laxå kommun
Lista över fornlämningar i Laxå kommun
Personer med anknytning till Laxå kommun

Noter

Externa länkar 

Laxå kommun

Sveriges kommuner
 
Finska förvaltningskommuner
Sala kommun

Sala kommun är en kommun i Västmanlands län i landskapen Västmanland och Uppland. Centralort är Sala.

Administrativ historik 
Kommunens område motsvarar socknarna: Fläckebo, Kila, Kumla, Möklinta, Norrby, Sala, Tärna och Västerfärnebo. I dessa socknar bildades vid kommunreformen 1862 landskommuner med motsvarande namn. I området fanns även Sala stad som 1863 bildade en stadskommun.

Vid kommunreformen 1952 bildades storkommunerna Tärna (av de tidigare kommunerna Kila, Kumla, Norrby och Tärna) och Västerfärnebo (av Fläckebo, Karbenning och Västerfärnebo) samtidigt som Sala landskommun uppgick i Sala stad medan Möklinta landskommun förblev oförändrad.

Sala kommun bildades vid kommunreformen 1971 av Sala stad, Möklinta och Tärna landskommuner samt delar ur Västerfärnebo landskommun (Västerfärnebo och Fläckebo församlingar). 

Kommunen ingick från bildandet till 2001 i Sala domsaga och kommunen ingår sedan 2001 i Västmanlands domsaga.

Kommunvapnet 

Blasonering: I blått fält en bergsmansslägga och ett bergjärn i kors och däröver en tilltagande måne, allt av silver.

Månen i Sala kommunvapen är en metallurisk symbol för silver och syftar, liksom verktygen på verksamheten vid Sala silvergruva och förekommer i tidiga sigill. 1948 fick vapnet kunglig fastställelse för Sala stad. Efter kommunbildningen registrerades det oförändrat för Sala kommun år 1975. Även Tärna hade ett vapen, vars giltighet upphörde.

Befolkningsutveckling

Indelningar

Fram till 2016 var kommunen för befolkningsrapportering indelad i
Kila församling
Kumla församling
Möklinta församling
Norrby församling
Sala församling
Tärna församling
Västerfärnebo-Fläckebo församling

Från 2016 indelas kommunen i följande distrikt, vilka motsvarar socknarna:

Fläckebo
Kila
Kumla
Möklinta
Norrby
Sala
Tärna
Västerfärnebo

Tätorter
Vid Statistiska centralbyråns tätortsavgränsning den 31 december 2016 fanns det sex tätorter i Sala kommun.
 

Centralorten är i fet stil.

Politik

Kommunfullmäktige

Mandatfördelning i Sala kommun, valen 1970–2022

Se även 
Lista över insjöar i Sala kommun
Naturreservat i Sala kommun
Lista över fornlämningar i Sala kommun
Personer med anknytning till Sala kommun
 Sala silvergruva
 Salaligan

Referenser

Externa länkar 
 
 Sala kommun

Sveriges kommuner
Arles

Arles är en stad och kommun i departementet Bouches-du-Rhône i regionen Provence-Alpes-Côte d'Azur på Rhônes västra strand i sydöstra Frankrike. År  hade Arles  invånare. Staden ligger 23 kilometer från Medelhavet. Arles var från antiken till 1822 ärkebiskopssäte.

På occitanska heter staden Arle.

1981 sattes romerska och romanska monument i Arles upp på Unescos världsarvslista.

Sevärdheter 
Det finns många fornlämningar i Arles. Här finns en amfiteater från romartiden, som rymmer 25 000 åskådare, som under 1800-talet började användas till arena för tjurfäktning. Därtill finns ruiner av en antik teater, där Venus från Arles blev återfunnen 1651. Utanför staden utbreder sig Alyscamps (Elysii campi), gravplats från romartiden. Dessutom finns lämningar av ett gammalt forum, termer och ett palats från kejsar Konstantins tid. 2008 hittade dykare en byst av Julius Caesar i Rhône. Den är daterad till 46 f.Kr. och därmed den enda som är från under hans livstid och troligen den mest lika.

Kyrkan Saint Trophimus, som tidigare var stadens katedral, leder sitt ursprung från början av 600-talet. Dess portal med en framställning av domedagen räknas till en av den romanska arkitekturens mästerverk, liksom kolumnerna i det angränsande klostret.

Det var till Arles Vincent van Gogh flyttade 1888 och i det Gula huset inredde det så kallade Solrosrummet åt konstnärskollegan Paul Gauguin.

1834 anlades Arleskanalen, 1864 kanalen S:t Louis, som förbinder staden med hamnen vid Bouc.

Historia 
Arles hette tidigare Arelas eller Arelate och var redan en ansenlig stad då det, 46 f.Kr., gjordes till en romersk militärkoloni av Julius Caesar. Sin blomstringstid uppnådde staden under Konstantin den store, som upphöjde det till Galliens huvudstad under tillnamnet Constantina. Arles blev därefter säte för en ärkebiskop och den franska handelns främsta stapelplats. Flera gånger erövrat och förstört av visigoter, ostrogoter och saracener, bevarade det likväl länge sin glans.

879 blev Arles huvudstad i det burgundiska kungariket Arelat, som grundades av greve Boso. Under greve Rudolf införlivandes staden år 888 i Cisjuranska Burgund. Under 1100-talet gjorde sig Arles oavhängigt, men underkastade sig Karl I av Anjou 1251 och införlivades slutligen med Frankrike genom Ludvig XIII. Flera viktiga synoder har blivit hållna i Arles. 1822 hamnade ärkebiskopssäteet i Arles under Aix i Aix-en-Provence.

Befolkningsutveckling 
Antalet invånare i kommunen Arles

Referens:INSEE

Galleri

Se även 
 Lista över kommuner i departementet Bouches-du-Rhône

Källor

Externa länkar 

Orter i Provence-Alpes-Côte d'Azur
Världsarv i Frankrike
Kommuner i Bouches-du-Rhône
Maurice Utrillo

Maurice Utrillo, född 25 december 1883 i Paris, Frankrike, död 5 november 1955 i Dax, Frankrike, var en fransk målare av Parisskolan. Han var son till målaren Suzanne Valadon.

Utrillo var alkoholiserad redan i sin ungdom, och det sägs att han började måla som terapeutisk sysselsättning mellan olika sanatorievistelser. Sina målningar med Parismotiv som Place du Tertre (1912) hade han ofta kopierat från vykort. Han var till en början influerad av impressionismen men utvecklade en starkt personlig stil med fritt pålagd, pastos färg och en intensivt ljus färgskala. Hans poetiska tolkning av Montmartres gator och torg bidrog till att ge området dess romantiska status. Utrillo är representerad vid bland annat Göteborgs konstmuseum.

Galleri

Se även
 Lapin Agile

Källor
 Fabris (Jean), Buquet (Alain), Birr (Jacques), Banlin-Lacroix (Catherine), Foret (Joseph), Thiollet (Jean-Pierre), Wiart (Claude), Utrillo, sa vie, son oeuvre. Paris: Éditions Frédéric Birr 1982.

Noter

Externa länkar 
 
 

Födda 1883
Avlidna 1955
Män
Franska målare under 1900-talet
Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Konstnärer från Paris
Todd McFarlane

Todd McFarlane, född 16 mars 1961 i Calgary i Alberta, är en kanadensisk serietecknare och företagare.

Karriär 
Todd McFarlane blev publicerad för första gången 1984 när han tecknade ett backupavsnitt till tidningen Coyote. Han trädde in i förgrunden genom arbeten för både Marvel Comics och deras konkurrenter, DC Comics, med tidningar som Infinity Inc. Detective Comics och The Incredible Hulk. Hans stil var en blandning av populära artistiska influenser, inkluderande populära men irreguljära tecknare som Michael Golden och Art Adams. Han blev till slut tecknaren för Marvels The Amazing Spider-Man. När han illustrerade berättelserna skrivna av författaren David Micheline skulle McFarlanes stil komma att definiera figuren Spider-Man under början av 1990-talet. Han lämnade titeln efter bara några år bara för att få sin egen titel att skriva och illustrera: Spider-Man. Spider-Man var den femte pågående titeln då med figuren och första numret sålde i mer än 2,5 miljoner exemplar, tack vare lyckad marknadsföring från Marvel med bland annat olika omslag och inplastade upplagor, samt fler spekulanter på marknaden.

Efter lite mer än ett år av att ha producerat Spider-Man tog McFarlane ett uppehåll från serier. Under den här tiden så bestämde sig han och sex andra för den tiden populära tecknare att starta ett eget serietidningsförlag. Dessa sju artister bildade tillsammans Image Comics. På grund av deras oerfarenhet av publicering och författande och en hel del andra problem så led gruppen till en början av förseningar. Trots detta så blev McFarlanes Spawn en av de bäst säljande titlarna och fick stor uppmärksamhet från många som ville köpa licenser. McFarlane valde att skapa sitt eget leksaksföretag McFarlane toys, 1994. New Line Cinema har gjort en spelfilm av Spawn, Spawn (1997), och en animerad serie sändes på HBO.

Mellan 1998 och 2008 var han minoritetsägare för ishockeylaget Edmonton Oilers i den nordamerikanska ishockeyligan National Hockey League (NHL).

Referenser

Externa länkar 

Kanadensiska serieskapare
Födda 1961
Levande personer
Män
Personer från Calgary
Befattningshavare i Edmonton Oilers
Stenmagasinet i Ädelfors

Stenmagasinet i Ädelfors beläget i Ädelfors, en mil utanför centralorten Vetlanda, uppfördes i samband med ett stenröjningsprojekt under de svåra nödåren 1868–1869. Ägaren till Ädelfors bruk satte igång ett stort arbete för att få åkermarken på bland annat Repperda gård stenfri. De bästa och jämnaste stenarna transporterades med oxspann till stenhuset. Övriga stenar användes till de breda och imponerande stenmurarna runt gården och dess åkrar se Reppedra gata.

Magasinet är uppfört i tre våningar under skiffertäckt pyramidtak. Ursprungligen användes byggnaden som spannmålsmagasin, men skrönorna i byarna talade om att där guldet förvarades. Under en period kallades stenmagasinet för "Arkivet" eftersom gruvbolagens gamla arkiv var bevarat där. Det var också under denna tid dynamitförråd för gruvdriften, samt likbod för de som förolyckats i gruvarbetet.

Efter nedläggningen av traktens gruvor 1919, har magasinet bara använts sporadiskt. 1982 blev Stenmagasinet byggnadsminne, vilket innebär att den klassas som ett av de finaste exempel på denna typ av byggnad i landet.

Efter restaurering 1999 blev magasinet platsen för Ädelfors mineral- och gruvmuseum.

Se även
 Ädelfors guldgruva
Gruva

Byggnadsminnen i Jönköpings län
Byggnader och anläggningar i Vetlanda kommun
Alseda socken
Industriminnen i Småland
Spannmålsmagasin
Dvärgbjörk

Dvärgbjörk (Betula nana) är en art i björksläktet. Artnamnet nana kommer från latinets nanus som betyder "dvärg" eller "dvärglik". 

Detta träd är en typisk fjällväxt, men kan förekomma ända nere i Skåne. Dvärgbjörk var en av första växterna som vandrade in i Sverige efter istiden. Första fynduppgift publicerades i Sverige 1685 (Nordstedt 1920).

Utbredningsområdet sträcker sig över Central- och Nordeuropa och över norra Asien inklusive öar vid gränsen av Norra Ishavet. Några exemplar i norra Kanada tillhör kanske denna art. Dvärgbjörk hittas i låglandet och i bergstrakter upp till 2200 meter över havet. Den växer i södra delen av regionen ofta intill Sphagnetum megellanici och tallar.

Dess små, små, runda löv skiljer sig avsevärt från löven på släktingarna vårtbjörk och glasbjörk.

För beståndet är inga hot kända. Hela populationen anses vara stabil. IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Kromosomtalet är 2n = 28.

Bygdemål

Källor

Externa länkar 
 Den virtuella floran
 

Träd i Sverige
Björkar
Dv Växtindex
Skandinaviska fjällkedjan
Bertil Perrolf

Bertil Karl Olof Perrolf, ursprungligen Pettersson, född 10 maj 1917 i Solna församling, Stockholms län, död 2 december 2004 i Oscars församling i Stockholm, var en svensk radioman.

Bertil Perrolf, som anställdes vid Radiotjänst som springpojke 1938 kom, tillsammans med bland andra Sven Jerring, att tillhöra de klassiska svenska radiorösterna. Han arbetade som inspicient vid radioteatern och blev tidigt bekant med stora skådespelare som bland andra Anders de Wahl, Inga Tidblad och Georg Rydeberg. Med den sistnämnde gjorde han ett stort antal radioprogram genom åren.

Det var på 1940-talet som Perrolf började göra egna program, först i Skolradion, senare bland annat Lilla Varietén med Stig Järrel och Åke Söderblom. Han var producent för legendariska Frukostklubben med Sigge Fürst under 15 år. 1957 startade Skivor till kaffet, som pågick  1500 program fram till 1993. Programmet direktsändes från olika arbetsplatser landet runt.

Kännetecknande för Perrolf var hans målande och beskrivande bildspråk som gav lyssnarna en tydlig uppfattning om stämningen och hur det såg ut på platsen där han befann sig. Ett talande uttryck för denna förmåga var när han inledde Skivor till kaffet efter Tage Danielssons frånfälle med orden Det är en grå himmel ute, regnet faller och Tage Danielsson är död.

Han hade ett nära samarbete med Evert Taube och gjorde en mängd radioserier och intervjuer med honom. Klassiskt är mötet mellan Evert Taube och Karl Gerhard vilka Perrolf efter mycket övertalning lyckades förena i ett gemensamt underhållningsprogram. Perrolf gjorde även det årligen återkommande Julöppet i Visby fram till 1999.

1993 utgav Perrolf självbiografin Sidor till kaffet – minnen från femtiofem radioår.

Perrolf var 1950–1960 gift med Anna-Greta Pettersson; hon gifte sig senare Winberg. Bertil Perrolf är begravd på Danderyds kyrkogård.

Referenser 

Svenska radioprogramledare
Födda 1917
Avlidna 2004
Män
Sommarvärdar 1968
Sommarvärdar 1969
Sommarvärdar 1970
Personer från Solna socken
Gravsatta på Danderyds kyrkogård
Ekblad

Ekblad är ett svenskt efternamn som kan skrivas på något olika sätt. Den 31 december 2013 var följande antal personer bosatta i Sverige med stavningsvarianterna
 Ekblad 1 396
 Ekbladh 110
Tillsammans blir detta 1 506 personer. I Finland den 19 maj 2014 var 238 personer registrerade med namnet Ekblad.

Personer med efternamnet Ekblad eller med varianter av detta namn
 Aaron Ekblad (född 1996), kanadensisk ishockeyspelare
 Alexander Ekblad (född 1987), fotbollsspelare
 Erik Ekblad (konstnär) (1915–1977)
 Erik Ekblad (rektor) (1874–1942)
 Gunnar Ekblad (1918–2016), jurist
 Lena Ekblad (född 1935), friidrottare och lärare
 Martin Ekblad (1910–1973), psykiater
 Nils-Eric Ekblad (1904–1978), diplomat och jurist
 Olle Ekbladh (1906–1990), skådespelare
 Signe Ekblad (1894–1952), lärare, missionär och rektor
 Signe Ekblad-Eldh (1903–1960), donator
 Stina Ekblad (född 1954), sverigefinländsk skådespelare
 Ulla Ekblad-Forsgren (född 1937), översättare
 Ylva Ekblad (född 1961), finländsk skådespelare

Källor 

Svenska efternamn
Efternamn i Finland
Stina Ekblad

Stina Åsa Maria Ekblad, född 26 februari 1954 i Solf i Österbotten, är en finlandssvensk skådespelare. Hon har under större delen av sin karriären varit verksam i Sverige och är sedan 1988 anställd vid Dramaten i Stockholm. Förutom sin scenkarriär har hon synts i ett antal filmer och TV-serier, inklusive i Wallander-produktioner och ett antal dramafilmer.

Biografi
Ekblad är utbildad som dansk skådespelare vid Odense Teater (1975) och har spelat såväl teater som film i Danmark. Hon arbetade vid Stockholms stadsteater 1980–88 och har sedan dess varit anställd vid Dramaten. Hon har även varit verksam som lärare vid Teaterhögskolan i Stockholm. Hon är känd för sin personliga och intensiva spelstil och bland annat för sin recitation från teaterscenen av hela Markus evangelium. Hon hade huvudrollen som Agnes von Krusenstjerna i Mai Zetterlings kritikerrosade spelfilm Amorosa (1986). Hon har också spelat obducenten Karin Linder i filmserien om kommissarie Kurt Wallander.

I augusti 2017 var hon sommarpratare i P1. 2018 promoverades hon till hedersdoktor vid Stockholms universitet. I januari 2019 framförde hon Dantes Gudomliga Komedi i dansk översättning på Teater République i Köpenhamn.

Ekblad har publicerat dikter och självbiografin Här brusar strömmen förbi.

Sommarpratare i Vega 2021 
Den 16 juli 2021 sommarpratade Stina Ekblad i Yle Vega.

Familj 

Ekblad är sambo och har sonen Adrian Dolata med skådespelaren Jan Dolata. 

Även hennes yngre syster Ylva Ekblad är skådespelare. Systrarna har turnerat i Sverige och Finland med en uppsättning av Kristina Lugns Idlaflickorna.

Medverkan

Roller

Teater (ej komplett)

Film (urval)

Diskografi 
”... liksom av drömmens röster sjungen”. Robert Schumann och hans diktare. Kerstin Nylander, piano, Bengt Rosengren, oboe och Stina Ekblad, recitation. Daphne Records 1998.

Priser och utmärkelser 
1986 – Guldbagge för bästa kvinnliga huvudroll i Amorosa och Ormens väg på hälleberget
1986 – Kurt Linders stipendium
 1995 – O'Neill-stipendiet
1999 – Litteris et Artibus
2005 – Gösta Ekman-stipendiet
2006 – Svenska Dagbladets Thaliapris
2007 – Svenska Akademiens teaterpris
2016 – Kungliga priset

Se även
Efternamnet Ekblad

Referenser

Vidare läsning

Externa länkar 

 
 
 
 
 

Kvinnor
Födda 1954
Svenska scenskådespelare
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska skådespelare under 2000-talet
Sverigefinlandssvenskar
Levande personer
S:t Eriksmedaljörer
Guldbaggen för bästa kvinnliga huvudroll
Guldbaggenominerade
Mottagare av Litteris et Artibus
Personer från Korsholm
Finlandssvenska skådespelare
Hedersdoktorer vid Stockholms universitet
Sommarpratare 2013
Sommarpratare 2021
Sommarvärdar 1986
Båtgrav

Båtgravar är en förhistorisk gravtyp som till skillnad från skeppssättningar och båtformade stensättningar karakteriseras av att hela små träbåtar begravts med den döde. Båtgravar under järnåldern användes främst i norra och nordvästra Europa. Utanför Norden finns båtgravar framför allt i England (se Sutton Hoo) och betraktas då ofta som ett tecken på skandinaviska kontakter, men det är en förenklad bild. Seden att begrava i båtar tog sin början i slutet av romersk järnålder. Båtgravar som gravskick användes sedan in i vikingatid. 

Båtgravar har hittats i sydvästra Finland och på Åland, samt på ön Ösel i Estland. Båtgravar är också kända från östra Mellansverige och Östergötland, men de är färre i södra Sverige. Det finns också båtgravar i Danmark, på öarna och på Jylland. Flera gravar har hittas vid norska ostkusten och på båda sidorna av Oslofjorden. Vidare har fynd gjorts på Island, i Storbritannien och i  Bretagne. Österut har båtgravar från vikingatiden hittats i Ryssland, Vitryssland och Ukraina. Båtgravarna österut har framför allt hittats i närheten av Ladogasjön och utmed floderna Dnjepr och Volga. 

Trots gravtypens stora spridning är det framför allt Norges kustområde och Mellansverige som har flest båtgravar. Spridningen av seden att 

begrava i båt  förklaras troligen genom att sedan spreds med handel och befolkningars kolonisation i nya områden.

Båtgravarna hör med få undantag till vendeltiden och vikingatiden. De är ovanliga: tidens typiska gravskick var i stället kremering med gravsättning under hög eller stensättning. I sådana brandgravar hittas ibland stora mängder klinknitar i järn, vilket förmodligen också är rester av båtar. Men ordet "båtgrav" brukar i regel underförstått beteckna obrända gravar.

Svenska båtgravar 
De svenska båtgravfälten har blivit mycket omtalade eftersom gravgåvorna dels ofta är ovanligt rika och dels i regel är ovanligt välbevarade jämfört 
med vanliga brandgravar.

Hittills är endast elva svenska gravfält med minst två båtgravar kända:

 Vendels kyrkbacke, Uppland (fjorton båtgravar utgrävda)
 Valsgärde i Gamla Uppsala sn, Uppland (femton båtgravar utgrävda)
 Gamla Uppsala prästgård, Uppland (sex båtgravar: fyra utgrävda ca 1970, två 2019)
 Ultuna i Bondkyrko socken, Uppland (två båtgravar utgrävda)
 Tuna i Alsike socken, Uppland (tio till tolv båtgravar utgrävda)
 Tuna gravfält i Badelunda socken, Västmanland (åtta båtgravar utgrävda, samtliga kvinnogravar). En av dessa är Tunabåten.
 Norsa i Köpings sn, Västmanland (femton båtgravar synliga, en utgrävd).
 Sala stad, Västmanland (fyra båt- och kistgravar utgrävda)
 Skamby i Kuddby församling, Östergötland (tio båtgravar synliga, en utgrävd 2005)
 Norra Berga i Mjölby sn, Östergötland (tio båt- och kistgravar synliga, ingen utgrävd)
 Malm i Styrstad sn, Östergötland (tre båtgravar synliga, ingen utgrävd)

Därtill kommer flera enstaka båtgravar med något vidare geografisk spridning i Sverige (Södermanland, Småland, Öland, Blekinge), varav båtgraven på Öland är rikt utrustad.

Referenser 

Fornminnen
Begravning
Förfäder

Förfäder är en människas genetiska bidragslämnare, räknat från mor och far. Relationen förfader (som trots benämningens manliga genus ska betraktas som könsneutral) är formellt sett rekursivt definierad; en person är förfader till en annan person om, och endast om, den förste är antingen förälder till den andra (dvs. direkt förälder) eller förälder till en förfader till den andra (dvs. indirekt förälder). Med förälder menas i alldagliga sammanhang mor eller far.

Förfäder kan vara föremål för forskning:
 släktforskning, då kallas objektet för forskningen proband och dess förfäder kallas anor. En specificerad förfader kallas ana. En produkt av denna sorts forskning kallas antavla och är en uppställning av probandens förfäder och dess relationer. Antavlans motsats kallas stamtavla och visar probandens efterkommande, ättlingar.
 som fossil, för arkeologisk forskning, då kallas forskningen paleoantropologi.

Förfäder kan också vara föremål för religiös aktivitet:
 dyrkan, så kallad förfädrakult.
 retroaktivt kristnande eller döpande, till exempel hos mormonerna, som därför byggt upp ett stort register i Salt Lake City.

Se även 
 Ättling

Genealogi
Grav (olika betydelser)

Grav kan syfta på:

 Grav – där stoftet efter en eller flera personer eller djur har gravsatts, se gravplats
 Gravskick – en term som avser på vilket sätt vi begraver de döda
 Vallgrav – en bred, ofta vattenfylld, markfördjupning som omger murarna till en befäst byggnad eller anläggning
 Fortgrav – den fördjupning som omger ett fort som är utsprängd ur urberget
 Skyttegrav – en typ av militär fortifikation
 Djuphavsgrav –  långa sänkor i havsbotten
 Grav – äldre svenskt ord för kanal
Axbergs grav – ett kanalprojekt från 1640-talet
 Hertig Karls grav – en tidigare kanal som förband Hjälmaren med Mälaren
 Grav (vattendrag), Vajots Dzor, Armenien

Se även
 Grav accent