kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Kiasm

Kiasm (av den grekiska bokstaven χ, chi) är en stilfigur med spegelartad konstruktion. Ordet betyder egentligen "korsställning". Kiasmen kommer ur den senare delen av den retoriska traditionen och förekommer ofta i bland annat Bibeln, Shakespeares Hamlet och Homeros Illiaden. Formen för en kiasm är uppbyggd enligt modellen A B B A. Först finns en sats med en viss struktur, till exempel ”fråga inte vad (A) ditt land kan göra för (B) dig”. I nästföljande sats har orden skiftat plats ”utan fråga istället vad (B) du kan göra för (A) ditt land”. Ett spegelförhållande råder alltså mellan vissa delar av orden i satserna. 

Det behöver inte bara vara ord, utan även idéer och grammatiska strukturer bygger upp kiasmen. I vissa fall kan även utelämnade satser i meningar utgöra delar av kiasmen.  (A är implicit) Stop climate (B) change before it (B) changes (A) you. Även ett palindrom kan betecknas som en kiasm, vilket innebär att Ola Salo är en kiasm.
Kiastisk konstruktion är en del av stilfiguren där längre texter, exempelvis händelser, kan upprepas i omvänd ordning: 
”Mannen gick in i rummet. Han hälsade på alla, sedan satte han sig, bara för att genast resa sig igen, hälsa ännu en gång och gå raka vägen ut.”

Utformning	
När en kiasm utformas bör den ha formen av en ståndpunktsprecisering. Den ger då ett intryck av att vara ordnad och avrundad. Effekten kan bli att uttalandet blir ordspråksmässigt och därför uppfattas kiasmen, i förlängningen, som en sanning. När mönstret upprepas men ändå bryts, genom att ordens ordning omkastas, uppstår ett spänningstillstånd som försvinner först när hela satsen är uttalad. Att använda kiasmen efter en hopning eller stegring kan få ordföljden att sätta sig hos publiken.

Problematisering och likhet
Ett problem med kiasmen är dess likhet med stilfiguren antimetabole. Antimetabolen har ett mönster som innebär att orden inte ändras eller böjs. Det ger den en snävare form än vad kiasmen är. Kiasmen har alltså en mer utvidgad korsställning av språkliga element än vad antimetabolen har.

Exempel
 Prologen i Johannesevangeliet, 1:1–18, mening för mening.

 ”Om inte Muhammed kan komma till berget, får berget komma till Muhammed.” — gammalt ordspråk

 ”En för alla, alla för en.” — Alexandre Dumas den äldre, De tre musketörerna

 ”En pessimist ser svårigheter i varje möjlighet, en optimist ser möjligheter i varje svårighet.” — Winston Churchill

”Fråga inte vad ditt land kan göra för dig – fråga vad du kan göra för ditt land.” — John F. Kennedy

 ”Makt utan ansvar är livsfarligt; ansvar utan makt är meningslöst.” — Ulf Kristersson, intervju med Henrik Jönsson på 100%

Jämför med
Chiasma optica
Parallellism

Källor

Stilfigurer
Retorik
Intermeco

Intermeco är Bosnien och Hercegovinas nationalsång. Sången antogs den 10 februari 1998, ungefär samtidigt som den nya flaggan. Intermeco ersatte då den äldre sången Jedna si Jedina, som anklagades för att utesluta landets serbiska och kroatiska befolkning.

Musiken är komponerad av Dušan Šestić och den har en ganska ny text.

Nationalsånger i Europa
Kultur i Bosnien och Hercegovina
Bosniska sånger
Bosniskspråkiga sånger
Karen Grassle

Karen Grassle, född 25 februari 1942 i Berkeley, Kalifornien, är en amerikansk skådespelare. Grassle är främst känd för rollen som Caroline Ingalls i TV-serien Lilla huset på prärien.

Karen Grassle studerade vid University of California, Berkeley, med drama och engelska som huvudämnen och 1965 antogs hon till Royal Academy of Dramatic Art i London.

Filmografi i urval 
 1974 – Krutrök (TV-serie)
 1974–1982 – Lilla huset på prärien (TV-serie)
 1978 – The President's Mistress (TV-film)
 1978 – Battered (även manus)
 1979 – Crisis in Mid-air (TV-film)
 1979 – Little House Years (TV-film)
 1981 – Harry's War 
 1981 – Kärlek ombord (TV-serie)
 1983 – Cocaine: One Man's Seduction (TV-film)
 1983 – Hotellet (TV-serie)
 1984 – Little House: The Last Farewell
 1985 – Mellan mörker och ljus
 1987–1988 – Mord och inga visor (TV-serie)
 1994 – Wyatt Earp
 2012 – Tales of Everyday Magic

Källor

Externa länkar 
 
 Officiell webbplats

Amerikanska TV-skådespelare
Kvinnor
Födda 1942
Levande personer
Personer från Berkeley
Alumner från University of California, Berkeley
Skådespelare från Kalifornien
Alumner från Tulane University
Melissa Gilbert

Melissa Gilbert, född 8 maj 1964 i Los Angeles i Kalifornien, är en amerikansk skådespelare. Gilbert har bland annat spelat rollen som Laura Ingalls i Lilla huset på prärien. 

Hon är adoptivdotter till skådespelaren och komikern Paul Gilbert (1918–1976) och Barbara Crane. Melissa Gilbert var tidigare gift med skådespelaren Bruce Boxleitner. Paret skilde sig 2011. År 2013 gifte hon om sig med skådespelaren Timothy Busfield.

Han var ordförande för fackföreningen Screen Actors Guild 2001–2005.

Filmografi i urval 

1967 – The Reluctant Astronaut
1972 – Krutrök (TV-serie)
1974–1983 – Lilla huset på prärien (TV-serie)
1977 – Christmas Miracle in Caufield, U.S.A.
1978 – Kärlek ombord (TV-serie)
1979 – The Miracle Worker
1979 – Little House Years
1980 – The Diary of Anne Frank
1983 – Little House: Look Back to Yesterday
1984 – Little House: Bless All the Dear Children
1984 – Little House: The Last Farewell
1985 – Faerie Tale Theatre (TV-serie)
1990 – Without Her Consent
1990 – The Lookalike
1992–1994 – Batman: The Animated Series (röst)
1993 – Shattered Trust: The Shari Karney Story
1994–1995 – Sweet Justice (TV-serie)
1995 – Zoya
2000 – A Vision of Murder: The Story of Donielle
2002 – Providence (TV-serie)
2004–2005 – Hollywood Wives (TV-serie)
2005 – Sjunde himlen (TV-serie)
2006 – Nip/Tuck (TV-serie)
2012 – Dancing with the Stars

Källor

Externa länkar 

Amerikanska barnskådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Födda 1964
Kvinnor
Levande personer
Personer inom amerikansk fackföreningsrörelse
Hans Memling

Hans Memling, eller Hans Memlinc, född cirka 1435 i Seligenstadt i närheten av Frankfurt am Main, död 11 augusti 1495 i Brygge, var en flamländsk renässansmålare av tyskt ursprung.

Asteroiden 9562 Memling är uppkallad efter honom.

Biografi
Memling var verksam i Brygge och var förmodligen skolad av Rogier van der Weyden i den tidiga nederländska traditionen. Hans måleri uppvisar en nästan obefintlig utveckling, och han upprepar sig ofta.

Särskilt berömd blev han för sina madonnabilder och porträtt. Hans religiösa motiv präglas av en stilla och lyrisk harmoni.

Källor

Externa länkar 

 

Födda 1435
Avlidna 1495
Män
Flamländska målare
Renässansmålare
Walhalla
John Berger (författare)

John Berger, född 5 november 1926 i Hackney i London, död 2 januari 2017 i Antony i Hauts-de-Seine nära Paris, var en brittisk författare, målare och konstteoretiker.

Verksamhet 
John Berger betraktas som en av 1900-talets mest betydelsefulla konstteoretiker. Som sådan analyserade han utifrån ett marxistiskt perspektiv hur vi ser på konst. Han är bland annat känd för tv-serien Ways of Seeing som producerades för BBC 1972 och samma år utgavs som bok. Berger var även verksam som skönlitterär författare, och tilldelades 1972 Bookerpriset för romanen G. Från mitten av 1970-talet var han bosatt i Frankrike.

Bibliografi i urval (utgivet på svenska) 
 (Picasso: framgångar och misslyckanden, översättning Steve Sem-Sandberg, Bromberg, 1989)
 (G, översättning Nils A. Bengtsson, Bromberg, 1985)
 (Konsten att se, översättning Jan Wahlén, Bromberg, 1982)
 (Gräs och rötter, översättning Nils A. Bengtsson, Bromberg, 1981)
 (Och likt fotografier, min älskade, våra ansikten snabbt förbleknar, översättning Steve Sem-Sandberg, Bromberg, 1987)
 (En gång i Europa, översättning Steve Sem-Sandberg, Bromberg, 1988)
 (Syren och Flagg: en gammal kvinnas berättelse om en stad, översättning Steve Sem-Sandberg, Bromberg, 1992)
 (Till bröllopet, översättning Steve Sem-Sandberg, Bonnier Alba, 1995)
 (Rum 19 och andra platser, översättning Maria Ortman, Bonnier Alba, 1997)
 (King: en gatuberättelse, översättning Maria Ortman, Ordfront, 1999)
 (Fickor av motstånd, översättning Steve Sem-Sandberg, Ordfront, 2002)

Priser och utmärkelser 
 Bookerpriset 1972 för romanen G.
 Petrarcapriset 1991

Källor

Noter

Externa länkar 

 

Män
Födda 1926
Avlidna 2017
Författare från London
Konstnärer från London
Brittiska författare
Brittiska konstkritiker
Brittiska konstnärer
Engelskspråkiga författare
Vinnare av Bookerpriset
Melissa Sue Anderson

Melissa Sue Anderson, alternativnamn Melissa Anderson, född 26 september 1962 i Berkeley, Kalifornien, är en amerikansk skådespelare. Anderson är främst känd för rollen som Mary Ingalls i TV-serien Lilla huset på prärien.

Filmografi i urval 

 Apocalypse 10:5 (2006)
 Going to Pieces: The Rise and Fall of the Slasher Film (2006)
 Jordbävning i New York (1998)
 Mord, mina herrar (1994)
 Dead Men Dont Die (1990)
 I spionens skugga (1988)
 The Equalizer (1987)
 Chattanooga Choo Choo (1984)
 First Affair (1983)
 An Innocent Love (1982)
 Satans natt (1981)
 Kära Maggie (1981)
 Happy Birthday to Me (1981)
 Survival of Dana (1979)
 The Loneliest Runner (1976)
 Lilla huset på prärien (1974–1981)
 The Brady Bunch (1973)

Källor 
 , läst den 3 januari 2009.
 Filmdelta, läst den 3 januari 2009.

Noter

Externa länkar 
 

Födda 1962
Amerikanska TV-skådespelare
Amerikanska röstskådespelare
Kvinnor
Levande personer
Amerikanska barnskådespelare
Personer från Berkeley
Eltandborste

Eltandborste är en typ av tandborste som drivs med elkraft och ofta är uppladdningsbar. Uppladdningen sker vanligen utan direkt galvanisk kontakt. Istället används elektromagnetisk induktion mellan spolar. Idag finns det en rad olika eltandborstar på marknaden, där främst laddningen skiljer sig åt. De vanligaste modellerna har induktionsladdning, men det finns även laddning med direktkontakt eller batteri.

En nutida eltandborste har ofta små borsthuvuden som roterar eller pulserar med hög frekvens. När man använder eltandborste är det viktigt att man borstar vid tandköttskanten och inte enbart mitt på tandytan. Eltandborstar bör inte användas tillsammans med vitgörande ("whitening") tandkräm eftersom det kan orsaka slitage på emaljen som i värsta fall kan leda till karies.

Många av dagens eltandborstar har även extrafunktioner såsom inbyggd timer och ibland även trycksensorer med en indikator för att man lättare ska uppnå optimalt borstresultat. Eltandborstar har löstagbart borsthuvud som ska bytas ut regelbundet innan det slits ut. Eltandborstar finns även för barn.

Alternativa ändamål 
Eltandborsten är användbar vid behandling av talstörningar, såsom läspning, r-fel och dyspraxi. Genom att föra eltandborstens huvud över till exempel valda delar av tungan och gommen kan man med dess vibrationer hjälpa patienten att hitta rätt muskelgrupper att arbeta med.

Referenser 

Tandhygien
Logopediska hjälpmedel
Bharata natyam

Bharata natyam (även Bharathanatyam, Bharatnatyam eller Bharatanatyam) är en sydindisk klassisk dans. Dansen fick sin definitiva utformning av Krishna Iyer under tidigt 1800-tal, och senare av dansaren Rukmini Devi Arundale. 

Enligt legenden ska Bharata natyam en dans som skapats av Bharata Muni, en hinduisk vis som ska vara författare till Natya Shastra, den äldsta indiska skrift som avhandlar dansen. Under äldre tid utfördes dansen som dasiattam av mandir Devadasis i templen. Många äldre tempelskulpturer baseras f.ö. på just denna dans.

Bharata natyam är den yttre manifestationen av den sydindiska idén om att fira det eviga universum genom att fira den fysiska kroppens skönhet. I indisk mytologi sägs universum vara identiskt med den dans som utförs av Nataraja, en av Shivas avatarer. Bharata natyam är en elddans, och en av fem dansstilar som inkluderar Odissi (elementet vatten) och Mohiniattam (elementet luft). Rörelsemönstret i en väl utförd Bharata natyam påminner om eldslågans rörelse. Bharata natyam kan i religiös mening även utövas som Natya Yoga.

En professionell dansare (patra) av Bharata natyam bör enligt Abhinayadarpanam (en ledande kommentarsamling för dansen) ha följande egenskaper: Hon ska vara 
 ung,
 smal,
 vacker,
 ha stora ögon,
 ha en vacker byst,
 ha gott självförtroende,
 begåvad med humor, 
 till lags, 
 medveten om när dansen ska inledas respektive avslutas, kunna följa musikens och sångens rytm, hon ska även ha
 vackra dansdräkter och
 en positiv inställning.

Dans i Indien
Gunnar Edman

Axel Gunnar Emanuel Edman, född 23 april 1915 i Marstrands församling, Marstrands stad, död 24 oktober 1995 i Ljungs församling, Uddevalla kommun, var en svensk författare.

Biografi
Edman tog studentexamen 1934 och studerade vid Göteborgs högskola 1934–38. Han var därefter verksam som folkhögskollärare, från 1948 vid Västkustens ungdomsskola i Ljungskile. 

I sitt författarskap behandlade Edman främst religiösa frågor, och försökte förena naturvetenskap och kristen tro. Debuten skedde med diktsamlingen Charis (1936), men genombrottet kom med Georg diktaren (1944), en roman med självbiografisk grund. I Genom nålsögat (1945) skildrades västsvenskt fromhetsliv. Han utgav även samlingar med essäer och aforismer, bland annat Livet är något mer (1947) och Skuggbild och verklighet (1963). Under 1970-talet hade Edman en frågespalt om tro och tvivel i Expressen.

Privatliv 
Gunnar Edman var son till sjökapten Axel Edman och Alma, född Nilsson. Han gifte sig 1944 med Norma Iwarsson. Tillsammans fick de sönerna Stefan (f. 1946) och Thomas (f. 1949).

Bibliografi 

 - Tillsammans med Kerstin Anér och Olle Nivenius.

Redaktör

Priser och utmärkelser 

 1956 – Boklotteriets stipendiat
 1959 – Boklotteriets stipendiat
 1960 – Boklotteriets stipendiat
 1961 – Boklotteriets stipendiat
 1964 – Boklotteriets stipendiat
 1971 – Deverthska kulturstiftelsens stipendium

Referenser

Vidare läsning 

 Åke Jonsson, Skapelseteologi: en studie av teologiska motiv i Gunnar Edmans texter, diss. (Nora: Nya Doxa, 1999)

Externa länkar 

 Gunnar Edman i Libris

Män
Födda 1915
Avlidna 1995
Personer från Marstrand
Författare från Bohuslän
Svenska författare under 1900-talet
Svenska författare inom kristen litteratur
Svenskspråkiga författare
964

964 (CMLXIV) var ett skottår som började en fredag i den julianska kalendern.

Händelser

Maj 
 22 maj – Sedan Johannes XII har avlidit en vecka tidigare väljs Benedictus V till påve.

Juni 
 23 juni – Den tysk-romerske kejsaren låter avsätta Benedictus V, eftersom han är missnöjd med valet av Benedictus. Denne accepterar detta och abdikerar.

Juli 
 Juli – Sedan Benedictus V har blivit avsatt väljs Leo VIII till påve.

Födda 
Adalbéron II av Verdun, biskop i Verdun.
 Heonae, koreansk drottning och regent.

Avlidna 
 14 maj – Johannes XII, född Octavianus, påve sedan 955.

Externa länkar
Wienklassicism

Wienklassicism är en musikalisk stilbenämning på den period inom klassisk musik som präglades av framför allt Joseph Haydns och Wolfgang Amadeus Mozarts insatser. Man brukar också räkna Ludwig van Beethoven dit, eller åtminstone hans tidigare verk. Hans senare verk brukar räknas till romantiken; ibland också Franz Schuberts.

Wienklassicismen anses alltså omfatta ungefär senare hälften av 1700-talet och in på första hälften av 1800-talet. Benämningen kommer ifrån att de nämnda tonsättarna huvudsakligen var bosatta i Wien. Styckena komponerades ofta med en framträdande melodistämma istället för som tidigare med flera likvärdiga melodistämmor. Verken indelades dessutom i block som med olika sinnesstämningar vägde mot varandra. Under denna period utvecklades den "moderna" symfonin och orkestern fick sitt nuvarande utseende.

Enligt sonatformen, som uppkom under klassicismen, skall första satsen vara konstruerad på följande vis. Den består av tre delar: exposition, genomföring och återtagning. Expositionen presenterar två teman (melodier) som vi kan kalla A och B. I genomföringen skall kompositören använda A och B så finurligt och fantasirikt som möjligt. I genomföringen avslöjar alltså kompositören sin eventuella skicklighet. Återtagningen är som namnet säger helt enkelt en upprepning av expositionen. Som avslutning på denna sats brukar man göra en coda. Coda betyder svans och är en liten avslutning.

De mest kända kompositörerna under Wienklassicismen är Haydn, Mozart och Beethoven; i Sverige utmärker sig Joseph Martin Kraus (tyskt ursprung) och Johan Wikmanson.
Ruth Weijden

Ruth Augusta Weijden, född Gustafsson 20 juli 1889 i Sankt Nikolai församling i Stockholm, död 27 juni 1956 i Stockholm, var en svensk skådespelare.

Ruth Weijden filmdebuterade 1913 i Victor Sjöströms Ingeborg Holm. Under sin karriär medverkade hon i knappt 40 filmproduktioner. 

Hon var gift med skådespelaren Tor Johanson, senare Weijden, åren 1915–1920. Därefter var hon gift med köpman Nils Wiklund. Ruth Weijen är begravd på Sandsborgskyrkogården i Stockholm.

Filmografi i urval 
 
1913 – Ingeborg Holm

1928 – Synd

 
  
1933 – En melodi om våren

 
1934 – Anderssonskans Kalle 

1935 – Ebberöds bank 
 

1935 – Kanske en gentleman
 

 

  

1940 – Romans

 
 
1943 – Kungsgatan

1945 – Den allvarsamma leken 
1945 – Svarta rosor

 
 
1949 – Hin och smålänningen

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser

Noter

Externa länkar 
 
 

Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska scenskådespelare
Svenska stumfilmsskådespelare
Skådespelare från Stockholm
Gravsatta på Sandsborgskyrkogården
Födda 1889
Avlidna 1956
Kvinnor
Sulfat

Sulfater är salter av svavelsyra. Sulfatjonen består av en svavelatom omgiven av fyra syreatomer och är en tetraedrisk tvåvärt negativ jon . Sulfat är i allmänhet lättlösliga i vatten undantaget: barium-, strontium-, kalcium-, bly- och kvicksilversulfat. En annan serie sulfat är de sura vätesulfaterna HSO4–; pKa för denna jon är 1,89. Ett exempel på vätesulfat är natriumvätesulfat NaHSO4. När man reducerar sulfatjoner så frigörs svavel och syrgas.

Organiska sulfat 
Organiska sulfat, estrarna av svavelsyra, är starkt alkylerande. Det viktigaste är dimetylsulfat (CH3)2SO4, vars användning i Sverige kräver myndighetstillstånd. Salterna av monoförestrade sulfat av typen R-O-SO3– är dock stabila och viktiga surfaktanter.

Sulfat i mineraler 
Flera vanligt förekommande mineraler är sulfat, varav flera är bergartsbildande. Exempel på sulfatmineral är:

 Alunit, KAl3(SO4)2(OH)6
 Anhydrit, CaSO4
 Baryt, BaSO4
 Gips, CaSO4·2H2O

Kemikalier i massa- och pappersindustrin
 
Oxoanjoner
Silikat

Silikat, kemisk förening av kisel och syre (SixOy), en eller flera metaller och ibland väte. Silikat kan också syfta på salter av kiseldioxid (SiO2), en kiselsyra (H4SiO4) eller (inom mineralogi och astronomi) en bergart som främst består av silikatmineral.

Silikater bildas genom att man i kiselsyran byter ut väte mot en eller flera metaller. Bland de naturligt förekommande silikaterna är fältspat, glimmer och hornblände de vanligaste.

Under normala betingelser är kiseldioxid i form av mineralet kvarts, som alltid innehåller en liten mängd kiselsyra, den mest stabila formen av silikater. Kemister betraktar kvarts som olöslig under normala atmosfäriska förhållanden. Under basiska förhållanden förekommer H2SiO42−.

Silikatmineral 

I olika silikatmineral bildar tetraedrar enkelkedjor, dubbelkedjor, lager och tredimensionella strukturer. Silikatmineralen klassificeras efter dessa strukturer:
 Olivin (enkla tetraedrar) - nesosilikater
 Epidot (dubbla tetraedrar) - sorosilikater
 Turmalin (ringar av tetraedrar) - cyklosilikater
 Pyroxen (enkla kedjor) - inosilikater
 Amfibol (dubbla kedjor) - inosilikater
 Fältspat (nätverk) - tektosilikater
 Kvarts (nätverk av SiO2)

Se även 
 Sand
 Kalciumhydrosilikater

Geologi
Salter
Kiselföreningar
Syreföreningar

als:Silikat
an:Silicatos (minerals)
ast:Silicatu
be:Сілікаты
bg:Силикати
cs:Křemičitany
de:Silicate
eo:Silikato
gl:Silicato
hr:Silikati
is:Sílíkat
it:Silicato
ht:Silikat
no:Silikat
nn:Silikat
ru:Силикаты (минералы)
sk:Kremičitan
sl:Silikat
sh:Silikati
th:ซิลิเกต
tr:Silikat
Mjäla

Mjäla är enligt äldre svensk terminologi (Atterbergskalan) en jordart vars kornstorlek ligger mellan mo och lera (0,002-0,02 mm). Mjäla ingår tillsammans med finmo i den nyare beteckningen silt, i den nyare kornstorleksskalan från SGI (Statens Geotekniska Institut), där sand och silt ersätter sand, mo och mjäla. Mer specifikt motsvaras mjäla av finsilt (0,002—0,006 mm) och mellansilt (0,006—0,02 mm).

Tillsammans med vatten bildar mjäla en ganska lättflytande massa som om vårarna kan utlösa tjälskott i vägar.

Mjälajordar karakteriseras av hög kapillaritet och dålig kohesion mellan partiklarna, vilket gör dem svårdränerade. De är genomgående flytjordar.

Se även 
Jordart
Kornstorlek
Silt

Jordarter
Metasomatos

Metasomatos även kallad metasomatisk omvandling eller förträngning, är ett begrepp inom geologin som syftar till den process då ett mineral eller en bergart blir helt eller delvis blir utbytt mot en annan. Begreppet infördes av K.F. Naumann (1826). Metasomatos är en typ av metamorfos. Metamorfos är ett begrepp som inom geologin syftar till den omvandlingsprocess som formar de metamorfa bergarterna.

Metasomatiska malmer kallas de malmer som blivit till genom metasomatos.

Typer av metasomatos

Hydrotermal metasomatos
Den vanliga formen av metasomatos kallas hydrotermal metasomatos och sker då ämnena som utbyts är vattenlösningar.

Pneumatolytisk metasomatos
Om ämnena som byts ut är i gasform så kallas det pneumatolytisk metasomatos. Detta är en påverkan av bergarter som sker genom inverkan av överkritiska (med en temperatur på över 400°C) restmagmatiska lösningar.

Exempel på metasomatos
Exempel på metasomatos är att om man tillför kalium till en bergart som innehåller natronfältspat så kommer kalifältspat att bildas och natriumet stöts ut ur bergarten.

Dolomitisering 
Dolomit som har den kemiska formeln CaMg(CO3)2 är ett bergartsbildande mineral (namnet dolomit kan dock även syfta till en bergart som huvudsakligen är uppbyggd av detta mineral). Ofta skapas mineralet dolomit genom att kalcit omvandlas, en omvandling som ibland är metasomatisk (dolomitisering). Man är inte helt säker på hur dolomiter bildas på detta sätt men man tror att det sker i en sedimentär miljö.

Albitisering 
Albitisering kallas det när en metasomatisk omvandling leder till att ämnen i en ursprungsbergart blir utbytt till fältspatsmineralet albit med den kemiska formeln Na(AlSi3O8).

Keratofyr är en bergart som till största delen består av albit. Keratofyr har blivit till genom albitisering av en intermediär eller sur vulkanisk bergart.

Källor

Noter 

Geologi
Kemiska processer
Gry (geologi)

Gry är en term för att beteckna kornighet på brottytan av en bergart. Om till exempel små mineralkorn (<1 mm) dominerar så talar man om småkornig eller finkornig gry.

Källor 

Geologi
Diorit

Diorit, är en intermediär djupbergart. Bergartens huvudmineral är plagioklas, hornblände och oftast även mörk glimmer (biotit).

Diorit kan bildas på ett antal olika sätt, dels genom kristallisation ur magma, dels genom omkristallisation och förgrovning av vulkaniska bergarter och slutligen dels i vissa fall ur kalkrika sedimentbergarter genom elementutbyten med omgivande bergarter (metamorfos).

Att särskilja diorit från andra mörka eruptivbergarter är ofta svårt då de i huvudsak har samma mineralologiska beskaffenhet. Nära diorit står gabbro, vilken också är en djupbergart, men har något mindre kiselsyrehalt. I naturen förekommer diorit och gabbro ibland så blandade att man inte kan skilja dem åt; man kallar då bergarten för gabbrodiorit.

Dioritens dagbergart kallas andesit. De geologiskt sett äldre andesiterna kallas ibland porfyrit.

Förekomster 
Diorit är en allmänt förekommande bergart, som oftast finns i mindre massiv. En av de största fyndigheterna finns söder om Bryssel i Belgien.

På Korsika förekommer en ögondiorit, kallad korsit, vars beståndsdelar är grupperade som kulor eller klot med 2,5 – 8 cm diameter. I Skandinavien förekommer diorit utanför Trondheim och i Valdres i Norge, och finns spridd över hela Sverige.

Användning 
På grund av sin jämna kornstorlek, den mörka färgen och polerbarheten lämpar sig diorit bra som prydnadssten, för gravmonument o d. Speciellt klotdiorit blir vacker vid polering och kan bearbetas till bordskivor, pelare, gesimser och gravstenar.

Se även 
Ögondiorit

Referenser 

Bergarter
Djupbergarter