kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Polsk riksdag

Polsk riksdag brukar betecknas som ett stormigt möte utan resultat, som i överförd bemärkelse kan avse oreda eller kaos i allmänhet. 

Uttrycket härstammar från de historiska polska riksdagarna (sejmerna), där varje adelsman hade absolut veto (polskt veto eller liberum veto). För att ett beslut skulle vinna laga kraft krävdes absolut enighet, vilket endast med svårighet kunde uppnås. 

Metaforer i svenskan
Polens politiska historia
Plugghäst

Plugghäst kommer av verbet plugga. Ordet plugga är känt sedan tidigt 1700-tal i betydelsen föra in ett föremål för att täppa till något. Ordet plugga används för att ta till sig information och kunskap.

Enligt Svenska Akademiens Ordbok betyder ordet "plugghäst":
’... (ngt nedsättande) studerande som ägnar mycken tid åt läxläsning l. studier.’

Ordet kan idag även syfta på en möbel där användaren sitter gränsle på en sadel framför en fastskruvad bordskiva. Benämningen plugghäst på denna möbel är dock inte belagd förrän på 1800-talet. 

 

I Europa fanns under århundraden läspulpeter (för stående och sittande) av den här typen på bland annat klosterbiblioteken redan på 1200-talet men dessa försvann i mitten av 1800-talet.

Carl von Linné, bosatt i Uppsala, lätt sannolikt tillverka sin privata plugghäst 1741, sedan han inspirerats av lässtolar i utländska kloster och universitetsbibliotek. Böckerna i dessa inrättningar var ofta tunga och ohanterliga, och en möbel som denna underlättade läsningen, då man kunde låta boken vila på den fastgjorda bordsskivan och reglera läsavståndet. Den läs- och skrivpulpet som Carl von Linné lät en lokal snickare i Uppsala tillverka var både karaktärsfull och funktionell, vilket var ovanligt för tiden. Han använde den både som studiestol och som föreläsningskateder vid sin undervisning. Originalet finns än idag på Linnés Hammarby, inlåst bakom galler i stenhuset där Linné ofta bjöd in sina gäster för undervisning.

Originalmöbeln består av en stabil och tung trästomme i furu, tydligt inspirerad av barockens formspråk. De tidigare exemplar som ännu finns bevarade har stora likheter med varandra: de har alla ett säte som man sitter gränsle på likt en hästsadel, och framtill på stolen finns en bordsskiva där man kan lägga sina anteckningar eller tunga böcker. "Linnés Plugghäst" är förvånansvärt ergonomisk och funktionell, då ryggen bibehåller en bättre hållning under läsningen.

Det var inte bara Linné som ägde en plugghäst. Bland professorerna i 1700-talets Uppsala fanns i deras privata bibliotek liknande biblioteksstolar och man kan spekulera om även detta var ett slags signum för en nybliven professor! Också språkforskaren Professor Ihre hade sin egen plugghäst i sitt bibliotek i början av 1700-talet. På Skokloster slott finns idag ett bevarat exemplar av plugghästen, vilken troligtvis kommer från Salsta slott. Man tror att exemplaret anlände till Skokloster när Erik Brahe under 1750-talet lät hämta hem en stor boksamling från Salsta slott, och plugghästen var förmodligen med i denna leverans. När Linnés privata samling såldes till London, ansågs inte plugghästen vara tillräckligt värdefull för att ingå i samlingen och blev därmed kvar i Uppsala.

En annan version av plugghäst är den barnmöbel för pojkar som förr var vanlig och tillverkades lokalt.

Externa länkar 

Personer inom utbildning
Skolmöbler
Sittmöbler
Skrivmöbler
Imago

Imago är en insekts fullbildade stadium. Insekter med fullständig metamorfos blir imago efter puppstadiet. Insekter med ofullständig metamorfos blir imago efter det att de som larv gjort den sista hudömsningen. Imago är det stadium där insekten fortplantar sig och det enda där den kan ha vingar.

Källor

Entomologi
Utvecklingsbiologi
Pianokonsert

Pianokonsert, Konsert för piano och orkester, är ett oftast relativt omfångsrikt verk för virtuos pianosolist och symfoniorkester. Många tonsättare har komponerat pianokonserter. Till de allra mest kända hör pianokonserter av Mozart, Beethoven, Schumann, Brahms, Tjajkovskij, Grieg, Rachmaninov, Prokofjev, Sjostakovitj, Villa-Lobos, Chopin och Bartók

Bland de svenska pianokonserterna bör Wilhelm Stenhammars nämnas.

En klassisk pianokonsert består traditionellt sett av tre satser, snabb-långsam-snabb, där den första satsen brukar ha sonatform med två expositioner (en för solisten och en för orkestern) och den sista är ofta ett rondo. Klassisk konsert brukade innehålla en improviserad kadens för solistens bravuruppvisning. Vissa berömda improviserade kadenser har senare blivit nerskrivna och återanvänds. En konsert från senare perioder, till exempel från romantiken kan sakna orkesterns exposition, och gärna framhäva virtuositet och bravur (consert brillant). Formen kan också bli friare, även liknande en ensatsig tondikt.

Ett konserttillfälle då en pianist är den ende musikern kan också kallas för en pianokonsert - eller, kanske hellre, pianoafton. Dylika konserter med endast en solist kallas numera efter engelskan ibland även för recitaler. (På samma sätt har till exempel ordet orgelkonsert flera betydelser).

Musikteori
Klassisk musik
Typer av musikstycken

no:Pianokonsert
Virserums konsthall

Virserums konsthall, som ligger i "Pappershuset" från 2004  O.E. Ekelunds snickerifabrik tidigare  fabriksområde, är en konsthall i Virserum i Hultsfreds kommun. Konsthallen grundades 1998 med syftet att ge plats i offentligheten åt vanliga människors berättelser och bilder. Den drivs av en ideell förening och är sedan 2013 en regional kulturorganisation i Kalmar län.

Verksamhet
Konsthallen arbetar med antropologisk konst i installationsform. Centrala frågor för de utställningar som konsthallen producerar är: Vem är jag?, Vart är jag på väg? och Hur blev det så här? 

Virserums konsthall har gjort sig känd för vad som brukar kallas ett "underifrånperspektiv". Konst, utbildningsverksamhet och kopplingen till skog och trä är grunder för verksamheten. 

Sedan 2004 har Konsthallen vart tredje år genomfört temautställningar om trä, med fokus på träbyggnadskonst och arkitektur. Konsthallen har vid fyra tillfällen, senast 2013, arrangerat Träbiennalen. Under senare år har detta varit förenat med en internationell konferens kring "nödvändighetens arkitektur". Andra återkommande utställningsteman har varit "Textilsommar" och "Byarna". 

Grundare, chef för konsthallen och konstnärlig ledare var till och med 2013 Henrik Teleman,. Han efterträddes 2014 av Annika Eriksson, som bland annat varit producent för konsthallens utställningar TRÄ 2013, Danztajm och Textilsommar.

Lokaler 
Konsthallen ligger i östra delen av Virserum intill Virserumsån på området Dackestop. Där finns också Virserums möbelindustrimuseum, Konst- och konsthantverksföreningen Stinsen, Sveriges telemuseum, Gillbergs smedja och Örtagården, samt café och turistbyrå.

Konsthallen fanns tidigare i flera lokaler i den äldre bebyggelsen på området, men sedan 2004 är verksamheten samlad i den dånyuppförda byggnaden "Pappershuset".

Källor

Noter

Externa länkar 
Virserums konsthalls webbplats

Konstmuseer och konsthallar i Kalmar län
Museer i Virserum
Privata konstmuseer och konsthallar i Sverige
Islamofascism

Islamofascism, underförstått som "fascistisk islam", är en neologism som antyder ett samband mellan vissa nutida islamistiska rörelser och de fascistiska rörelserna i Europa under första halvan av 1900-talet. Organisationer som anklagats för att vara "islamofascistiska" är bland andra al-Qaida, Muslimska brödraskapet, Hamas och Hizbollah. Begreppet har även använts för vissa stater eller forna statsbärande rörelser, bland andra Irans regering efter den islamiska revolutionen 1978 och talibanrörelsen i Afghanistan.

Själva den språkliga "konstruktionen" som sådan har ofta attackerats.

Personer som opponerar sig mot uttrycket islamofascism menar i gemen att detta nypåkomna begrepp kan reduceras till ett retoriskt uttryck för diverse krafters gemensamma ambition att svartmåla Islam som helhet. Andra hävdar, i sin tur, att det enda upptänkliga skälet till att misstänkliggöra uttrycket islamofascism är ett uppsåt att gynna eller vilja förneka uppenbara fascistoida tendenser inom Islam. Själva ordet islamofascism besitter således en mycket stark politisk och religiös laddning, hur man än ställer sig till det. 

Begreppet "islamisk fascism" användes troligen först av den franske historikern Maxime Rodinson, som en beskrivning på den iranska revolutionen 1978. Begreppet "islamofascism" tros emellertid ha myntats först 1990, då i en artikel av den skotske historikern Malise Ruthven. Begreppet har framförallt kommit i användning efter 11 september-attackerna 2001, då den islamistiska terrorismen åter hamnade i fokus. Begreppet har populariserats av bland andra den brittiske journalisten Christopher Hitchens och har fått stor spridning i USA, framförallt i neokonservativa kretsar. Journalisten Hitchens, liksom flera samhällsforskare, har pekat på flera likheter mellan islamism och den tidigare europeiska fascismen:

Se även 
 Antiintellektualism
 Islamism
 Wahhabism
 Terror och liberalism

Politiska termer
Fascism
Politik inom islam
Ernst Dittmer

Ernst Gustav Vilhelm Dittmer, född 28 maj 1890 i Göteborg, död 17 februari 1941 i Stockholm, var en svensk ingenjör och fotograf.

Han var son till tygförvaltaten Fredrik Dittmer och hans hustru född Åkesdotter, samt från 1917 gift med Ida Brönsted-Hansen. Efter avslutade studier i Göteborg praktiserade han vid olika optiska och fotografiska firmor i Danmark, Tyskland och England. Dittmer var anställd som fotografmedhjälpare i Jönköping under fyra år, filmfotograf vid Svenska Biografteatern AB i Kristianstad 1908–1909, fotograf och teknisk ledare vid Svensk Teater Konstfilm i Malmö 1910–1912. Han drev det egna bolaget Rekord-Film i Köpenhamn 1912–1917 samt var teknisk direktör vid Alhambra Film A/S. Under 1923 etablerade han ett företag i Stockholm som försåg biograferna med utensilier samt bedrev undervisning för biografmaskinister. Han var medlem i Par Bricole. Makarna Dittmer gravsattes i Gustav Vasa kyrkas kolumbarium i Stockholm.

Filmografi i urval

Regi 
 (även manus)
1932 – Århundradets match (kortfilm)

Filmfoto 
 (även filmroll)

Källor
 1890 års män i ord och bild, 1940,  
 Dittmer, Ernst Gustaf Wilhelm och Dittmer, Ida Katarina på SvenskaGravar.se

Noter

Externa länkar 
 
 

Svenska tekniska direktörer
Svenska filmfotografer
Svenska dokumentärfilmare
Svenska stumfilmsregissörer
Svenska ingenjörer under 1900-talet
Svenska fotografer under 1900-talet
Ingenjörer från Göteborg
Fotografer från Göteborg
Män
Födda 1890
Avlidna 1941
Gravsatta i Gustaf Vasa kyrkas kolumbarium
Ester Selander

Ester Javiga Axelina Selander, som gift Lindberg, född 17 januari 1893 i Malmö Sankt Pauli församling, Malmö, död 4 juni 1977 i Möllevångens församling, Malmö, var en svensk skådespelare. Hon var med i en del tidiga svenska filmer.

Filmografi

Källor 

Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska stumfilmsskådespelare
Kvinnor
Födda 1893
Avlidna 1977
Skådespelare från Malmö
Bolagsområdet, Virserum

Bolagsområdet, tidigare Dackestop, är ett kultur- och föreningscentrum i Virserum i Hultsfreds kommun. Det har fått sitt namn efter "Bolaget", Oskar Edvard Ekelunds Snickerifabrik, som hade sina fabrikslokaler där.

Historik 
År 1883 brann snickarmästaren Carl Johan Ekelunds verkstad i byn Blåsmålen i Stenberga. Ekelund flyttade då verksamheten till Virserum. Där fanns möjlighet till vattenkraft och han började tillverka trämöbler på ett fabriksområde vid Virserumsån. På 1970-talet försvann möbeltillverkningen från Virserum och fabriksområdet låg öde under många år. År 1995 var byggnaderna i ett sådant skick, att valet stod mellan att riva eller att totalrenovera. På initiativ av en grupp Virserumsbor påbörjades 1997 renovering av de byggnaderna. En ekonomisk förening bildades med finansiellt stöd från Europeiska Unionen, Arbetsmarknadsstyrelsen, Hultsfreds kommun, Länsstyrelsen i Kalmar län och Regionförbundet. Oskar Edvard Ekelunds Snickerifabriks tidigare fabriksområde omvandlades till Dackestop, ett centrum för kultur och turism, som senare fick namnet Bolagsområdet.

Verksamheter 
På Bolagsområdet finns idag bland andra  Virserums konsthall i "Pappershuset", Sveriges telemuseum i den tidigare bonarverkstaden, Virserums möbelindustrimuseum, i det tidigare såghuset, Föreningen Stinsen samt turistbyrå. I området finns också Gillmans smedja.

Bildgalleri

Källor
Upptäck Virserum på egen hand på visithultsfred.se/

Externa länkar
Bolagets hembygdsförenings webbplats

Kultur i Småland
Museer i Virserum
Maktkamp på Falcon Crest

Maktkamp på Falcon Crest () var en amerikansk såpopera som spelades in 1981–1990, med Jane Wyman i huvudrollen som den hårdföra Angela Channing. Urpremiären i USA skedde 4 december 1981.

Handling 
Serien utspelar sig på vingården Falcon Crest, där Angela Channing äger större delen av gården, och brorsonen Chase Gioberti (Robert Foxworth) den mindre genom arvet från sin döde far. Fru Channing försöker ständigt besegra sin brorson, med alla till buds stående medel – mutor, utpressning, förtal med mera. Styvsonen Richard, som får kontrollen av tidningen The New Globe, och sedermera en kapplöpningsbana, konkurrerar med dem om kontrollen av vindalen.

Rollista i urval 

 Jane Wyman – Angela Channing (1981–1990)
 Robert Foxworth – Chase Gioberti (1981–1987)
 Susan Sullivan – Maggie Gioberti Channing (1981–1989)
 Lorenzo Lamas – Lance Cumson (1981–1990)
 David Selby – Richard Channing (1982–1990)
 Abby Dalton – Julia Cumson (1981–1986)
 Margaret Ladd – Emma Channing (1981–1989)
 William R. Moses – Cole Gioberti (1981–1987)
 Ana-Alicia – Melissa Agretti Cumson Gioberti (1982–1989)
 Chao-Li Chi – Chao Li (1981–1990)
 Mel Ferrer – Phillip Erikson (1981–1984)
 Bob Curtis – Father Bob (1982–1990) 
 Jamie Rose – Victoria "Vickie" Gioberti Hogan Stavros (1981–1983)
 Dana Sparks – Victoria "Vickie" Gioberti Hogan Stavros (1986–1988)
 Anne Jeffreys – Amanda Croft (1982–1983)
 Lana Turner – Jacqueline Perrault (1982–1983)
 Harry Basch - Vince Caproni (1982-1984)
 John Saxon – Tony Cumson (1982–1988)
 Laura Johnson – Terry Hartford Channing (1983–1986)
 Cesar Romero – Peter Stavros (1985–1987)
 Sarah Douglas – Pamela Lynch (1983–1985)
 Simon MacCorkindale – Greg Reardon (1984–1986)
 John Callahan – Eric Stavros (1986–1988)
 Brett Cullen – Dan Fixx (1986–1988)
 Kate Vernon – Lorraine Prescott (1984–1985)
 Edward Albert – Jeff Wainwight (1986) 
 Kristian Alfonso – Pilar Ortega Cumson (1988–1990)
 David Beecroft – Nick Agretti (1988–1989)
 Morgan Fairchild – Jordan Roberts (1985–1986)
 Paul Freeman – Gustav Riebmann (1984–1985)
 Marjoe Gortner – Vince Karlotti (1986–1987)  
 Daniel Greene – Dwayne Cooley (1985–1986)
 Barbara Howard (skådespelerska) – Robin Agretti (1985–1986)
 Jill Jacobson – Erin Jones (1985–1986) 
 Apollonia Kotero – Apollonia (1985–1986) 
 Kim Novak – Kit Marlowe (1986–1987)
 Ken Olin – Fader Christopher (1985–1986)
 Wendy Phillips – Lauren Daniels Channing (1989–1990)
 Rod Taylor – Frank Agretti (1988–1990)
 Andrea Thompson – Genele Ericson (1989–1990)
 Gregory Harrison – Michael Sharpe (1989–1990)

Maktkamp på Falcon Crest i Sverige 
I Sverige har TV-serien visats på TV 1, Kanal 5 och Kanal 9. Urpremiären skedde 7 december 1982.

Källor

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Amerikanska TV-serier från 1980-talet
Amerikanska TV-serier från 1990-talet
Såpoperor
TV-seriestarter 1981
TV-serieavslutningar 1990
Kalifornien i fiktion
Engelskspråkiga TV-serier
TV-program i CBS
TV-serier från Warner Bros. Television
Gelatiklostret

Gelatiklostret (Jungfruns kloster) nära Kutaisi i regionen Imereti, Västra Georgien. Tillsammans med Bagratikatedralen är klostret sedan 1994 ett världsarv.

Historia
Gelatiklostret grundades av den georgiske kungen David IV Byggaren (1089-1125) år 1106. Under lång tid var klostret ett av de viktigaste kulturella upplysningscentren i gamla Georgien. Det hade en akademi som anställde de mest hyllade Georgiska vetenskapsmännen, teologerna och filosofna, varav flera av dem tidigare varit aktiva i olika ortodoxa kloster utomlands eller vid Manganakademin i Konstantinopel. Bland vetenskapsmännen fanns bland annat Ioann Petritsi och Arsen Ikaltoeli.

Tack vare ett omfattande upplysningsarbete genomfört av Gelatiakademin, kom folk så småningom att kalla det för "Ett nytt Hellas" och "Ett andra Athos".

Gelatiklostret har ett stort antal välbevarade muralmålningar och manuskript som skapats mellan 1100- och 1600-talet. 

I Gelati ligger en av de största georgiska kungarna, David Byggaren (georgiska: Davit Agmashenebeli) begraven.

Referenser

Externa länkar

UNESCO World Heritage Centre - Bagrati Cathedral and Gelati Monastery (engelska)
Georgiens Parlament - GELATI'S FRESCOS (XII - XVIIIth century) (engelska)

Världsarv i Georgien
Kloster i Georgien
Hotade världsarv
Frode Rasmussen

Frode Rasmussen, född den 27 augusti 1943 i Bergen, är en norsk skådespelare och regissör.

Han debuterade vid Trøndelag Teater, där han slog igenom 1971 som konferencieren i Cabaret. Han var därefter vid Nationaltheatret 1971–1973, Hålogaland Teater 1973–1980, Trøndelag Teater 1980–1988 och Den Nationale Scene 1989–1995. Han var en central gestalt under Hålogaland Teaters etableringsperiod, bland annat som en mycket fysisk Peer Gynt (1975). På Trøndelag Teater gjorde han sig bemärkt i en lång rad roller, som Hamlet, Rikard III, Jeppe på berget, Gregers Werle i Vildanden och Helmer i Ett dockhem.

Rasmussen blev landskänd som Norges förste viktiga Dario Fo-tolkare med enmansföreställningen Herre jemini, gjøgleren kommer! (1981, även i tv). Bland hans många centrala roller i Bergen kan särskilt nämnas Agamemnon i François Rochaix maratonuppsättning av Aischylos Orestien (1991). Hans första stora uppgift vid Nordland Teater, regin av Cabaret (1997), var en stor framgång. Åren 1997–2000 var han teaterchef vid Nordland Teater.

Filmografi (urval)

Källor

Externa länkar

Norska skådespelare under 1900-talet
Norska skådespelare under 2000-talet
Norska teaterregissörer
Norska teaterchefer
Män
Födda 1943
Levande personer
Skådespelare från Bergen
International Federation of the Phonographic Industry

International Federation of the Phonographic Industry (IFPI) är en organisation för skivbolag med cirka 1400 medlemmar i 75 länder. Den svenska avdelningen, IFPI Svenska Gruppen, består av de största svenska skivbolagen som tillsammans står för 95 % av den inhemska skivmarknaden och de delar ut det svenska musikpriset Grammis. IFPI tilldelar ISRC-nummer för unik identifiering av ljudinspelningar. Organisationen är också känd för att motarbeta piratkopiering. IFPI grundades i Rom den 10–14 november 1933 då grammofonindustrin samlats till kongress på inbjudan av "Confederazione Generale Fascista dell'Industria Italiana". Tanken var att man skulle företräda grammofonindustrin i alla tänkbara forum över hela världen genom att främja lagstiftning och upphovsrätt.

Referenser

Externa länkar 
 Svenska IFPI
 Internationella IFPI

Upphovsrättsorganisationer
Skivbolag och skivmärken
Organisationer bildade 1933
Musikorganisationer
Organisationer i London
Musik i London
ISRC

ISRC, International Standard Recording Code, är en internationell standard för unik identifiering av ljudinspelningar och musikvideor, som definieras av ISO 3901.

Ett ISRC-nummer består av
 Två bokstäver för landet
 Tre bokstäver eller siffror för skivbolaget eller individen (kallas av Svenska Ifpi för bolagskod)
 De två sista siffrorna i årtalet för produktionen
 Fem siffror som är serienumret

IFPI har huvudansvaret för tilldelning av ISRC-nummer, men delar ut uppgiften att tilldela bolagskoder för ett visst land till något lokalt organ. Dessa ska sen i sin tur tilldela bolagskoder för sitt område både till skivbolag och individer. Normalt ska detta göras utan kostnad, men IFPI tillåter att nationella organ tar ett rimligt självkostnadspris.
Svenska IFPI ignorerar dock i de internationella reglerna och beviljar ISRC-koder till individer endast "i undantagsfall [..] i avvaktan på bolagsbildning".
Bolagskoden väljs idag slumpmässigt och återspeglar inte bolagsnamnet.

Externa länkar 

 Svenska IFPI

Referenser 

Standarder och konventioner
Birgitta de Vylder-Bellander

Birgitta de Vylder-Bellander, född 17 augusti 1901 i Övertorneå, död 20 september 1973 i Hägersten, var en svensk författare. Hon var dotter till Ludvig och Elisabeth De Vylder och syster till Klas De Vylder (1914–2015), Maj Kullenberg och Marie-Louise de Vylder-Lehmann. Sin uppväxttid vid Tornedalens folkhögskola i Övertorneå har hon skildrat i barnböckerna Roligt året om och Barnen som aldrig hade tråkigt. Hennes roman Ogift fader sökes blev film 1953.

Bibliografi 
 Gamla vägar - eller nya? 1947 (pjäs)
 Roligt året om 1950 (barnbok)
 Ogift fader sökes 1951 (roman)
 Du är min son 1954 
 Barnen som aldrig hade tråkigt 1955 (barnbok)
 Slaget 1970

Källor 

Svenska författare av barn- och ungdomslitteratur
Svenska romanförfattare
Svenskspråkiga författare
Författare från Norrbotten
Kvinnor
Personer från Övertorneå socken
Födda 1901
Avlidna 1973
Gravsatta på Bromma kyrkogård
Rashomon

Rashōmon (kanji: 羅城門 Rajōmon, "slottsporten") var under Heianperioden namnet på den magnifika södra infartsbyggnaden till Japans dåvarande huvudstad Kyoto. Porten blev känd i väst vid filmfestivalen i Venedig 1951 genom filmen med samma namn i regi av Akira Kurosawa.

I tiden 
Rashōmon byggdes 789 och var den mest storslagna av de två dåvarande stadsportarna. Den var 32 m bred och 8 m hög med en 23 meters stenmur och en tvärslå på toppen. Porten låg vid den södra änden av den monumentala Suzaku-avenyn. Portens ursprungliga namn var Rajōmon, där Rajō står för den yttre förgården till palatset.  "Rajōmon" betecknade således huvudporten till palatsområdet. Vid Suzaku-avenyns bortre ände kom man till stadens norra port Suzakumon (朱雀門). 

Under 1100-talet började Rajōmon förfalla och blev en osäker plats för gemene man. Folk brukade överge döda kroppar och oönskade bebisar vid porten. Porten blev med tiden ett tillhåll för utslagna och tiggare och tidvis synonymt med tjuvarnas marknadsplats. Enligt en legend, så var den till och med bebodd av demonen Ibaraki Dōji. Portens namn ändrades till Rashōmon (kanji: 羅生門) i ett stycke av den berömde noh pjäsförfattaren Kanze Nobumitsu (1420). Läsningen Rashō eller Rasei (羅生) kan ordagrant uttydas "silkesvarelse" - en sorts demon.

I dag återstår inte ens en grundsten av den pampiga porten. En stenpelare anger platsen där porten en gång stod, nu på en undanskymd lekplats för barn på Kujō-gatan, inom promenadavstånd från Tō-ji-templet. En träskylt skriven på japanska och engelska förklarar historien och portens betydelse.

I konsten 
Den förfallna porten är den centrala scenbilden i Akira Kurosawas berömda film och förser den med sin titel, Rashōmon (1950). Filmen fick det svenska namnet Demonernas port. Filmen handlar om sanningens relativitet och bygger på två noveller av Akutagawa Ryunosuke, den ena med samma titel som filmen. Akutagawas användning av porten var avsiktligt symbolisk, med dess eländiga tillstånd syftande på den moraliska och fysiska nedgången för den japanska civilisationen och kulturen under Heianperioden.  

Porten figurerar även i andra litterära verk. Sålunda har 2006 års Astrid Lindgren-pristagare Katherine Paterson utnyttjat miljön i en av sina första ungdomsböcker, Den namnlöse pojken - samurajens son (1973).

Referenser

Japans historia
Kyoto
WP:Projekt Japan