kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Smärtbehandling

Smärtbehandling eller smärtlindring brukar ofta delas upp i: 
 Postoperativ smärtbehandlig (det vill säga efter kirurgi och liknande) och annan akut smärtbehandling.
 Långvarig smärtbehandling, vid till exempel tumörsjukdomar och annan långvarig smärta. 

I Sverige är Smärtlindring en medicinsk tilläggsspecialitet och Sektionen för Smärtlindring är en sektion inom Svenska Läkaresällskapet.

Ett äldre och mycket omtvistat namn på detta medicinska område är algologi.

Icke-farmakologisk behandling
Icke-farmakologisk behandling kan användas som komplement till smärtstillande medicin:
Breda och samordnade rehabiliteringsprogram
Psykologiska behandlingsmetoder, såsom Kognitiv beteendeterapi (KBT) och hypnos.
Avslappningsövningar
Mental träning
Olika sorts elektroterapi:
Transkutan elektrisk nerv-stimulering (TENS)
Ryggmärgsstimulering (SCS)
Fysisk aktivitet/träning
Massage
Värme
Kyla
Akupunktur

Forskningsstöd 
(Bör utökas.)

Hypnos har i en metaanalys visats fungera som smärtbehandling, både vid akut och kronisk smärta. En av skillnaderna mellan behandling av kronisk och akut smärta är att den förstnämnda har ett större fokus på att lära patienten självhypnos för att själv kunna dämpa smärtan.

Farmakologisk behandling
Med farmakologisk behandling menas tillförsel på något sätt av något eller några smärtstillande läkemedel.

Se även
Smärta
Smärtstillande läkemedel

Källor

Externa länkar
1177 Vårdguiden: Smärta
Sammanfattning av SBU:s rapport om: Metoder för behandling av långvarig smärta
Karolinska universitetssjukhuset Solna - Smärtcentrum
Svenska Smärtläkarföreningens hemsida
International Association for the Study of Pain

Medicinska specialiteter
 
Palliativ vård
MUF

MUF eller muf kan syfta på: 

 MUF – ett liberalkonservativt ungdomsförbund. se Moderata ungdomsförbundet
 MUF – den högsta frekvens som en radiosignal kan ha för utbredning via jonosfären, se Maximum Usable Frequency
 MUF – IATA-kod för en flygplats i Indonesien, se Muting Airport
 MUF – trafikplatssignatur för Manchester United Football Ground railway station
 muf (m.u.f.) – ett tillägg till namnet för enskild firma, se Enskild firma
Identity (film)

Identity är en amerikansk långfilm från 2003 i regi av James Mangold, med John Cusack, Ray Liotta, Amanda Peet och John Hawkes i rollerna.

Handling
Tio människor hamnar av en slump på ett ödsligt motell mitt i ödemarken. Då det är oväder och vägarna är översvämmade kan heller ingen av dem ge sig av. Därefter dröjer det inte länge innan de börjar dö, en efter en. Parallellt får man följa en slags mindre rättegång om huruvida en seriemördare, dömd till döden, ska benådas eller ej av medicinska skäl då den dömde tycks lida av personlighetsklyvning.

Rollista

Källor

Externa länkar

Filmer 2003
Amerikanska thrillerfilmer
Amerikanska skräckfilmer
Filmer i regi av James Mangold
Filmmusik av Alan Silvestri
Engelskspråkiga filmer
Dissociativ identitetsstörning på film
Filmer som utspelar sig på hotell
Magne

Magne, eller Magni, (”den kraftfulle”) är i nordisk mytologi Tors starke son, född av jättinnan Järnsaxa. Hans halvbröder heter Uller och Mode och hans halvsyster är Trud.

Magne har ärvt sin faders styrka och mod och han skall tillsammans med sin halvbroder Mode ta över Tors hammare Mjölner efter Tors död i Ragnarök. De ska sedan utföra samma uppgifter som deras far gjorde. Endast tre nätter gammal förmådde Magne flytta undan jätten Rungners fot sedan denne fallit över Tors hals. Som belöning erhöll han av fadern Rungners häst Gullfaxe, som till och med Oden vill ha. Man åkallar Magne i samma ärenden som hans fader, det vill säga i frågor som berör väder, vind och årsväxt.

Referenser 
 
 Snorre Sturlason, Prosaiska Eddan

Gudar i nordisk mytologi
Marmennill

Marmennill är i isländsk folktro ett havsväsen som liksom sjöjungfrun har en människas överkropp och en fiskstjärt som underkropp. Varelsen menades ha förmågan att förutspå framtiden. Den kvinnliga motsvarigheten kallades Margygur och en motsvarande varelse i Sverige och Danmark kallades Havmannen.

Fantasy-författaren David Bilsborough skriver i sin bok A Fire in the North om varelser han kallar Marmenniller.

Se även
Sirener
Havsmannen
Nordisk folktro

Referenser
Megingjord

Megingjord (megingjǫrð = kraftbälte) är i nordisk mytologi ett magiskt kraftbälte. I Gylfaginning 21 sägs Tor ha tre dyrgripar:

"En av dem är hammaren Mjölner (Mjǫllnir). När den kommer i luften känner rimtursar och bergresar igen den, och det är inte underligt, den har krossat skallen på många av deras fäder och släktingar. Hans andra klenod är ett styrkebälte (megingjǫrð). När han spänner det om sig växer hans asakraft (ásmegin) till det dubbla. Hans tredje ägodel är mycket värdefull. Det är hans järnhandskar (járnglófar), dem kan han inte vara utan när han griper om hammarskaftet."

I Skáldskaparmál 18 berättas hur Loke lurade Tor att färdas till Geirröds gård utan vare sig hammare, styrkebälte eller handskar. Men på vägen gästade Tor en jättinna vid namn Grid (Gríðr):

"Hon berättade sanningen om Geirröd för Tor, att han var en illslug jätte och svår att ha att göra med. Hon lånade honom ett styrkebälte och järnhandskar som hon ägde, och sin stav som heter Gridsstav (Gríðarvǫlr)."

De lånade vantarna kallas här járngreipr (järn-gripare); för styrkebältet används åter ordet megingjǫrð och "namnet" Gridsstav betyder ju bara att det var jättinnan Grids stav. Bortsett från staven fick alltså Tor låna vad han redan ägde, men inte hade tagit med sig. Staven visade sig dock vara en god ersättning för hammaren. Den räddade livet på Tor i floden Vimurs forsar och med dess hjälp knäckte han ryggen på jätten Geirröds hemska döttrar Gjalp och Greip.

Eftersom Tors styrkebälte varken omtalas i Den poetiska Eddan eller i någon annan skrift som är äldre än Snorres Edda, har det antagits att det skulle kunna röra sig om ett folksagomotiv som på 1200-talet har blivit förknippat med Tor. Mot detta talar dock det faktum att ett liknande bälte förekommer i en kenning för Tor i Eilif Gudrunssons Þórsdrápa:
 
{|
|
Harðvaxnar sér herðirhalllands of sik falla
(gatat maðr) njótr (hin neytri)njarð- (ráð fyrir sér) gjarðar.
Þverrir lætr nema þyrriÞorns barna sér Mǫrnar
snerriblóð til svírasalþaks megin vaxa.|
Maktgördelns ägare,
stenlandets [svärdets] härdare [Tor],
lät de starkvuxna vattnen falla över sig.
Man kunde inte ha fattat ett bättre
beslut för sig själv. Mörns barns
[jättarnas] ödeläggare [Tor] sade att
hans kraft skulle växa sig hög som
världens tak om inte den vilde Torns
[Ymers] nackblod [vattnet] minskade.
|
|}Þórsdrápa har visserligen endast bevarats i Snorres Edda, men diktades kort före Islands kristnande år 1000.

 Kommentarer 

 Källor 
 Snorres Edda i översättning av Karl G. Johansson och Mats Malm, Klassikerförlaget 1999. 
 Simek, Rudolf (2007), Dictionary of Northern Mythology'', D.S. Brewer.

Noter 

Föremål i nordisk mytologi
Tor
Mimers brunn

Mimers brunn eller Mimers källa är vishetens brunn, som finns under en av världsträdet Yggdrasils rötter i den nordiska mytologin. Den drack Mimer ur varje dag och var därför mycket vis. Guden Oden fick betala en klunk ur källan med sitt ena öga, som lades i källan varefter han fick förmågan att se allt som händer i världen.

Se även
Mimer
Mimers Källa (tidskrift för Samfundet Forn Sed Sverige tidigare kallat Sveriges Asatrosamfund)
Odensjön

Referenser

Platser i nordisk mytologi
Mistelten

Mistelten eller misteltein är i nordisk mytologi den pil gjord av en mistel, vilken Loke använde som vapen för att ta livet av Balder. Ordet förekommer också som namn på ett svärd med makalösa egenskaper i fornnordiska hjältesagor.

Referenser

Balder
Föremål i nordisk mytologi
Ugglan
Fiktiva vapen
Modgunn

Modgunn eller Modgud (Móðguðr: “krigstrött” (?)) är enligt Snorre Sturlasson den mö som bevakar Gjallarbron över Gjöll, som är gränsflod till dödsriket Hel. Modgunn omtalas endast i berättelsen om Balders död i Gylfaginning 49. Hermod (Hermóðr), som i berättelsen är Balders bror, är på väg till Hel för att söka utverka broderns frigivning ur dödsriket. På Gjallarbron hejdas han av Modgunn som ber honom uppge namn och ätt. Hon ser att han inte är död, men ger honom ändå en kort vägbeskrivning till dödsriket och låter honom passera.

Förmodligen är Modgunn en rent litterär gestalt. Hon förser Hermod med de upplysningar som han behöver för att handlingen skall kunna fortskrida, men är i övrigt inte omnämnd någon annanstans. Rudolf Simek gissar att det var Snorre Sturlasson som själv hittade på henne. Namnen Móðguðr och Hermóðr tycks i berättelsen vara anpassade till varandra; det ena namnets förled är det andras efterled.

Vad som i någon mån talar mot Simeks gissning är att det faktiskt finns en motsvarighet till Modgunn i finsk folkdiktning, där bron över “Tuonis (dödsrikets) svarta flod” bevakas av en gammal kvinna med tre hundar.

Ur Gylfaginning 49

Ur Uppsala-Eddan 
En kortversion av berättelsen om Hermods ritt finns i Uppsala-Eddan (DG 11, 4to), Gylfaginning, kapitel 30:

De fem flockar döda män, som Modgunn nämner i samtliga Edda-versioner, sätts i Uppsala-Eddan (men endast där) i direkt samband med Balder. Det är Balder som med följe har ridit över bron. Följet är stort – femhundra man – och förmodligen har det tänkts vara ännu större, eftersom ordet hundrað när texten skrevs brukade betyda storhundra, d.v.s. 120. Det är alltså 600 man (5 × 120) som Balder har fått med sig, vilket är oväntat då han ju inte stupade i strid. Att bron dundrar under Hermod beror på att han är den ende som är levande – de andra var kroppslösa själar.

Källor 
 Snorres Edda
 Lindow, John (2001), Norse Mythology: A Guide to the Gods, Heroes, Rituals, and Beliefs, Oxford University Press. 
 Simek, Rudolf (2007), Dictionary of Northern Mythology, D.S. Brewer.

Noter 

Nordisk mytologi
Mundilfare

Mundilfare ("den som rör sig på bestämda tider") är i nordisk mytologi far till Sol och Måne enligt dikten Vaftrudnes visdomstävling, 23.

Se även 
 Hildegun
 Nanna
 Natt

Referenser 

Nordisk mytologi
Muspelheim

Muspelheim eller Muspelhem (av muspilli, ”världsbrand" eller Mund-spilli, "världsförintare") var i skapelsen enligt den nordiska mytologin eldens värld i södra Ginnungagap. Därifrån flög gnistor och skapade sol, måne och stjärnor. 

I Muspelheim härskar de förgörande eldmakterna. De flammande eldvarelserna kallas även för ’’Muspels söner’’ (eldens söner) och styrs av eldjätten Surt (den av sot svarte). Surt äger ett skinande svärd vars klinga är av eld och inget vapen kan mäta sig med dess kraft. Härifrån skall världens förstörelse genom eld utgå.

Se även 
 Nifelheim
 Snorre Sturlason: Prosaiska Eddan 
 Poetiska Eddan, Voluspá
 Världens skapelse i nordisk mytologi

Referenser

Noter

Webbkällor

Store norske leksikon

Platser i nordisk mytologi
Måne (mytologi)

Måne eller Máni var i nordisk mytologi månens gud, son till Mundilfare och Natt. Tillsammans med sin syster Sol jagas han fram över himlavalvet. Liksom sin syster Sol är han skön och vacker. Måne åtföljs på sin färd av två barn som han tog upp från jorden som bar namnen Bil och Hjuke. "De barnen följer Måne som man kan se från jorden."

Måne jagas fram över himlavalvet av vargen Hate, liksom vargen Sköll jagar hans syster. De båda vargarna härstammar från jättinnan i Järnveden "Järnskogen". Härifrån kommer också Månegarm, den mäktigaste av alla, som mättar sig med blodet från alla människor som dör. I Ragnarök kommer han att sluka månen och sprida blod över världen.

I Völvans spådom strof 5 skildras månens skapelse: "ej visste Månen/ vad makt som var hans" . Asarna gav namn åt "nedan och ny", det vill säga tidräkning efter månens faser.

Se även
 Hildegun

Referenser

Nordisk mytologi
Mångudar
Månegarm

Månegarm (fornnordiska Mánagarm[r]) är i nordisk mytologi en varg som lever i Järnskogen. Han lever av blodet från döende människor och förföljer och slukar månen, vilket leder till månförmörkelse. Han skvätter därvid blod omkring sig så att solen svartnar och det blir solförmörkelse.

Han kan eventuellt vara densamme som Hate. Månegarm ska inte förväxlas med Garm, som är den hund vilken bevakar ingången till dödsriket Hel.

Se även 
 Hate
 Skoll

Referenser 

Monster i nordisk mytologi
Vargar i mytologi
Djur i nordisk mytologi
Mökkurkalfe

Mökkurkalfe är i nordisk mytologi en jätte, som jättarna tillverkade av lera för att bistå Rungner i dennes strid mot Tor. De gjorde honom ofantligt stor, gav honom ett skräckinjagande utseende och sjöng galdrar över honom. I mötet med Tor kunde Tjalve emellertid döda Mökkurkalfe med en enda välriktad pil. 

Följande passage ur Prosaiska Eddan Skáldskaparmál 17 (1819 års utgåva) beskriver händelsen:

"Jättarne gjorde då på Grjotuna-gård, af ler, en man, som var nio rastmil lång och tre bred öfver bröstet; men då de icke funno ett hjerta nog stort för honom, togo de hjertat af ett sto, hvilket dock icke kunde bestå för Thor. ... Vid hans sida stod lerjätten, som hette Möckurkalfe och var ganska rädd. Det berättas att hans feghet yppades, när han såg Thor. ... Thjalfe kämpade med Möckurkalfe, som föll med ringa heder."

Motsvarande originaltext:

"Þá gerðu jötnar mann á Grjóttúnagörðum af leiri, ok var hann níu rasta hár, en þriggja breiðr undir hönd, en ekki fengu þeir hjarta svá mikit, at honum sómði, fyrr en þeir tóku úr meri nökkurri, ok varð honum þar eigi stöðugt, þá er Þórr kom. ... Á aðra hlið honum stóð leirjötunninn, er nefndr er Mökkurkálfi, ok var hann allhræddr. Svá er sagt, at hann meig, er hann sá Þór. ... En Þjálfi vá at Mökkurkálfa, ok fell hann við lítinn orðstír."

Se även
 Snorre Sturlason: Prosaiska Eddan

Referenser 

Jättar i nordisk mytologi
Mörkskogen

För skogen i Tolkiens Midgård, se Mörkmården.
Mörkskogen eller Mörkveden (Myrkviðr) är i nordisk mytologi beteckningen på gränsskogar åt olika håll. Skogen söder om Midgård ska särskilt ha utpekats som Mörkskogen.

I Eddan kallas flera skogar Myrkviðr:
 den skog varöver Muspels söner sägs rida
 den skog genom vilken de mör flög från söder, som blev hustrur åt Egil, Slagfinn och Volund
 den skog dit Granmars söner sände bud efter krigsfolk
 den skog varöver Atles budbärare red till burgundernas land.
 den skog som i Hlödskvädet skiljer Hunaland och Gotaland.

Se även
 Snorre Sturlason
 Prosaiska Eddan
 Hunaland
 Schwarzwald

Referenser

Platser i nordisk mytologi
Narfe

Narfe kan avse:

Narfe – Lokes och Sigyns son, se Vale och Narfe
Narfe – Natts far, se Nörve
Nasheim

Násheimr är ett kvasimytologiskt namn för dödsriket, som bara förekommer på ett enda ställe i den medeltida isländska litteraturen, nämligen i Þorgils saga skarða som ingår i Sturlungasagan. Ordet är sammansatt av nár, ”kadaver, lik”, vars genitivform är nás, och heimr som betyder ”värld”. Násheimr betyder alltså ”likvärlden”, det vill säga ”de dödas värld”. Namnet syftar inte på någon särskild mytologisk plats, utan är en nybildning efter mönster av verkliga mytologiska namn, såsom Nástrǫnd (”Likstranden”) och Nágrind (”Likgrinden”). Namnet skapades troligen av en 16-årig flicka vid namn Jóreiðr Hermundardóttir den 22 juli (?) 1255.

I sagan berättas att Jóreiðr, som bodde hos prästen Páll på gården Miðjumdalr, i samband med en mässa för Maria Magdalena hade en drömsyn vari hon såg en kvinna i mörka kläder rida fram till gården på en grå häst. Både kvinna och häst var mycket stora. Jóreiðr frågade kvinnan varifrån hon kom och hon svarade: ”Norðan kom eg að, ór Násheim”, det vill säga ”jag kommer från norr, från Násheimr”.

Namnet Násheimr återkommer inte på några fler ställen  i texten, men den mörkklädda kvinnan återkom i ytterligare tre drömsyner. Varje gång kvad hon ”drömverser” vari hon redovisade sin syn på det politiska skeendet på Island året 1255. Det är först i den tredje drömmen som Jóreiðr dristar sig till att fråga henne vem hon är. ”Jag heter Guðrún Gjúkadóttir”, svarar hon. Jóreiðr utbrister: ”Varför kommer hedningar hit?” Kvinnan svarar: ”Det angår inte dig om jag är kristen eller hedning, men jag är mina vänners vän.”

Av kvinnans drömverser att döma har hon tydligen räknat Gissur Þorvaldsson till ”vännerna”, så det är kanske ingen tillfällighet att gården Miðjumdalr vid Laugarvatn, dit hon färdades, ligger i Gissurs hembygd. Det var också här som han hade sitt starkaste stöd.

Om det var 16-åriga Jóreiðr som i drömmen hittade på namnet Násheimr, eller om även andra människor har använt det som synonym för dödsriket, kan vi inte veta. Vårt enda skriftliga belägg för detta namn finns i berättelsen om Jóreiðs drömsyner. Rudolf Simek menar att Násheimr skulle kunna beteckna den kristna hinsides världen, eftersom Jóreið var kristen. Men namnets bokstavliga innebörd måste ha varit lika uppenbar för henne som för varje modern islänning. Förledet Nás- syftar varken på själ eller ande utan på den döda kroppen, vilket leder tankarna till äldre och folkliga föreställningar om livet i gravhögen.

Kommentarer

Källor 

Platser i nordisk mytologi
Nörve

Nörve (Nǫrfi) eller Narve (Narfi) var en jätte i nordisk mytologi. Enligt Gylfaginning i Snorres Edda bodde han i Jotunheim och var fader till Natt (Nótt); den gudom som personifierar natten. Men i den poetiska Eddan bär Natts fader namnet Nör (Nǫrr).

Källtexterna

Ur Gylfaginning, kap. 10 

Stavningen av jättens namn varierar i handskrifterna. Från Codex Regius (Konungsbók) och Codex Trajectinus (Trektarbók) kommer Nǫrfi eða Narfi. Codex Wormianus (Ormsbók) har Nǫrvi eða Narvi och i Codex Upsaliensis (Uppsalabók) – som är äldst – heter jätten Nóri. Där sägs han dessutom ha varit den förste som byggde i Jotunheim.

Poetiska Eddan 
Vafþrúðnismál 25. (Vavtrudner besvarar Odens fråga varifrån dagen kommer som drar över jorden.)

Namnet Nör (Nǫrr) står i båda fallen i dativform (Nǫrvi).

Namnet 
Både Nörve, Narve och Nör kommer troligen av ett ord som betyder "trång". Åke Ohlmarks tänker sig att Nör betyder "den tungt beträngande" och är ett namn på skymningen inklämd mellan dag och natt. Skymningen är nattens fader. Natt är i sin tur gift med Delling ("den strålande" gryningen) och deras son är Dag. Viktor Rydberg tolkade Narve, Nörve eller Nör som identisk med Mimer: ett av de urväsen som enligt honom hade det största antalet täcknamn. Andra varianter av Narve fann han i Nari och Neri (Helgakviða Hundingsbana I, 4). Namnet översatte han från verbet njöra till "den som binder" eller "den som pålägger trångt åtsittande band". Rydbergs framställning är ytterst skarpsinnig, men räknas inte av moderna filologer och religionshistoriker som vetenskapligt tillförlitlig.

Se även 
 Narfe, Lokes son

Källhänvisningar

Jättar i nordisk mytologi

no:Narve
Nastrand

Nastrand (isländska: Náströnd, ”likstrand”) är i nordisk mytologi en strand i Hel, de dödas rike, norr om bergskedjan Nidafjällen. Nastrand ligger vid sjön Amsvartner (”becksvart”) i vilket ön Lyngve (”den ljungbevuxna”) finns och där fenrisulven och senare Loke fjättrades. Intill Nastrand finns den jättelika, hemska sal, byggd av sammanflätade ormryggar med inåtvända ormhuvuden, vilka spyr etter, som bildar åar i salens inre. Där får lögnhalsar (edsbrytare) och mordvargar (fredslösa mördare) vada runt.

På Nastranden byggdes skeppet Nagelfare av de dödas naglar.

Se även 
 Snorre Sturlasson: Prosaiska Eddan

Referenser

Platser i nordisk mytologi
Livet efter detta
Nattramn

Nattramnar är i svensk folktro gengångare efter självmördare eller döda odöpta barn. De troddes uppträda nattetid i fågelgestalt och då främst som korpar.

Beskrivning från södra Småland 
I sin beskrivning av folktro i södra Småland beskriver Gunnar Olof Hyltén-Cavallius nattramnen som gasten efter en utbörding, det vill säga ett odöpt barn som burits ut i skogen. Nattramnen visar sig endast nattetid och då oftast vid större högtider. Den flyger i luften i fågelskepnad och utstöter ett knarrande ljud, som liknar gnisslet från ett osmort vagnshjul. Den flyger alltid från väster till öster och aldrig närmare marken än vad en oxe bär oket.

Enligt medeltidstro är nattramnen ständigt på färd till Christi grav, men kan bara färdas om natten och får inte ro förrän den kommit fram. Hyltén-Cavallius menar, att det är fråga om någon art av snäppa eller beckasin. Beskrivningen stämmer relativt väl med morkullans spelflykt.

Etymologi 
Ramn är ett äldre svenskt ord för "korp". Motsvarande ord på fornsvenska är rampn, på fornnordiska och isländska hrafn, på danska och norskt bokmål ravn, samt på nynorska ramn.

Den äldsta formen av ordet är belagt från 500-talet på Järsbergsstenen där det stavas HarabanaR. Jämför även engelskans raven och tyskans Rabe (m).

Referenser

Se även 
 Nordisk mytologi

Nordisk folktro
Skeppsvarv

Skeppsvarv är en verkstad som utför reparation eller nybyggnad av fartyg och utrustning för att gå till sjös. Ett nybyggnadsvarv består av en sammansättningsverkstad, vilken bistås av underleverantörer i fråga om utrustning och maskiner.

Sverige var under många år en av världens största varvsnationer, med storvarv som Eriksberg, Götaverken, Lindholmen, Uddevallavarvet och Kockums.

Se även 
 Båtbyggnad
 Skeppsbyggnad
 Varvskrisen

Referenser

Externa länkar 

 Skeppsvarv
Madeleine

Kvinnonamnet Madeleine är en fransk form av Magdalena som använts i Sverige sedan slutet av 1700-talet och betyder "från Magdala". Magdala var en by nära havet av Galiléen som betyder "tornet" på hebreiska. Försvenskade former är Malena och Malin.

Madeleine började öka i popularitet redan på 1950-talet och blev ett modenamn någon gång på 1970-talet. I slutet av 1980-talet nådde modevågen sin kulmen och nu faller namnet allt snabbare nedför listan. 31 december 2009 fanns det totalt 21 768 personer i Sverige med förnamnet Madeleine, varav 11 744 med det som tilltalsnamn. Därtill kommer ytterligare kvinnor med ananan stavning (Madelein, Madelene, Madelen, Madeléne och Madelén). 31 december 2009 fanns det totalt 10 864 personer med annan stavning, varav 6 314 med det som tilltalsnamn. År 2003 fick 435 flickor namnet, varav 128 fick det som tilltalsnamn.

Namnsdag: 22 juli, sedan 1986.

Personer med namnet Madeleine 

 Madeleine, svensk prinsessa född 1982, dotter till kung Carl XVI Gustaf
 Madeleine Albright, amerikansk utrikesminister
 Madeleine Béjart, fransk skådespelerska
 Madeleine Boullogne, fransk målare
 Madeleine Brès, fransk doktor. 
 Madeleine Carroll, brittisk skådespelerska
 Madeleine Gustafsson, författare och översättare
 Madeleine Leijonhufvud, professor i straffrätt
 Madeleine L'Engle, amerikansk författare
 Madeleine McCann, försvunnen 
 Madeleine Peyroux, amerikansk jazzsångerska
 Madeleine de Puisieux, fransk författare och feminist
 Madeleine Pyk, konstnär
 Madeleine de Scudéry, fransk författare
 Madeleine Sjöstedt, politiker (fp)
 Madeleine Stowe, amerikansk skådespelerska

Fiktiva figurer med namnet Madeleine 
 Madelene Olsson, Bert-serien, Berts mamma

Övrigt 
Madeleinekaka

Se även 
 Alla artiklar vars titel inleds med Madeleine
 Alla artiklar vars titel innehåller Madeleine

Noter 

Kvinnonamn
Franska kvinnonamn