kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Sharp X68000

Sharp X68000, ofta namngiven X68k, är en hemdator släppt endast i Japan. Den första modellen kom 1987 med en 10 MHz Motorola 68000-processor, 1 MiB RAM och utan hårddisk. Den sista modellen släpptes 1993 och använder sig av en 25 MHz Motorola 68030-processor, 4 MiB RAM och en av köparen valbar 80 MiB SCSI-hårddisk. RAM-mängden kan i alla system utökas till 12 MiB. Hårdvarumässigt är datorerna liknande Amigas datorer, och arkadspel konverterades till formatet. Spel som släpptes till X68000 är bland annat Parodius, Final Fight, Street Fighter II, Ghosts 'n Goblins, Castlevania och många fler.

X68000 använder ett operativsystem som liknade MS-DOS, utvecklat åt Sharp av Hudson Soft. Operativsystemet heter Human68k och har identiska kommandon som MS-DOS, som skrivs in på engelska. Det som visas på skärmen är en blandning av engelska och japanska.

Modeller

X68000 
År: 1987
Chassi: Dubbeltorn
CPU: 68000
Frekvens: 10 MHz
RAM: 1 MiB
Dubbla 5,25-tums diskettenheter
SASI-gränssnitt
Såldes i paket med spelet Gradius.

X68000ACE 
År: 1988
Chassi: Dubbeltorn
CPU: 68000
Frekvens: 10 MHz
RAM: 1 MiB
X68000ACE-HD har en 20 MiB SASI-hårddisk.

X68000EXPERT 
År: 1989
Chassi: Dubbeltorn
CPU: 68000
Frekvens: 10 MHz
RAM: 2 MiB
X68000EXPERT-HD har en 40 MiB SASI-hårddisk.

X68000PRO 
År: 1989
Chassi: Desktop
CPU: 68000
Frekvens: 10 MHz
RAM: 2 MiB
X68000PRO-HD har en 40 MiB SASI-hårddisk.
Nytt tangentbord och mus

X68000EXPERT II 
År: 1990
Chassi: Dubbeltorn
CPU: 68000
Frekvens: 10 MHz
RAM: 2 MiB
X68000EXPERT II-HD har en 40 MiB SASI-hårddisk.
Snabbare BIOS

X68000PRO II 
År: 1990
Chassi: Desktop
CPU: 68000
Frekvens: 10 MHz
RAM: 2 MiB
X68000PRO II-HD har en 40 MiB SASI-hårddisk.
Snabbare BIOS

X68000SUPER 
År: 1990
Chassi: Dubbeltorn
CPU: 68000
Frekvens: 10 MHz
RAM: 2 MiB
X68000SUPER-HD har en 80 MiB SCSI-hårddisk.
Första modellen med SCSI som standard.

X68000XVI 
År: 1991
Chassi: Dubbeltorn
CPU: 68000
Frekvens: 16 MHz
RAM: 2 MiB
X68000XVI-HD har en 80 MiB SCSI-hårddisk

X68000Compact 
År: 1992
Chassi: Enkeltorn
CPU: 68000
Frekvens: 16 MHz
RAM: 2 MiB
Första modellen med 3,5-tums diskettenheter

X68030 
År: 1993
Chassi: Dubbeltorn
CPU: 68EC030
Frekvens: 25 MHz
RAM: 4 MiB
X68030-HD har en 80 MiB SCSI-hårddisk

X68030Compact 
År: 1993
Chassi: Enkeltorn
CPU: 68EC030
Frekvens: 25 MHz
RAM: 4 MiB
X68030Compact-HD har en 80 MiB SCSI-hårddisk
Nytt tangentbord och mus

Hemdatorer
16-bitarsdatorer
Tillverkning

Tillverkning innebär att ta fram en produkt via en tillverkningsprocess.

Tillverkning inom tillverkningsindustrin omvandlar material till färdiga produkter. Denna process brukar beskrivas med blockdiagram där man brukar studera tre olika flöden, nämligen informationsflöde, kapitalflöde och materialflöde. 

Tillverkning inom IT-industrin sker genom systemutveckling

Referenser
Tillverkningsteknik

Tillverkningsteknik är det praktiska tillvägagångssättet i en industriell process för att omvandla råmaterial till en färdig produkt.

Bearbetningsmetoder 
Fogning
Gjutning
Plastisk bearbetning
Pulvermetallurgi
Skärande bearbetning
Klippning
Elektromagnetisk formning
Friformsframställning

Se även 
Material
Tillverkning

 
Metallbearbetning
Grace Darling

Grace Darling, född 24 november 1815, död 20 oktober 1842, var en legendarisk brittisk hjältinna.

En mörk, stormig natt den 7 september 1838 kolliderade det lilla ångfartyget Forfarshire mot klipporna på Farne Islands utanför Northumberlandkusten, nära Longstonefyren där hennes far var fyrvaktare. Grace Darling rodde en liten båt motsvarande 1,7 kilometer för att rädda de nödställda passagerarna – fyra män och en kvinna. 

Detta gjorde henne till en hjältinna och legend; hon hyllades av kungliga familjen och blev god vän med den brittiska aristokratin. Kända författare såsom William Wordsworth och Algernon Swinburne skrev om hennes bedrift.

Grace Darling avled 27 år gammal av lungsot.

Referenser 

Personer under viktoriansk tid
Kvinnor
Födda 1815
Avlidna 1842
Eurovision Song Contest 1965

Eurovision Song Contest 1965 sändes den 20 mars 1965 från Sala di Concerto della RAI i Neapel, Italien i och med att Italien året före hade vunnit med "Non ho l'età" av Gigliola Cinquetti. Värd för festivalen var Renata Mauro, kapellmästare var Gianni Ferrio och röstkontrollant var Miroslav Vilcek. Svensk kommentator var Berndt Friberg.
Varje jury bestod av 10 medlemmar och delade ut 5, 3, och 1 poäng till sina tre favoritbidrag, men kunde samtidigt slå ihop sina poängsummor i ett bidrag om de var överens om detta. Detta hände när Belgien gav Storbritannien sex poäng. I den svenska juryn ingick bland andra Beppe Wolgers.

Det var första gången detta år som ett land sjöng på något annat språk än sitt eget officiella språk. Nämligen Sverige som sjöng på engelska istället för svenska. Det fanns faktiskt ingen regel gällande val av språk sedan tävlingen startade 1956. Det var året därpå som språkregeln infördes.

Vinnare detta år blev Luxemburg med låten Poupée de cire, poupée de son med France Gall. Kalabalik utbröt när det stod klart att France Gall hade vunnit. Hon flydde från festivalen och svarade inte på någon av journalisternas frågor. Från vinsten fram till sin död talade hon inte om festivalen. France Gall dog 2018.

Fyra länder blev poänglösa detta år, Spanien, Västtyskland, Belgien och Finland.

Uttagningen av det finska bidraget väckte het debatt i finsk press. Dels ansågs inte bidraget uttrycka den finländska nationalsjälen. Dessutom frågade många öppet, hur Finland kunde skicka en finländsk sångare av ryskt ursprung som representant till Neapel. Andra försvarade Viktor Klimenko, som var en populär artist.

Bidragen

Omröstningen 
Luxemburg tog ledningen i första omröstningen, och Monaco kom upp jämsides i andra. Sedan drog Luxemburg iväg och höll ledningen till tävlingens slut.

Omröstningen genomfördes utan större problem. Ett litet missöde inträffade när Spanien gav sina röster, vilket gjorde att landet fick kontaktas igen. Problemet löste sig dock snabbt. Ett större problem var själva upplägget. Ländernas totala poäng visades med liggande stapeldiagram, som gjorde det svårt för både publik och TV-tittare att se exakt hur många poäng de olika länderna hade. Detta koncept användes aldrig mer igen.

Återkommande artister

Källor

Externa länkar 

Eurovision Song Contest, officiell webbplats

 
1965 i Italien
Mallarino-Bidlackfördraget

Mallarino-Bidlackfördraget tecknades den 12 december 1846 mellan Nya Granada (nuvarande Colombia) och USA. Det var USA:s första juridiska tilltag för att få ekonomiskt inflytande över Panamanäset, som på den tiden tillhörde Nya Granada. Fördraget är uppkallat efter Nya Granadas utrikesminister Manuel María Mallarino.

Historia
Kort efter upplösningen av Storcolombia 1830 försökte området Panama befria sig, och både samma år och senare 1840-41 etablerade det sig som självständig stat. Under dessa korta perioder föreslog Panamas utrikesminister, Mariano Arosemena, ett avtal som skulle innebära att Storbritannien, USA och Frankrike skulle garantera näsets suveränitet och neutralitet.

Efter Panamas återförening med Nya Granada 1841 övervägde landets myndigheter samma idé, som skulle garantera Nya Granadas kontroll över näset. Från denna idé lämnade Nya Granadas utrikesminister Manuel María Mallarino över ett hemligt dokument från sin regering till USA:s förhandlingsledare, Benjamin Bidlack, där Nya Granadas regering gjorde USA uppmärksamma på den fara det skulle innebära att låta Storbritannien kontrollera Panamanäset. Nya Granada föreslog att USA skulle garantera Panamanäsets suveränitet och neutralitet, och man skulle dela på risken vid transport av varor, post, passagerare och så vidare över Panamanäset.

På den grunden ingicks fördraget om fred, vänskap, navigering och handel den 12 december 1846. Det skulle dock visa sig vara ofördelaktigt för Panama, speciellt paragraf 35, där USA lovade att garantera näsets neutralitet och den fria transporten mellan Stilla havet och Atlanten. På det sättet skapades grunden för amerikansk inblandning i Panama.

Fördragets centrala punkter

Följande punkter var de mest centrala i paragraf 35:
 I Nya Granadas hamnar, som inkluderar de på Panamanäset, ska fullständig tullfrihet råda, samt frihet från rättsförföljelse vad gäller handel och navigation för amerikanska medborgare och fartyg. Samma rättigheter gäller även passagerare, post och varor från USA som passerar genom området. 
 Nya Granadas regering garanterar USA:s regering att all transport eller passage genom Panamanäset, genom vilka transportmedel som helst, ska vara fri för amerikanska varor och medborgare.
 Varken amerikanska medborgare eller varor ska påläggas eller avkrävas någon tull vid resan genom Panamanäset, oavsett färdväg.
 USA garanterar Nya Granada fullständig neutralitet, med villkoret att den fria genomfarten mellan Atlanten och Stilla havet aldrig ska få avbrytas under den tid fördraget gäller.
 USA garanterar på samma sätt de rättigheter till suveränitet och besittning som Nya Granada har till området.

Se även
Panamakanalen

Fördrag
Panamas historia
USA under 1800-talet
Otto Lindwall

Otto David Lindwall, född den 2 januari 1876, död den 29 januari 1943, svensk kompositör och militärmusiker (klarinett). Han föddes i Ockelbo där fadern var organist, folkskollärare, urmakare och aktiv i stadens musikliv. Redan vid 13 års ålder antogs Otto som musikvolontär vid Helsinge regemente vid musikkåren som han blev trogen i 38 år. Kompositionerna var allt från blåsorkester till symfoniska verk. Otto startade en symfoniorkester 1912.
Han komponerade Konvaljens avsked 1904, en långsammare Bostonvals. Valsen har funnits med i flera filmer som Katrina 1943, Hon dansade en sommar 1951, Så vit som en snö 2001 m.fl. Många är de artister som spelat in denna tidiga svenska schlager.

Svenska kompositörer under 1800-talet
Svenska kompositörer under 1900-talet
Svenska musiker
Män
Födda 1876
Avlidna 1943
Personer från Ockelbo socken
Ray Brown

Raymond Matthews "Ray" Brown, född 13 oktober 1926 i Pittsburgh, Pennsylvania, död 2 juli 2002 i Indianapolis, Indiana, var en amerikansk jazzbasist.

Asteroiden 5840 Raybrown är uppkallad efter honom.

Brown började spela piano vid åtta års ålder men bytte sedan instrument till kontrabas i high school. Då var han redan en duktig pianist. 1945 blev han medlem i Dizzy Gillespies band där han stannade till 1947. Efter det bildade han en egen trio som ackompanjerade Ella Fitzgerald, som Ray var gift med 1948-1952. 1951-1966 var han medlem i Oscar Petersons trio som då och då följde med Jazz at the Philharmonic på deras turnéer. Efter 1966 arbetade han mest som studiomusiker och även som lärare. Bland annat spelade han duetter med Duke Ellington på skivan This One's for Blanton (1972) som var en hyllning till Jimmy Blanton. 

Rays, som var en flitig basist ända till sin död, antal skivinspelningar är mäkta imponerande. De var inte bara med Petersons trio utan även med bland andra Milt Jackson, Sonny Rollins och Barney Kessel, och han kunde på ålderns höst skryta om alla av jazzens giganter han hade träffat.

Referenser 

Födda 1926
Avlidna 2002
Amerikanska jazzmusiker
Amerikanska basister
Män
Eurovision Song Contest 1967

Eurovision Song Contest 1967 sändes den 8 april 1967 från ORF Wiener Hofburg i Wien i Österrike i och med att Österrike året innan hade vunnit med "Merci Chérie" med Udo Jürgens. Värd för festivalen var Erica Vaal.

Historik 
Det uppstod problem inför festivalen, då orkestern hotade med att strejka, i och med att de inte skulle få någon ersättning för festivalen även skulle gå ut i radio i vissa länder. Emellertid kom man fram till en annan lösning.

Vinnare detta år blev Storbritannien med låten "Puppet on a String", framförd av Sandie Shaw, som också var storfavorit inför festivalen. Sandie blev den första deltagare som uppträdde barfota i festivalen (något även Remedios Amaya 1983, Lotta Engberg 1987, Loreen 2012 och Emmelie de Forest 2013 gjort). När hon gick upp på scenen krånglade hennes mikrofon, vilket gjorde att första tonen försvann. Låten var på väg att bli diskvalificerad på förhand, i och med att denna funnits tillgänglig på skiva redan den 6 mars, som skulle ha varit festivalens ursprungsdatum. Emellertid lämnades aldrig någon formell protest in. Låten har i efterhand blivit en klassiker inom eurovisionen. Låten inspelades på spanska, italienska, franska och tyska. Siw Malmkvist spelade även in en svensk version av melodin, under namnet "Sprattelgumma". Sämst gick det för Schweiz detta år, som blev poänglöst.

Danmark ställde inte upp detta år och skulle inte återvända förrän 1978. Anledningen till detta var att den nya direktören för TV-underhållningsavdelningen på DR tyckte att pengarna kunde användas på ett bättre sätt.

Emellertid blev Italiens första bidrag diskvalificerat på grund av att detta fanns tillgängligt för tidigt på skiva, men tilläts att ställa upp med ett nytt bidrag. Detta skedde dock inte heller friktionsfritt - låtens text ändrades om, vilket dåvarande regler inte tillät. Italien påstod själva att orsaken till ändringen var att låten var för lång och att ändringen genomfördes för att korta ner låten till tre minuter, vilket var längsta tillåtna tid för ett bidrag. Denna ursäkt godkändes.

Bidragen

Omröstningen
Varje jury hade tio medlemmar, där varje medlem gav en röst på sin favorit. Omröstningen blev odramatisk detta år. Luxemburg tog ledningen i första omröstningen, men Storbritannien gick om i andra och drygade ut ledningen successivt och vann komfortabelt med mer än dubbel poäng över Irland som kom tvåa.

Det blev flera tekniska fel på tavlan under omröstningen. Efter att Monaco hade gett sina röster, blev ett par resultat felaktiga, vilket man dock lyckades korrigera efter ett uppehåll. Österrike fick av misstag tolv poäng från Jugoslavien istället för två, och Irland tappade tjugo röster vid ett tillfälle, vilket också fick korrigeras. Sverige fick även tjugo poäng för mycket vid ett annat tillfälle. Till detta var även Erika Vaal på väg att avsluta omröstningen, när sista landet, Irland, återstod att rösta.

Återkommande artister

Karta

Källor

Externa länkar

Eurovision Song Contest, officiell webbplats

 
1967 i Österrike
Statens arbetslöshetskommission

Statens arbetslöshetskommission (Arbetslöshetskommissionen, AK) var en svensk statlig myndighet. Den bildades 1914 med uppgift att handha arbetslöshetsfrågor och ersattes 1940 av Statens arbetsmarknadskommission.

Historik
Krigsutbrottet 1914 trodde man skulle leda till massarbetslöshet från myndigheternas sida, men krigsårens inkallelser och upprustning av krigsindustrin betydde låg arbetslöshet samtidigt som exportindustrin skördade goda tider. AK:s roll under åren 1914–18 reducerades till ett blott rådgivande och statistiksamlande organ. Verksamheten startade på allvar först efter första världskriget (1914–18).

År 1922 var mer än 34 procent av befolkningen arbetslös. Man ordnade då så kallat nödhjälpsarbete, som bestod av väg- och brobyggen, skogsarbete och utdikning av åkermark. Detta år var cirka 35 000 personer sysselsatta genom kommissionens försorg. På 1930-talet kom benämningen att bli AK-arbete. 

För att inte AK-arbetena skulle te sig alltför attraktiva, sattes olika lönegränser som varierade från socken till socken. Nödhjälpsarbeten skulle ses som en sista utväg, och lönerna sattes under "lägsta lön på orten" vilket ofta var grovarbetare eller statare. Att de senare även hade olika naturaförmåner togs inte med i beräkningarna, med följd att de som anvisades ett AK-arbete ofta tvingades långt från trakten och att arbetarna tvingades leva på i stort sett existensminimum.

Efter mycket hård kritik från arbetarnas sida röstade riksdagen igenom en höjning av lönerna till marknadsmässiga avtalsnivåer 1936. AK som institution började successivt avvecklas och förminskas då många uppdragsgivare, kommuner och vägdistrikt, valde att anlita professionella byggnadsfirmor istället för AK:s arbetskraft. Vid denna tid började även arbetslösheten att minska.

Statens arbetsmarknadskommission tog över 1940. År 1947 bildades Arbetsmarknadsstyrelsen som fanns fram till 2007 och förkortades AMS.

Referenser

Litteratur
Helmer Jansson: Vi ville ha arbete – en AK-arbetares minnen (1950)
Arbetslöshetskommissionens verksamhetsberättelse 1924-35

Externa länkar
 AK-arbetarnas monument

Arbetslöshet
Sveriges ekonomiska historia
Sveriges politiska historia
Ej längre existerande svenska statliga myndigheter
Kommissioner i Sverige
Svenska statliga myndigheter bildade 1914
Svenska statliga myndigheter upplösta 1940
Statens arbetsmarknadskommission

Statens arbetsmarknadskommission var ett statligt organ för handläggande av arbetsmarknadsfrågor. Det instiftades 1940 och ersatte då Statens Arbetslöshetskommission (AK). Statens Arbetsmarknadskommission ersattes 1948 i sin tur av Arbetsmarknadsstyrelsen.

Referenser

 
Ej längre existerande svenska statliga myndigheter
Svenska statliga myndigheter bildade 1940
Svenska statliga myndigheter upplösta 1947
Gros Morne nationalpark

Gros Morne nationalpark ligger på Newfoundlands västkust och är ett världsarv. Parken är 1 805 km² stor och har fått sitt namn från Newfoundlands näst högsta bergstopp, den 806 meter höga bergstoppen Gros Morne, vilket är franska och betyder "Stora Dyster". Gros Morne tillhör Long Range Mountains, en utanförliggande bergskedja i Appalacherna, som sträcker sig längs öns västra kust. Den är resterna av en bergskedja som bildades för 1,2 miljarder år sedan.

Parkens bergsformation, som blev världskänd genom geologen Harold Williams, inkluderar oceanisk skropa och mantelberg som kommit fram genom plattektoniska rörelser och sedimentära berg som bildats under Ordovicium, granit från Prekambrium och vulkaniska berg från den Palaeozoiska eran.

Western Brook Pond 
Western Brook Pond är en sötvattensfjord som karvades fram av glaciärer under den senaste istiden från 25 000 till omkring 10 000 år sedan. När glaciärerna smälte, kom landet som hade varit nedtryckt av is upp och utloppet till havet skars hav. Den 30 km långa och smala "dammen" fylldes sedan med sötvatten. Vattnet i fjorden är extremt rent och klassas som det renaste av naturliga vattenmassor. Pissing Mare Falls, det högsta vattenfallet i östra Nordamerika, rinner ner i Western Brok Pond.

Kustlandskapet 
Längs kusten finns skogar av förkrymta och förvridna granar och balsamgranar, lokalt kallade "tuckamores", härjade av stormar och vind som blåser in från havet.

Vilda djur 
Bland de vilda djuren i parken kan nämnas kanadensiskt lodjur, den amerikanska svartbjörnen, amerikansk ren (caribou), arktisk hare, mård och en snabbt växande, av människan introducerad, älgstam. I kustregionen finns valar och skrakar/sjöänder inklusive strömand.

Externa länkar 
 UNESCO World Heritage Centre - Gros Morne National Park
 Gros Morne: A Cultural History
 Park web site

Nationalparker i Kanada
Världsarv i Kanada
Newfoundland och Labradors geografi
Världsarv inskrivna 1987
Herr

Herr (ibland förkortat hr) är en artighetstitel för en man. Motsvarande titel för en kvinna är fru eller fröken.

Orden herr och herre kommer från samma rot som härska, och användes ursprungligen under medeltiden om riddare. Titelns bruk var då formaliserat och ordet "herr" (latin: dominus) fick inte sättas framför en persons namn om han inte tillhörde denna kategori. Herre användes senare om en person som härskade över andra som till exempel Gud, en regent, furste eller konung. Ordet spred sig efter medeltiden successivt till lägre samhällsskikt. Liksom fallet är med bland annat engelskans mister (förvrängning av master) och franskans monsieur (förvrängning av monseigneur) kom titeln senare att användas även om icke adliga personer.

I en social miljö där artighetstitlar är etablerade, vilket är fallet i många länder, uppfattas det ofta som förolämpande att utelämna sådana. I Sverige har bruket av artighetstitlar gradvis försvunnit sedan sent 1960-tal. Tidigare kunde det dock uppfattas som förolämpning att tilltalas Ni (och "du" tolkades som oförskämdhet i formella sammanhang, förutom mot barn eller mot dem som man formellt hade lagt bort titlarna med genom en så kallad du-skål). I stället kunde "herr" + efternamn brukas som tilltalsord, eller i vissa fall "herrn" (exempelvis av serveringspersonal), om personens efternamn var okänt.

I Sverige
I Sverige var titeln herr under medeltiden reserverad för riddare och senare, under 1600- och 1700-talen även adelsmän. Senare blev det en allmän titel. Fram till den så kallade du-reformen under 1960- och 1970-talen, användes "herr" i Sverige normalt vid tilltal till män som man inte var nära vän med och inte kände till någon annan titel på.

Titeln är ännu idag i formell mening knuten till innehavare av Serafimerorden eller till ledamöter av vissa kungliga akademier. De till- och omtalas i ceremoniella sammanhang med denna titel och efternamnet, till exempel herr Rudholm alternativt "Riksmarskalken herr Rudholm". Samma tilltalsbruk råder ännu idag inom Kungliga Vetenskapsakademien och Svenska Akademien, där titeln anses stå högre i rang än exempelvis titeln professor.

I Finland
I Finland har utvecklingen varit densamma som i Sverige, även om genomslaget för du-reformen har kommit senare och långsammare. På finska motsvaras herr av herra.

Källor

Se även
 Herren
 Fru

Benämningar på personer
Titlar
Uhu

Uhu är en tysk tillverkare av lim som ingår i Bolton Group. Uhu är en av Tysklands mest kända limtillverkare och säljer sina produkter i över 125 länder. Huvudkontoret ligger i Bühl och går tillbaka till apotekaren August Fischer som utvecklade ett lim 1932. Uhu är tyskans ord för Berguv, en av världens största ugglor. Uhu äger sedan 2001 varunamnet Karlsons klister.

Tyska företag
Sagem

Sagem (franska: Société d’Applications Générales de l’Electricité et de la Mécanique'') är en fransk elektroniktillverkare. Företaget tillverkar bland annat digitalboxar och mobiltelefoner.

Sagem hade 2003 14.675 anställda och en omsättning på 3,18 miljarder euro, varav 1,08 miljarder för divisionen för mobiltelefoner.

Historik

Företaget grundades 1925 i Paris som ett allmänt elektromekaniskt företag av den då 26-årige ingenjören Marcel Môme (född 1899), som tidigare arbetat på Michelin. Det flyttade 1934, då det hade 883 anställda, från Argenteuil till en nybyggnad i Montluçon. Det börsnoterades 1935. Tidiga produkter inkluderade elektriska komponenter, strömdistributionsutrustning, kameror, projektorer och militär utrustning. Expansion av produktlinjen kretsade runt telefoni och försvarselektronik. 

År 1939 köpte Sagem franska SA de Télécommunications (SAT).
År 1961 fick Sagem kontrakt om att tillhandahålla tröghetsnavigering för Frankrikes första ballistiska missiler, tillsammans med optik- och navigationssystem för ballistiska missilers ubåtar.

Under 1980- och 1990-talen expanderade Sagem inom telekommunikation och konsumentelektroniksindustri. Sagem Communications tillverkar digital-tv-mottagare samt bland annat fotoprintrar, fotoramar och DECT-telefoner.

Det fusionerades 2005 med flygmotortillverkaren Snecma till Safran.

Mobiltelefoner

 myX-2
 myC5-2
 myC4-2
 myC3-2
 myC-3
 myC-3b
 myC2-3
 myC-1 
 myX-8
 myX-7
 myX6-2
 myX5-2
 myX-4
 myX3-2
 myX2-2
 myX1-2
 my300X
 myZ-5
 myS-7
 myV-55
 myV-65
 myV-75
 myW-7
 myV-85

Referenser
Denna artikel är delvis baserade på artikeln Sagem på franskspråkiga Wikipedia.

Noter

Externa länkar
Sagemcoms webbplats
Sagem Electronics & Defences webbplats

Franska elektronikföretag
Företag bildade 1924