kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
George Scott Railton

George Scott Railton, född 1849, död 1913. Frälsningsofficer och sångförfattare. William Booths främste medarbetare i Frälsningsarmén och dess föregångare Kristna Missionen. Den förste frälsningsofficeren med kommendörs rang. 1880 startade han FA:s arbete i USA och 1886 i Tyskland.

Psalmer
Lyss, lyss, min själ
Se, kamrater, vilka skaror mot fördärvet går
Sjungen högt om frälsning
Till strid vi dragit ut
Vem vill kämpa för Gud överallt

Källor

Personer inom Frälsningsarmén
Brittiska psalmförfattare
Födda 1849
Avlidna 1913
Män
Jan Nylander

Jan Olof Nylander, född 8 april 1954 i Varberg, Hallands län, är en svensk journalist, främst känd som reporter och ekonomisk kommentator i SVT:s nyhetsprogram.

Hans journalistbana började hos Hallands Nyheter i Falkenberg 1978. Som ekonomireporter har han senare arbetat på Sydsvenskan i Malmö och Dagens Nyheter i Stockholm.

Han började som vikarie på Rapport år 1992 och blev kvar där. Den 31 mars 2019 gick han i pension från SVT. Han har även gjort reportage för Norra magasinet och ett för Uppdrag granskning.

Jan Nylander är bror till friidrottaren Sven Nylander.

Källor 

Födda 1954
Svenska journalister under 1900-talet
Män
Levande personer
Personer från Varberg
Svenska journalister under 2000-talet
Panhard

Panhard, tidigare Panhard et Levassor, fransk fordonstillverkare, grundad 1889 av René Panhard och Émile Levassor. Panhard tillhörde pionjärerna inom bilindustrin i Frankrike, men märket försvann som personbilsmärke under 1960-talet, då Panhard fullt ut blev en del av Citroën.

Historik
René Panhard hade drivit ett företag för tillverkning av verktyg, då han 1889 tog in Émile Levassor som sin kompanjon för att rycka upp företaget. Redan samma år kontaktades Levassor av Gottlieb Daimlers franska agent madame Sarazin för tillverkning av motorer för självgående vagnar. Levassor insåg omedelbart motorernas potential, och under de följande åren utvecklade företagets första bil. Levassor var den förste som såg att ett ramverk bestående av två stålbalkar förenade med tvärbalkar var en bättre upphägning för motorerna än de gamla vagnarna av hästvagnstyp. 1891 kunde företagets första bilmodell presenteras, den första seriebyggda bilen med förbränningsmotor i världen. Panhards bensinbilar kunde inte nå upp i ångvagnarnas hastighet men gick mycket snabbare att starta, var mindre och smidigare och kunde genom sin växel klara branta backar bättre än ångvagnarna.

Panhard fortsatte att utveckla sina Daimlermotorer och 1896 genomfördes en betydande förändring i konstruktionen som gjorde att man började kalla sin motor för Phoenix för att skilja den från Daimlers egna motorer. I samband med det valde Peugeot, som tidigare använt Panhards motorer att börja tillverka sina egna.

Efter andra världskriget tog bolaget Panhard som namn och producerade modeller som Dyna X, Dyna Z, PL 17, 24 CT och 24 BT. Under många år var Panhardkonstruktionerna tongivande för världens övriga biltillverkare. Tekniskt avancerade småvagnar som lanserades efter andra världskriget medförde emellertid ekonomiska svårigheter för företaget och dessa avhjälptes inte av ett samgående med Citroёn 1965. Panhard fick göra specialbilar som Citroën 2CV Sahara med fyrhjulsdrift och dubbla motorer. Dyna Panhard var kända för att utvecklat boxermotorn.

Personbilstillverkningen läggs ner

Sedan 1930-talet tillverkade Panhard även militärfordon, det första var pansarbilen Panhard 178. Sedan man 1965 lagt ned personbilstillverkningen fortsatte produktionen av militärfordon. Den civila tillverkningen togs över av Citroën. Den sista personbilen från Panhard tillverkades 1967.

Panhard var fram till 2001 en del av PSA-koncernen, men ingår idag i Auverland.

Bildgalleri

Personbilsmodeller 
 Panhard et Levassor CS
 Panhard et Levassor DS
 Panhard et Levassor Dynamic
 Panhard Dyna X
 Panhard Dyna Z
 Panhard PL 17, PL 17 Tigre
 Panhard 24 CT
 Panhard 24 BT

Källor

Externa länkar 
Svenska Panhardklubben
 Panhard på citroenet

Företag bildade 1889
 
Franska fordonstillverkare
Synarki

Synarki är ett pejorativt begrepp och en konspirationsteori definierad som motsatsen till anarki. Där anarkin vill verka för ett avskaffande av staten och dess inflytande över individen, så påstås synarkins mål en stat med total kontroll över medborgarna. Medlen för detta är politiska, ekonomiska och religiösa.

Bakgrund
Synarkin grundades av fransmannen och mystikern Joseph Alexandre Saint-Yves d'Alveydre (1824-1909). Hans idé var en dröm om ett harmoniskt samhälle, utan motsättningar, styrt av ett upplyst fåtal. Rörelsen sägs vara en av influenserna bakom den tidiga fascismen. Synarkin var till skillnad från denna dock inte nationalistisk. Ett av målen för synarkin var en federal europeisk union.

Myten
Enligt myten verkar Synarkin till sin natur i det fördolda, via hemliga sällskap och inflytande över nyckelpersoner. 
I dess idé om statsskick sägs ingå en despotisk byråkrati av öststatsmodell parad med högteknologisk övervakning av medborgarna.

Till klichébilden av synarkin hör också att den pragmatiskt infiltrerar både höger- och vänsterrörelser för att på så sätt från alla håll angripa demokratiska regeringar och kunna ersätta dessa med mer totalitära fåmansstyren som lättare kan manipuleras. En sådan konspiratorisk beskrivning påminner om den i den anglosaxiska världen mer kända myten om illuminaterna (se även: Adam Weishaupt och Jesuitorden), även de utpekade som fortfarande existerande och i full färd med att tillförskaffa sig politiskt herravälde i det fördolda, trots att de skingrades och förbjöds i Bayern i slutet av 1700-talet.

Nutid

Synarkin används än idag i angrepp mot politiska motståndare.
Under andra världskriget tog den subversiva partisan-radion Radio Inconnue upp synarkin, vilken framställdes som direktivgivande till den under ockupationen tyskvänliga Vichy-regeringen. Radio Inconnue framhävde i sina sändningar att synarkin hade en högst reell existens, 
och speciellt pekade man ut ett antal prominenta finansmän inom Banque Worms som kollaboratörer. Över huvud taget framställdes synarkin såsom socialistfientligt och bestående av politiskt verkande hemliga förbund av individer inom finans-
och industrisfärerna. Eventuellt var Radio Inconnues uppgifter desinformation härrörande från general Pétains hemliga underrättelsetjänst avsett att misskreditera vissa fiender.

Den tidigare premiärministern i Storbritannien Harold Wilsons uttalande på 60-talet om "the Gnomes of Zürich", svåridentifierbara internationella bankirer och finansmän som var de som i lönndom styrde och ställde (mer specifikt, i detta fallet: körde det brittiska pundet i botten) i Europa - en handfull personer i Schweiz, Tyskland, Frankrike och Italien - kan ses som en referens till dagens synarki.

Inte för inte har Olivier Dards bok om synarkin underrubriken "le mythe du complot permanent".

Se även
Schwaller de Lubicz
Geoffrey de Charnay
Joseph Retinger

Litteratur

Jean Saunier: La Synarchie (1971)

Olivier Dard: La Synarchie (Perrin, Terre d'histoire, 1998)

Statsskick
Aztek-kaktus

Aztek-kaktus (Aztekium ritteri) är en suckulent växt inom aztek-kaktussläktet och familjen kaktusväxter.

Beskrivning
Aztek-kaktus är en tuvbildande lågväxande art med ganska långsam tillväxt. Varje klot har längsgående åsar med starkt markerade horisontella fåror. Det kan finnas mellan nio och elva åsar vilka alltid är något spiralvridna. Areolerna sitter mycket tätt tillsammans längs dessa åsar och har vitt hår, snarare än taggar. Små, något platta taggar finns under en kort tid, men försvinner snart. Blommorna kommer från centrum av varje klot och färgen på dem varierar från vitt till rosa och de är knappt en centimeter i diameter. Den blommar rikligt i juni eller början av juli och därefter åter i augusti. I regel är det en månad mellan de båda blomningsperioderna.

Förekomst
Denna art finner man i områden med lerskifferbranter i Nuevo León i Mexiko.

Odling
Aztek-kaktusar är en mycket långsamt växande art och kräver en sandig humusjord. Den bör odlas under lätt skuggat glas för att nå det bästa resultatet och bör vattnas ganska rikligt endast vid varm väderlek. Annars ska den vattnas försiktigt, och lerkruka är att föredra före plast.

Taxonomi
1928 beskrev Friedrich Boedeker Echinocactus ritteri utifrån en planta som han fick från Fredrich Ritter i Mexiko. Året efter gjordes en mer djupgående beskrivning av Alwin Berger och arten fick ett eget släkte; Aztekium.

Referenser

Noter

Externa länkar 

IPNI • International Plant Names Index

Kaktusväxter
Krukväxter
Az Växtindex
Växter i Mexiko
Centriol

Centrioler är en organell som förekommer i cellerna hos djur och vissa former av svampar och alger. Centriolerna förekommer oftast parvis och har betydelse för bildningen av kärnspolen som ansvarar för isärdragningen av kromosomerna vid celldelningen. Centrioler är uppbyggda av mikrotubuli vilka i sin tur är uppbyggda av proteiner. Nio grupper, vardera gjorda av tre sammansatta mikrotubuli, bildar vad man kallar en centriol.

Källor

Externa länkar 

Cellbiologi
Golgiapparaten

Golgiapparaten är en organell som förekommer i eukaryota celler. I golgiapparaten bearbetas, sorteras och paketeras de proteiner som bildats i det korniga endoplasmatiska nätverket. I golgiapparaten modifieras de nyinkomna proteinerna genom att enzymer tillför kolhydrat- och fosfatgrupper till proteinerna. Dessa tillförda ämnesgrupper anger för proteinerna vart de ska transporteras i cellen. På så vis fungerar golgiapparaten som ett slags sorterings- och transportcentral för proteiner. Proteiner som ska skickas ut ur cellen eller föras in i cellmembranet paketeras i sekretoriska vesikler, och proteiner som ska stanna kvar i cellen paketeras i lysosomer eller liknande vesikler.

Golgiapparaten består av platta membransäckar som ligger mycket nära det endoplasmatiska nätverket.

Golgiapparaten upptäcktes 1896 av den italienske läkaren och cytologen Camillo Golgi och uppkallades efter honom två år senare.

Källor

Noter

Webbkällor

Tryckta källor

Externa länkar 

Cellbiologi
Lyss, lyss, min själ

Lyss, lyss, min själ är en sång med text av Frederick William Faber och George Scott Railton. Musiken är skriven av William F Sherwin.

Publicerad i
Musik till Frälsningsarméns sångbok 1907 som nr 219.
Frälsningsarméns sångbok 1929 som nr 419 under rubriken "Strid och verksamhet - Under striden".
Frälsningsarméns sångbok 1968 som nr 464 under rubriken "Strid Och Verksamhet - Kamp och seger".
Frälsningsarméns sångbok 1990 som nr 625 under rubriken "Strid och kallelse till tjänst".

Brittiska psalmer
Kärnmembran

Kärnmembranet avgränsar cellkärnan från cytoplasma. Det består av två dubbla membran där större molekyler endast kan passera genom särskilda porer i membranet, medan mindre molekyler passerar spontant. Det yttre kärnmembranet är kontinuerligt med det endoplasmatiska retiklet. 

Kärnmembranet består av två dubbla membran, det inre och det yttre, åtskilda av ett mellanrum på 10 till 50 nanometer. Det omsluter kärnan fullständigt och åtskiljer cellens genetiska material från den omgivande cytoplasman. Det utgör på detta sätt en barriär som gör att makromolekyler inte kan röra sig fritt från kärnan till andra delar av cellen. 

Det yttre kärnmembranet hänger kontinuerligt samman med det korniga endoplasmatiska nätverket och är liksom detta prickigt av ribosomer. Utrymmet mellan kärnmembranen hänger kontinuerligt samman med det inre av det endoplasmatiska nätverket.  

I kärnmembranet finns små porer som utgör små väldefinierade vattenkanaler genom det. Varje por är uppbyggd av flera proteiner, så kallade nukleoporiner. Det finns 50 till 100 proteiner i en por och de väger tillsammans ungefär 125 dalton. Hela porens diameter är 100 nanometer, men på grund av de reglerande proteinerna vid porens mitt är själva hålet, där molekyler kan passera igenom membranet, endast ungegär 9 nm brett. Detta innebär att små vattenlösliga molekyler kan passera fritt, medan större molekyler, som nukleinsyror och större proteiner förhindras att passera genom poren. För dessa molekyler finns andra mekanismer, som aktivt transporterar de molekyler som cellen behöver förflytta mellan kärnan och cytosolen. En normal däggdjurscell har mellan 3000 och 4000 porer i hela kärnmembranet. Varje sådan por har en toroidformad, åttfaldigt symmetrisk som håller samman det inre och det yttre membranet och formar ett hål genom båda. En så kallad kärnkorg är sammankopplad med ringen av porproteiner och sträcker sig in i kärnans plasma och en serie små trådliknande utväxter sträcker sig ut i cytoplasman. Båda dessa strukturer bidrar till att binda de proteiner som transporterar molekyler mellan kärnan och cytoplasma.
De flesta proteinerna och ribosomdelarna och en del av DNA transporteras genom dessa porer i en process som förmedlas av en familj av transport-faktorer som kallas karyoferiner. De flesta karyoferinerna interagerar direkt med den molekyl de transporterar, men en del använder anpassningsproteiner. 
Steroider som kortisol och aldosteron kan diffundera genom cellmembranet in i cellens cytoplasma och där bindas till kärnreceptorer, proteiner som transporteras in till kärnan. Där fungerar de som stimulerande transkriptionsfaktorer när de binds till sina mottagare. När dessa mottagare inte kan binda till sitt hormon hämmar de användningen (uttryckandet) av motsvarande gen.

Referenser

Cellbiologi
Lysosom

Lysosom är en organell vars uppgift är att stå för den intracellulära nedbrytningen av makromolekyler, partiklar och bakterier som genom endocytos kommit in i cellen, samt ickefungerande organeller eller organelldelar. Partiklar och bakterier som kommit in i cellen via endocytos, bryts ned genom att vesikeln sammanfogas med lysosomen, och sedan bryter enzymer i lysosomen ned partiklarna eller bakterierna i vesikeln. Ämnen som cellen kan ta vara på, såsom aminosyror, monosackarider och andra monomerer transporteras från lysosomen ut i cytosolen, och oönskade ämnen transporteras ut ur cellen genom exocytos.

Ickefungerande organeller eller organelldelar bryts ned i lysosomer genom autofagi. Organellen omges av ett membran, som bildar en vesikel. Vesikeln sammanfogas sedan med en lysosom. Detta gör att celler kan förnya sig kontinuerligt.

Referenser

Källor
 Olav, Sand; Sjaastad, V. Øystein; Haug, Egil; Bjålie, Jan G.; Bolinder-Palmér (översättning); Grönwall, Karin (översättning); Olsson, Kristina (översättning) (2006) Människokroppen: Fysiologi och anatomi. Andra upplagan. Liber 

Cellanatomi
Nervvävnad

Nervvävnad, som finns i ryggmärgen och hjärnan består av nervceller (neuron) och gliaceller (stödjeceller).
Nervcellerna kan framkalla och leda elektriska impulser. Med hjälp av dessa signaler sker en samordning av kontroll av olika cellers funktioner i kroppen. Cellerna i kroppen kan alltså kommunicera, med såväl elektriska impulser (genom nervceller) som med hjälp av kemiska signalämnen (hormoner)

Nervsystemet
Bob Foster

För roadracingföraren med samma namn se Bob Foster (roadracingförare).

Robert "Bob" Foster, född 15 december 1938 i Borger, Texas, död 21 november 2015 i Albuquerque, New Mexico, var en amerikansk proffsboxare. Han var världsmästare i lätt tungvikt 1968-74, och abdikerade som obesegrad mästare. 1970 gjorde Foster ett misslyckat försök att erövra VM-titeln även i tungvikt. Mästaren Joe Frazier vann på K.O i rond 2. Foster återvände senare till boxningsringen för att försöka återta titeln, men efter en knockoutförlust mot den relativt okände Bob Hazelton 1978 bestämde Foster sig för att sluta för gott. Efter sin boxarkarriär blev Foster sheriff i sin hemstad Albuquerque.  

Fosters slutliga matchlista omfattar 56 segrar (46 på KO), 8 förluster (flera mot tungviktare) och 1 oavgjord match.

Foster som av många boxningsexperter anses vara den bäste boxaren genom tiderna i sin viktklass tränades av Eddie Futch.

Källor

Amerikanska boxare
Män
Födda 1938
Avlidna 2015
Idrottare från Albuquerque
Ormkaktus

Ormkaktus (Disocactus flagelliformis) är en suckulent växt inom solkaktussläktet och familjen kaktusväxter. 

Beskrivning
Ormkaktusar är klena, slingerväxtliknande kaktusa med klängande eller hängande taggiga cylindriska stammar, ibland upp till 2 meter långa. Dessa stammar, med en diameter på 0,8 - 2,5 centimeter, är oftast klart gröna. De har 10-14 smala rundade, längsgående åsar och 10-20 korta, fina taggar vid varje areol. 

Till formen påminner blommorna om pipen på en kaffekanna. De kallas zygomorfa på grund av detta ovanliga utseende. De kan bli upp till 7,5 centimeter långa. Färgerna varierar från rosa till karmin. Blommorna kommer i regel på våren. De små klotrunda frukterna är täckta av borstliknande taggar, som liknar dem på själva plantan.

Förekomst
Arter av detta släkte finner man ofta i Mexiko, där de växer bland klippor, men också som epifyter uppe i träden. I det senare fallet växer de i ruttna löv i grenklykor.

Odling
Arter inom släktet Aporocactus är lika välbekanta som andra epifytiska kaktusar som exempelvis julkaktus och påskkaktus Schlumbergera. Dessa arter är idealiska som ampelväxter och vill ha humusrik (lövjord eller starrtorv). Den idealiska blandningen är 4 delar humus och l del grov sand samt gödning som innehåller benmjöl. De kräver mycket vatten från vår till höst, då de ska odlas under lätt skuggat glas. Hög luftfuktighet är en fördel. På vintern ger det bästa resultatet med en minimitemperatur på 10°C. Man kan ge dem lite vatten, men bara så mycket att stammarna inte skrumpnar eller vissnar ner, vilket börjar i toppen. De kan övervintra vid ganska låga temperaturer, även ner till fryspunkten, om man håller dem torra. Detta blir dock på bekostnad av plantans skönhet och antalet blommor följande vår. Angrepp av spinnkvalster och ullöss är inte ovanliga.

Synonymer Aporocereus flagelliformisAporocactus flagelliformis''

Referenser

Externa länkar

Kaktusväxter
Krukväxter
Or Växtindex
Växter i Mexiko
Vår Herres Jesu Kristi död

Den här artikeln handlar om en psalm. För personen Jesus död, se Jesu lidande och död.

Vår Herres Jesu Kristi död är en gammal nattvardspsalm i tio verser med titelraden "Jesu Christi oskyldiga dödh", som redan fanns med i 1695 års psalmbok, i en tryckt version från 1767 anges upphovet vara "D. Spegel", vilket innebär att psalmen är skriven av Haquin Spegel. Den skrevs 1684 då han var superintendent på Gotland i syfte att bidra till försvenskning av Gotland, som efter freden i Brömsebro 1645 hade införlivats med Sverige. Psalmen bearbetades av Johan Olof Wallin 1814 och av Anders Frostenson 1978 då den blev sju verser lång.

Psalmen inleds 1695 med orden:
Jesu Christi oskyldiga dödh
Hugswalar oss i all wår nödh

Melodin är en tonsättning av Bartholomäus Gesius från 1603 som redan enligt 1697 års koralbok och 1921 års koralbok med 1819 års psalmer också användes till psalmen Säll den som håller Jesus kär (1695 nr 19, 1819 nr 157, 1937 nr 193). Originalmelodin av Gesius (3/4) bearbetades och ändrades tonmässigt 1819 av Haeffner till (4/4) 1819. Denna ganska avvikande melodiform från originalet har sedan dess bibehållits i Sverige till och med 1986, då man återgick till Gesius tonsättning.

Publicerad i
Den svenska psalmboken 1694 som nummer 21 under rubriken "Om Herrans Nattward".
Den svenska psalmboken 1695 som nummer 16 under rubriken "Catechismus författad i Sånger: Om HErrans Nattward".
Den svenska psalmboken 1819 som nummer 154 under rubriken "Nådens medel: Sakramenten: Nattvarden".
Metodistkyrkans psalmbok 1896 som nummer 402 med 7 verser under rubriken "Natt varden".
Sionstoner 1935 som nummer 265 under rubriken "Nådens medel: Nattvarden".
Den svenska psalmboken 1937 som nummer 190 under rubriken "Nattvarden".
Den svenska psalmboken 1986 som nummer 388 under rubriken "Nattvarden".

Referenser

Noter

Externa länkar
Hos Svenska Akademien återfinns psalmtexten från 1695 i "Den gamla psalmboken" i PDF.

Svenska psalmer
Nattvardspsalmer
Säll den som håller Jesus kär

Säll den som håller Jesus kär är en gammal nattvardspsalm i arton verser med titelraden "Säll then som hafwer JEsum kär" i 1695 års psalmbok. Psalmens ursprung är den latinska hymnen Jesu dulcis memoria, som ofta (troligen felaktigt) tillskrivs Bernhard av Clairvaux. Texten översattes av Johann Arndt till tyska med titelraden O JEsu süss wer dein gedenckt. Den svenska översättningen av Haquin Spegel gjordes 1686. Psalmen bearbetades av Johan Olof Wallin 1814 och av Anders Frostenson 1977 då den blev elva verser lång.

Psalmen inleds 1695 med orden:
Säll then som hafwer JEsum kär
Och honom i sitt hierta bär

Melodin är en tonsättning av Bartholomäus Gesius från 1603 som redan enligt 1697 års koralbok också användes till psalmen Vår Herres Jesu Kristi död (1695 nr 16, 1986 nr 388). Originalmelodin av Gesius (3/4) bearbetades och ändrades tonmässigt av Haeffner till (4/4) inför 1819 års psalmbok 1819 (nr 154). Denna ganska avvikande melodiform från originalet har sedan dess bibehållits i Sverige (1937 nr 190), till och med (1986 nr 389), då man återgick till originalmelodin. Nathan Söderblom komponerade en melodi till texten under Ekumeniska mötet i Stockholm 1925.

Publicerad i
Den svenska psalmboken 1694 som nummer 22 under rubriken "Om Herrans Nattward".
Den svenska psalmboken 1695 som nummer 19 under rubriken "Catechismus författad i Sånger: Om HErrans Nattward". Originalmelodi av Gesius
Den svenska psalmboken 1819 som nummer 157 med titelraden "Säll den som haver Jesus kär", under rubriken "Nådens medel: Sakramenten: Nattvarden". Haeffners melodiversion
Den svenska psalmboken 1937 som nummer 193 under rubriken "Nattvarden". Haeffners melodiversion
Den svenska psalmboken 1986 som nummer 389 under rubriken "Nattvarden". Originalmelodi av Gesius
Finlandssvenska psalmboken 1986 som nummer 215 under rubriken "Nattvarden". Originalmelodi av Gesius

Referenser

Noter

Länkar
musiken till psalmen finns på http://svps1986.blogspot.se/2010/02/389-sall-den-som-haller-jesus-kar.html

Latinskspråkiga psalmer
Svenska psalmer
Tyska psalmer
Nattvardspsalmer
Afrikanska stamreligioner

Till de afrikanska stamreligionerna, även kallade afrikanska inhemska religioner, hör olika religioner som har växt fram i Afrika.

Eftersom skriftspråk har saknats hos de flesta afrikanska folk är mängden källor mycket begränsad. Från före kolonialtiden handlar det till största del om klippmålningar och andra lämningar.

Även om varje religion skiljer sig från den andra på många sätt, finns det vissa viktiga likheter, däribland:

 En avlägsen gudom med mellanhänder mellan människan och honom
 Tron på andar
 Offer till guden eller gudarna
 Användning av altaren
 Förfädersdyrkan och gudstjänst
 Ledarskap genom en gudomlig eller delvis gudomlig kung eller drottning

Ett urval av afrikanska gudar
Amma (Dogon)
Chandashi (Västafrika)
Ddunda (Baganda)
Ifa (Yoruba)
Juok (Shilluk
Lebé (Dogon)
Leza (Väst- och centralafrika)
Lisa (Benin och Togo)
Mawu (Benin och Togo)
Mbombo (Bakuba)
Mulungu
Olorun (Yoruba)
Shango (Yoruba)
Tore (Bambuti)
Tsui'goab (Khoikhoi)
Twe (Ghana)
Woto (Bushongo och Bakuba)

Se även 
 Religion i Afrika

Referenser 

Religion i Afrika
Jákup Frederik Øregaard

Jákup Frederik Øregaard, född 29 juni 1906 i Leirvík, död 6 mars 1980 i Norðragøta, var en färöisk politiker och köpman.

Jákup var Javnaðarflokkurins partiledare mellan åren 1969 och 1972.

Färöiska politiker
Födda 1906
Avlidna 1980
Män