kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Günther Lütjens

Günther Lütjens född 25 maj 1889 i Wiesbaden, död 27 maj 1941, var en tysk sjömilitär, amiral 1940. Han erhöll Riddarkorset av Järnkorset 1940. Han ledde den tyska flottan under invasionen av Norge i april 1940. Han stupade ombord på slagskeppet Bismarck.

Källor

Externa länkar 

Amiraler i Nazityskland
Män
Födda 1889
Avlidna 1941
Personer från Wiesbaden
Personer som stupat i strid under andra världskriget
Wilhelm Prentzel

Wilhelm Prentzel, född 28 juli 1878 i Hagen, död 2 maj 1945 i Berlin-Staaken genom självmord, var en tysk amiral under andra världskriget.

Källor 
 

Födda 1878
Avlidna 1945
Sjömilitärer i Nazityskland
Amiraler i Nazityskland
Män
Personer som begått självmord
Personer från Hagen
Otto von Schrader

Otto von Schrader född 18 mars 1888 i Ostpreussen, död 19 juli 1945 i Bergen i Norge genom självmord, var en tysk sjömilitär, amiral 1942. Han erhöll Riddarkorset av Järnkorset 1943.

Källor 
  

Amiraler i Nazityskland
Män
Födda 1888
Avlidna 1945
Personer från Ostpreussen
Personer som begått självmord
Mottagare av Riddarkorset
Mottagare av Tyska korset
Otto Ciliax

Otto Ciliax född 30 oktober 1891 i Neudietendorf i Thüringen, död 12 december 1964 i Lübeck.

Tysk sjömilitär, amiral 1943. Bland annat överbefälhavare för Kriegsmarine i Norge 1943-45. Erhöll Riddarkorset av Järnkorset 1942.

Amiraler i Nazityskland
Män
Födda 1891
Avlidna 1964
Einar

Einar, även transkriberat Ejnar, Ejnarr eller Enar, är ett nordiskt mansnamn av  medeltida ursprung, motsvarande det isländska ordet einheri: "en som strider ensam". Alternativa tolkningar: "djärv" eller "dristig". Samma ord som användes om einhärjarna. Det förekom förr främst i Norrland och västra Sverige. Namnet har använts som dopnamn i Sverige sedan 1200-talet.

Namnet tillhörde de 20 vanligaste förnamnen i början på 1900-talet, men har varit relativt ovanligt alltsedan 1930-talet. Endast ett fåtal pojkar i varje årskull får namnet som tilltalsnamn. Sedan mitten på 1990-talet har namnet haft en svag uppgång igen, men återfinns ännu inte bland de 150 vanligaste namnen. År 2014 fick 71 pojkar namnet som tilltalsnamn.

Den 31 december 2014 fanns det totalt 16 312 personer i Sverige med namnet Einar eller Ejnar, varav 2 328 som tilltalsnamn

Den 31 december 2014 fanns det totalt 2 899 personer i Sverige med namnet Enar, varav 500 med det som tilltalsnamn.  År 2013 fick 10 pojkar namnet som tilltalsnamn.

Namnsdag: 26 september (sedan 1986).

Personer med namnet Einar/Ejnar
 Einár, rappare
 Einar Andersson, operasångare
 Einar Ask, bandyspelare
 Einar Askestad, författare
 Einar Axelsson, skådespelare
 Einar Bergh, operasångare
 Einar Beyron, operasångare
 Einar Billing, teolog
 Ole Einar Bjørndalen, norsk skidskytt
 Einar von Bredow, journalist och författare
 Einar Ekberg, kyrkosångare
 Nils Einar Eriksson, arkitekt
 Einar Forseth, konstnär
 Einar Fröberg, skådespelare
 Einar Gerhardsen, Norges statsminister
 Einar Groth, violinist, kapellmästare och kompositör
 Einar Gustafsson, politiker (C), landshövding
 Einar Hammarsten, läkare
 Einar Hanson, skådespelare
 Einar Heckscher, översättare
 Einarr Helgason, isländsk skald
 Einar Hylander, skådespelare och konstnär
 Carl-Einar Häckner, illusionist, komiker, sångare och författare
 Einar Jolin, konstnär
 Einar Karlsson, brottare, OS-brons 1936
 Einar Larsson (sångare)
 Einar Larsson (politiker)
 Einar "Knatten" Lundell, bandy- och ishockeyspelare
 Einar Löfstedt
 Einar Nerman, konstnär. Skapare av Solstickan
 Einar Nilsson, friidrottare
 Einar Norelius, tecknare och sagoförfattare
 Einar Rimmerfors, politiker (fp) och pastor
 Einar Rød, norsk skådespelare
 Einar Selvik, norsk musiker
 Einarr Skúlason, isländsk skald
 Einar "Stor-Klas" Svensson, bandy-, ishockey- och fotbollsspelare
 Einar Söderbäck, skådespelare
 Einar Vaage, norsk skådespelare
 Einar Wallquist, läkare och författare
 Einar Westergaard, politiker (fd miljöpartist)

Personer med namnet Ejnar
 Ejnar Haglund, radiopersonlighet
 Ejnar Hertzsprung, dansk astronom
 Ejnar Mikkelsen, dansk polarfarare
 Ejnar Westling, psalmförfattare och kompositör

Personer med namnet Enar
 Enar Josefsson, svensk skidåkare
 Enar Jääger, estnisk fotbollsspelare
 Enar Nordenfelt, riksdagsledamot och landshövding
 Enar Åkered, svensk korsordsmakare

Referenser

Mansnamn
Svenska mansnamn
Fornnordiska mansnamn
Provensalska

Provensalska är en dialekt (eller språk beroende på ståndpunkt) inom det occitanska språket (eller språkgruppen). Som namnet antyder talas den i den franska regionen Provence.

Tidigare användes namnet i en generell betydelse för det språk som idag brukar kallas occitanska.

Provensalskan står liksom italienskan och katalanskan i Spanien närmare latinet än vad franska gör. Den kallas också la langue d'oc, språket där "ja" heter oc, till skillnad från la langue d'oïl där "ja" heter oïl - i nutida franska oui. Provensalskan var ett fullt utbildat litteraturspråk redan på 1100-talet.

Källor

Externa länkar 

 Ethnologue report for Occitan
 Provençal - English Dictionary
 Carte linguistique de la Provence
 Site Langues et cultures
 Centre de REcherche sur la DIversité LInguistique de la Francophonie université de Renne 2
 https://web.archive.org/web/20090718042841/http://www.uhb.fr/alc/erellif/credilif/Textes/bilinguisme-pf.htm
 L'Escolo de la Mountagno : ressources linguistiques et musicales originales de la Provence alpine
 Dictionnaire Freelang Dictionnaire provençal-français/français-provençal
 La Provence, sa langue, ses traditions, sa culture et son avenir

 
Språk i Frankrike
Kryddpeppar

Kryddpeppar eller piment (Pimenta dioica, tidigare Pimenta officinalis) är ett städsegrönt cirka 10 meter högt träd som har sitt ursprung på Jamaica och i Centralamerika och tillhör familjen myrtenväxter. Frukternas frön används som krydda i både mat och bröd. Frukten är rundad till något äggformad och grön som omogen och mörkt brun till svartbrun med en lilaaktig anstrykning som mogen. Frukterna skördas omogna och får sedan torka. Jamaica är den största producenten av kryddpeppar.

Historia 
Under Christofer Columbus andra resa till Karibien på jakt efter vägen västerut mot Indien gjorde han ett strandhugg på Jamaica. Där fann man kryddpepparträd, som man till en början trodde var indiska pepparträd eftersom kryddorna utseendemässigt liknar varandra.

I och med att engelsmännen tagit makten över Jamaica från spanjorerna i mitten av 1655 kom handeln med kryddpeppar igång och då kryddan påminner om en blandning av bland annat kanel, muskot och nejlika fick den namnet allkrydda på flera språk, till exempel engelska allspice, franska toute-épice och på danska allehånde. 

I Sverige kallades kryddan för peppar och användes mer än vit- och svartpeppar. Den svenska handelsflottan började under 1700-talet gnida in kryddpeppar i det salta fläsket för att dölja härsken smak och förlänga hållbarheten. Detta kan ha bidragit till kryddpepparns popularitet i Skandinavien.

I Frankrike började man använda kryddan i likörerna Chartreuse på 1700-talet och Bénédictine på 1800-talet.

Användning 
Kryddpeppar används huvudsakligen i Mellanöstern, Centralamerika, Storbritannien och i Skandinavien.
Skandinavien utgör en tredjedel av kryddpepparhandeln i världen. Kryddpeppar innehåller ämnet eugenol, som är en stark antioxidant som också har en bedövande effekt.

 I Karibien och Mexico används både de torkade frukterna och bladen i gryträtter, såser och marinader. Kryddpeppar är den huvudsakliga ingrediensen i den jamaicanska kryddblandingen jerk. På sina håll i Karibien tuggar man bladen för att lindra tandvärk.
 I Storbritannien används kryddpeppar till såser, stuvningar och pickles.
 I Skandinavien används kryddpeppar framför allt i sillkonserver, charkprodukter och såser. Exempelvis ingår kryddpeppar i traditionella svenska rätter som kroppkakor och lutfisk.
 I USA används den i ketchup, pickles, fruktpajer och liknande desserter.
 I Mellanöstern och Nordafrika används kryddpeppar rikligt i matlagningen, exempelvis i den etiopiska kryddblandningen berbere och den marockanska Ras el hanout.

Referenser

Litteratur 
D W Rodriques: Pimento. Agricultural Information Service, Jamaica (1969)
F Rosengarten Jr: Book of Spices. Livingston Publishing Co, Wynnewood, Pennsylvania, USA (1969)

Externa länkar 

Myrtenväxter
Kryddväxter
Kr Växtindex
Sjudning

Sjudning är en metod i matlagning som går ut på att koka något på svag värme. Vattnet ska bara bubbla lite grann. Används ofta till känsliga livsmedel som hade tagit skada av vanlig kokning, till exempel korv, kolasås eller i chokladpudding. Kroppkakor och palt bör sjudas.

Anledningen till att det fungerar är att värmeavgivningen från ytan eller kärlets sidoväggar är större än den tillförda effekten från värmekällan (undertill). Detta gör att man inte kan lägga på locket för då kommer det att börja koka. Om man vill spara energi så kan man t.ex stoppa in ett mynt mellan spis och kokkärl (funkar ej på induktionshällar). Då blir kopplingen mellan värmekällan och kokkärlet svagare och man kan lägga på locket och ändå inte bringa vätskan till kokning. I detta fall så är det kokärlets lock som står för energiavgivningen genom kondensation av vattenånga på lockets insida, kondensatet droppar sedan tillbaka till det som skall sjudas.

Källor

Se även
Bräsera
Salpetersjudare
Stuvning
Vattenbad

Matlagning
Kroppkakor

Kroppkaka (kroppkakor i plural) är en maträtt som finns i olika varianter från Småland, Blekinge, Öland och Gotland. Den utgörs av "bollar", ungefär i tennisbollstorlek, bestående av en potatisbaserad deg med inbakat fläsk och lök eller annan fyllning.

Varianter 
Kroppkakor finns i många mer eller mindre lokala varianter. Blekingekroppkakorna, även kallade gråa kroppkakor, innehåller nästan bara råriven potatis och endast en liten mängd mjöl. Öländska kroppkakor görs på till största delen rå, riven potatis och med visst inslag av kokt potatis.  Smålandskroppkakor och kroppkakor i västra och mellersta Blekinge har mycket mer kokt potatis i degen. Dessa kroppkakor blir ljusare till färgen. Gotländska kroppkakor görs nästan helt på kokt potatis och blir vita. I Blekinge och på Öland finns varianter på kroppkakor som istället för tärnat fläsk har antingen sjöfågel eller ål som fyllning. En version, kallad "blinning", är en kroppkaka utan fläsk eller lök. I många kroppkakor ingår kryddpeppar som ger en karaktäristisk smak.

Kroppkakor kan ätas med gräddmjölk och lingonsylt, eller med skirat smör och rårörda lingon. Traditionellt på Öland utan lingonsylt (skirat smör + tunn grädde eller mjölk). På Gotland och i delar av Blekinge serveras de traditionellt med en vitsås med extra fyllning i.

Liknande rätter 
I Norrbotten finns en liknande maträtt som kallas pitepalt. En skillnad är att palt alltid baseras på rå potatis och korn- och/eller vetemjöl. I Jämtland, Ångermanland och Medelpad kallas maträtten kams och i de två senare landskapen baserades kams inte på potatis utan oftast bara på kornmjöl. Huruvida den tillagas som platt eller rund kan variera. Den runda har saltfläsket inbakat. Den platta äts med saltfläsket vid sidan om. Sen kan det också variera om den äts med lingonsylt eller messmör.

Den norska motsvarigheten till kroppkakor är raspeball. På Vestlandet kallas maträtten även komle och äts traditionellt på torsdagar, likt ärtsoppetraditionen i Sverige och Finland. Intresset för komle är allra störst i Rogaland (uppgift från 2011).

Etymologi 
Förleden kropp‑ tolkas olika i Elof Hellquists etymologi ordbok och i Svenska Akademiens ordbok. Elof Hellquist menar att förleden är besläktad med, men inte identisk med ordet kropp ”kropp”. Folkmålsformerna kråpa (i östra Blekinge "kråpkaker") och kröpa talar emot etymologisk identitet. SAOB menar att folkmålsformerna och det vanliga ordet ”kropp” sannolikt är samma ord.

Referenser

Externa länkar 

Potatisrätter
Svenska maträtter
Landskapsrätt
Rundväv

Rundväv innebär att man väver ett tygstycke som, liksom namnet anger, blir ett runt stycke tyg. Särskilt lämpligt för produktion av väskor.

Tekniken användes flitigt förr när de ekonomiska förutsättningarna var annorlunda och vävstolens bredd inte alltid medgav så breda tyger som man ville ha för till exempel plädar, mattor och lakan. Genom att väva rundväv i bara den ena sidan av varpen fick man därmed dubbla bredden på tyget, dock med en skönjbar skarv på mitten.

Till skillnad från bindetrådsväven så vävs inte de två skälen ihop annat än ute i kanterna, men det gäller att trä inslaget försiktigt, så att man inte får med en varptråd från det andra skälet, för då blir det en dubbelväv som sitter ihop istället.

Både rundväven och dubbelväven är kända sedan medeltiden. Rundväven har spår i forntiden, i synnerhet för vävning till kläder.

Se även
 Dubbelväv
 Finnväv

Vävsätt
Jätten (film, 1956)

Jätten () är en amerikansk dramafilm från 1956, producerad och regisserad av George Stevens. Manuset är baserat på romanen med samma titel av Edna Ferber.

Handling 
Jordan Benedict (Rock Hudson) kommer från Texas till familjen Lynnton, för att köpa hästar till sin stora ranch i öknen. Han blir kär i herr Lynntons dotter Leslie (Elizabeth Taylor), och kärleken är besvarad. De gifter sig omedelbart och åker tillsammans till Texas. Men det uppstår problem ganska snart. Leslie är från en annan kultur, där man är vänlig mot alla - i motsats till hennes man, som inte vill ha något med indianer och andra "mexisar" att göra.

Rollista i urval

Om filmen
Filmen hade biopremiär i USA den 10 oktober 1956. Den blev James Deans tredje och sista storfilm. Den 30 september 1955, en vecka efter inspelningens slut, omkom han i en bilolycka.

Källor

Fotnoter

Externa länkar 

Filmer 1956
Amerikanska dramafilmer
Texas på film
Amerikanska filmer baserade på romaner
Filmer vars regissör belönades med Oscar för bästa regi
Filmer i regi av George Stevens
Amerikanska episka filmer
Engelskspråkiga filmer
Spanskspråkiga filmer
Filmer bevarade i National Film Registry
Fläta

Fläta är en sammanfogning av tre eller fler remsor i ett diagonalt överlappande mönster. Det förknippas inte minst med hårflätor, men förekommer i många sammanhang och är i vissa fall ett hantverk i sig självt.

Flätning inom vävning 
Flätning är en teknik som sannolikt är äldre än vävning, och kanske rent av är upphovet till vävningen. Flätor kan göras helt flata, men också spiralformade eller runda med eller utan kärna inuti. En annan flätvariant som förekommer som vävavslutning är den slags fläta som läggs tätt emot kanten av väven. Flättekniker har varit vanliga för att framställa snören, tågvirke, band, nät med mera.

Förutom för textiler använts för halm, gräs, säv, rottning, kvistar grenar, bark, näver träspån med mera. För korgtillverkning med tekniken, se Korgflätning.

Som del i efterarbetet vid vävning förekommer också flätning i olika grad och slag. Antal grupper av trådar som flätas ger upphov till vad flätningen namnges till. Exempelvis har man i en femfläta fem grupper av trådar som flätas (inte enbart fem enstaka trådar).

Vid flätning som avslutning på en trasmatta är flätans avslutning och fästning av vikt. En vanlig pärlknut är inte särskilt trevlig att snubbla över på golvet. Flätan måste avslutas på något annat lämpligt sätt, knytas med några enstaka trådar ur flätan, eller surras. Vid knytning av några tampar ur flätan spretar de knutna ändarna ut åt sidorna, varför en fästning av dem, upp tillbaka i flätan, förändrar helhetsintrycket.

Mest omfattande flätarbeten med textil anknytning är de traditionella fyrflätningarna som förekommit som avslutningar på företrädesvis linnevävar. Metoden bygger på att flätorna, i fyrtaliga grupper, övergår i varandra och skapar ett mönster. Avslutningarna blev därmed sådana konstverk att väven i sig gjordes ganska anspråkslös för att inte förta den praktfulla "fransen".

Flätor inom smyckeskonst 

Hårkullornas flätning av framförallt människohår till smycken och prydnad är en helt egen konstart, så kallade hårarbeten. Produktionen skedde genom flätning eller knyppling. Med en tradition tillbaka i 1500-talets Europa kom tekniken av någon okänd anledning till Dalarna omkring 1830 och blev där en stor hemindustriell verksamhet, särskilt i byarna Våmhus och Bonäs. Kullorna spred sitt arbete vidare genom många och långa vandringar där de samtidigt sålde och producerade klockkedjor, ringar, armband, halsband, broscher, örhängen med mera. Än idag kan man titta på och köpa hårarbeten i Våmhus.

Källor 

Hantverk
Vävning
Band
AB Albin Hagström

AB Albin Hagström var en svensk tillverkare av dragspel och gitarrer samt PA-utrustning. Fabriken låg i Älvdalen, och grundades 1925 av Albin Hagström. 1938 införlivades Accordiafabriken i Stockholm i koncernen. Tillverkningen upphörde 1983. Under 2005 började dock de klassiska Hagström-gitarrerna åter tillverkas. Till en början producerades instrumenten då i Asien men sedan 2020 byggs även vissa instrument åter i Sverige.

Mer än 700 000 dragspel och 125 000 gitarrer tillverkades vid Älvdalfabriken åren 1925–1983 och såldes i 48 egna butiker i Norden och av återförsäljare över hela världen. I syfte att öka försäljningen sålde företaget under en period även cyklar av märket Excellent, ett namn som man också använde för dragspel. Från att ha varit ett enmansföretag inhyst i ”Snus-Gustavs butik” i Älvdalen expanderade man till att bli ett internationellt verksamt företag med över 400 anställda.

Familjen Hagström har gjort en donation till Kungliga musikaliska akademien och ett stipendium finns nu tillgängligt i namnet Hagström, Stiftelsen Albin Hagströms Minnesfond.

Importverksamhet
AB Albin Hagström hade, i egenskap av importör, introducerat Gibson på den svenska marknaden. När den första egentillverkade Hagströmgitarren presenterades 1958, var den tydligt inspirerad av Gibson Les Paul.

Fender Musical Instruments Corporation köpte ett tag akustiska gitarrer av Hagström, som i sin tur lät Bjärton tillverka dessa. Företaget var under många år Fenders agent i Norden.

Nuvarande verksamhet
Företaget är fortfarande verksamt, men fungerar nu som förvaltningsbolag för fastigheter.

Varumärken inom koncernen
Accordia
Hagström
Cromwell

Se även
Porfyr- och Hagströmmuseet

Källor

Externa länkar 

Svenska fastighetsbolag
Hagström
Företag bildade 1925
Svenska dragspelstillverkare
Lättöl

Lättöl är i Finland, Norge och Sverige namnet på olika sorters alkoholsvaga öl.

Att brygga öl kring 1–2 procent är globalt sett relativt ovanligt, likaså att det är socialt accepterat att dricka det i alla situationer. I andra delar av världen dricks i stället alkoholfri öl. Definitionen av alkoholfri varierar – i USA får ölen innehålla max 0,5 procent alkohol, i Norge 0,7 procent.
Lättöl lanserades i samband med att svenska staten år 1919 delade in öl i tre olika skatteklasser.

Sverige 
Lättöl, eller öl klass I, är en svensk definition av öl som innebär att den innehåller maximalt 2,25 volymprocent alkohol (med tidigare måttsystem 1,8 viktprocent). Inköp av lättöl är i lagens mening inte belagt med någon åldersgräns eller alkoholskatt, eftersom lättöl enligt lag räknas som en lättdryck. Dock belägger vissa butiker inköp av lättöl med åldersgränser ändå. Trots att lättöl räknas som en lättdryck är det möjligt att uppnå en påtaglig berusningseffekt av det vid konsumtion av större mängder under kort tid, och att dricka lättöl istället för starkare öl bör inte ses som en fullständig säkerhet mot rattonykterhet. 

Det var i Sverige före den 15 maj 2003 tillåtet att göra exempelvis tv-reklam för lättöl, men inte för starköl. Ifall ett och samma varumärke fanns både som lättöl och som starköl måste det i så fall tydligt framgå att det var klass I som avsågs. Detta ledde till att vissa bryggerier (framför allt utländska) gjorde reklam för lättöls- eller alkoholfria varianter av sina öl som i praktiken inte gick att köpa.

Norge 
Lagerøl eller Landsøl var norska namn på alkoholsvagt öl som marknadsfördes 1913-1972. Lageröl och landsöl var de enda ölsorter som producerades under kriget 1940-1945. Lageröl tog över som ensambenämning från 1950-talet. En ny alkoholsvag öl lanserades 1972, Briggøl infördes då som lagerölets arvtagare, tillverkat efter gemensamt recept av norska bryggareföreningens alla bryggerier. Från 1985 är detta öl ersatt med olika alkoholsvaga svaga öl med Lett eller Light i namnet och varierande smaker.

Finland 
Lättöl definieras i Finland som öl med en alkoholhalt som understiger 2,8 volymprocent.

Se även
Alkohollagen
Folköl
Mellanöl
Starköl
Hvidtøl
Pilsner
Lättdryck
Svagdricka
Svensköl
Svenskt öl

Källor

Ölsorter
Urbi et Orbi

Urbi et Orbi (latin ”för staden (Rom) och världen”) var öppningsfrasen i romerska proklamationer och blev senare ett uttryck i påvliga dokument för att beskriva påvens ställning som Roms biskop och kyrkans överhuvud. Uttrycket brukas bland annat om påvens välsignelse från Peterskyrkans loggia till jul och på påskdagen.

Externa länkar 
 Påve Franciskus Urbi et Orbi
 Påve Benedictus XVI, Urbi et Orbi

Påveval
Latinska ord och uttryck
Romersk-katolska kyrkans dokument
Salsa (sås)

Salsa är en vanligtvis kryddig sås med ursprung från det amerikanska tex-mex-köket eller Latinamerika. Den förekommer i många varianter och smaksättningar. När tomat är huvudingrediens kan den även kallas tomatsalsa på svenska.

Salsa är det spanska ordet för sås. Salsasås är en tautologi.

Såser
Eddie Adams

Edward Thomas "Eddie" Adams, född 12 juni 1933 i New Kensington i Pennsylvania, död 19 september 2004 i New York, var en internationellt uppmärksammad amerikansk fotograf. 

Adams dokumenterade tretton krig, bland annat Vietnamkriget. Bilden där Saigons polischef Nguyễn Ngọc Loan på öppen gata skjuter ihjäl FNL-fången Nguyễn Văn Lém den 1 februari 1968 renderade Adams Pulitzerpriset samma år. Bilden fick människor världen över att ifrågasätta Amerikas roll i Vietnamkriget.

Referenser 

 

Amerikanska fotografer under 1900-talet
Personer i Vietnamkriget
Personer från Westmoreland County, Pennsylvania
Födda 1933
Avlidna 2004
Män
Roms getto

Roms getto var ett område i Rom där den judiska befolkningen var hänvisad att bo. Det var beläget inom det område som idag avgränsas av Via del Portico d'Ottavia, Lungotevere dei Cenci, Via del Progresso och Via di Santa Maria del Pianto i närheten av Tibern, Marcellusteatern samt Octavias portik.

Området mellan portiken och floden blev på medeltiden centrum för den judiska kolonin; judarna hade tidigare varit hänvisade till stadsdelen Trastevere. År 1555 inrättade påve Paulus IV ett getto på platsen. Han lät uppföra en mur, som sträckte sig från Ponte Fabricio till Octavias portik, utmed Via del Portico d'Ottavia och sedan längs nuvarande Via del Progresso ned till floden. Det fanns från början bara två portar, men antalet ökades senare.

Gettot utvidgades norrut i början av 1800-talet, men avskaffades 1848. Hela området jämnades med marken på 1880-talet i samband med regleringen av Tibern, och moderna kvarter med breda gator ersatte den gamla kyffiga bebyggelsen. Den stora synagogan, ritad av Osvaldo Armanni och Vincenzo Costa, i så kallad assyrisk-babylonisk stil stod färdig år 1904.

Källor

Externa länkar

Roms historia
Rione Sant'Angelo
Getton