kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Yabby You

Yabby You, född Vivian Jackson 14 juni 1946 i Kingston på Jamaica, död 12 januari 2010, var en jamaicansk reggaemusiker och producent.

Jackson växte upp i Kingstons slumkvarter och vid 12 års ålder lämnade han sin familj och försökte överleva på egen hand. Vid 17 års ålder så undernärd att han måste tas in på sjukhus och opereras. Han överlevde, men blev handikappad, och måste från och med det gå med kryckor. Samma år började han spela in skivor. Mellan 1972 och 1977 hade han sin klassiska period, och spelade bland annat in flera skivor med King Tubby, som också var den som hittade på namnet Yabby You. 1977 slutade han tillfälligt att sjunga, men producerade skivor åt andra artister, bland annat Wayne Wade, Michael Rose, Tommy McCook, Michael Prophet, Big Youth, Trinity, Dillinger och Tapper Zukie. Han har dock senare spelat in en del nya skivor.

Yabby You dog 12 januari 2010 som följd av en hjärnaneurysm.

Diskografi (i urval)
Studioalbum
 (som "The Prophets")
 (King Tubby & Yabby You)
 (som "Yabby Youth")
 (som "The Yabby You Vibration")
 

 (Yabba U, Michael Prophet & Wayne Wade)
 (King Tubby & Yabba You)

 (King Tubby & Yabba You)

 (Yabby You, Mad Professor & Black Steel)
 (som Yabby You & The Prophets)

Livealbum
 (Yabby You, Mad Professor & The Robotics)

Singlar
1972 – "Conquering Lion" / "Version"
1974 – "Revenge" (som Vivian Jackson)
1974 – "Undevied World" (Vivian Jackson & Horace Andy)
1975 – "Judgement on the Land" / "Version Repartiation Rock"
1977 – "Deliver Me From My Enemies"
1977 – "This Economical Crisis" / "Version"
1981 – "Come Make We Rally" / "Thirty Pieces of Silver" (Willie Williams / Yabby You)
2000 – "Conquering Lion (Rebel Sound) (Smith & Mighty)" / "Leggo the Herb Man Dub (Small Axe vs. Terminal Head)" (Yabby You / Glen Brown)

Samlingsalbum

 (Yabby You & Brethren)

Referenser

Externa länkar
Yabby You på allmusic.com
Diskografi på Roots Archives

Jamaicanska reggaesångare
Jamaicanska sångtextförfattare
Jamaicanska musikproducenter
Pseudonymer
Män
Födda 1946
Avlidna 2010
Steingrímur Jóhann Sigfússon

Steingrímur Jóhann Sigfússon, född 4 augusti 1955, är en isländsk politiker. Han var partiledare för Vänsterpartiet – de gröna fram till 2013 och har suttit i det isländska alltinget sedan 1983. Sigfússon var jordbruks- och transportminister mellan 1988 och 1991. Den 1 februari 2009 blev han finansminister samt fiskeri- och jordbruksminister i Islands regering. År 2013 återgick han till att vara ledamot i Altinget, efter regeringsskiftet 23 maj 2013. Han är 2018 Alltingets talman.

Externa länkar
Alþingi.is – Steingrímur J. Sigfússon

Islands finansministrar
Islands jordbruks- och transportministrar
Födda 1955
Män
Levande personer
Isländska partiledare
Isländska socialister
Miljöaktivister
Hon trodde det var han

Hon trodde det var han är en svensk komedifilm från 1943 i regi av Per-Axel Branner.

Handling
Författaren Mark Storm dras med en sjunkande läsarkrets. Efter en blöt kväll med några gubbar, som Storm stiftat bekantskap med stöter han ihop med dynamitarden Kurret som i stort har samma utseende som Storm. Storm blev tidigare under kvällen rånad och tvingar Kurret att byta identitet med honom (annars tillkallar han polis) för att få tillbaka sina stulna ägodelar från tjuvnästet och kanske få spännande uppslag till en ny bok.

Om filmen
Premiär i Stockholm 28 augusti 1943. Filmen har också visats på SVT och TV4 Film.

Rollista (urval)
Edvin Adolphson - Mark Storm, författare/dynamitarden Kurret
Anne-Margrethe Björlin - Elsa Selling
Naemi Briese - Carmen
Carl Hagman - major Stålhammar
Carl-Gunnar Wingård - ingenjör Berglund
Åke Claesson - bokförläggaren
Marianne Löfgren - fröken Nyström, Storms sekreterare
Hilding Gavle - Svenska Akademiens sekreterare
Ragnar Widestedt - direktören på fjällhotellet
Agda Helin - majorskan, gäst på fjällhotellet 
Carl Deurell - Bengtsson, kolargubbe
David Erikson - portier på fjällhotellet
Sture Baude - Farfar, ordförande i Tjuvarnas Akademi
Tom Walter - Fimpen
Harry Ahlin - Smockan
John Melin - Bomben, sekreteraren i Tjuvarnas Akademi
Siegfried Fischer - Tjacket
"Kulörten" Andersson - Snoken
John Norrman - Svängbulten
Artur Cederborgh - Kisen
John Starck - Dansken
Wilma Malmlöf - Hulda, föreståndarinnan på ungkarlshotellet
John Elfström - konstapel (ej krediterad)

Filmer 1943

Svenska komedifilmer
Filmer från Svensk Talfilm
Svenskspråkiga filmer
Svenska 1940-talsfilmer
Tommy Albelin

Tommy Albelin, född 21 maj 1964 i Stockholm, är en svensk före detta professionell ishockeyspelare och assisterande tränare.

Albelin debuterade i NHL 1987 och hann under sin aktiva karriär (18 NHL-säsonger) representera Quebec Nordiques, New Jersey Devils och Calgary Flames. Innan han försvann till NHL spelade han för Stocksunds IF i Division II och för Djurgårdens IF i Elitserien.

Albelin är en av de svenskar som har vunnit Stanley Cup. Från och med säsongen 2007–08 tog Albelin plats på bänken som assisterande tränare för New Jersey Devils tillsammans med John MacLean. Han hade tidigare varit en så kallad "eye in the sky" när han assisterat New Jerseys huvudtränare Brent Sutter från läktaren.

Han är för närvarande (2021) assisterande tränare för Schweiz herrlandslag i ishockey.

Meriter
 VM-guld – 1987
 Stanley Cup – 1995, 2003
 Svenska Dagbladets guldmedalj som medlem av Sveriges ishockeylandslag – 1987

Statistik

Klubbkarriär

Referenser

Externa länkar
Tommyalbelin.com

Födda 1964
Levande personer
Mottagare av Stora grabbars och tjejers märke
Män
Spelare i Calgary Flames
Spelare i Djurgården Hockey
Spelare i New Jersey Devils
Spelare i Quebec Nordiques (1979–1995)
Svenska ishockeyspelare
Världsmästare i ishockey
Spelare i Halifax Citadels
Stanley Cup-mästare 2003
Stanley Cup-mästare 1995
Idrottare från Stockholm
Svensk ishockeys Hockey Hall of Fame
Spelare valda i NHL Entry Draft 1983
Spelare valda av Quebec Nordiques i NHL Entry Draft
Any Given Sunday

Any Given Sunday är en amerikansk dramafilm från 1999.

Handling
Filmen handlar om allt som innebär att vara involverad i amerikansk fotboll. Både om de som styr bakom och om de som står ute på plan. I rollerna ser man bland andra Al Pacino, som är tränare för laget Miami Sharks, och Cameron Diaz, som äger laget. Diaz roll Christina Pagniacci vill modernisera läget, medan Pacinos karaktär Tony D'Amato, en man av traditioner, vill ha det på det gamla sättet.

Om filmen
Any Given Sunday regisserades av Oliver Stone, som även skrivit manus tillsammans med Daniel Pyne och John Logan.

Rollista (urval)
Al Pacino - Tony D'Amato 
Cameron Diaz - Christina Pagniacci 
Dennis Quaid - Jack 'Cap' Rooney 
James Woods - Dr. Harvey Mandrake 
Jamie Foxx - Willie Beemen 
LL Cool J - Julian Washington
Matthew Modine - Dr. Ollie Powers 
Lawrence Taylor - Luther 'Shark' Lavay
Andrew Bryniarski - Patrick 'Madman' Kelly
Lauren Holly - Cindy Rooney
Elizabeth Berkley - Mandy Murphy
Ann-Margret - Margaret Pagniacci 
Aaron Eckhart - Nick Crozier 
John C. McGinley - Jack Rose 
Jaime Bergman - partytjej
Sean Stone - fan

Externa länkar

Filmer 1999
Amerikanska dramafilmer
Amerikanska sportfilmer
Miami på film
Texas på film
Filmer i regi av Oliver Stone
Engelskspråkiga filmer
Filmer från Warner Bros.
Bride of Chucky

Bride of Chucky är en amerikansk skräckfilm från 1998 med Brad Dourif (endast röst) och Jennifer Tilly i huvudrollerna.

Handling 
Detta är den tredje uppföljaren till 1988 års Den onda dockan där en seriemördare med hjälp av voodookrafter placerar sin själ i en docka och ständigt är på jakt efter en ny mänsklig kropp. Denna gång blir Chucky återuppväckt av en gammal flickvän, Tiffany, från tiden innan han blev en docka. Efter att även Tiffanys själ överförts till en dockas kropp så ger sig det smått galna paret ut på en minst sagt makaber bröllopsresa för att leta efter en amulett som kan hjälpa de båda till sina forna kroppar.

Om filmen 
Filmen regisserades av Ronny Yu och är 89 minuter lång. Detta är den fjärde delen i en serie som påbörjades om dockan Chucky och hans försök till att återfå en mänsklig kropp. Denna film följer tvåans genrebyte och är fylld med ännu fler komiska inslag istället för att vara renodlad skräck.

Övriga filmer i serien 
 Den onda dockan (1988)
 Den onda dockan 2 (1990)
 Den onda dockan 3 (1991)
 Seed of Chucky (2004)
 Curse of Chucky (2013)

Rollista (i urval) 
 Jennifer Tilly - Tiffany 
 Brad Dourif - Charles Lee Ray/Chucky (röst)
 Katherine Heigl - Jade
 Nick Stabile - Jesse
 Gordon Michael Woolvett - David
 John Ritter - Warren
 Alexis Arquette - Damien

Amerikanska skräckfilmer
Filmer 1998
Filmer i regi av Ronny Yu
Filmer som utspelar sig på hotell
Kanske en gentleman (1950)

Kanske en gentleman är en svensk film från 1950, regisserad av Ragnar Frisk.

Handling 
Direktör Haglund slår vad med skådespelaren Stig Järrel om att han kan förvandla en buse från samhällets botten till en riktig gentleman på två månader. Lump och tomglassamlaren Gurra erbjuds att genomgå förvandlingen och ställer efter viss tvekan upp.

Om filmen 
Premiär i Stockholm 28 augusti 1950. Filmen har även visats på SVT, TV3, TV4 Och TV4 Guld.

Rollista 
John Elfström - Gurra Lind, lumpsamlare
Stig Järrel - Stig Järrel, skådespelare
Marianne Löfgren - fru Haglund
Gösta Cederlund - direktör Eric Haglund
Emy Hagman - Haglunds hembiträde Lisa
Sten Gester - Björn, Haglunds son
Harriett Philipson - Vera, Haglunds dotter
Folke Hamrin - disponent Bergstrand
Lillie Wästfeldt - Malin, Haglunds kokerska
Georg Skarstedt - Benster, lumpsamlare
Dagmar Olsson - Sara, servitris på ölcafét
Magnus Kesster - procentaren
Helga Brofeldt - konsulinnan Ingeborg Hagström
Arne Lindblad - hovjuvelerare Rydberg
John Norrman - Gurras kompis

Musik i filmen 
Trysting Place, kompositör Cecil Milner, instrumental 
Foxtrot (Rüno), kompositör Sven Rüno, instrumental  
Samba, kompositör Sven Rüno, instrumental 
Barcarolletta, kompositör Mischa Spoliansky, instrumental 
Primrose Dell, kompositör Cecil Milner, instrumental 
One Summer Day, kompositör Reginald King, instrumental 
Cobweb Castle, kompositör Granville Bantock, instrumental 
Maypole Dance, kompositör Fela Sowande, instrumental 
Vigil, kompositör Cecil Milner, instrumental 
Merry Market, kompositör Ludvig Philipp, instrumental 
Wickerwork Vendors Story, kompositör Clive Erard, instrumental 
Yellow Tulips, kompositör Bob Howard, instrumental 
Lamentation, kompositör Hans May, instrumental 
St. John's Eve, kompositör Ronald Hanmer, instrumental 
Baltimore Bebop, kompositör Buzz Salton, instrumental 
In Honeymoon Lane, kompositör Hans May, instrumental

DVD 
Filmen gavs ut på DVD 2005 tillsammans med komedin Bröderna Östermans bravader.

Externa länkar 
 

Filmer 1950
Svenska dramafilmer
Svenska komedifilmer
Filmer i regi av Ragnar Frisk
Svenska filmer baserade på pjäser
Filmer från Svensk Talfilm
Svenskspråkiga filmer
Kanske en gentleman

Kanske en gentleman kan syfta på:

 Kanske en gentleman (1935) – en svensk dramafilm från 1935 i regi av Tancred Ibsen och Ragnar Arvedson
 Kanske en gentleman (1950) – en svensk film från 1950, regisserad av Ragnar Frisk
Eldar

Eldar, (eld stridsman/krigare) är ett nordiskt mansnamn.
Eldar är även ett vanligt hebreiskt mansnamn med betydelsen Guds hus.
Det är också ett vanligt mansnamn bland tartarer och basjkirer

Det är troligen ifrån det nordiska namnet Eldar, som Tolkien fått sitt namn till alverna.

Externa länkar
Om eldar på Svenska namn
Mansnamn
Nordiska förnamn
Hialmar Rendahl

Carl Hialmar Rendahl, född 26 december 1891 i Jönköping, död 2 maj 1969 i Stockholm, var en svensk professor emeritus zoolog, tecknare, grafiker och målare.

Han var son till förste kanslivaktmästaren Carl Julius Rendahl och Hilma Svenson och från 1924 gift med Hjördis Peterson. Rendahl hade i ungdomsåren planer på att bli konstnär eller tidningsman och arbetade en tid som sagotecknare och journalist i Jönköping. Rendahl avlade studentexamen i Jönköping 1910. Från höstterminen 1910 studerade han vid Stockholms högskola. Filosofie kandidat i zoologi, botanik och geografi 1916. Filosofie licentiat i zoologi 1918. Filosofie doktor och docent i zoologi 1924. Professor vid Naturhistoriska riksmuseets vertebratavdelning 1933.

Under studietiden arbetade Rendahl som frilans i pressen, huvudsakligen med populärvetenskapliga artiklar samt översatte böcker åt Nordiska Förlaget och publicerade även teckningar. Han började arbeta vid Naturhistoriska Riksmuseets vertebratavdelning 1912 och startade ringmärkning av fåglar 1913. Från 1913 skrev Rendahl en rad zoologiska uppsatser och avhandlingar om fåglar, kräldjur, grodor, fiskar och däggdjur. Åt Världslitteraturens förlag i Malmö redigerade han Alfred Brehms Djurens liv 1929–1931, samt redigerade och hade ansvar hos Åhlen och Söners förlag för serien "Vi och vår värld" bestående av 12 st böcker, varav han skrivit två.

Hialmar Rendahl skrev "Fågelboken" som utgavs på Tidens förlag och trycktes i 6 upplagor om sammanlagt 60.000 ex.

Rendahl blev professor emeritus i januari 1958 och hade kvar sitt arbetsrum på Riksmuseet. Han fortsatte ända till en vecka före sin död med att bland annat undersöka fåglarnas flyttningsvägar, ankomsttider till Sverige på våren och avflyttningstider på hösten.

Det konstnärliga intresset fanns redan i ungdomsåren, exempelvis var Rendahl karikatyrtecknare i studenttidningen "Phi-Ex". Han arbetade med tempera, gouache, akvarell, olja och med förkärlek vaxkritor samt gjorde en rad linoleumsnitt. Hans konst består av abstrakta kompositioner, stiliserade landskap eller fågelstudier huvudsakligen utförda i och karikatyrteckningar där människor uppträder i djurgestalter med åren fick han allt större intresse för nonfigurativa motiv, vilka återspeglar hans livliga fantasi och känsla för färg och form.

Referenser

Noter

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del IV sid 467, Allhems Förlag, Malmö. 

Svenska professorer i vertebratzoologi
Professorer vid Naturhistoriska riksmuseet
Svenska målare under 1900-talet
Män
Födda 1891
Avlidna 1969
Svenska iktyologer
Svenska ornitologer
Konstnärer från Jönköping
Svenska tecknare under 1900-talet
Svenska grafiker under 1900-talet
Alumner från Stockholms universitet
Seed of Chucky

Seed of Chucky är en amerikansk skräckfilm från 2004 med Brad Dourif (endast röst), Jennifer Tilly och Billy Boyd (endast röst) i huvudrollerna.

Handling 
Detta är den fjärde uppföljaren till 1988 års den onda dockan i vilken en seriemördare, med hjälp av voodookrafter placerar sin själ i en docka och ständigt är på jakt efter en ny mänsklig kropp. Paret Chucky och Tiffany (en gammal flamma, även hon i dockform, som han äktade i filmen Bride of Chucky) är döda men efter sig har de lämnat sig ett barn som befinner sig i en total identitetskris. Glen eller Glenda som pojken/flickan heter lyckas i sin jakt efter sina riktiga föräldrar att återuppväcka Chucky och Tiffany från de döda. Till sin besvikelse upptäcker de att deras son/dotter inte det minsta har ärvt deras blodtörst, något som de båda snabbt råder bot på. Chucky och Tiffany vill åter få mänskliga kroppar och väljer snart ut sina offer, skådespelerskan Jennifer Tilly (som är väldigt frustrerad med sin karriär eftersom Julia Roberts får alla bra roller) och hennes tillfällige älskare, Redman.

Om filmen 

Filmen regisserades av Don Mancini och är 87 minuter lång. Detta är den femte delen i en serie som påbörjades om dockan Chucky och hans försök till att återfå en mänsklig kropp. Denna film följer tvåans genrebyte och är fylld med ännu fler komiska inslag istället för att vara renodlad skräck.

Övriga filmer i serien

Den onda dockan (1988)
Den onda dockan 2 (1990)
Den onda dockan 3 (1991)
Bride of Chucky (1998)
Seed of Chucky
Curse of Chucky (2013)

Rollista (i urval)
Jennifer Tilly - Jennifer Tilly, Tiffany
Brad Dourif - Charles Lee Ray/Chucky (röst)
Billy Boyd - Glen/Glenda (röst)
Jason Flemyng - Santa
Redman - Redman
Hannah Spearritt - Joan
John Waters - Pete Peters

Externa länkar
 

Amerikanska komedifilmer
Amerikanska skräckfilmer
Filmer 2004
Timanfaya nationalpark

Timanfaya nationalpark är en nationalpark i södra delen av ön Lanzarote. Efter en kraftig eruption mellan 1730 och 1736 uppstod Montañas del Fuego (Eldbergen). Det är dessa berg som är skälet till att Timanfaya nationalpark inrättades. 

För att komma in till "hjärtat" av Timanfaya nationalpark måste man betala inträde. I inträdet ingår en bussrundtur på specialväg som bara turistbussarna får köra. Bommar ser till att inga privatbilister kör ut på dessa vägar. Under bussrundturen stannar man på några ställen för fotografering. Under turen får man via högtalarsystemet information om nationalparken på olika språk. Det tar cirka 30-60 minuter att åka runt med buss. Vägarna är krokiga, och går mycket upp och ner. 

I anslutning till bil- och bussparkeringen i nationalparken finns en restaurang med god utsikt över en del av parken. Där har man för turisternas skull visat att bara ett fåtal meter ner under marken är det hundratals grader. Genom nerstuckna borrade rör som personalen häller vatten i skapas en gejser. I en grävd grop slänger man ner en buske som börjar brinna efter någon halvminut. Inne i restaurangen finns ytterligare en "grop" som utnyttjar vulkanvärme och som används som grill för restaurangen.

Referenser 

Nationalparker i Spanien
Naturskydd i Kanarieöarna
Naturskyddsområden bildade 1974
Jörgen Westerståhl

Jörgen Westerståhl, född 25 januari 1916 i Gustav Vasa församling i Stockholm, död 9 mars 2006 i Vasa församling i Göteborg, var en svensk statsvetare.

Biografi
Westerståhl uppbar en professur vid Göteborgs universitet i statsvetenskap 1952 till 1982. Han var dotterson till Hjalmar Branting, son till Sonja Branting-Westerståhl. Westerståhl spelade en framträdande roll för introduktionen av modern, beteendeinriktad statsvetenskap baserad på kvantitativa data i Sverige. 

Westerståhl ägnade stort intresse åt valsociologi och har skrivit om bl. a. nyhetsförmedling och opinionsbildning i massmedia. Han introducerade 1954 de stora undersökningar av väljare som blev grunden för det svenska Valforskningsprogrammet. Westerståhl var även ledande inom metodutveckling för kommunforskning. 

Efter hans gärningar vid Göteborgs universitet har en av universitetets gårdar uppkallats till hans ära. Varje år anordnar Statsvetenskapliga institutionen i Göteborg ett seminarium uppkallat efter Westerståhl.

Westerståhl var sekreterare i författningsutredningen 1954-63 och från 1973 ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien.

Källor

Personer verksamma vid Göteborgs universitet
Svenska professorer i statsvetenskap
Medieforskare
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Män
Födda 1916
Avlidna 2006
Personer från Stockholm
Gravsatta på Adolf Fredriks kyrkogård
Jennifer Tilly

Jennifer Tilly, född 16 september 1958 i Harbor City, Los Angeles, Kalifornien, är en amerikansk skådespelare som nominerades till en Oscar för bästa kvinnliga biroll för rollen som Olive Neal i filmen Kulregn över Broadway av Woody Allen från 1994.

Jennifer Tilly är också pokerspelare och har bland annat vunnit en turnering för damer på World Series of Poker 2005. Hon är tillsammans med den professionella pokerspelaren Phil Laak. Hon har tidigare varit gift med Sam Simon (både Laak och Simon har medverkat i High Stakes Poker).

Tilly är äldre syster till skådespelerskan Meg Tilly.

Filmografi 
 1984 - No Small Affair
 1985 - Moving Violations
 1987 - Remote Control
 1987 - Inside Out
 1987 - He's My Girl
 1988 - Johnny Be Good
 1988 - Rented Lips
 1988 - Snacka om spöken
 1989 - Far From Home (film)
 1989 - Let It Ride
 1989 - The Fabulous Baker Boys
 1991 - The Doors
 1991 - Scorchers
 1992 - Shadow of the Wolf
 1993 - Key West (TV)
 1993 - The Webbers (TV)
 1993 - Heads (TV)
 1993 - Made in America
 1994 - Double Cross
 1994 - Kulregn över Broadway
 1996 - Bound
 1997 - Liar Liar
 1998 - Bride of Chucky
 2000 - The Crew
 2001 - Monsters, Inc.

 2003 - Spökhuset
 2004 - Seed of Chucky
 2005 - Tideland
 2006 - The Initiation of Sarah
 2008 - Deal
 2013 - Curse of Chucky

Källor

Externa länkar 

Kvinnor
Amerikanska skådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Födda 1958
Levande personer
Amerikanska pokerspelare
M/S Patricia

M/S Patricia är ett fartyg som ligger förankrat vid Söder Mälarstrand i Stockholm. 

M/S Patricia tjänstgör som flytande restaurang och nattklubb. Fartyget är bland annat känt för sina gayklubbar, vilket gett det smeknamnet "fjolljollen".

Historik
Patricia byggdes 1938 vid Smiths varv som arbetsfartyg och representationsfartyg för the Corporation of Trinity House i London, vilket motsvarar den del av det svenska sjöfartsverket som ansvarar för fyrar. Det var Trinity House:s andra fartyg med namnet Patricia, och det ersattes inom denna organisation 1982 av det fortfarande tjänstgörande tredje Trinity House Vessel Patricia.

Patricia togs under andra världskriget i anspråk för krigstjänst och användes vid evakueringen av Dunkerque 1940 samt som bojutläggningsfartyg inför de allierades invasion i Normandie 1944. Kulhål från tiden i krigstjänst finns fortfarande kvar. Efter andra världskriget blev M/S Patricia eskortfartyg åt brittiska kungliga yachter.

Fartyget har sedan 1982 varit ett restaurangfartyg, först i Luleå och från 1986 i Stockholm. Fram till november 2013 har hon legat vid Stadsgårdskajen nära Slussen, men flyttades då till Söder Mälarstrand på grund av förberedelserna för att bygga om Slussen.

Källor

Noter

Externa länkar

M/S Patricias webbplats
vykort av M/S Patricia i brittisk tjänst

Förankrade fartyg
Arbetsfartyg
Södermalm
Restauranger i Stockholm
Nattklubbar i Stockholm
Prinz Eugen

Prinz Eugen (tyskt uttal [ˈpʁɪnts ɔʏˈɡeːn]) var en tung tysk kryssare namngiven efter prins Eugen av Savojen. Prinz Eugen var ett av få tyska örlogsfartyg som kom att överleva andra världskriget.

Fartyget följde bland annat med slagskeppet Bismarck på hennes första och enda tur ute i Atlanten 1941.

Efter kriget togs Prinz Eugen över av amerikanerna vid krigsslutet som några år senare använde fartyget som testmål vid atombombssprängningar. Fartyget överlevde båda explosionerna, men började ta in vatten och sjönk under bogsering fem månader efter proven då hon var för radioaktiv för att hennes läckor skulle kunna tätas.

Se även
Operation Rheinübung
Operation Crossroads

Externa länkar

Tyska kryssare under andra världskriget
Skeppsvrak i Stilla havet
Fartyg sjösatta 1938
Fartyg byggda i Kiel
Kärnvapenprov
Desmondupproren

Desmondupproren inträffade under 1560- 1570- och 1580-talen i Munster i södra Irland. Upproren leddes av earler av Desmond — Fitzgeraldsläkten eller Geraldinesläkten — och deras anhängare gentemot den elisabetanska engelska statens försök att utöka sin makt över provinsen Munster. Upproren handlade främst om självständighet för feodalherrar från monarken, men hade även inslag av religiös konflikt (katolicism mot protestantism). Resultatet blev att Desmonddynastin utplånades och Munster kolonisererades av engelska nybyggare.

Se även
 Tudors återerövring av Irland

Källor

Irland under 1500-talet
Tudoreran