kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Cole Younger

Cole Younger, Thomas Coleman Younger född 15 januari 1844 i Harrisonville, Jackson County, Missouri, död 21 mars 1916. Känd som medlem i den notoriska James-Youngerligan. Cole Younger red tillsammans med den beryktade William Quantrill och hans gerillaband under det amerikanska inbördeskriget.

Efter kriget bildades James-Youngerligan med Jesse och Frank James och Coles bröder Bob och James. Den 7 september 1876 försökte ligan råna First National Bank i Northfield, Minnesota. Under rånet blev kassören Lee Heywood skjuten vilket retade upp stadsborna till den milda grad att de gjorde motstånd mot ligan. Jesse James och hans bror Frank lyckades undkomma medan Bob, James och Cole Younger allihop blev sårade och tillfågnatagna. Tre andra i ligan dog. Cole Younger ställdes inför rätta och dömdes för bland annat mord till livstids fängelse. 1901 frigavs Cole och den 21 mars 1916 dog han av hjärtinfarkt 72 år gammal.
Younger var kusiner med bröderna Dalton.

Youngerligan 
Henry Washington Younger (1810 -1862)
James "Jim" Henry Younger (1848-1902)
John Harrison Younger (1851-1874)
Robert "Bob" Ewing Younger (1853-1889)
Thomas Coleman "Cole" Younger

Bushwhackers
Amerikanska brottslingar
Personer i Amerikanska inbördeskriget (Konfederationen)
Personer från Jackson County, Missouri
Födda 1844
Avlidna 1916
Män
Fantomsmärta

Fantomsmärta är smärta som upplevs komma från en amputerad kroppsdel.

Smärtan som upplevelse är verklig. Att den felaktigt lokaliseras till en kroppsdel som inte finns, beror på att signaler från de kvarvarande delarna av de amputerade nerverna uppfattas av centrala nervsystemet, det vill säga av ryggmärgen och slutligen hjärnan, som kommande från den borttagna kroppsdelen.

Se även
 Refererad smärta

Neurologiska manifestationer
Smärta
153

153 (CLIII) var ett normalår som började en söndag i den julianska kalendern.

Händelser

Okänt datum 
 Galenos inleder sina högre studier i Rom.
 Ett mindre uppror mot det romerska styret utbryter i Egypten.
 Den östkinesiska Handynastins Yuanjia-era ersätts av Yongxing-eran.

Födda 
 Klemens av Alexandria, kyrkofader
 Lü Bu, kinesisk krigare under Handynastin

Avlidna 
 Papias av Heriapolis, lärjunge till Polykarpos
 Cathair Mor, storkonung av Irland

Externa länkar
55

55 (LV) var ett normalår som började en onsdag i den julianska kalendern.

Händelser

Okänt datum 
 Nero blir konsul i Rom.
 Corbulo skickas av Nero att lösa ett problem i Parterriket.
 Agrippina d.y. avlägsnas från det kejserliga palatset av sin son Nero, som istället installerar henne i Villa Antonia.
 Den romerske juristen Masurius Sabinus skriver tre böcker om medborgerliga rättigheter.
 Paulus skriver Första Korinthierbrevet och tros ha nedtecknat Galaterbrevet detta år (eller 54).

Födda 
 Epiktetos, grekisk-romersk filosof

Avlidna 
 Britannicus, son till kejsar Claudius (mördad på anstiftan av Nero)

Externa länkar
Per-Axel Branner

Per-Axel Helge Branner, ursprungligen Larsson, född 25 januari 1899 i Linköping, död 31 juli 1975 på Lidingö, var en svensk skådespelare, regissör, manusförfattare och teaterchef.

Biografi 
Branner genomgick Dramatens elevskola 1919–1921 och var därefter 1921–1924 anställd vid Dramaten, där han bland annat spelade Jacques i Som ni behagar och Max i Bröllopsdagar. Åren 1924–1926 var han anställd hos Albert Ranft och 1926–1927 hos Ernst Eklund. Åren 1927–1931 var han knuten till Blancheteatern där han väckte uppmärksamhet genom sitt energiska spel, bland annat som Benjamin i Påsk, John Freeman i Fanatiker, Jimmy Dugan i Mary Dugans process, Maurice Taubret i Den heliga lågan och Henning i Storken.

Han började som filmregissör 1930 och övertog Nya Teatern i Stockholm 1940, där han verkade som teaterchef och regissör fram till 1947, då han blev chef för Oscarsteatern.

Branner var även verksam inom det sociala och ekonomiska teaterarbetet på andra sätt, 1933 blev han ordförande i Svenska teaterförbundets sociala sektion, 1934-1943 var han förbundets ordförande. 1971 tilldelades han förbundets guldmedalj "för utomordentlig konstnärlig gärning".

Författaren Branner 
Utöver många filmmanus var Branner även verksam som författare och översättare. Som översättare publicerade han två verk: 1932 års översättning av Dolf Wyllardes En ofrivillig smekmånad och 1964 års översättning av Llope de Vegas Den kloka tokan.

Som författare publicerade Branner två romaner och en diktsamling. Debuten skedde med 1940 års Pojke i Sibirien, vilken senare även utkommit i nyutgåvor samt översatts till danska. Debuten följdes upp med 1944 års Vår lilla teater och 1948 års diktsamling Mellanakt.

Familj 
Branner var son till verkmästare Axel Henning Larsson och Edla Matilda Törnqvist. Han var från 1954 gift med Gunn Wållgren. Branner är begravd på Norra begravningsplatsen i Stockholm

Filmografi

Filmmanus

Klippning

Producent

Regi 

 (TV-film)

Regiassistent

Roller 
 (röst)

Röstregi

Teater

Roller (ej komplett)

Regi (ej komplett)

Bibliografi

Referenser

Fotnoter

Källor
 Teater i Stockholm 1910-1970, Stockholm 1982.

Externa länkar 
 

Per-Axel Branners arkiv, Musik- och teaterbiblioteket (Musikverket)

Födda 1899
Avlidna 1975
Svenska filmregissörer
Svenska teaterregissörer
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska scenskådespelare
Svenska röstskådespelare
Svenska manusförfattare under 1900-talet
Svenska dubbningsregissörer
Svenska teaterchefer under 1900-talet
Svenska filmproducenter
Svenska översättare under 1900-talet
Skådespelare från Linköping
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Män
Sune Waldimir

Sune Waldimir, egentligen Sune Waldimir Engström, född 15 november 1907 i Västerås, död 9 december 1967 i Hedvig Eleonora församling i Stockholm, var en svensk kapellmästare, kompositör och arrangör.

Biografi
Sune Waldimir var son till förmannen Emil Engström och Jenny Aspman. Waldimir påbörjade en utbildning till organist, men slutförde aldrig studierna. Han var repetitör vid Operan i Stockholm 1926–1929 samtidigt som han studerade vid Musikkonservatoriet. Waldimir debuterade på skiva 1929 och var 1929–1935 ledare och pianist för sånggruppen Wiggerskvartetten. Från 1934 var han anställd vid Radiotjänst, först som hallåman och grammofonchef, och från 1936 som orkesterledare för Underhållningsorkestern. Som kompositör skrev han filmmusik och flera schlagermelodier.

Waldimir använde sig av flera olika artistnamn: McKay, Sid Miller, Bengt Ulve och Sune Waldimir.

Familj
Sune Waldimir var gift första gången 1929–1945 med Anna Stina Alling  (1906–2004), dotter till direktören Adolf Alling och Augusta Natalia Ranch. De fick fyra barn: Birgit Percy (1931–2002), gift med Staffan Percy, Anders Alling (1934–1992), Lars Alling (1939–2011), gift med Bitte Alling-Ode, och Lillemor Nordén (född 1942). Andra gången var han gift 1946–1951 med Ulla Söderwall  (1923–1982), omgift med Tage Arnsbjer och Thorleif Ranum, dotter till fastighetsskötaren Fingal Söderwall och Rut Höglund, och tredje gången 1951–1965 med Lolita Russell Jones (1926–1988).

Filmografi

Roller

 (kortfilm)

Musik (urval)

Referenser

Noter

Källor
Sune Waldimir i Vem är det 1963

Sune Waldimir Engström på Svensk underhållningsmusik, revyer och film 1900–1960

Externa länkar
Sune Waldimir på Svensk mediedatabas
Sune Waldimir på Discogs
Sune Waldimir på YouTube

Svenska filmmusikkompositörer
Svenska kompositörer under 1900-talet
Svenska kapellmästare
Svenska pianister under 1900-talet
Svenska musiker under 1900-talet
Musiker från Västerås
Födda 1907
Avlidna 1967
Män
Vedutamåleri

Vedutamåleri (av it. veduta "utsikt", "vy") är en riktning inom landskapsmåleriet. 

I regel återges ett landskap eller en stad strängt sakligt och verklighetstroget, varigenom vedutan skiljer sig från den rena landskapsavbildningen. 

Vedutamåleriet fick under 1600-talet en alltmer bildartad karaktär och nådde under 1700-talet sin höjdpunkt inom den italienska konsten. En särform är s.k. vedute ideale (it. "idealvedutor"), som visar ett fantasilandskap eller en stadsvy med imaginära byggnader.

Vedutamålare (urval)
 Luca Carlevarijs  (eller Carlevaris) med tillnamnet Casanobrio (1663–1730), italiensk konstnär, lärare till Canaletto i Venedig.
 Johan Richter (Johan (Giovanni) Richter) (1667–1748), svensk konstnär, elev till Luca Carlevaris i Venedig.
 Canaletto (eg. Giovanni Antonio Canal) (1697–1768), italiensk målare av den venetianska skolan, elev hos Luca Carlevaris i Venedig.
 Bernardo Bellotto (1720–1780), italiensk stads- och landskapskonstnär. Han var systerson till Canaletto.
 Claude Lorrain (eg. Claude Gellée) (1604/1605–1682), fransk målare, i huvudsak verksam i Rom, elev till Gottfried Wals.
 Francesco Guardi (1712–1793), italiensk målare, främst verksam inom vedutamåleriet. Han var elev till Canaletto. Han var bror till Giovanni Antonio Guardi.
 Frans Hogenberg (1535–1590), tysk kopparstickare och etsare.
 Giuseppe Vasi (1710–1782), italiensk konstnär och gravör.  
 Giovanni Battista Piranesi (1720–1778], italiensk konstnär, grafiker och arkitekt.
 Giovanni Paolo Pannini (1691–1765), italiensk konstnär och arkitekt.

  

Landskapsmåleri
Motiv i konsten
Francesco Guardi

Francesco Guardi, född 5 oktober 1712 i Venedig, Italien, död där 1 januari 1793, var en italiensk målare, främst verksam inom vedutamåleriet. Han var bror till Giovanni Antonio Guardi.

Guardi blev 1784 medlem av Venedigs konstakademi, Accademia di Belle Arti di Venezia, som hade grundats 1750. Guardi är representerad vid bland annat Göteborgs konstmuseum och Nationalmuseum i Stockholm.

Asteroiden 8124 Guardi är uppkallad efter honom.

Bilder

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1932.
 Bra Böckers lexikon. 1975.

Externa länkar 

Representerade vid Nationalmuseum
Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Italienska målare under 1700-talet
Rokokomålare
Personer från Venedig
Födda 1712
Avlidna 1793
Män
Svensk uppslagsbok
Accademia di San Luca

Accademia di San Luca är Roms äldsta konstnärssammanslutning, grundad 1577, uppkallad efter evangelisten Lukas, som enligt legenden målade ett porträtt av Jungfru Maria och därför blev målarnas skyddshelgon.

Historik 
Akademin hade en föregångare i Universitas picturæ ac miniaturæ, ett gille av målare och miniatyrister som fick sina privilegier förnyade 17 december 1478 av påve Sixtus IV. Universitas picturæ ac miniaturæ höll sina möten i en kyrka, nära Santa Maria Maggiores absid, som senare helgades till Sankt Lukas. 

Tack vare Girolamo Muziano fick Accademia di San Luca officiellt påvligt erkännande av Gregorius XIII 15 oktober 1577. Sixtus V beslutade 31 maj 1588 att flytta akademin till kyrkan Santa Martina vid Forum Romanum, som då bytte namn till Santi Luca e Martina.

1593 blev akademin mer av en konstnärlig utbildning tack vare Federico Zuccari och kardinal Federico Borromeo. Med sitt fokus på undervisning och utsällning blev Accademia di San Luca en prototyp för senare konstakademier. Dessa idéer hade först införts vid Accademia delle Arti del Disegno i Florens på 1560-talet och hade Giorgio Vasari som upphovsman, men utbildningen där förföll senare, så det är Accademia di San Luca som räknas som stilbildande för andra konstakademier.

Akademin bytte på 1800-talet namn till Accademia Insigne e Pontificia di San Luca, 1872 till Accademia Reale di San Luca och 1948 till Accademia Nazionale di San Luca. 1934 flyttade akademin till Palazzo Carpegna vid Fontana di Trevi.

Källor

Noter

Externa länkar 

 Accademia di San Lucas webbplats

Kultur i Rom
San Luca
Rione Trevi
Bildanden 1577
Ruskprick

Ruskprick eller Kvastprick är en rödmålad äldre typ av sjömärke (prick), bestående av en upprättstående stör med en eller flera kvastar/ruskor i toppen.

Kvastpricken användes för att markera mindre grund och de försvann 1965 när Sjöfartsverket tog fram ett nytt utprickningssystem.

Källor

Noter 

Sjömärken
Mick Jones

Michael Geoffrey "Mick" Jones, född 26 juni 1955 i Wandsworth, London, är en brittisk musiker och låtskrivare, känd som gitarrist och sångare i bandet The Clash som blev stora under punkvågen på 1970-talet. 

Mick delade sång och låtskrivande i The Clash tillsammans med Joe Strummer. Låtskrivarparet Strummer-Jones levererade även låtar till Mick Jones dåvarande flickvän Ellen Foley, till albumet The Spirit of St. Louis vilket Jones också producerade. I gengäld gjorde Foley ett inhopp på Clash-skivan Sandinista!. Mick grundade efter sin tid i Clash bandet Big Audio Dynamite, även kallat BAD, som gav ut några album där rock blandades med inslag från dansmusik. Gruppen omformades senare även under namnen Big Audio Dynamite II och Big Audio. 

Mick Jones har de senaste åren gjort sig känd som producent åt The Libertines och Babyshambles. Han gästspelade 2001 på Weeping Willows-sångaren Magnus Carlsons soloskiva Allt är bara du, du, du.

Källor 
From Here to Eternity - The Story of the Clash Artikel av Jerry Renshaw
nprmusic.com: Punk Legends Form Rock Band Carbon/Silicon
trouser press: Big Audio Dynamite

Externa länkar 

Mick Jones på allmusic.com
Carbon/Silicons webbplats

Födda 1955
Personer från Wandsworth
Brittiska rockgitarrister
Brittiska rocksångare
Brittiska musikproducenter
Män
Levande personer
Pontus Farnerud

Pontus Farnerud, född 4 juni 1980 i Helsingborg, är en svensk före detta fotbollsspelare som var sportchef i IFK Göteborg från september 2020 till februari 2022. Han har även spelat i svenska landslaget. Han är äldre bror till Alexander Farnerud.

Pontus Farneruds karriär började i Landskrona BoIS. Han var också en duktig ishockeyspelare i Malmö Redhawks. Han spelade bland annat i TV-pucken, för att sedan bli uttagen till Svenska ishockeyförbundets första elitläger som 15-åring. Farnerud var uttagen i Sveriges trupp till Fotbolls-VM i Korea/Japan 2002 samt Fotbolls-EM i Portugal 2004.

Farnerud spelade som ung i Landskrona BoIS födda 1980 tillsammans med Jacob Augustsson som också varit utlandsproffs, de bägge tillsammans med några lagkamrater spelade in den klassiska fotbolls filmen "Vän med bollen". 

Den 3 februari 2012 skrev Farnerud på ett tvåårskontakt med IFK Göteborg. I IFK har Farnerud på kort tid blivit populär och betraktas av många fans som den störste spelaren i klubben sedan Niclas Alexandersson. Hans tid i Göteborg har dock kommit att delvis spolieras av en kvarhängade höftskada.

Under hösten 2013 spekulerades i media om huruvida eller ej Farnerud skulle lägga skorna på hyllan på grund av höftproblemen. En Facebookgrupp med namnet "Vi vill ha Pontus Farnerud kvar" fick på några dagar över 3 tusen medlemmar. I november 2013 blev det dock klart att Farneruds höftproblem satte stopp för hans fortsatta karriär på hög nivå.

Den 20 augusti 2014 valde Farnerud att återuppta fotbollskarriären i division 5-klubben Glumslövs FF. Han spelade en match för klubben i Division 5 2014. Säsongen 2018 gjorde Farnerud  comeback i division 5-klubben Öjersjö IF. Han spelade två matcher och gjorde ett mål för klubben.

Referenser

Externa länkar 

 

Svenska fotbollsspelare
Svenska landslagsspelare i fotboll
Fotbollsspelare i Landskrona BoIS
Spelare i AS Monaco FC
Spelare i RC Strasbourg
Fotbollsspelare i Sporting Lissabon
Spelare i Stabæk Fotball
Fotbollsspelare i IFK Göteborg
Spelare i Fotbollsallsvenskan
Spelare i Ligue 1
Spelare i Primeira Liga
Spelare i Tippeligaen
Spelare i VM i fotboll 2002
Spelare i Europamästerskapet i fotboll för herrar 2004
Idrottare från Helsingborg
Födda 1980
Levande personer
Män
Anne-Marie Brunius

Anne-Marie Pauline Sundberg, känd under flicknamnet Anne-Marie Brunius, född 24 september 1916 i Oscars församling i Stockholm, död 10 november 2002 i Österåker-Östra Ryds församling, Åkersberga, Stockholms län,
var en svensk skådespelare.

Biografi 

Brunius var dotter till teatercheferna Pauline och John W. Brunius samt syster till teaterchefen Palle Brunius. Hon debuterade på Oscarsteatern 1930 och medverkade i ett 10-tal filmer, bland annat i Hasse Ekmans Flicka och hyacinter. Brunius spelade även in några grammofonskivor under 1930-talet. Senare var hon bosatt i England och USA, men återvände till Sverige på 1980-talet.

Brunius var från 1936 gift med affärsmannen Vernon Parry (född 1908) och fick med honom sonen Ronald, född 1937 och döttrarna Kristina, född 1941 och Angela, född 1942. Andra gången gifte hon sig 1950 med läkaren Olof (Olle) Sundberg (född 1903), men blev änka 1963.

Anne-Marie Brunius är begravd på Galärvarvskyrkogården i Stockholm.

Filmografi i urval

Teater

Roller (ej komplett)

Radioteater

Källor

Fotnoter

Externa länkar

Se även
 Brunius (släkter)

Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska barnskådespelare
Skådespelare från Stockholm
Gravsatta på Galärvarvskyrkogården
Födda 1916
Avlidna 2002
Kvinnor
Spanglish

Spanglish är en amerikansk film från 2004 i regi av James L. Brooks.

Handling
Flor Moreno (Paz Vega) är en ensamstående kvinna som tillsammans med sin dotter Cristina (Shelbie Bruce) lämnar sin hemstad för att finna lyckan. Flor får jobb som hembiträde hemma hos John Clasky (Adam Sandler) som är en mästerkock.

Flor har det inte lätt hos familjen Clasky, den sönderstressade mamman Deborah Clasky (Téa Leoni) och att inte kunna tala engelska gör inte saken bättre. John och Deborahs förhållande är allt annat än bra och det hettar till mellan John och Flor.

Rollista (i urval)
 Adam Sandler - John Clasky
 Téa Leoni - Deborah Clasky
 Paz Vega - Flor Moreno
 Cloris Leachman - Evelyn Norwich
 Shelbie Bruce - Cristina
 Sarah Steele - Bernice
 Ian Hyland - Georgie

Utmärkelser
Hans Zimmer nominerades till Golden Globe Award för filmmusiken och Cloris Leachman nominerades till Screen Actors Guild Award för bästa kvinnliga biroll. Ingen av dem vann dock.

Externa länkar
 
 Officiell webbplats

Amerikanska filmer 2004
Amerikanska romantiska komedifilmer
Amerikanska dramakomedifilmer
Amerikanska romantiska dramafilmer
Filmmusik av Hans Zimmer
Filmer i regi av James L. Brooks
Engelskspråkiga filmer
O'Neill-stipendiet

O'Neill-stipendiet (även kallat O'Neill-priset) delas sedan 1956 ut årligen av Dramaten och bygger på en donation av den amerikanske dramatikern Eugene O'Neill. 

Som tack för att Dramaten var den scen i världen som mest av alla uppmärksammat O'Neills författarskap, gav han strax före sin död 27 november 1953 rättigheterna att uruppföra hans mest centrala drama Lång dags färd mot natt. Hans änka donerade sedan rättigheterna till ytterligare flera av hans pjäser samt dess författararvoden från alla svenska uppsättningar till den instiftade Eugene O'Neills minnesfond. Fonden förvaltas av Dramatens styrelse, som sedan 1956 på O'Neills födelsedag 16 oktober utdelar stipendiet till teaterns skådespelare. Priset ska enligt O'Neill gå till "högt förtjänta artister på Dramaten". 

De första stipendierna 1956 utdelades till huvudrollsinnehavarna i uruppsättningen av Lång dags färd mot natt, Inga Tidblad och Lars Hanson.

O'Neill-stipendiater
 
1956 – Inga Tidblad och Lars Hanson 
1957 – Tora Teje 
1958 – Anders Henrikson 
1959 – Gunn Wållgren 
1960 – Ulf Palme
1961 – Eva Dahlbeck 
1962 – Olof Sandborg 
1963 – Georg Rydeberg 
1964 – Sif Ruud 
1965 – Holger Löwenadler 
1966 – Gertrud Fridh 
1967 – Olof Widgren 
1968 – Irma Christenson 
1969 – Jan-Olof Strandberg 
1970 – Birgitta Valberg 
1971 – Anders Ek 
1972 – Anita Björk 
1973 – Olle Hilding 
1974 – Margaretha Krook 
1975 – Ernst-Hugo Järegård 
1976 – Toivo Pawlo 
1977 – Ulla Sjöblom 
1978 – Ingvar Kjellson 
Teateråret 1979|1979]] – Karin Kavli
1980 – Allan Edwall 
1981 – Aino Taube 
1982 – Jarl Kulle 
1983 – Ulf Johanson 
1984 – Margaretha Byström 
1985 – Sven Lindberg 
1986 – Mona Malm 
1987 – Hans Strååt 
1988 – Bibi Andersson och Jan Malmsjö 
1989 – Gunnel Lindblom 
1990 – Thommy Berggren 
1991 – Börje Ahlstedt 
1992 – Erland Josephson 
1993 – Lena Endre 
1994 – Lennart Hjulström 
1995 – Stina Ekblad 
1996 – Per Myrberg 
1997 – Krister Henriksson 
1998 – Marie Göranzon 
1999 – Keve Hjelm 
2000 – Lil Terselius 
2001 – Örjan Ramberg 
2002 – Pernilla August 
2003 – Björn Granath 
2004 – Irene Lindh
2005 – Reine Brynolfsson
2006 – Lena Nyman
2007 – Rolf Skoglund
2008 – Anita Wall
2009 – Hans Klinga
2010 – Malin Ek
2011 – Johan Rabaeus
2012 – Kristina Törnqvist
2013 – Pontus Gustafsson
2014 – Thérèse Brunnander
2015 – Per Mattsson
2016 – Melinda Kinnaman
2017 – Jonas Karlsson
2018 – Ingela Olsson
2019 – Erik Ehn
2020 – Marie Richardson
2021 – Shanti Roney
2022 – Rebecka Hemse

Källor

Dramaten (pdf), om priset och pristagarna

Priser och utmärkelser instiftade 1956
Svenska teaterpriser
Stipendier
Bob Burnquist

Roberto Dean "Bob" Silva Burnquist, född 10 oktober 1976 i Rio de Janeiro i Brasilien, är en brasiliansk-amerikansk skateboardåkare. Hans far är svensk-amerikan och hans mor är brasilianska.

Burnquist växte upp i São Paulo där han började åka skateboard som elvaåring. Han bor numera i Vista, Kalifornien i USA.

Han har vunnit X-games fyra gånger - 2000, 2001, 2003 & 2005. Utöver detta har han även tre andraplatser och sex tredjeplatser.

Medverkan i Tony Hawk's-spel

Burnquist har medverkat i flera Tony Hawk's-spel, dessa är:

Tony Hawk's Pro Skater 1, 2, 3 och 4
Tony Hawk's Underground 1 och 2
Tony Hawk's American Wasteland
Tony Hawk's Downhill Jam
Tony Hawk's Project 8
Tony Hawk's Proving Ground

Externa länkar
Bob Burnquist's Officiell webbplats

Brasilianska skateboardåkare
Män
Födda 1976
Levande personer
Idrottare från Rio de Janeiro
Ice Age

Ice Age är (engelska: 'Istiden') en amerikansk datoranimerad film, skapad av Blue Sky Studios och utgiven av 20th Century Fox. Den hade biopremiär i USA den 15 mars 2002. Filmen regisserades av Carlos Saldanha och Chris Wedge och bygger på en berättelse av Michael J. Wilson. Uppföljarna till filmen heter Ice Age 2: Istiden har aldrig varit hetare (2006), Ice Age 3: Det våras för dinosaurierna (2009) och Ice Age 4: Jorden skakar loss (2012). En femte film, Ice Age 5: Scratattack, hade biopremiär i mitten av 2016.

Handling 
Vid istidens början hittar sengångaren Sid, mammuten Manny och den sabeltandade tigern Diego ett människospädbarn. Tillsammans försöker de leta reda på föräldrarna för att återföra dem. Vid sidan om huvudhistorien följs den lilla sabeltandade ekorren Scrat som genom hela filmen letar efter ett gömställe åt sitt ekollon.

Om filmen 
Från början var det tänkt att filmen skulle regisseras av Don Bluth och Gary Goldman och ha en mörkare ton. Den var även planerad att vara 2-dimensionellt animerad. Efter att Bluths senaste film Titan A.E. blev ett misslyckande lades dock Fox Animation Studios ner, och arbetet gick då istället över till Blue Sky Studios som gav filmen en barnvänligare, färggladare och mer komisk ton.

Filmen regisserades av Carlos Saldanha och Chris Wedge från en berättelse av Michael J. Wilson. Uppföljarna till filmen är Ice Age 2: Istiden har aldrig varit hetare (2006), Ice Age 3: Det våras för dinosaurierna (2009), Ice Age 4: Jorden skakar loss (2012), Ice Age 5: Scratattack (2016) och Ice Age: Buck Wilds äventyr (2022).

Rollista (i urval)

Referenser

Externa länkar 
 Officiell webbplats
 
 

Amerikanska filmer 2002
Animerade filmer 2002
Engelskspråkiga filmer
Amerikanska animerade filmer
Amerikanska komedifilmer
Förhistorisk tid på film
Filmer från Twentieth Century Fox
Filmer i regi av Chris Wedge
Filmer i regi av Carlos Saldanha
Filmmusik av David Newman
Animerade filmer med ekorrar
Doverkanalen

Doverkanalen (, ) är sundet mellan Dover i England och Calais i Frankrike. Det utgör den smalaste delen av Engelska kanalen. En järnvägstunnel, Kanaltunneln, förbinder engelska Folkestone och franska Calais under sundet. Namnet till trots har Doverkanalen inget med kanal att göra.

Avståndet mellan kusterna är cirka 31 kilometer. Tröskeldjupet är 65 meter och medeldjupet tvärs över sundet på smalaste stället är 35 meter. Tidvattenvariationerna är markanta och tidvattenströmmarna är upp till 3 knop.

Källor 

Engelska kanalen
Sund i Frankrike
Sund i Storbritannien
Jagged Little Pill

Jagged Little Pill är Alanis Morissettes tredje studioalbum, släppt den 13 juni 1995, och det första som släpptes utanför Kanada. Skivan har sålts i över 33 miljoner exemplar världen över.

Låtlista 
Alla texter är skrivna av Alanis Morissette. All musik är skriven av Alanis Morissette och Glen Ballard.

Referenser 

Album av Alanis Morissette
Musikalbum 1995
Engelskspråkiga musikalbum