kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Spinnsidan

Spinnsidan är den kvinnliga delen av en släkt. Detta språkbruk har uppkommit genom att spinna fordom betraktades som den speciellt kvinnliga sysselsättningen och att sländan sågs som en kvinnlig symbol.

Motsvarigheten på den manliga sidan heter svärdssidan.

Termen används ibland även för att beteckna den vänstra halvan av kyrkorummet, det vill säga bänkarna till vänster om mittgången, vid exempelvis bröllop, eftersom den vänstra halvan av kyrkan är den "kvinnliga" sidan. Bruden går också upp till altaret på vänster sida, tärnorna är placerade på vänster sida, och i de fall altaret har ett altarskåp finns ofta i skåpets corpus (mittsektion) Maria avbildad på krucifixets högra sida (dvs. sett från menigheten den vänstra).

Se även 
 Släktskapsrelation

Genealogi
Kungahus

Kungahus består av de levande medlemmar av en kunglig familj som, stadgat efter respektive lands lagar och regler, är avlönade av staten i det landet som dess företrädare.

Till kungahus hör historiskt även avlidna personer som under hela eller en del av livstiden ingått i sådana statligt sanktionerade familjer.

Av hövlighet (fast oegentligt) omfattas även levande medlemmar av avsatta kungahus ofta av en sådan titulering som skulle ha tillfallit dem om deras hus inte vore avsatta.  

Till skillnad mot kungahus ingår i kungliga familjer även alla övriga nära släktingar till kungahusets medlemmar som av olika anledningar, oftast konstitutionellt otillåtna äktenskap, inte officiellt representerar eller har anknytning till de ifrågavarande staterna.

Se även
Svenska kungafamiljen
Portal:Monarki
Dynasti
Daniel Nordlander

Daniel Enoch Nathanael Nordlander, född 3 januari 1829 i Uppsala, död 27 februari 1890 i Stockholm, var en svensk överstelöjtnant, generaldirektör och adjutant hos kung Karl XV.

Biografi 
Daniel Nordlander föddes 1829 i Uppsala som son till kyrkoherde Nils Nordlander och Anna Maria Gestrin. Han studerade vid Härnösands gymnasium och inskrevs som student vid Uppsala universitet 7 december 1846.

Han blev furir 1849, underlöjtnant 9 juli 1850 vid Nerikes regemente, samt genom Högre artilleriläroverket löjtnant 2 november 1855. I armén blev han kapten 27 mars 1862, major 15 februari 1867 och överstelöjtnant 12 april 1872. Han invaldes som ledamot av Krigsvetenskapsakademien 1871.

Han tjänstgjorde som tjänstförrättande generalstabsofficer i Lantförsvarsdepartementets kommandoexpedition 1855, generalstabsofficer 18 april 1856, ordonnansofficer 5 mars 1861, varefter adjutant 28 januari 1864 hos kung Karl XV. Sous-chef i Lantförsvarsdepartementets kommandoexpedition 11 februari 1867–1872. Intendent i Telegrafstyrelsen, chef för Norra telegrafdistriktet. Generaldirektör och chef för Telegrafverket 1874. Daniel Nordlander är begravd på Solna kyrkogård.

Utmärkelser 
 RItS:t MLO 1861
 RNS:tOO 1862
 RDDO 1862; 
 KNEkkrO 1867
 RFrHL 1867
 RPrRÖO3 kl. 1867
 RSO 28 januari 1871
 KNO 30 november 1878
 RRS:tStO 2 kl. med krasch. 1879
 RCXIII:sO 28 januari 1881
 KDDO1gr 1885
 KmstkNO 30 Nov. 1889

Referenser 
 Härnösands stifts herdaminne - Leonard Bygdén (1923–1928)
 Herdaminne

Noter 

Överstelöjtnanter i svenska armén
Generaldirektörer för Televerket
Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare
Ledamöter av Kungliga Krigsvetenskapsakademien
Kommendörer med stora korset av Nordstjärneorden
Riddare av Hederslegionen
Riddare av Carl XIII:s orden
Riddare av Svärdsorden
Alumner från Uppsala universitet
Militärer från Uppsala
Gravsatta på Solna kyrkogård
Födda 1829
Avlidna 1890
Män
Anna Nordlander

Anna Catharina Nordlander, född 26 mars 1843 i Skellefteå, död 28 april 1879 i Stockholm, var en svensk målare och tecknare.

Anna Nordlander har senare gett upphov och namn till bildandet av ett konst- och kvinnomuseum i Skellefteå, Museum Anna Nordlander, grundat 1995, med inriktning på samtidskonst och genus.

Biografi 
Anna Nordlander föddes som dotter till kyrkoherde Nils Nordlander, grundare av Skellefteå, och Anna Maria Gestrin. Hon växte upp i Skellefteås prästgård. Fadern utövade viss bildkonst som personligt intresse, bland annat med en känd avbildning i form av ett porträtt av sin företrädare, Nils Ström, som förvaras i Skellefteås kyrkoarkiv.

I en tid då kvinnans plats ansågs vara i hemmet, satsade hon på en yrkeskarriär som konstnär. Hon antogs vid Fruntimmersavdelningen på Kungliga Akademien för de fria konsterna år 1866, två år efter att akademien hade öppnats för antagning för kvinnor. Hon fortsatte sin utbildning för konstnären Jean Portaëls i Bryssel samt vid Académie Julian i Paris.

Konst 

Bland motiven förekommer porträtt, genre, natur-, och folklivsmotiv, det senare från inte minst samernas värld, inom vilket område hon utgjorde en pionjär.

Hennes liv och konstnärsgärning väckte bredare uppmärksamhet först postumt. Det gav upphov till bildandet av ett konst- och kvinnomuseum i Skellefteå, Museum Anna Nordlander, grundat 1995, namngivet efter och huvudsakligen inriktat på henne.

Eftermäle 
Hon representeras med ett antal porträtt på museer runtom i Sverige, men som kvinna föddes hon i fel tid – det fanns ett motstånd mot att hon skulle uppmärksammas för mycket. Nordlander avled 1879, bara 36 år gammal, innan hennes produktion verkligen kunde sätta fart. Uppmärksamheten kring henne tog fart särskilt från och med 1990-talet.

I dag äger Skellefteå kommun ett fyrtiotal verk: porträtt, landskap, samiska och historiska motiv. Anna Nordlander var den första konstnär som skildrat skogssamernas liv. 

Nordlander är bland annat representerad på Nationalmuseum i Stockholm, Göteborgs konstmuseum och Museum Anna Nordlander.

Källor

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 

 Museum Anna Nordlanders webbplats
 Anna Nordlanders verk i Nationalmuseums samlingar
 
 

Födda 1843
Avlidna 1879
Kvinnor
Konstnärer från Skellefteå
Svenska målare under 1800-talet
Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Representerade vid Nationalmuseum
Julskinka

Julskinka kallas den skinka från gris som traditionellt serveras under julhelgen. Traditionen förekommer i en mängd länder, främst i norra Europa och i anglosfären, och hur skinkan är tillagad beror på var i världen som den serveras.

Historia 
Varifrån traditionen stammar är omdiskuterat men har ofta kopplats till de blotriter där man offrade vildsvin till vanerguden Frej, som starkt förknippades med djuret. Traditionen kan sedan i Skandinavien och England ha överförts via helgonet Stefanos som firas den 26 december. Hur det ligger till med dessa kopplingar är högst oklara och under medeltiden var exempelvis julafton en del av adventsfastan, och då åts inga kötträtter alls. Länge var det främst hos överklassen som man kunde äta skinka på det här viset och den stektes då på spett.

Julskinka idag i olika länder 
I Estland serveras julskinkan ofta med rutad och knaperstekt svål tillsammans med surkål och ugnsstekt potatis. I Finland äts den med tillbehör som jullimpa, hemost, svampsallad eller rosoll. På Island är det vanligt att servera ren, rökt lamm eller julskinka till jul. I Polen äter man skinka och olika korvar först på juldagen. Traditionen att servera skinka till jul förekommer bland annat även i USA, Kanada, Australien.

I Sverige 
Julskinkan i Sverige är en rimmad skinka som först ugnsbakats eller kokats (spadet brukar sparas till dopp i grytan) och sedan griljerats med senap. Julskinka anses av många i Sverige som obligatoriskt vid jul och dukas fram från julafton och under de övriga juldagarna. Den brukar serveras tillsammans med senap, eller med äppelmos. Rester av julskinka kan användas i annan matlagning även efter frysning.

Innehåll 
När fettet skärs bort på julskinkan innehåller den omkring tre procent fett och salthalten på färdigkokt skinka är också omkring tre procent. Julskinkor i Sverige innehåller, likt andra charkprodukter, vanligtvis nitrit. Det förhindrar tillväxt av bakterier och ökar hållbarheten. Kravmärkt julskinka får däremot inte innehålla nitrit. Den är därför gråare i färgen och har kortare hållbarhet.

Historia 
Det svenska begreppet "julskinkan" omtalas första gången hos Olof Rudbeck i hans Atlantica (1677–1702) och förekom främst hos överklassen där den stektes på spett. Under 1700-talet blev skinkan vanlig på vissa herrgårdar, men inte hos allmänheten. Den griljerade skinkan blev populär under 1800-talet men blev inte  vanlig förrän under 1900-talet.

Länge sparades den fina skinkan till senare tillfällen och istället placerades ett pyntat grishuvud, en så kallad julhös på julbordet. Detta huvud fungerade under julen som skådemat och åts upp först efter julen. 

Under senare år har färdigkokt och färdiggriljerad skinka blivit allt vanligare i livsmedelsaffärerna. Även skinkspad kan köpas färdigt av den som vill ha dopp i grytan men vill slippa jobbet med att koka skinkan.

Se även 
 Vår julskinka har rymt

Källor

Externa länkar 
N24: 4 steg – så går det till när grisen blir till julskinka

Fläskkött
Julmat
Svenska maträtter
Senap

Senap (egentligen bordssenap, för att särskilja den från växterna i senapssläktet) är en kryddsås som utgörs av mer eller mindre krossade senapsfrön. De kan vara gula, från vitsenap (Sinapis alba), svarta, från svartsenap (Brassica nigra), eller bruna, från sareptasenap (Brassica juncea). Fröna blandas med huvudsakligen vinäger (i Sverige vanligtvis ättika), salt och socker. Även andra ingredienser kan förekomma, som whisky, vin, cider, öl, vetemjöl, honung, pepparrot samt andra kryddor. Förr har det förekommit förfalskningar, där åkersenap (Sinapis arvensis) ingått som utdrygning.

Senap är vanligt till korv, hamburgare, i ärtsoppa och gryträtter. Traditionell svensk julskinka griljeras med senap. Senap kan även ingå i majonnäs, hovmästarsås, Cumberlandsås, salladsdressingar och marinader. Omalda senapsfrön (oftast de gula) är en viktig ingrediens i traditionella inläggningar, exempelvis inlagd sill och ättiksgurka.

Förr användes senap även som läkemedel och ingick en tid som medicinalväxt i den svenska farmakopén. Av tradition säljs senap fortfarande på svenska apotek.

Historia 

Senap som krydda är känd från bland annat indiska samhällen cirka 3000 f.Kr., men det var framför allt romarna som lärde sig uppskatta dess kulinariska möjligheter. Från Rom spred den sig snabbt till Frankrike.

I Norden blev senap en folklig krydda under medeltidens slut, då främst i Danmark och Skåne. I resten av Sverige var senapen länge en krydda för rikt folk.
Speciellt tillredde man den till julen som "skånsk senap", då frön från svartsenap krossades genom att en järnkula rullades över dem i en skål. Den första industriella tillverkningen inleddes 1920 av AB Upsala ättiksfabrik, som tillverkade "Slottssenap". Det som framför allt gav senapskonsumtionen i Sverige ett uppsving på 1950-talet var serveringen av senap som tillbehör till varmkorv.

Olika typer av senap 

Senap görs vanligen på en blandning av frön från gul senap och svart senap. I Sverige är senapen ofta svagare och har en sötare karaktär än många andra länders senap. Detta kan jämföras med exempelvis fransk senap (speciellt dijonsenap) som ofta är skarp i smaken, inte alls söt och gjord på frö från svartsenapen.

Det finns regionala skillnader i svensk senap, exempelvis är den skånska grövre och mörkare, och i Östergötland föredrar man den slät, stark och söt. Internationellt finns en lång rad av speciellt smaksatta senaper, var och en med en speciell karaktär.

 Svensk senap
 Skånsk senap
 Fransk senap
 Dijonsenap
 Engelsk senap

Senap säljs i många länder av tradition i glasburkar, särskilt om det rör sig om särpräglade sorter, men den vanligaste konsumentförpackningen är en mjuk plastflaska. Senap säljs även i tub och burk. Restauranger och gatukök köper vanligen senap (och ketchup) i stora plastflaskor som hängs i en ställning för smidig portionering.

Senap som färg 
Med senapsgul avses en vanligen varm mörk gul till gulbrun färg.

Se även 
 Senapsgas

Källor 

Livsmedelsverket

Noter

 
Smaktillsatser
Matingredienser
Fabienne Keller

Fabienne Keller, född 20 oktober 1959 i Sélestat, Bas-Rhin, är en fransk politiker som sedan 2017 representerar Agir. Tidigare partier är Unionen för fransk demokrati (1991–2002), Union pour un Mouvement Populaire (2002–2015) och Republikanerna (2015–2018). Keller var borgmästare i Strasbourg mellan 2001 och 2008 samt Europaparlamentariker under en kortare period 2002 och sedan från 2 juli 2019.

Källor

Noter

Externa länkar

Franska politiker
Borgmästare i Frankrike
Ledamöter av Europaparlamentet från Frankrike
Ledamöter av Europaparlamentet 2019–2024
Alumner från University of California, Berkeley
Personer från Sélestat
Kvinnor
Födda 1959
Levande personer
Alumner från École polytechnique
Berkeley Software Distribution

Berkeley Software Distribution (BSD) är ett Unix-liknande operativsystem utvecklat under 1970- och 1980-talet av bland andra Computer Systems Research Group vid University of California, Berkeley. BSD är öppen källkod och fritt tillgängligt i källkodsformat. På grund av att programkoden från BSD får användas i princip helt fritt, samt den höga kvalitet koden sägs ha, finns idag programkod från BSD i de allra flesta operativsystem, inklusive Microsoft Windows, Mac OS och Linux. De villkor som programkoden får användas under är reglerade av BSD-licensen.

Tidiga versioner av BSD innehöll programkod från det ursprungliga Unix och man var tvungen att ha en licens för Unix för att använda BSD. Under sent 1980-tal togs dock all Unix-kod bort efter en rättsprocess mellan AT&T och Berkeley. Rättsprocessen slutade med förlikning och detaljerna i överenskommelsen var under många år hemliga men det är känt att AT&T Unix SysV innehöll mer BSD-kod än tvärtom.

Versioner
 1BSD (1978) var inte ett operativsystem utan snarare tillägg som nya och modifierade program till Unix sjätte utgåva. Denna innehöll bland annat en Pascal-kompilator, texteditorn ex(1), ett modifierat och ett nytt skal samt ett Star Trek-spel.
 2BSD (1978) körs fortfarande på gamla PDP-11-datorer. Version 2.11 rev #366 släpptes 1997.
 3BSD (1979) var den första BSD-versionen som kunde köras på VAX-datorer. 3BSD byggde på Unix sjunde utgåva/32V och innehöll förbättrad minneshantering med stöd för virtuellt minne, demand paging och page replacement. Skälet till den avancerade minneshanteringen var utvecklingen av för den tiden stora program såsom Franz' LISP.
 4BSD (1980) kördes på VAX. Utvecklingen finansierades av DARPA med målet att inkorporera TCP/IP i systemet för att möjliggöra kommunikation över dåtidens Internet, ARPANET. 
 Net/1 (1989) var "nätverksdelen" av 4.3BSD. Eftersom det inte rådde något tvivel om den kodens ursprung (Research Unix saknade ju nätverksstöd) kunde den distribueras till organisationer och individer som saknade källkodslicens för Unix.
 Net/2 (1991) blev basen för 386BSD.
 4.4BSD-Lite (1993) var resultatet av rättsprocessen rörande Unix-licensierad källkod.
 4.4BSD-Lite release 2 (1995) kördes på Motorola 68000, SPARC, MIPS och x86 och blev den sista versionen av BSD. Denna version är basen för alla moderna BSD-varianter och innehöll i stort sett endast buggfixar till föregående version.

BSD-varianter/derivat
 FreeBSD / PC-BSD
 NetBSD
 OpenBSD
 DragonFly BSD
 Darwin
 Mac OS

Se även

 Unix
 Linux

Externa länkar 

Fria operativsystem
Fork

För systemanropet i Unix, se fork (systemanrop).

En fork (engelska för förgrening) även kallat gaffling är avknoppning eller avgrening av programvaruprojekt i flera fristående projekt. Det kan exempelvis handla om en stark grupp som vill driva ett projekt med öppen källkod åt ett annat håll än majoriteten inom projektet. Denna grupp utgår då normalt från en kopia på källkoden och fortsätter jobba efter sina egna principer, utan att nödvändigtvis följa moderprojektets policy och designprinciper.

En fork skiljer sig från en branch (förgrening), som är en tillfällig uppdelning av programutvecklingen i flera parallella utvecklingslinjer inom samma projekt, och har till syfte att senare kunna sammanföras.  

Då det gäller mer komplicerad programvara kräver utveckling och felsökning mycket arbete. Då en avgrening så småningom avviker allt mer från moderprojektet kommer detta arbete att behöva göras i båda (alla) grenarna. Det betyder att en gren ofta dör bort, men ibland först efter att eventuella välmotiverade förbättringar i denna införlivats i de mer livskraftiga grenarna.

Vetskapen om det extra arbete och den splittring av resurser en avgrening för med sig för båda grenarna är en mycket stark sammanhållande kraft; de ledande personerna i ett framgångsrikt projekt undviker konflikter som skulle leda till att viktiga personer och organisationer lämnar projektet, samtidigt som erfarna programmerare vanligen drar sig för att lägga arbete på en egen gren. 

I någorlunda överskådliga projekt går det ofta att upprätthålla en uppsättning egna modifikationer (engelska: patchset), som anpassas till moderprojektets kod alltefter som denna förändras. Detta räknas inte som en avgrening och är vanligt vad gäller experimentell kod som inte ännu är mogen för projektets huvudgren eller kod anpassad för en viss miljö som inte upplevs väsentlig för projektet.

Här är en illustration av varför fenomenet kallas fork; i figuren löper tiden åt höger (det engelska ordet betyder inte bara gaffel utan även förgrening och trädklyka):

                                    ------------- NetBSD
  BSD                             /
  ----------------------------------------------- FreeBSD
                                  \
                                    ------------- OpenBSD

Kända forkar 
 Libreoffice – en fork av Openoffice
 XEmacs – en fork av Emacs
 OpenBSD – en fork av NetBSD
 FirebirdSQL – en fork av Interbase
 EGCS – var under en period en fork, men återförenades sedan med GCC

Se även 
 Avknoppning

Programmering
Operativsystem
Kameldjur

Kameldjuren (Camelidae) är en familj i ordningen partåiga hovdjur. Kameldjuren är tämligen storväxta växtätare. De skiljer sig från idisslarna genom att ha en tredelad snarare än fyrdelad matsmältningsapparat. Familjen omfattar sammanlagt sex nu levande arter i tre släkten.

Kännetecken 

Denna familj utmärker sig genom fötternas byggnad, att trampsulan utgörs av en stor puta. De saknar hovar. Med hänseende till tandbyggnaden avviker kamelerna från alla övriga familjer i samma ordning. De har två (under den tidigaste ungdomen till och med fyra eller sex) framtänder i överkäken som liknar hörntänder och sex framtänder i underkäken. Dessutom finns en lucka mellan de egentliga hörntänderna och kindtänderna. Sammanräknat har kameldjur 30 till 34 tänder. Magen är bara tredelad och bladmagen är så liten, att den endast visar sig som en del av löpmagen.

Kameldjuren har en tvådelad överläpp och de två delarna kan röra sig självständigt. De är de enda däggdjuren som har elliptiska röda blodceller (erytrocyter). Kameldjuren är passgångare, de sätter alltså fram båda benen från samma sida nästan samtidigt.

En hov sitter endast på de distala falangerna (längst ut). Dessutom sätter individerna den andra falangen på marken. Den är på undersidan utrustad med en tjock trampdyna.

Utbredning och habitat 

Gamla världens kameldjur kommer ursprungligen från Asien – dromedaren från Arabiska halvön och kamelen från Centralasien. Idag förekommer de som tama djur i flera regioner. Utöver de nämnda områdena finns de även i norra Afrika och till och med i Australien, där det även finns en större population förvildade djur. Habitatet är torra stäpper, halvöknar och öknar. Nya världens kameldjur lever huvudsakligen i bergsregioner av västra och södra Sydamerika i torra och öppna regioner. De finns på upp till 5 700 meter över havet.

Släkten 
Det finns tre nu levande släkten i familjen; 
 Kameler, Camelus (tvåpucklig kamel och dromedar) i sydvästra Asien och Afrika och som införd även finns i Italien, södra Spanien, Nordamerika och Australien.
 Lama (lama och guanaco) i Sydamerika.
 Vicugna (vikunja och alpacka) i Sydamerika.

Utöver dessa släkten, har det funnits ett antal numera utdöda släkten:

Se även 
 Kamelkavalleri

Källor 
 Delar av denna artikel baserar sig på en översättning från engelska Wikipedia. Läst 20060907.

Noter

Externa länkar
Skagenmålarna

Skagenmålarna var en grupp skandinaviska konstnärer som var verksamma i Skagen i Jylland, främst under 1870- och 1880-talen.

Bakgrund
Skagen blev från 1870-talet en samlingspunkt för konstnärer från Danmark, Norge och Sverige. Det intensiva ljuset på den smala landtungan av kalksand mellan Skagerack och Kattegatt, liksom den särpräglade befolkningen och miljön i det lilla fiskeläget lockade till landskaps- och figurmåleri. Skagenmåleriet kännetecknas av ett realistiskt friluftsmåleri och valörrika skildringar av det intensiva ljuset.

Skagenmålarna blev ett begrepp. I konstnärskolonins centrum fanns målare med egna hus i Skagen, som Anna och Michael Ancher, Marie och P.S. Krøyer, Laurits Tuxen och Holger Drachmann. Många av målarna bodde på Brøndums Hotel, som drevs av Anna Anchers familj och som var en samlingspunkt för målarna. Konstnärerna betalade ofta logi med målningar.

Konstnärskolonin finns rikt representerad på Skagens Museum och på Den Hirschsprungske Samling i Köpenhamn.

Personer knutna till konstnärskolonin i Skagen i urval

Bildgalleri

Bibliografi
Hanna Rönnberg: Konstnärsliv, 1931 (avsnitt om Hanna Rönnbergs tid i Skagenkolonin åren kring 1880)

Källor

Noter

Externa länkar 
Skagens museums webbplats 

Danska målare under 1800-talet
Svenska målare under 1800-talet
Norska målare under 1800-talet
Statens museer för världskultur

Statens museer för världskultur är en svensk statlig förvaltningsmyndighet med säte i Göteborg. Myndigheten sorterar under Kulturdepartementet.

I Statens museer för världskultur ingår:
Världskulturmuseet i Göteborg
Etnografiska museet i Stockholm
Östasiatiska museet i Stockholm
Medelhavsmuseet i Stockholm

Uppdrag 
Statens museer för världskultur har i uppdrag att visa och levandegöra världens kulturer, särskilt kulturer med ursprung utanför Sverige. Myndigheten ska främja tvärvetenskaplig kunskapsbildning och publik verksamhet i nya former utifrån etnografiska, arkeologiska, konstnärliga, konstvetenskapliga samt andra samhälleliga och historiska perspektiv. Myndigheten ska dokumentera och belysa olika kulturers yttringar och villkor samt kulturmöten historiskt och i dagens samhälle.

Historik 
Statens museer för världskultur inrättades 1999 genom en sammanslagning av Etnografiska museet i Stockholm (tidigare självständig myndighet), Medelhavsmuseet (tidigare en del av Statens historiska museer), Östasiatiska museet (tidigare en del av Statens konstmuseer) samt vad som tidigare var Göteborgs etnografiska museum. 

Statskontoret konstaterade hösten 2015 i en analys av myndigheten att underskotten i utställningsverksamheten i Bergrummet krävde åtgärder. Ett förslag i analysen var att minska antalet museibyggnader. Hösten 2016 förekom Världskulturmuseerna flitigt i den så kallade ”museidebatten” där såväl verksamhetens innehåll som ekonomiska förutsättningar diskuterades.

Överintendenter

2015– Ann Follin
2010–2015 Sanne Houby-Nielsen
oktober 2008–mars 2010 Göran Blomberg
2002–2008 Eva Gesang-Karlström
1999–2002 Thommy Svensson

Se även
Paracassamlingen i Göteborg

Källor 
 med instruktion för Statens museer för världskultur

Noter

Externa länkar
Webbplats för Statens museer för världskultur
Sök i samlingarna, Världskulturmuseerna
Etnografiska museets hemsida
Östasiatiska museets hemsida
Världskulturmuseets hemsida
Medelhavsmuseets hemsida
Världskulturmuseernas pressrum

Myndigheter under Kulturdepartementet
Centralmuseer i Sverige
Myndigheter i Göteborg