kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Finlandiahuset

Finlandiahuset (finska: Finlandia-talo) är ett konsert- och kongresshus vid Tölöviken i Helsingfors på Mannerheimvägen 13.  
Byggnaden ritades av Alvar Aalto, mästaren i finsk modern arkitektur, en pionjär inom funktionalismen. Huset färdigställdes 1971.

Arkitektur och design 
Alvar Aalto fick i uppdrag av Helsingfors stad att planera ett konsert- och kongresshus, vilket skulle utgöra den första delen i en storstilad stadsplan för området kring Tölöviken, som Aalto hade presenterat 1961. Stadsplanen innehöll flera kulturbyggnader längs med vikens västra strand, men endast Finlandiahuset förverkligades. 

Byggnaden karaktäriseras av en lång byggnadsmassa, samt ett auditorium som skjuter upp ovanför den i övrigt horisontella taklinjen. Fasaden är täckt av marmor från Carrara i Italien, medan taket är gjort av koppar. Fönsterbågarna är tillverkade av teak. Marmor används även i interiören, tillsammans med detaljer i trä och keramik. I konsertsalen har man använt den vita marmorn, varvad med koboltblå väggar. 

Finlandiahuset lider av några konstruktionsfel och även materialproblem. För det första var de ursprungliga fasadskivorna av Carrara-marmor av olämplig kvalitet. Efter en tid började de förlora hållfasthet och bukta sig.  Konsertsalens akustik har också kritiserats som undermålig. Formen på konsertsalen – som Aalto tog från en klassisk grekisk amfiteater – passar bra för muntliga framföranden, men fungerar inte för stora konserter. Dessutom finns det lokala akustikproblem på vissa platser på de övre balkongerna. 

Under 1990-talet tvingades man byta ut de tre centimeter tjocka marmorskivorna från Carrara på fasaden, eftersom de inte längre hölls kvar. Man övervägde att använda vit, finsk granit, men Museiverket och Alvar Aalto-sällskapet kom fram till att detta strider mot byggnadens arkitektur.  Nya, lite tjockare, carrara-skivor hade installerats färdigt 1998, men 2006 hade redan många av dem börjat bågna. Det finns även andra byggnader i Helsingfors som lider av samma problem med marmor – också de ritade av Alvar Aalto. Det är viktigt att ha klart för sig att problemet med buktande marmor inte har med klimatet att göra och de flesta marmorbyggnader världen över klarar sig riktigt bra. 

Finlandiahuset blev klart 1971 och man kunde hålla den första konserten 2 december 1971. Kongressflygeln, som hade ritats före själva konsertflygeln, öppnades 1975. Den öppnade strax före OSSE-toppmötet i Helsingfors 1975, då ledare från 32 länder besökte Helsingfors. Slutfördraget skrevs under i Finlandiahuset.

Utrymmen 
Konsertsalen har plats för 1700 åhörare och består av marmorbeklädda balkonger, koboltblå väggar och detaljer i trä. Det mindre auditoriet kan ta in 340 personer. Kongresshallen kan ta emot 450–900 personer beroende på arrangemang, och har utrustning för simultantolkning, samt utrymmen för press och etermedier.

Referenser

Noter

Externa länkar 

 Finlandiahuset 

Byggnader och anläggningar i Helsingfors
Musik i Helsingfors
Konserthus i Finland
1971 i Finland
Byggnader ritade av Alvar Aalto
Byggnader i marmor
Tölö
Mannerheimvägen
Gammelstaden, Helsingfors

För andra betydelser, se Gammelstaden.

Gammelstaden (på finska: Vanhakaupunki) är en stadsdel i Helsingfors stad och en del av Gammelstadens distrikt. 

Namnet kommer från år 1639 då Helsingfors grundades på nytt i nuvarande Estnäs distrikt. År 1550 grundade Sveriges kung Gustav Vasa (1496-1560) Helsingfors vid mynningen av Helsinge å (nuvarande Vanda å) i Helsinge socken. Det var tänkt att Helsingfors skulle tävla med Reval (nuvarande Tallinn) om handeln i Finska viken, men läget inne i den grunda Gammelstadsfjärden var dåligt. Därför flyttades staden år 1640 längre ut mot havet, och den tidigare platsen blev då känd som Gamla staden. Gammelstaden ödelades småningom, varför inga byggnader från 1500- eller 1600-talen finns kvar.  Under andra hälften av 1800-talet uppstod några industrier kring forsen i Vanda å, och Gammelstaden blev ett arbetarsamhälle, inte minst på grund av att det svenska företaget Rörstrand år 1874 uppförde en porslinsfabrik i närbelägna Arabia. År 1889 blev Gammelstaden igen en del av Helsingfors stad, men behöll länge sin lantliga karaktär. Arabia och Gammelstads arbetares förening grundades år 1887 och år 1908 grundades svenskspråkiga Gammelstadens ungdomsförening. Föreningshuset Berghyddan invigdes år 1910, och den skyddade byggnaden hör idag till de enstaka bevarade träbyggnaderna i Gammelstaden.

Ironiskt kan man anta att stadsdelens nuvarande invånarantal inte är märkbart högre än för 500 år sedan. I Gammelstaden finns en del hus och Gammelstadsforsens museikraftverk, som fortfarande producerar små mängder el.

Fotnoter
Vanhakaupunki

Vanhakaupunki kan syfta på:

Vanhakaupunki – en stadsdel i Helsingfors stad, se Gammelstaden, Helsingfors
Vanhakaupunki – en by i Karleby, se Neristan
Gammelstadsfjärden

Gammelstadsfjärden (finska: Vanhankaupunginselkä), ibland kallad Gammelstadsviken, är en fjärd i Helsingfors. Stadsdelarna Sörnäs, Hermanstad, Arabiastranden, Gammelstaden, Viksstranden, Västra Hertonäs och Brändö ligger kring Gammelstadsfjärden.

Externa länkar 

Helsingfors natur
Fjärdar i Nyland
Gammelstaden, Helsingfors
Sörnäs
Toyouniversitetet

Toyouniversitetet (Tōyō Daigaku) är ett av den japanska huvudstaden Tokyos universitet. Universitetet grundades som Tetsugakukan ("filosofiinstitutet") år 1887 av Enryo Inoue. Under sin första tid erbjöd universitetet undervisning i filosofi, religion, etik, pedagogik, japanska och klassisk kinesiska. Inoue tryckte hårt på filosofins betydelse, som den vetenskap som ligger under de övriga vetenskaperna. 1906 flyttade institutet till Tokyo, och bytte namn först till Privatuniversitetet Tetsugakukan och senare till det namn universitetet bär idag.

Universitetet har, förutom grundutbildning på åtta olika fakulteter, forskarstudier och undervisning på gymnasienivå knuten till universitetet. Om man räknar bort gymnasieskolorna har Toyo ungefär 29 000 studenter (2006), och universitetet är spritt över fyra olika universitetsområden (campus) i centrala Tokyo och i mindre städer utanför Tokyo.

Externa länkar och källor 
 Toyouniversitetets webbplats

Utbildningsinstitutioner bildade 1887
Universitet och högskolor i Tokyo
WP:Projekt Japan
Norra hamnen

Norra hamnen kan syfta på:

 Norra hamnen, Helsingborg – hamn och bostadsområde i Helsingborg
 Norra hamnen, Helsingfors – en småbåtshamn i Helsingfors vid gatan Norra kajen
 Norra hamn, Luleå – en hamn i Luleå
 Norra hamnen, Malmö – en hamn i Malmö

Se även
Nordhavnen
Norra kajen
Vigilius

Vigilius, född i Rom, var påve från 29 mars 537 till sin död den 7 juni 555 i Syrakusa på Sicilien.

Biografi 
Vigilius tillhörde en välbeställd romersk släkt. Fadern Johannes uppges i Liber pontificalis ha varit konsul, och brodern Reparatus var enligt Prokopius senator. År 531 var Vigilius diakon i kyrkan. Påven Bonifatius II utsåg Vigilius till sin efterträdare i ett dekret som han offentliggjorde i Peterskyrkan, men motståndet bland prästerskapet blev så starkt att han var tvungen att låta bränna upp dekretet. I stället utsågs Agapetus I, som i sin tur utsåg Vigilius till påvlig representant i Konstantinopel. Där inlät Vigilius sig i intriger med kejsarinnan Theodora, och utlovades Heliga stolen och pengar i utbyte mot att erkänna monofysitismen. Agapetus avled 536 varmed Vigilius reste tillbaka till Rom, med ett brev från kejsarens hov, men innan han hunnit fram hade Silverius hunnit väljas till påve med goternas hjälp. Den bysantinske härföraren Belisarius hjälpte Vigilius av avsätta Silverius, och Vigelius valdes till ny påve  29 mars 537. Silverius avled strax därefter.

Väl påve svek Viglius löftet till kejsarinnan om monofysitismen. I Bysantinska riket hade då konflikter börjat blossa upp om Origenes läror. Detta ledde till att kejsaren fördömde tre kapitel från första konciliet i Konstantinopel, vilket de orientaliska patriarkerna ställde sig bakom, men inte västkyrkan.

I november 545 kom ett kejserligt sändebud och förde Vigilius till Konstantinopel. Han kvarblev där ända till våren år 555, men avled under återresan i Syrakusa.

Referenser 
Artikeln bygger på en delvis översatt artikel i Catholic Encyclopedia, Volume XV. (1912)

Externa länkar 

Män
Avlidna 555
Påvar
Födda okänt år
Lilie Persson

Lilie Persson, född 23 april 1966 i Arnäs församling, är en svensk före detta fotbollsspelare som sedan 2005 är assisterande förbundskapten för Sveriges damlandslag i fotboll. Hon blev som spelare bland annat svensk mästare 1985 med Hammarby IF.

Persson började spela fotboll i FoC Farsta 1977, Jitex BK år 1979. Efter två säsonger i Jitex gick hon till Hammarby, där hon stannade i 16 säsonger. Persson spelade så länge för klubben att hon kallades för "Fru Hammarby". Efter spelarkarriären blev Persson tränare för Hammarby damers utvecklingslag och avancerade därifrån i rollen som tränare. I början på 2000-talet var Persson tränare för AIK:s damlag och senare assisterande tränare för Djurgården/Älvsjö. Från 2005 är Persson assisterande tränare för Sveriges damlandslag i fotboll.

Referenser

Noter 

Svenska fotbollstränare
Svenska fotbollsspelare
Tränare i Djurgårdens IF Dam
Tränare i AIK Fotboll
Spelare i Hammarby IF DFF
Idrottare från Örnsköldsvik
Födda 1966
Levande personer
Kvinnor
Pelagius I

Pelagius I, född i Rom, var påve från den 16 april 556 till sin död i Rom den 3 mars 561.

Biografi 
Pelagius tillhörde den romerska adeln, och hans far Johannes verkar ha varit kyrkoherde i en av de två församlingar som Italien var indelad i. Första gången Pelagius finns omnämnd är när han år 536 som diakon följde Agapitus I till Konstantinopel i egenskap av påvligt sändebud (apokrisiarius). Han hade genom sina monofysitiska åsikter stort inflytande hos kejsarinnan Teodora, men ådrog sig kejsar Justinianus I onåd genom att förmå påven Vigilius att skriva under en protestskrivelse mot femte ekumeniska konciliets (553) fördömelsedom över tre antiokenska kyrkolärare ("de tre kapitlen"). Då Pelagius sedan ställde sig på kejsarens sida, vartill påven Vigilius även blivit tvungen, valdes han efter dennes död (555) genom kejsarens inflytande till påve. Han hade då genomdrivit en fördömelse av Origenes läror.

Såväl på grund av sin vacklande hållning i pågående lärostrider som till följd av sin upphöjelse genom grekiska hovet lyckades han aldrig vinna de västerländska biskoparnas förtroende, utan levde i ständiga stridigheter med dem. Motståndet var så svårt att han hade svårt att hitta någon att utföra kröningen till påve. Pelagius I har emellertid inlagt förtjänster om botandet av de skador, som det gotiska kriget vållat kyrkan.

Pelagius kallades "de fattigas och hemlandets fader", och begravdes den 4 mars 561 framför sakristian i Peterskyrkan.

Referenser 
Catholic Encyclopedia, Volume XI (1911)

Externa länkar 

Män
Avlidna 561
Påvar
Heliga stolens diplomater
Födda okänt år
Påvar från Rom
Ugglan
Pelagius II

Pelagius II, född i Rom, var påve från den 26 november 579 till sin död i Rom den 7 februari 590.

Biografi 
Pelagius var av gotisk härkomst, var son till en Winigild, och valdes till påve med namnet Pelagius II, medan langobarderna belägrade Rom, sommaren 579. Hans pontifikat präglades av strider mot dessa, mot vilka han förgäves sökte kalla både den grekiske kejsaren och den frankiske kungen till hjälp. 

Hans konsekrering till påve verkar ha uppskjutits för inväntande av den bysantinske kejsarens erkännande, vilket omöjliggjordes på grund av langobardernas belägring. Hans konsekrering ägde rum först den 26 november, fyra månader efter att han blivit vald. En av hans segrar som påve var att, antingen med sina ord eller sina pengar, ha förmått langobarderna att lämna Rom. Den bysantinske kejsaren sände en exark till Italien under Pelagius tid, som från Ravenna hade militär och civil suveränitet över hela halvön. 

Till sin hjälp hade Pelagius legaten Gregorius, som senare skulle bli påve Gregorius I och helgonförklaras. Pelagius är i övrigt mest känd som celibatets sagesman, och för att han upplät sitt hem till sjukhus. Han avled i pesten den 7 februari 590, och begravdes i Peterskyrkan.

Referenser 
Catholic Encyclopedia, Volume XI (1911)

Externa länkar 

Män
Avlidna 590
Påvar
Födda okänt år
Påvar från Rom
Ugglan
Sabinianus

Sabinianus, född i närheten av Viterbo, Toscana, var påve från den 13 september 604 till sin död, 22 februari 606.

Biografi 
Sabinianus föddes i Blera utanför Viterbo och var son till en man vid namn Bonus. Hans födelsedatum är okänt. År 593 sändes han av påve Gregorius den store som apostolisk nuntie (apocrisiarius) till Konstantinopel, men det verkar som hans hantering av uppdraget inte motsvarat Gregorius förväntningar. Han ansågs inte slug nog åt härskarna i Bysantinska riket. Han återkom till Rom år 597, och valdes senare att efterträda Gregorius efter dennes död. Den kejserliga bekräftelsen på hans utnämning dröjde några månader och han konsekrerades inte förrän den 13 september.

Hans pontifikat präglades av svårigheter som rädslan för langobarderna och svält. När faran från langobarderna lagt sig öppnade han kyrkans sädförråd och sålde det åt folket till priset av en solidius för 30 hackor. Då han inte lät folket få säden gratis eller till lägre pris, växte det fram legender om att hans företrädare på påvestolen hade straffat honom för girighet.

Enligt traditionell uppfattning återinförde han de reguljära prästerna i prästerskapet, till skillnad från Gregorius som fyllt många platser med präster från klosterordnar. Han är begravd i Peterskyrkan.

Referenser 
 Artikeln bygger delvis på översatt material från Catholic Encyclopedia, Volume XIII (1912)

Externa länkar 

Män
Avlidna 606
Påvar
Heliga stolens diplomater
Födda okänt år
Präster under 600-talet
Benedictus II

Benedictus II, född okänt i Rom, död 8 maj 685, var påve 26 juni 684 – 8 maj 685. Helgon med festdag 7 maj.

Benedictus II valdes till påve redan i juli 683, men han fick vänta nästan ett år på kejserlig bekräftelse från Konstantinopel.

Biografi 
Benedictus II:s födelsedatum är okänt; han avled 8 maj 685, var romare och hans far hette Johannes. I unga år sändes han till schola cantorum, utmärkte sig för kunskaper i de heliga skrifterna och genom sin sång, och som präst var han anmärkningsvärt ödmjuk och kärleksfull mot de fattiga, och känd för sin generositet. 

Han blev påve 26 juni 684 efter att påvestolen stått tom i tolv månader. För att överbygga vakansen vid Heliga stolen som följde av förre påvens död, erhöll han av kejsare Konstantin IV Pogonatus ett dekret som antingen upphävde alla kejserliga bekräftelser eller gjorde dem tillgängliga endast från exarkatet i Italien; uppgiften ifrågasätts i Nordisk familjebok.

Han adopterade kejsarens två söner genom att emotta deras hårlockar som kejsaren sände honom. Han lät restaurera många kyrkor i Rom. Han är begraven i Peterskyrkan.

Referenser 
 Artikeln bygger på en översättning av motsvarande artikeluppslag i Catholic Encyclopedia, Volume II. (1907), vars upphovsrätt har löpt ut. Den artikeln är skriven av Horace K. Mann.

Externa länkar 

Påvar
Italienska helgon
Avlidna 685
Män
Födda okänt år
Präster under 600-talet
Johannes V

Johannes V, född i Syrien, död 2 augusti 686, var påve från den 23 juli 685 till sin död drygt ett år senare, 2 augusti 686.

Biografi 
Johannes var syrier. När han var född är inte känt. Han var som diakon och på grund av sina goda kunskaper i grekiska en av Heliga stolens representanter vid sjätte ekumeniska konciliet i Konstantinopel, varifrån han återkom till Rom i juli 682 med synodens officiella dokument. Han valdes till påve i Lateranbasilikan och antog namnet Johannes V. Eftersom traditionen att invänta godkännande från Bysantinska rikets kejsare av hade avskaffats, installerades Johannes omedelbart i sitt ämbete i Lateranpalatset, den 23 juli 685.

Kejsar Konstantinos Pogonatus hade ett så gott öga till påve Johannes att han lät sänka skatterna som Bysantinska riket pålagt de påvliga patromonierna på Sicilien och i Kalabrien, och reducerade även andra fiskala bördor som kyrkan bar. Johannes energi, lärdom, och måttfullhet prisas av hans officiella biograf.

Från Gregorius den stores dagar hade ärkebiskopen av Cagliari på Sardinien åtnjutit vissa metropolitiska privilegier. Fastän dessa privilegier inte innefattade konsekreringen av biskopar på ön, lät ärkebiskop Citonatus av Cagliari göra så av dem som utsetts biskopar av Turris Libisonis. Johannes förklarade dock slutgiltigt att biskopssätet av Turris Libisonis lydde direkt under Heliga stolen.

Johannes generositet tog sig uttryck i frikostiga donationer. Under sitt korta pontifikat överförde han 1900 solidi att uttdelas till de fattiga av prästerna och diakonerna.

Efter en lång tids sjukdom avled Johannes den 2 augusti 686, och begravdes i Peterskyrkan.

Referenser 
Artikeln bygger delvis på översatt material från Catholic Encyclopedia, Volume VIII (1910)

Externa länkar 

Påvar
Heliga stolens diplomater
Avlidna 686
Män
Födda okänt år
Präster under 600-talet
Hadrianus II

Hadrianus II, född 792 i Rom, död 14 december 872 i Rom, var påve från den 14 december 867 till sin död, 14 december 872.

Biografi 
Hadrianus tillhörde en romersk adelssläkt som redan två andra påvar tillhört, Stefan III och Sergius II. Innan han hade vigt sig åt kyrkan hade Hadrianus gift sig med Stephania, så småningom blivit kardinal, och hade två gånger tidigare nämnts som påvekandidat men förlorat mot sina konkurrenter. Vid Nicolaus I:s död var Hadrianus känd i den kristna världen för sin välgörenhet och välvillighet, men 75 år gammal och hade inte några ambitioner eller någon önskan om att bli påve. Hans ålderdom förmörkades av en familjetragedi. Mot sin vilja valdes han ändå av prästerskapet och folket till påve, troligen i november 872, och konsekrerades omkring den 14 december.

Som påve följde han tätt sina energiska företrädares fotspår. Han försökte behålla freden bland Karl den stores ättlingar. Under ett samtal med den botfärdige kung Lothar II av Lorraine vid Monte Cassino utdelade han nattvarden, efter att avkräva honom en offentlig ed att sluta ha samlag med sin konkubin efter påvens förbud, att han skulle ta tillbaka sin lagliga hustru Theutberga, och foga sig efter Heliga stolens slutgiltiga beslut.

Mot Hinkmar av Reims vidhöll han biskopars obegränsade rätt att lägga fram appellationer till påven. Vid ett ekumeniskt koncilium som ägde rum i Konstantinopel år 869 och vilket påven övervakade genom tio legater, tog han del i avsättningen av Fotios samt verkade för försoningen mellan öst och väst. Han misslyckades med att vinna bulgarerna till det västliga patriarkatet, eftersom de anslöt sig till patriarkatet av Konstantinopel. De västliga slaverna gick ett annat öde till mötes genom att Hadrianus sände dem de två helgonbröderna Kyrillos och Methodius. Av varaktig betydelse var att han godkände att de västliga slaverna fick ha slaviska språk som liturgiskt språk.

Hadrianus avled under slutet av år 872.

Referenser 
 Artikeln bygger på en översatt material från Catholic Encyclopedia (1913)

Externa länkar 

Män
Födda 792
Avlidna 872
Påvar
Personer i Kyrkostaten under 800-talet
Renshi

Renshi (japanska: 錬士) är en japansk titel som är mest använda i budosammanhang. Renshi är den tredje titeln, och delas oftast inte ut förrän vid ungefär femte dan. Två högre titlar finns Hanshi och Kyoushi.

I Japan, när man pratar om en person med denna titeln, brukar man ofta affixera kampsporten: Judorenshi, Iaidorenshi et c. Det är också vanligt att man slår ihop titeln med en persons dan: renshi-5dan, renshi-6dan et c.

Budo
WP:Projekt Japan
Stockholm Aikikai

Stockholm Aikikai är Sveriges äldsta, fortfarande existerande aikidoklubb. Klubben har, ända sedan starten, hållit till i en lokal i Brännkyrkahallens källare, i stockholmsförorten Midsommarkransen.

Stockholm Aikikai bildades 1964 med Jan Beime som den drivande gestalten. Under sent 1980- och tidigt 1990-tal vistades Jan Nevelius på klubben och fungerade som klubbledare, innan han tillsammans med flera andra gick vidare till att bilda Vanadis aikidoklubb.

Aikidoklubbar i Sverige
Midsommarkransen
Sportklubbar i Stockholms kommun
Sportklubbar bildade 1964
Marinus I

Marinus I, född i Gallese, Toscana, död 15 maj 884, var påve från den 16 december 882 till sin död, 15 maj 884.

Biografi 
Marinus var son till en präst vid namn Palumbo, var född i Gallese, och inträdde i kyrkans tjänst när han var tolv år. Leo IV vigde honom till subdiakon, och efter att han blivit diakon sändes han på flera betydelsefulla ambassader till Konstantinopel. Marinus var påvens legat vid åttonde ekumeniska konciliet i Konstantinopel (869–870), blev sedan biskop av Caere (dagens Cerveteri) i Toscana, skattmästare (arcarius) i kurian, ärkediakon, och användes senare ännu en gång som sändebud i Konstantinopel.

Genom misstag har Marinus I och Marinus II i vissa påvelängder uppförts under namnen Martin II och Martin III och därigenom vållat oriktig nummerföljd i avseende på två påvar med detta namn.

Marinus valdes möjligen till påve samma dag som Johannes VIII dog, och konsekrerades utan att invänta godkännande från kejsaren Karl den tjocke. Under sitt pontifikat friade han alla engelsmän i Schola Anglorum (engelsmännens högkvarter i Rom) från skatt, på begäran från kung Alfred av England. Han fördömde Fotios personligen.

Referenser 
Artikeln bygger delvis på översatt material från Catholic Encyclopedia (1913)

Externa länkar 

Män
Avlidna 884
Påvar
Heliga stolens diplomater
Födda okänt år
Personer i Kyrkostaten under 800-talet
Hadrianus III

Hadrianus III, född i Rom, död i september 885 i San Cesario sul Panaro (Modena), var påve från den 17 maj 884 till sin död, september 885. Sedan 1891 är han ett helgon i katolska kyrkan, med festdag 8 juli.

Biografi 
Agapito var född i Rom och tillhörde en släkt som var grevar av Tusculum. Hans far var Benedetto magnus tusculanus dux et comes, som i sin tur var son till Alberiko, marchio et consul tusculanus princeps potentissimus, påve Hadrianus I:s bror. 

Han valdes till påve den 17 maj 884, men hans pontifikat var mycket kortvarigt. Han avled redan sommaren året därefter under en resa till Worms, där han skulle träffa Karl den tjocke för att stabilisera tronföljdsordningen i Heliga romerska riket av tysk nation och för att överlägga om det framryckande hotet från saracenerna. Han begravdes i klostret i Nonantula i närheten av Modena, där han allt sedan han vördats som helgon. År 1210 fick abboten i klostret tillåtelse av påve Innocentius III att uppföra en kyrka åt Hadrianus reliker. Kyrkan Sant'Adriano stod färdig först 1568.

Påve Leo XIII beslutade att prästerna i Rom och Modena skulle hålla mässa för honom den 7 september. Den lokala kulten firar honom i stället den 8 juli.

Referenser 
Artikeln bygger delvis på översatt material från Catholic Encyclopedia (1913)

Externa länkar 

Män
Avlidna 885
Påvar
Italienska helgon
Födda okänt år
Personer i Kyrkostaten under 800-talet