kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Josua Bengtson

Josua Bengtson, född 10 januari 1882 i Karl Johans församling i Göteborg, död 15 december 1958 på Höstsol i Täby, var en svensk skådespelare.

Biografi 
Josua Bengtson spelade för olika teatrar i hela landet under sin ungdom: Folkteatern i Stockholm 1901–1902, Håkanson-Svennberg 1902–1904, Victor Castegren i Göteborg 1904–1905, Knut Lindroth 1905–1906, Axel Engdahl 1907–1908, Wilhelm Olin 1909–1911, Intima teatern 1911–1921 samt från 1921 Dramaten.  

På Dramaten medverkade Bengtsson i olika karaktärsroller i flera decennier. Totalt gjorde han 201 roller vid denna teater. Som exempel på roller kan nämnas Dilling i Första fiolen, Lindqvist i Påsk, Anders Olsen i Dönviks prästgård, Dödgrävaren i Hamlet och Gråström i Ett resande teatersällskap.

Han var från 1917 gift med pianisten Ingeborg Eriksson. Tillsammans hade de tre söner: Åke, Bengt och Olle. 

Bengtson avled 1958 på skådespelarnas ålderdomshem, Höstsol i Täby, numera Såstaholm. Bengtsson var bärare av Frihetskorsets orden och Vasaorden. Han är begravd på Sandsborgskyrkogården i Stockholm.

Filmografi i urval 

1916 – Therèse

 
1917 – Tösen från Stormyrtorpet  
 
1919 – Hans nåds testamente
1920 – Karin Ingmarsdotter 
 

1921 – Körkarlen 
1922 – Thomas Graals myndling 
1923 – Mälarpirater

1924 – 33.333
1924 – Där fyren blinkar 
1925 – Polis Paulus' påskasmäll

 
1927 – Förseglade läppar 

1939 – Filmen om Emelie Högqvist 

1942 – Rid i natt!
1942 – Jacobs stege
1942 – Himlaspelet
1943 – Elvira Madigan 

1944 – Den osynliga muren 

1945 – Brott och Straff
 

1945 – Den glade skräddaren

1946 – Möte i natten
 

1947 – Maj på Malö
1947 – Krigsmans erinran 
1947 – Folket i Simlångsdalen 
1948 – Eva 
1948 – Främmande hamn
1948 – Lars Hård 
1948 – Hammarforsens brus 

1951 – Puck heter jag 

1952 – Åsa-Nisse på nya äventyr 
1952 – Kärlek 
1952 – Flottare med färg 

1954 – Gud Fader och tattaren 
1954 – Åsa-Nisse på hal is 
1954 – Seger i mörker
1955 – Våld

Teater

Roller (ej komplett)

Regi

Radioteater

Roller

Källor

Fotnoter

Tryckta källor

Externa länkar 
 
 
 

Svenska skådespelare under 1900-talet
Skådespelare från Göteborg
Gravsatta på Sandsborgskyrkogården
Födda 1882
Avlidna 1958
Män
Svenska stumfilmsskådespelare
Weiron Holmberg

Weiron Valfrid Holmberg, född 18 mars 1935 i Gamlestads församling, Göteborg, är en svensk skådespelare och maskinist.

Biografi 
Innan Holmberg började sin skådespelarkarriär hade han spelat en del amatörteater samt arbetat i olika yrken som styckare på Scans slakthus vid Marieholmsleden i Göteborg, sjöman och maskinist. Han är en helt självlärd aktör som i mycket kommit att personifiera en viss typ av göteborgsk politisk radikalism: proletär, röststark och dominerande, vilket också färgat av sig på en del av hans filmroller, som i Sista budet (1981) och Lyftet (1978).

Holmberg slog igenom i Lasse Åbergs filmer Repmånad (1979) och Sällskapsresan (1980). Han är annars känd som Wall-Enbergs underhuggare Biffen i filmerna om Jönssonligan.

Holmberg var tidigare verksam vid Folkteatern i Göteborg, men slutade där på grund av ryggproblem. Därefter har han delat tiden mellan aktivt socialt arbete för utslagna och film- och TV-roller.

Robert Gustafssons figur Weiron i ottan i TV-serien NileCity 105,6 (1995) är i någon mån baserad på Holmberg.

Filmografi

Källor

Noter

Externa länkar

Födda 1935
Svenska skådespelare
Skådespelare från Göteborg
Män
Levande personer
Ted Åström

Ted Bengt Georg Åström, född 28 maj 1945 i Essinge församling, Stockholms stad, är en svensk skådespelare och musiker.

Åström började sin karriär som musiker i popgruppen Ted & the Caracas (tillsammans med bland andra Janne Schaffer). De fick snabbt skivkontrakt och producenten döpte om dem till Ted and the Top Teens. 1964 blev det ytterligare ett namnbyte, denna gången till The Sleepstones och 1968 Attractions. Han medverkande även som reguljär ensemblemedlem i Fattighuskabarén.

Efter studier vid Statens scenskola i Göteborg har Åström medverkat i ett flertal teaterproduktioner, TV-program och långfilmer, med bland andra roller som sotaren i filmatiseringen av Astrid Lindgrens Madicken, Furir Börje Larsson i Repmånad, Kotte i julkalendern Trolltider, som reseledaren i den första Sällskapsresan och som "Olyckan" i Trazan & Banarne.

Åström har medverkat i musikaler som West Side Story och Jesus Christ Superstar. Han har spelat revy hos Hagge Geigert på Lisebergsteatern i Göteborg, gjort en hyllningsföreställning till Johnny Cash och framträtt som stand-up komiker.

Filmografi (i urval)

 (julkalender)

 (TV)

1996 – Lögn 

1999 – Ett litet rött paket (TV-serie)

2007 – Familjen Robinson (röst)

Teater

Roller (ej komplett)

Källhänvisningar

Externa länkar
 
THE SLEEPSTONES

Sommarvärdar 1980
Musiker från Stockholm
Skådespelare från Stockholm
Födda 1945
Levande personer
Män
Borgerliga vapen i Sverige

Med borgerligt vapen avses varje heraldiskt vapen för en fysisk person eller släkt, som inte är furstlig eller adlig. 

I Sverige finns inget offentligt registreringsförfarande för denna typ av vapen, varför registrering endast sker enligt de hävdvunna heraldiska reglerna. Ett antal privata organisationer har åtagit sig att, mot avgift, registrera och offentliggöra vapen för den som så önskar.

Skandinavisk vapenrulla (SVR)
Skandinavisk vapenrulla påbörjade sitt arbete 1963 och publicerar vapen i en förteckning med samma namn. Nya, gamla, adliga, borgerliga, kommunala med flera vapen publiceras, från Sverige, Norge och Danmark men även Finland. Det större flertalet publicerade vapen har varit nyantagna vapen från Sverige. Initiativtagare var den heraldiske konstnären, filosofie doktor Jan Raneke och Christer Bökwall. Föregångare är bland annat ett par under 1930- och 1950-talen av Arvid Berghman utgivna arbeten. År 1983 tillträdde Tor Flensmarck som redaktör för SVR. Från och med 2011 administreras SVR av Heraldiska sällskapet med Ronny Andersen som redaktör.

Svenskt vapenregister - Svenska Heraldiska Föreningen 
Registret skapades 2006 och påbörjade registrering av vapen hösten 2007. Det drivs av Svenska Heraldiska Föreningen och Heraldiska Samfundet. 
Registret kommer endast att ta emot vapen som följer god heraldisk sed och där vapenrätten kan verifieras. Endast svenska vapen kan registreras, men såväl enskilda personer som föreningar kan anmäla sitt vapen för granskning.

Svenska Heraldiska Föreningen har också en databas, Källan. Här förs alla i Sverige kända vapen in. Källan är indelad i tre kataloger: allmänna vapen (riksvapen, kommunvapen, myndighetsvapen etc), adliga vapen (vapen som förlänats av en monark) och borgerliga vapen (släktvapen, ordensvapen, föreningsvapen etcetera som är självtagna, det vill säga inte har granskats och godkänts av en myndighet). I kategorin borgerliga vapen finns alla typer av vapen, både seriösa och oseriösa och denna förteckning ska på inget vis anses som en registrering av ett vapen, bara ett konstaterande av dess existens och en hjälp till identifiering av okända vapensköldar.

Gröna Stubben
Gröna stubbens förteckning över ofrälse (borgerliga) släktvapen i Sverige är ett privat initiativ till sammanställning av vapen som är i bruk. Denna förteckning överfördes 2002 till det som sedan skulle bli Källan varför större delen av Gröna Stubbens vapen finns i Källan.

Externa länkar
https://web.archive.org/web/20050207111028/http://hem.fyristorg.com/monitorforlaget/svr.html
Svenska Heraldiska Föreningen
Svenskt vapenregister
http://databas.heraldik.se/ (Databasen Källan)
https://web.archive.org/web/20050307100411/http://hem.passagen.se/gronstub/
http://www.breitholtzheraldry.blogspot.com  - en blogg om heraldik.
http://www.waslingmedia.se - en blogg om heraldik.

Heraldik
Apladalen

Apladalen är en hembygds- och naturpark som ligger i Värnamo. Apladalen kännetecknas av lummig natur och vackra stigar. 

I parken finns hus från 1700- och 1800-talen, bland annat en prästgård som idag är hembygdsmuseum. Utanför prästgården finns en örtagård. Det finns även hägn med olika djur i parken: getter, får, kaniner och höns. Parken har en utomhusscen där det spelas musik på somrarna. Apladalen har även Värnamos största lekplats för barn.

I Apladalen finns en kaffestuga samt Marknadsstugan, där olika hantverkare ställer ut och säljer hantverk på somrarna.

Apladalen omnämns i Värnamovisan, som skrevs 1896.

Källor
Värnamo Hembygdsförenings webbplats

Värnamos geografi
Stadsparker i Sverige
Gudrun Henricsson

Gudrun Sofia Henriksson, även känd under efternamnet Henricsson, född 7 januari 1926 i Nysätra församling, Västerbotten, död 12 oktober 2018 i Älvsborgs församling, Göteborg, var en svensk skådespelare och sångerska.

Filmografi

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser

Externa länkar 

Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska skådespelare under 2000-talet
Svenska sångare
Kvinnor
Födda 1926
Avlidna 2018
Personer från Nysätra socken, Västerbotten
Berg, Linköpings kommun

Berg är en ort i Linköpings kommun 10 kilometer nordväst om Linköping i Östergötland. Bebyggelsen är av SCB klassad som en tätort, från 2015 namnsatt till Bergs slussar.

Befolkningsutveckling

Samhället
I Berg finns Bergs slussar i Göta kanal. Där kanalen förenas med sjön Roxen ligger Bergsbaden med bryggor, sandstrand och omklädningsrum. Omedelbart söder om Berg ligger Vreta klosters kyrka och klosterruin, Sveriges första kloster. Bredvid Vreta klosters kyrka ligger Vreta klosters skola. Där går ca 290 elever i förskoleklass t.o.m. årskurs 6.

Kommunikationer
Från Linköping går buss 520, 521, 522, 523, 616 och 620 direkt till Berg. Längs med hela bussvägen finns även gång- och cykelbana.

Se även 
 Ljungsbro, 4 km nordväst om Berg.
Vreta klosters socken

Referenser 

Orter i Linköpings kommun
Tätorter i Sverige
Irländsk varghund

Irländsk varghund är en hundras från Irland. Till storleken är det den största vinthunden.

Historia 
År 391 tackar den romerske konsuln Quintus Aurelius Symmachus (ca 345-402) i ett brev för sju raggiga vinthundar från Irland. Hundarna var troligen etablerade på ön innan dess, då de förekommer i myter och berättelser från keltisk tid. Det var först under renässansen som de började omtalas som vargdödare. Rasen användes fram till 1600-talet för att jaga varg och hjort på Irland, men den intensiva jakten ledde till att vargen utrotades. Med det började också den irländska varghunden att bli allt ovanligare.

Från medeltiden till 1600-talet var varghundspar populära gåvor till furstar i övriga Europa, bland annat förekommer en varghund i Njals saga, men när rasen minskade i antal så försökte man 1652 under Oliver Cromwells regeringstid rädda kvar de varghundar som fanns på Irland genom att förbjuda export. Vid mitten av 1800-talet var rasen så gott som utdöd. Ett upprop efter kvarvarande varghundar gjordes 1841 i en tidning. Hanhunden Bran anses vara den enda länken mellan den historiska varghunden och dagens varghund.

Den skotske kaptenen George Augustus Graham påbörjade 1862 en målinriktad avel för att återskapa rasen. För att uppnå detta korsade han in skotsk hjorthund, borzoi och grand danois. I april 1879 visades varghundarna på hundutställning för första gången och en rasklubb bildades 1885. När den irländska kennelklubben grundades 1920 blev irländsk varghund en erkänd ras. Till Sverige importerades den första irländska varghunden från Norge 1931 men aveln tog inte fart förrän på 1970-talet.

Egenskaper 
I kontrast till sin respektingivande framtoning är den irländska varghunden en lugn, vänlig och tillgiven hund.

Utseende 

Idealhöjden för en irländsk varghundshane är 81–86 cm men i verkligheten ligger många hanar idag på en höjd kring 90 cm vid manken, minimihöjden för en hane är 78 cm. Det finns ingen idealhöjd för tikar men minimihöjden är 71 cm. En hane bör väga minst 54 kg och en tik minst 41 kg. Det finns ingen maxhöjd eller maxvikt för en irländsk varghund, men hundarna får inte bli så stora eller så tunga att det påverkar rörelserna som ska vara lätta och aktiva. Den skall vara stor, kraftfull och respektingivande, mycket muskulöst men ändå elegant byggd. 

Den vanligaste färgen är brindle, men hundarna ser ofta grå ut på grund av att täckhåren ofta blir grå eller silverfärgade. Det finns även röda, vita, vetefärgade, fawnfärgade och svarta varghundar.

Källor 
 Renée Willes: All världens hundraser, Bromma 2003, 
 Ivan Swedrup: Våra hundar i färg, Stockholm 1974, 
 Malcolm Wallerstedt (red): Stora nordiska hundboken, Malmö 1966
 Carl-Reinhold von Essen (red): Hundboken, Stockholm 1955-1956
 Carl O. M. P. Leuhusen: Rashundar i ord och bild, Stockholm 1932
 Desmond Morris: Dogs, North Pomfret, Vermont 2008, 
 Irländsk varghund, Hundrasguiden, Svenska Kennelklubben (SKK) (läst 2011-12-29)

Externa länkar 

Rasspecifik Avelsstrategi (RAS), Svenska Irländsk Varghund Klubben 
Irish Wolfhound Club of Ireland
Irish Wolfhound Society of Ireland

Vinthundar
Hundraser från Irland
Gjøvik

Gjøvik är en norsk tätort och stad, centralort i Gjøviks kommun, som ligger väster om sjön Mjøsa 120 kilometer norr om Oslo i Innlandet fylke. Under vinter-OS 1994 i Lillehammer hölls tävlingar i Gjøvik Olympiske Fjellhall.

Kända personer från Gjøvik 
Paul Olaf Bodding (1865–1938), missionär
Sara Hauge (f. 1992), civilsamhällesledare

Referenser

Tätorter i Norge
Orter i Innlandet fylke
Gjøviks kommun
Berg, Åtvidabergs kommun

Berg är en tätort i Åtvidabergs kommun, Östergötlands län.

Befolkningsutveckling

Se även
Åtvids socken

Referenser 

Orter i Åtvidabergs kommun
Tätorter i Sverige
Formel 1-VM 1986

hade 16 deltävlingar som kördes under perioden 23 mars-26 oktober. Förarmästerskapet vanns av fransmannen Alain Prost och konstruktörsmästerskapet av Williams-Honda.

Vinnare
 Förare:  Alain Prost, Frankrike, McLaren-TAG
 Konstruktör:  Williams-Honda, Storbritannien

Grand Prix 1986

Stall, nummer och förare 1986

Slutställning förare 1986

Slutställning konstruktörer 1986

Noter

Externa länkar

Säsonger
Kverrestads kyrka

Kverrestads kyrka är en kyrkobyggnad i Kvärrestad. Den tillhör Smedstorps församling i Lunds stift.

Kyrkobyggnaden 
Den nuvarande kyrkan byggdes 1871–1873 i nyklassicistisk stil. Tidigare hade Kverrestads socken en medeltida kyrka i romansk stil. Kyrkan har ett torn med spira samt en tresidig smalare sakristia. Invigningen av kyrkan skedde söndagen 2 november 1873 av tillförordnade kontraktsprosten dr. Samuel Eckerbom assisterad av församlingens kyrkoherde prosten Georg Fredrik Hollenius (1797-1891) , prostarna Sjöstedt och Norrström, kyrkoherden Nordholm och pastorsadjunkterna Brandt och Hollenius. Över 1500 personer närvarade. Byggmästare för byggnaden var Peter Eneberg från Kivik. Arkitekt var Johan Fredrik Åbom vid Överintendentsämbetet i Stockholm.

Inventarier 
Från den gamla kyrkan finns den gamla romanska dopfunten bevarad. Likaså predikstolen från 1600-talets början. Även Karl XI:s monogram och Sveriges riksvapen, skuret i trä är bevarade från gamla kyrkan.

Orgel
1870 byggde Nilsson en orgel med 4 stämmor.
1899 flyttades en orgel hit från Oxie kyrka. Den var byggd 1855 av Sven Fogelberg, Lund och hade 10 stämmor.
Den nuvarande orgeln byggdes 1964 av A. Mårtenssons Orgelfabrik AB, Lund och är en mekanisk orgel.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

 Demografisk Databas Södra Sverige
 Kverrestads kyrka, Kyrkoguider, Lunds Stift

Kyrkobyggnader i Tomelilla kommun
Kyrkobyggnader i Lunds stift
Kyrkobyggnader invigda 1873
1873 i Sverige
Trakeotomi

Trakeotomi är ett kirurgiskt ingrepp där en öppning in till luftstrupen görs i halsen strax nedanför struphuvudet för att underlätta andningen. I öppningen placeras ett rör, en trakealkanyl, som patienten därefter andas igenom. Vid allvarligare fall kopplas röret till en respirator som andas åt patienten.
Trakeotomi används vid andningshinder i de övre luftvägarna, eller förlamning av andningsmuskulaturen eller vid annan allvarlig lungsjukdom. Trakeotomi utförs under narkos. I mycket akuta situationer kan den enklare och snabbare proceduren koniotomi utföras istället.

Själva andningsröret vid en trakeotomi kallas inom sjukvården för track.

Trakeotomi ska inte förväxlas med laryngektomi, då en andningsöppning finns på halsen men då dessutom struphuvudet är bortopererat.

Trakeotomi betyder "att dela (skära i) trakea (luftstrupen)". Det är alltså benämningen på själva ingreppet. Hålet som skapas kallas trakeostomi, av ordet stoma, 'öppning'. Koniotomi kallas det när ingreppet görs akut i ett nödtillstånd, då går man in mellan cricoidbrosket och tyreoideabrosket.

Luftvägshantering
Operationer
Allmänläkare

En allmänläkare (en. GP och PCP) är en läkare som har genomgått minst fem års specialiseringstjänstgöring (ST) i allmänmedicin. Befattningen ska skiljas från AT-läkare (en läkartjänst innefattande handledd praktik inom kirurgi, medicin, psykiatri och allmänmedicin; allt föreskrivet krav för läkarlegitimation) och underläkare (en läkare som saknar specialistkompetens).

Sverige 
Allmänmedicin är enligt den svenska målbeskrivningen den specialitet som "innefattar kompetensen att möta människor i alla åldrar med alla sorters hälsorelaterade problem och att självständigt bedöma och behandla dessa. I det allmänmedicinska arbetet ska man också under lång tid kunna följa en individs olika hälsoproblem och i bedömningen av dessa kunna väga in personens hela livssituation." Specialistutbildningen tar minst fem år efter läkarlegitimation och ger en mycket bred kompetens. En allmänmedicinare, eller med en något äldre beteckning allmänläkare, arbetar oftast på en vårdcentral, husläkar- eller familjeläkarmottagning eller läkarstation.

Externa länkar 
 Svensk förening för allmänmedicin (SFAM) 

Yrken inom hälso- och sjukvård
Allmänmedicin
Vombsänkan

Vombsänkan ligger mellan horstarna Romeleåsen och Linderödsåsen i Skåne, i kommunerna Lund, Sjöbo och Eslöv. En betydande del av området utgörs av sjön Vombsjön.

Vombsjön och den närliggande Krankesjön har utflöde i Öresund genom Kävlingeån. Ovanför i samma vattensystem ligger Sövdesjön, vars utflöde är Klingavälsån. Denna rinner genom Vombs ängar och mynnar i Kävlingeån och utnyttjades länge för vattning av våtängar. Vombslätten som omger sjöarna är inte lika bördig som slätterna sydväst om Romeleåsen, Lundaslätten och Söderslätt.

Externa länkar
Lunds kommun

Skånes geografi
Memma

Memma (efter finska mämmi) är en traditionell finsk påskdessert. Den är en sorts rågmjölspudding eller gröt.

Historia 
Memma har en lång historia i finländsk matlagning och förekom hos värmlandsfinnar. Rätten har på senare år även fått vidare spridning i Sverige.

Utseende och tillverkning 
Memma är huvudsakligen gjord på rågmjöl, rågmalt och sirap. Rätten har en mycket karakteristisk klibbig konsistens och mörkbrun färg med mustig, söt doft av spannmål. Memma äts vanligtvis med grädde, mjölk eller kaffegrädde, och ofta med strösocker. En modern variant är att servera memma med vaniljglass.

Memman förvarades förr i näveraskar, rivor, men de har numera ersatts av pappaskar. Den färdiga memman måste förvaras kyld; ofta fryses memman före distribution till butik. En känd tillverkare är Kymppi-Mämmi i Toijala i Birkaland, Finland. I Sverige tillverkar och distribuerar Fazer Bageri stora delar av säsongsproduktionen av memma.

Liknande rätt 

Samanu, en produkt som påminner starkt om memma, förekommer som rätt på det persiska nyårsbordet (haft sin). Den äts i samband med firandet av det persiska nyåret nouruz. Till skillnad från memma tillverkas den på en bas av mjöl från groddat vete.

Referenser

Externa länkar 

Finlandismer
Påskmat
Finska desserter
Finska lånord
Lars Hansson

Lars Hansson, född 19 februari 1945 i Katarina församling i Stockholms stad, död 15 maj 2022 i Stockholms Katarina distrikt i Stockholms län, var en svensk skådespelare.

Biografi 
Hansson var helt och hållet självlärd som skådespelare, och började tidigt som tonåring med skådespelande vid Vår Teater vid Medborgarplatsen.  Via denna blev han uppmanad att provfilma hos SF för en roll i Vilgot Sjömans senare så kontroversiella ungdomsdrama 491. Han fick rollen som en av de sex ynglingarna i kollektivet av missanpassade tonåringar. Ingen av dem fick särskilt stor uppmärksamhet efter premiären, då insatserna från sextettens medlemmar helt överskuggades av andra aspekter av filmen. Han blev dock en av två från denna grupp av amatörer som sedan kom att fortsätta med skådespelandet, där den andra var Stig Törnblom. Han fortsatte i det något bohemiska ungdomsfacket i ett par Jan Halldoff-filmer, Livet är stenkul (1967) och Ola & Julia (1967) och gjorde 1967 teaterdebut på Lisebergsteatern i Göteborg i Gösta Bernhards produktion av En flicka i soppan. Han uppträdde sedan i samma pjäs på Lilla Teatern i Norrköping 1968–1969.

Åren 1969–1971 var han vid Pistolteatern i Stockholm och hamnade därefter 1971 vid Stockholms stadsteater där han samma år debuterade i Tjejsnack. Han hörde därefter till teaterns fasta ensemble, till stor del inom ramen för dess annexscen Unga Klara, och har medverkat i ett fyrtiotal uppsättningar. Ett par av dessa har sedan gjorts för tv som Kärleksföreställningen (1975) och Kennedys barn (1975), där han hade bärande roller i båda två. Tv-serien Moa, Östen och Stellan (1974), där han var Östen, var också en utveckling av en pjäs vid Unga Klara, Ge mig adressen 1972.

Han syntes relativt ofta på film och i tv, i regel i små men väl karaktäriserade biroller som ofta utmärks av ett slags butter men vänlig kärvhet vare sig det varit som långtradarchaufför i tv-serien Hästens öga (1987), popbandsmanager i barnserien Snörpingar (1994 och 1995) eller färjeinspektör i Skärgårdsdoktorn (1997).

År 1977 fick han Svenska Filmakademins Kurt Linder-stipendium. Lars Hansson är begravd på Katarina kyrkogård i Stockholm.

Filmografi

1989 – Asterix och hans tappra galler
1989 – Asterix och Kleopatra
1989 – Asterix och vikingarna
1989 – Tvekampen
1989 – Asterix och britterna

1991 – Fem söker en skatt
1991 – Fem på nya äventyr
1991 – Asterix drar i fält
1991 – Romarnas skräck
1991 – Asterix på olympiaden
1991 – Rosen och svärdet
1991 – Asterix och goterna
1992 – Fem på rymmarstråt
1992 – Fem på smugglarjakt

Teater

Roller (ej komplett)

Radioteater

Roller

Priser och utmärkelser
1977 – Kurt Linders stipendium

Källor

Externa länkar

Födda 1945
Avlidna 2022
Män
Svenska skådespelare
Skådespelare från Stockholm
Gravsatta på Katarina kyrkogård
Malagassiska

Malagassiska  är ett austronesiskt språk med 18 miljoner talare Malagassiska talas på Madagaskar, där det är både officiellt och helt dominerande, samt på Komorerna, Mayotte och Seychellerna. De dialektala variationerna inom språket är stora och det finns två huvudsakliga dialektgrupper, den östra och den västra. Övriga austronesiska språk talas i Sydostasien och i Oceanien. Språket kom sannolikt till Madagaskar på runt 400-talet e.Kr. med folk från sydöstra Borneo.

Skrift 
Från 1400-talet  användes arabiska skriftsystem. 1824–1825 antogs ett skriftsystem baserat på 21 bokstäver i det latinska alfabetet, vilket fortfarande används.

Grammatik 
Malagassiska är ett agglutinerande språk där ord bildas genom att fästa förled eller efterled till en ordstam. Orden är ofta långa, till exempel Andrianampoinimerina (ett kunganamn).

Vokabulär 
Malagassiska har många gemensamma ord med ma’anyan, ett språk som talas på södra Borneo. Malagassiskan innehåller lånord från bantuspråken på det afrikanska fastlandet, arabiska (exempelvis veckodagarna och månaderna), franska, som fortfarande är officiellt språk på Madagaskar från kolonialtiden, och engelska, som kom till ön med pirater på 1700-talet.

Källor

Malajo-polynesiska språk
Språk i Afrika
Språk i Madagaskar
Verb–objekt–subjekt-språk