kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Pondus

Pondus är en norsk tecknad serie av Frode Øverli med egen serietidning i Sverige. Øverli började teckna serien 1995, och den har enligt uppgift gjort honom till den mest välbetalde nordiska serieskaparen.

Seriefigurer
Pondus är gift med Bea (norska: Beate), till yrke sjuksköterska. De har två barn: Junior (norska: Påsan; på senare år har han kallats Kevin i den svenska versionen), en pojke i de yngre tonåren, samt Lillan (norska: Sneipen), yngsta barnet, i blöjåldern. Pondus är ett hängivet fan av fotbollslaget Liverpool FC och rockgruppen AC/DC. 

Pondus bäste vän Jocke (Leeds- och Kiss-fan) kom alltid hem med någon ny hemsk kvinna under seriens första år. Numera är han mer stadgad och har en son, Gordon (uppkallad efter Gordon Strachan), med Camilla som han av och till varit sambo med.

Andra figurer i serien är Jockes mamma Elsa som alltid bär morgonrock och hans tyska styvfar, dvärgen Günther, hunden Bjarne, Pondus före detta arbetskamrater Ivar och Hugo, svartrockaren Zlatan samt serietecknaren Roger.

Pondus arbetade under seriens första år som busschaufför, men han har senare tagit över baren "Elsas". Pondus tidigare arbetskamrater besöker dock ofta baren. På baren jobbar även den yppiga Ann-Sofie (norska: Turid-Laila) som bartender.

Serietidning och syndikering
Den svenska månatliga serietidningen (startad 2001) har en upplaga på cirka 14 500 exemplar. I Norge är motsvarande upplaga (tidningen startades 2000) 125 000. Bland de andra serierna och enrutingarna i tidningen finns Kenneth Larsens Bästis (norska: Bestis; sedan 2017) samt material från Niklas Eriksson och Hans Lindström.

Pondus syndikeras totalt i ett trettiotal dagstidningar, i Norge, Danmark och Sverige.

Mottagande och utmärkelser
Serien har blivit populär för sitt vardagsnära språk och humor, och den räknas som den mest populära av senare års norska tecknade serier. Skaparen Frode Øverli fick Adamsonstatyetten 2006.

Pondus har själv fått ge namn åt två olika utmärkelser, det norska Pondusprisen och det svenska Ponduspriset. Båda utdelas av seriens skapare i samarbete med respektive förlag i Norge och Sverige. Utmärkelserna utdelas till (norska respektive svenska) serieskapare för insatser inom strippserier och skämtserier.

Albumutgivning (på svenska)

Samlingsalbum 
Pondus tar sig vatten över huvet! (2002)
Stora boken om Pondus (2004)
Pondus del tre (2006)
Division fyra (2008)
Pondus femma (2011)
Pondus 6 – Reservlagsserien (2012)
 Pondus 7 - Grusade planer (2013)
 Pondus 8 - Bortamatch (2014)

Julalbum 
Julen 2007 (2007)
Julen 2008 (2008)
Julen 2009 (2009)

Referenser

Externa länkar
 Pondus.no

Norska serier
Norska dagspresserier
Norska seriefigurer
Hand (släkt)

Hand var en svensk adelssläkt härstammande från frälsemannen Håkan Persson i Västergötland, död omkring 1530.

Hans son var hövitsmannen Knut Håkansson, som utmärkte sig i ryska kriget på 1550-talet och under Nordiska sjuårskriget och stupade i slaget vid Axtorna 20 oktober 1565.

Dennes son, fogden och häradshövdingen Håkan Knutsson (död 1595 eller 1596), var gift med Erik XIV:s utomäktenskapliga dotter Virginia Eriksdotter.

Barn: 
Catharina Hand. Gift 1615 med landshövdingen Johan Henriksson Rytter.
Knut Hand. Ogift mördad i början av är 1614 vid Rugils i Ryssland.
Sofia Hand, levde 1634. Gift med överstelöjtnanten Baltsar von Neüman.
Arvid Hand. Död ogift 1621.
Erik Hand. Död ogift 1632-08-30 i Ingolstadt. Överste, sårades och tillfångatogs under striderna utanför Nürnberg sommaren 1632 och dog i fångenskapen.
Johan Hand. Kapten och häradshövding. 
Elisabet Hand, (född 1598, död 10 april 1651) var först frilla åt hertig Johan av Östergötland och gifte sig senare med överstelöjtnanten Per Joensson (död 19 mars 1664) som 1632 adlades med namnet Gyllensvärd och blev stamfar för släkten med detta namn. Deras dotter, Virginia Gyllensvärd, var gift med Johan Gustafsson Örnevinge.

En son till Knut Håkansson, Arvid Knutsson, kallade sig Drake och den släkten introducerades på Riddarhuset under namnet Drake af Hagelsrum.

Referenser

Litteratur
Gustaf Elgenstierna, Svenska adelns ättartavlor, bd 3.
Hans Gillingstam (osign.), "Hand, släkt", Svenskt biografiskt lexikon, bd 18, s. 234f.
Bertil Broomé, "Knut Håkansson", Svenskt biografiskt lexikon, bd 18, s. 235f.
Bertil Broomé, "Erik Hand", Svenskt biografiskt lexikon, bd 18, s. 236f.

Medeltida svenska ätter
Valloxen

Valloxen, lokalt även Walloxen, är en sjö öster om Knivsta i Knivsta kommun i Uppland och ingår i . Sjön är  meter djup, har en yta på  kvadratkilometer och befinner sig  meter över havet. Sjön avvattnas av vattendraget Lövstaån. Vid provfiske har en stor mängd fiskarter fångats, bland annat abborre, björkna, braxen och gers.

Sjön är en typisk näringsrik slättsjö och en av Uppsala läns djupare och större sjöar.  Vid sjöns norra sida ligger godset Vallox-Säby.

Delavrinningsområde 
Valloxen ingår i delavrinningsområde (662547-161531) som SMHI kallar för Utloppet av Valloxen. Medelhöjden är  meter över havet och ytan är  kvadratkilometer. Det finns ett avrinningsområde uppströms, och räknas det in blir den ackumulerade arean  kvadratkilometer. Lövstaån som avvattnar avrinningsområdet har biflödesordning 3, vilket innebär att vattnet flödar genom totalt 3 vattendrag innan det når havet efter  kilometer. Avrinningsområdet består mestadels av skog (52 procent) och jordbruk (24 procent). Avrinningsområdet har  kvadratkilometer vattenytor vilket ger det en sjöprocent på  procent. Bebyggelsen i området täcker en yta av  kvadratkilometer eller 4 procent av avrinningsområdet.

Fiskbestånd
I Valloxen återfinns abborre, gädda, nors, vitfisk och gös.
Under februari och mars 2011 fångades sju arter i Valloxen. Pimpelfisket gav fångster av abborre, braxen, gers, gös, mört och sarv. Gädda fångades på angeldon.

Fiske 
På västra sidan av den långsmala viken närmast Knivsta tätort är spöfiske fritt för allmänheten i kommunens vatten. Det sträcker sig från Kölängen ned till vattnet framför badet. Övrig del av sjön råder fiskerätt och är inte öppen för allmänheten.

Fisk 
Vid provfiske har följande fisk fångats i sjön:

 Abborre
 Björkna
 Braxen
 Gärs
 Gädda
 Gös
 Löja
 Mört
 Ruda
 Sarv

Se även 
 Lista över insjöar i Knivsta kommun

Källor

Externa länkar 
 
 
 

Insjöar i Norrströms avrinningsområde
Insjöar i Uppland
Insjöar i Knivsta kommun
Insjöar i Sverige om minst två kvadratkilometer
Rob Hubbard

Rob Hubbard, född 1955 i Kingston upon Hull, England, är en brittisk kompositör och spelmusiker. Han räknas som en av de mest kända kompositörerna för 1980-talets hemdatorer, framför allt Commodore 64 (C64) med dess ljudchip SID.

Hubbards musik för Commodore 64 har en komplex uppbyggnad, hans musik framstår som att den upptar mer än de maximalt tre tillgängliga ljudkanalerna. Före 1985 var spelmusik monoton och använde sig av rena vågformer. Hubbards musik till Monty on the Run från 1985 tänjde på SID-chippets möjligheter och satte en ny standard för spelmusik. Med Hubbard som förebild började andra musiker komponera mer komplex musik för Commodore 64.

2016 blev Hubbard hedersdoktor vid University of Abertay Dundee.

Ludografi
ACE II (Cascade, 1987)
Auf Wiedersehen Monty tillsammans med Ben Daglish (Gremlin graphics, 1987)
Budokan: The Martial Spirit (Electronic Arts, 1989)
Chimera (Firebird, 1986)
Commando (Elite, 1985)
Crazy Comets (Martech, 1985)
Delta (Thalamus Ltd, 1987)
I-Ball (Firebird, 1987)
International Karate (System 3, 1986)
International Karate + (System 3, 1987)
Knucklebusters (Melbourne House, 1986)
Monty on the Run (Gremlin Graphics, 1985)
Nemesis the Warlock (Martech, 1987)
NHL '95 (Electronic Arts, 1994)
One Man and His Droid (Mastertronic, 1985)
Populous (Electronic Arts, 1989)
Sanxion (Thalamus Ltd, 1986)
Skate or Die (introt) (Electronic Arts, 1987)
Star Paws (Software projects, 1987)
Warhawk (Firebird, 1986)

Referenser

Noter

Externa länkar
Ron Hubbard på MobyGames

Datorspelsmusiker
Brittiska kompositörer av elektronisk musik
Personer från Kingston upon Hull
Män
Födda 1955
Levande personer
Commodore 64
Martin Galway

Martin Galway, född 1966, är en av de mest kända spelmusikkompositörerna till hemdatorn Commodore 64, med musik till speltitlar som Wizball, Parallax, Terra Cresta och Yie Ar Kung-Fu.
Galway var en av de första musikerna som utnyttjade att Commodore 64:ans ljudchip SID hade en bugg som tillät musikkompositörerna att skapa samplat ljud på C64.

Galway jobbade senare på Digital Anvil, ett spelföretag som producerade spel åt Microsoft.

Externa länkar
Artistprofil på OverClocked ReMix

Datorspelsmusiker
Födda 1966
Levande personer
Män
Pendentiv

Pendentiv, byggnadsdel utformad som en sfärisk triangel som möjliggör uppförandet av en sfärisk kupol på en fyrsidig yta. Pendentiv är ett kännemärke för bysantinska byggnader och en revolutionerande arkitektonisk uppfinning.

Se även
Spandrill

Valv
Bågar
IHS

IHS är ursprungligen en förkortning för namnet Jesus i medeltida handskrifter, ursprungligen ΙΗΣ, varvid Η avser den grekiska bokstaven eta (Η).

Förkortningen IHS blev populär som Kristusmonogram mot medeltidens slut. Jeanne d'Arc hade det i sitt baner, och det propagerades mycket av den franciskanske folkpredikanten Bernardinus av Siena. Det finns också bland annat på Serafimerordens insignier.

Det förekommer som emblem i många svenska kyrkor (och på kyrkliga textilier) men har ofta varit missförstått. En vanlig uttydning är att det är en initialförkortning för det latinska Iesus, Hominum Salvator (”Jesus, människornas Frälsare”). Bland svensk allmoge utlästes det förr i tiden ofta som ”Iesus, Herrans Son”.

Bilder

Jämför med
INRI
Labarum (☧)
JHVH

Externa länkar

Förkortningar
Kristna symboler

en:Christogram#Western Christianity
Frälsare

Frälsare, ord som betyder "befriare", "räddare". Det svenska ordet Frälsare kommer av det gamla ordet "frihalsa" som betyder att en person som var belagd med boja runt halsen fick den borttagen.

Förväntningar om en kommande befriare är vanliga inom olika religioner. I zoroastrismen finns idén om en världsfrälsare (saoshyant) som ska framträda i tidens ände, och i Gamla Testamentet finns löftet om en kommande Messias, ett löfte som kristendomen ser uppfyllt genom Jesus Kristus.

Se även
 Frälsning

Religiösa termer
Impost

Impost är ett arkitektoniskt element och utgör den murbädd på vilket bågars och valvs understa skift vilar.

Se även
Abakus

Källor

Byggnadsdetaljer
Kampanil

Kampanil (italienska: campanile) som betyder klocktorn (campana "klocka"), vanligtvis om ett sådant byggt avskilt från men nära en kyrka. En av de mest berömda kampanilerna är kampanilen vid katedralen i Florens (Santa Maria del Fiore), som är 85 meter hög och klädd med vit, grön, och rosa marmor. Giotto ritade kampanilen redan 1334 men tornet slutfördes först 1359, 22 år efter hans död. Andra berömda kampaniler är Lutande tornet i Pisa, och Sankt Markuskampanilen i Venedig som störtade ned 1902 men sedan återuppbyggts.

Äldre kampaniler är ofta runda torn, som San Apollinare in Classe och San Apollinare nuovo i Ravenna.

Från kampanil härstammar också kampanilism som har sina rötter i Italien, en form av lokalpatriotism för den egna hembygden, parad med rivalitet mot alla andra som lyssnar till kyrkklockorna i en annan klockstapel, exempelvis i grannbyn.

Exempel

Noter

Se även
 Beffroi
 Klockstapel

Begrepp inom arkitektur
Klocktorn

it:Campanile
la:Campanarius
Kannelyr

Kannelyr, även kannelering, är grunda, konkava räfflor eller rillor som löper lodrätt på skaftet till en kolonn eller pilaster eller på någon annan yta. Man säger då att ytan är kannelerad.

Källor

Externa länkar

Begrepp inom arkitektur
Karyatid

En karyatid (av grekiskans karyatides, flickor från staden Karyai i Lakonien) är en kvinnoskulptur i naturlig storlek eller halvt naturlig storlek som används som stöd istället för en kolonn. Om den bär en korg kallas den canephora. 

Karyatiderna dyker upp i den grekiska konstens kolonner, bland annat i Sifniernas skattehus i Delfi. Mest berömda är de sex karyatiderna på Atens Akropolis. Här bär karyatiderna ett slags kapitäl, på vilket bjälklaget vilar. Romarna tog upp karyatidmotivet. Renässansen och i synnerhet barocken tog även upp karyatidmotivet, ofta dock med övre delen av en kvinnlig kropp, nedtill avslutad som en herm.

Se även 
 Atlant

Noter

Externa länkar

Byggnadsdetaljer
Skulpturtyper
Kassettak

Kassettak avser utsmyckning av ett tak, ett valv eller en båges insida (intrados) bestående av nedsänkta fyrkantiga eller polygonala rutfält, såsom i Pantheon i Rom. Liljevalchs konsthall i Stockholm från 1915 har ett kassettak av betong.

I samband med moderna så kallade försänkta tak, eller undertak, kallas de enskilda "rutor" i taket för takkassetter eller akustikkassetter. Undertaket hänger i en egen konstruktion från det "riktiga" taket, i mellanrummet kan man gömma installationer som ventilationskanaler och elledningar. Denna typ av tak används gärna i kontor, sjukhus, varuhus och dylikt.

I klassicerande arkitektur förekommer ibland i varje kassett ett (på många olika föremål använt) ornament, en patera. Ett runt eller ovalt ornament med kronbladslikt utstrålande former, ofta akantusblad . Jmf rosette och rosace.

Referenser

Externa länkar

Tak
Kolonnad

Kolonnad (franska: colonnade, från italienskans colonnato) är en rad av kolonner i en byggnad eller täckt gång. En kolonnad bär upp ett entablement eller bågar.

Se även 
 Balustrad

Referenser 

Kolonner
Konsol

Se spelkonsol för en dator anpassad för datorspel.

En konsol eller konsolutkragning är en bärande byggnadsdel som skjuter ut från ett väggparti för att ge stöd åt balkonger, skulpturer, listverk eller helt enkelt för att åstadkomma en större yta i överliggande våningar. Konsolen har fått stor utbredning i modern arkitektur tack vare nya byggnadsmaterial och metoder. Ett exempel på utkragning för att ge en varierad fasad och samtidigt öka golvytan är Passagenhuset i Stockholm.

Med utkragande tak menas de delar av taket (exempelvis takfoten) som sticker ut över fasaden och skyddar denna från nederbörd. Långt utkragande tak är typiska för 1800-tals villor i så kallad schweizerstil som hämtade sin inspiration från den lantliga byggnadskonsten i Schweiz, Österrike och Sydtyskland.

Se även
Gesims
Modilion

Källor

Externa länkar

Byggnadsdetaljer
Kopplade kolonner

Kopplade kolonner avser parvis ställda kolonner.

En av de första gångerna kopplade kolonner användes i arkitekturhistorien var av Michelangelo i Peterskyrkans kupol.

Källor

Kolonner
Lanternin

Lanternin betecknar inom arkitektur en rund eller polygonal turell (litet torn) med fönster, som kröner ett tak eller en kupol. Inom modern arkitektur används ofta lanterniner för dagsljusinsläpp genom taket. Ett vanligt exempel på lanternin är ett glastak. Utformningen kan variera mycket.

Lanternin betecknar också den glastäckta överbyggnaden kring ljuskällan på en fyr.

Ordet kommer från italienska lanternino, diminutivform av lanterna (vilket i sin tur kommer från grekiska λάμπω, lampo, "lyser" - jämför "lampa").

Bildexempel

Se även
Lanterna

Källor
 Nationalencyklopedin: lanternin.
 Lanternin i SAOB.
, ordförklaringar, s. 372

Begrepp inom arkitektur
Byggnadsdetaljer
Mezzanin

För finansieringstypen, se Mezzaninkapital.

En mezzanin, mezzaninvåning eller entresol är en låg våning mellan två högre, ofta försedd med små kvadratiska fönster. Den förekommer huvudsakligen i västerländsk arkitektur från italienska renässansen och senare.

Ordet har sitt ursprung i det italienska ordet mezzanino, diminutiv av mezzano som betyder "belägen i mitten".

Se även 
 Loft
 Mezzaninkapital

Källor 
  
 Bra Böckers lexikon, 1978

Byggnadsdetaljer
Oratorium

Ett oratorium är ett större musikaliskt verk för orkester, sångsolister och kör, med berättande text. Till skillnad från opera är oratoriet inte avsett att framföras sceniskt. Således används inte kulisser och solisterna bär inte teaterkostymer och agerar inte på scenen. Texten är ofta (men inte alltid) hämtad från berättelser i Bibeln. Oratoriet utvecklades ur laudin. Emilio de' Cavalieris allegoriska Rappresentatione di Anima, et di Corpo (1600) brukar räknas som världens första oratorium.

Genren nådde sin höjdpunkt med Georg Friedrich Händels gammaltestamentliga oratorier, i vilka storslagna körer spelar en central roll. Vidare märks Joseph Haydn med sina världsliga idylloratorier – som Skapelsen (1798) och Årstiderna (1801). Under 1800-talet skrevs betydande oratorier av Felix Mendelssohn, Franz Liszt och Edward Elgar. Under 1900-talet skrevs oratorier av Arthur Honegger, Igor Stravinskij, Paul Hindemith, Hilding Rosenberg och Karl-Birger Blomdahl.

Oratorium innehåller vanligtvis:
Ouvertyr
Aria
Recitativ
Körsång

Det mest välkända oratoriet är Händels Messias. Andra kända oratorier är Samson av Händel, Juloratoriet av Johann Sebastian Bach, Skapelsen av Joseph Haydn, Elias av Felix Mendelssohn och Oedipus Rex av Igor Stravinskij.

Se även 
 Oratorium (byggnad)

Typer av musikstycken
Musikteori
Kyrkomusik
Postament

Postament avser i klassisk arkitekturordning ett rektangulärt block som är del av en piedestal mellan basen och kornischen. Termen används dock oftare för avslutningen av den nedre delen av en innervägg från golvet till midjehöjd.

Termen kan även beteckna sockeln eller fotstället för en staty. I ett heraldiskt vapen avses med postament den plattform under skölden, som sköldhållarna står på.

Se även
Piedestal
Sockel

Referenser

Begrepp inom skulpturen
Byggnadsdetaljer 
Begrepp inom arkitektur
Heraldik
Slutsten

Slutsten eller nyckelsten utgör mittstenen i en valvbåge eller ett ribbvalv som låser de andra delarna på plats. I en båge är slutstenen ofta längre än kilstenarna. Ett ornament eller dekor på slutstenen kallas agraff.

Bilder

Källor

Externa länkar

Begrepp inom arkitektur
Byggnadsdetaljer
Stoa

Stoa avser en täckt kolonnad som i antikens grekiska och romerska städer flankerade agoran respektive forumet, eller den generella öppna marknads- och mötesplatsen. Det var en offentlig byggnad och arkitekturen erbjöd skydd från solen och fläktande vind. Stoor användes som gångväg och en plats att sätta upp marknadsbås då agoror/forum var platser där mycket folk samlades.

Stoa har givit namn åt stoicismen.

Se även
 Portik

Källor

Externa länkar

Arkitektur under antiken
Agora

Agora är benämningen av rum på torg i antika grekiska städer. De användes som marknadsplats eller allmän mötesplats. Agoras yttre begränsning utgjordes av ett antal stoa, det vill säga en lång täckt arkad, i vilken man kunde promenera eller stå i skugga under dagens varma timmar.

Agora omfattar inte tempelbyggnader. De låg på ett Akropolis, en avskild upphöjd plats. Den romerska motsvarigheten var Forum, där Basilikan motsvarar stoan.

Se även
 Agorafobi
 Agorism
 Platons akademi

Externa länkar
 Officiella utgrävningar av Agora i Aten
 

Anläggningar under antiken
Torg
Trymå

Trymå (franska: trumeau) är en större väggspegel som går ända från golvet. Det franska ordet betyder egentligen muren mellan två fönster i ett rum (väggpelare, fönsterpelare), sedermera en spegel, som utfyller en sådan väggyta.

Källor

Noter

Externa länkar

Inredning
Tympanon

Tympanon (från grekiska: tympanon, trumma, tamburin) är ett halvrunt eller tresidigt fält över en dörr, ett fönster eller på en gavel, till exempel ett grekiskt tempels gavelfält. Ordet används också ofta om det av en rundbåge eller en spetsbåge infattade fältet i de romanska och de gotiska kyrkornas portaler ovanför den rakslutna dörröppningen, i vilket fält ofta finns bilder.

Se även
Dörröverstycke
Fronton

Källor

Litteratur
Ahlstrand, Jan Torsten.; Arkitekturtermer. Lund: Studentlitteratur, 1976,

Externa länkar 

Byggnadsdetaljer
Ugglan
Valmat tak

Ett valmat tak eller valmtak (av tyska Walmdach, besläktat med wölben ’välva’) är ett tak som har takfall även mot husets kortsidor; ett komplett valmat tak ersätter husets gavel. Taket har alltså takfall på alla fyra sidor. Ett halvvalmat, eller delvis valmat, tak har en gavel i form av en trapets och är mycket vanligt i Danmark, vanligt i de tidigare danska landskapen och allmänt i Sydsverige, och inte helt ovanligt heller i resten av Sverige.

Den valmade takdelen minskar angreppsytan för regn och vind, vindlasten på takkonstruktionen minskas effektivt. Nackdelen är att husvindens yta inte kan nyttjas ända ut till husets kortsidor.

Varianter 
 Säteritak är ett valmat tak som är brutet av ett lågt vertikalt parti.
 Ett mansardtak med brutet takfall på alla sidor, är en variant av valmat tak.

Referenser 

Tak
Vederlag (arkitektur)

Vederlag betecknar inom arkitekturen och byggnadstekniken de byggnadsdelar som utgöra ett stöd för, eller bär upp, ett
valv eller en bågkonstruktion. Beroende på hur valvet eller bågen är utformad, behöver vederlagen kunna ta upp sidotryck eller enbart vertialt tryck från valvet eller bågen.

Källor 

Byggnadsdetaljer
Västverk

Ett västverk är västra delen av en karolingisk eller romansk kyrka, krönt av ett brett torn och ibland flankerat av mindre torn, tureller. I markplanet finns en låg entré. Västverkets andra våning, emporen eller emporievåningen, är ett stort rum med öppning mot mittskeppet i form av fönster eller balkong. Dessa tidiga kyrkor hade mera karaktär av privata elitprojekt än de senare gotiska kyrkorna. Från emporievåningen kunde kyrkans ägare och deras gäster delta i gudstjänsten utan att behöva beblanda sig med församlingen nere på långhusets golv.

Referenser

Byggnadsdetaljer
Ädikula

Ädikula är en helgedom, bestående av två kolonner som bär upp ett entablement och en fronton, som omger en staty eller en relief i ett klassiskt tempel. Termen används även för en liknande inramning av en dörr, fönster eller nisch med två kolonner, halvkolonner eller pilastrar som bär upp en gavel, överliggare eller dylikt.

Referenser

Externa länkar

Religiösa byggnader
Byggnadsdetaljer
Jean-Étienne Liotard

Jean-Étienne Liotard, född 22 december 1702 i Genève, Schweiz, död 12 juni 1789 i Genève, var en schweizisk pastell- och miniatyrmålare.

Liotard specialiserade sig på societets- och genreporträtt, med Chokladflickan (cirka 1744) som ett fint exempel på det senare. En ung tjänsteflicka skildras när hon på en japansk lackbricka serverar het choklad i en kopp av meissenporslin. Traditionellt hör ett böhmiskt kristallglas fyllt med vatten till denna lyxiga dryck.

Liotard gick först i lära hos Daniel Gardelle i Genève och från och med 1723 hos Jean-Baptiste Massé i Paris. 1736 reste han till Florens och Rom, där han arbetade för påven Clemens XII och andra inflytelserika uppdragsgivare, bland andra kardinaler.

Han tillbringade fem år (1738–1743) i Konstantinopel och fortsatte efter hemkomsten att gå omkring i turkisk kostym och skägg, något som gav honom öknamnet "peintre turc" (den turkiske målaren) och publicitet och framgång i hela Europa. Han målade ett flertal porträtt av sig själv i denna klädsel; självporträttet som gammal man (1773) är också berömt. I Wien utförde han porträtt av kejsarinnan Maria Theresia och medlemmar av hovet.

Galleri

Externa länkar

Schweiziska konstnärer
Miniatyrmålare
Personer i Schweiz under 1700-talet
Personer från Genève
Födda 1702
Avlidna 1789
Män