kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Santa Maria in Trastevere

Santa Maria in Trastevere (latin Sanctae Mariae trans Tiberim) är en medeltida kyrka i Trastevere i västra Rom. Enligt flera dokument lades grunden redan på 200-talet av påven Calixtus I, som är begravd i kyrkan. Han skall ha uppfört ett oratorium på platsen för en taberna meritoria, ett härbärge för romerska krigsveteraner. Enligt legenden sprang år 39 f.Kr. på denna plats en oljekälla upp ur marken. Denna händelse tolkades av Trasteveres judiska befolkning som ett förebud om den utlovade Messias (”den smorde”) och uppmärksammades av denna anledning även av de första kristna i Rom.

Byggnadshistoria 
Santa Maria in Trastevere är sannolikt Roms första Maria-kyrka. Kyrkan har givit namn åt det torg där den är belägen, Piazza di Santa Maria in Trastevere, som är stadsdelens centrum. Den äldsta gudstjänstlokalen uppfördes på 200-talet och byggdes om till en treskeppig basilika under påven Julius I (337–352). Den utvidgades på 700-talet och försågs på 800-talet med ett förhöjt korparti och krypta av Gregorius IV. Innocentius II, vars familj Papareschi härstammade från Trastevere, lät på 1140-talet bygga om kyrkan från grunden. Vid nybyggnaden använde man sig av granitkolonner och marmorkapitäl från Caracallas termer.

Exteriör 
Kyrkans portik är ett verk av Carlo Fontana 1702. Skulpturerna ovanpå dess balustrad föreställer de tre martyrpåvarna Calixtus, Cornelius och Julius samt martyren Calepodius. Inne i portiken har man i väggen murat in fragment från tidigkristna sarkofager samt rester av kyrkans marmorinredning från 600-talet.

Interiör 
Kyrkan är känd för den välbevarade absidmosaiken från 1200-talet, utförd av Pietro Cavallini. Den framställer Jungfru Marie kröning. I kyrkan finns Mariabilden Madonna di Strada Cupa, utförd av Perino del Vaga på 1500-talet. Mariabildens namn syftar på att den ursprungligen var placerad vid Strada Cupa, ”mörka gatan”, en smal gränd i Trastevere.

Cappella Avila 
Cappella Avila är det femte kapellet i vänster tvärskepp. Det ritades cirka 1680 av Antonio Gherardi och fick en rik barockdräkt. Kapellet får ljus från den innovativa kupolen, i vilken änglar bär upp ett litet rundtempel. Kapellets väggytor är artikulerade med kolonner med joniska festongkapitäl och brutna pediment.

Bilder

Se även 
 Roms kyrkor

Källor

Noter

Källor 
 Armellini, Mariano, Le Chiese di Roma dal secolo IV al XIX. Roma: Edizioni del Pasquino 1982.
 
 Luciani, Roberto, St. Mary in Trastevere. Rome: Fratelli Palombi Editori 1987.
 Tylenda, Joseph N., The Pilgrim's Guide to Rome's Principal Churches. Collegeville, Minnesota: The Liturgical Press 1993.

Vidare läsning 
 Cecchelli, Carlo, Santa Maria in Trastevere. Roma 1933.
 Kinney, Dale, Santa Maria in Trastevere from its founding to 1215. New York 1975.

Externa länkar 

Platser med del av helgons kropp
Kyrkobyggnader i Trastevere
Romersk-katolska kyrkobyggnader i Rom (rione Trastevere)
Mariakyrkor i Rom
Rione Trastevere
Titelkyrkor i Rom
Antoine Pesne

Antoine Pesne, född den 23 maj 1683 i Paris, Frankrike, död den 5 augusti 1757 i Berlin, Preussen, var en fransk målare under rokokon.

Pesne gick i lära hos sin far, målaren Thomas Pesne, samt hos Charles de la Fosse i Paris. Under åren 1705–1710 företog han en resa i Italien och vistades huvudsakligen i Venedig, där han anslöt sig till Andrea Celesti, vars måleri tydligt påverkade Pesnes tidiga verk.

1710 kallades han av kung Fredrik I av Preussen till Berlin som hovmålare. Därefter företog han under de följande åren kortare resor till hoven i Dessau (1715), Dresden (1718), London (1723) och Paris (1724). 1733 utnämndes Pesne till ledare för konstakademin i Berlin. Han anses vara en viktig förmedlare av den franska konsten till Brandenburg-Preussen. Pesne var i huvudsak verksam som porträttmålare, men han utförde även talrika vägg- och takmålningar för Fredrik den store i de kungliga slotten.

Ett av Pesnes mest berömda konstverk är Dansösen Barbara Campanini (cirka 1745). Detta porträtt med sin lätta och schvungfulla formgivning, det spontana penseldraget och de ljusa, pastelliknande färgerna är karakteristiskt för Pesnes arbeten och för rokokon i allmänhet. På ett virtuost sätt framställer Pesne den med tygblommor dekorerade sidenklänningen. Fredrik den store uppskattade sin hovmålares berömda plein-air-porträtt och lät hänga det på en framträdande plats i sitt arbetsrum i slottet i Berlin.

Galleri

Externa länkar

 

Födda 1683
Avlidna 1757
Män
Franska rokokomålare
Franska porträttmålare
Konstnärer från Paris
Sveriges vackraste park

Sveriges vackraste park var en tävling som arrangerades årligen 2003–2009.
Syftet har varit att väcka intresse för landets offentliga parker och trädgårdar.

Vinnande parker
2009 - Sofiero slott och slottsträdgårdar i Helsingborg
2008 - Marabouparken i Sundbyberg
2007 - Wij trädgårdar i Ockelbo
2006 - Norrvikens trädgårdar
2005 - Ronneby brunnspark
2004 - Stadsparken, Örebro 
 Ett specialpris gick till Luleå Stadspark som bästa vinterpark 2004.
2003 - Göteborgs Botaniska Trädgård

Källor

Noter

Externa länkar

Sveriges vackraste park

Tävlingar
Parker i Sverige
Rännstensungar (1974)

Rännstensungar är en svensk dramafilm från 1974 i regi av Torgny Anderberg. Filmen är baserad på Åke Hodells pjäs Rännstensungar och är en nyinspelning av filmen med samma namn från 1944.

Handling
Den rullstolsburna Ninnis mor dör. Efter detta tar konstnären Johan Fahlén (Cornelis Vreeswijk) hand om Ninni. Trots att Ninni är rullstolsburen lovar Fahlén henne att hon en dag skall kunna gå. Medan Fahlén försöker försörja dem båda utkämpar han en vårdnadstvist med Malinda Karlsson (Monica Zetterlund), som tycker att det är skandal att en konstnär som knappt kan ta hand om sig själv även ska ta hand om en handikappad ung flicka. En sympatisk socialassistent (Anita Lindblom) hjälper Fahlén med att marknadsföra  tavlorna.

Rollista (i urval)
Cornelis Vreeswijk - Johan Fahlén, konstnär 
Anita Lindblom - Ingrid Sanner, socialassistent 
Monica Zetterlund - Malinda Karlsson, portvakt 
Karin C. Falck - Ninni 
Frej Lindqvist - Läkare 
Arne Källerud - Jaffe, frukt- och grönsakshandlare 
Gösta Prüzelius - Henrik Högstrand, direktör 
Monica Ekman - Märta Högstrand, hans fru 
 Mikael Mårdstam  - Paul Högstrand, deras adoptivson
Hans Lindgren- Kommissarie Lindberg
Lasse Lundgren - Lösdrivande gårdsmusikant, tjuv
Urban Sahlin - Lösdrivande gårdsmusikant, tjuv
Lars Lennartsson - Lindberg, galleriägare 
Sten Ardenstam - Wendel, konsthandlare 
Eivor Landström - Grannfru 
Gunnel Wadner - Grannfru
Rännstensungar
Johan Andersson - Mysen
Klas Andersson - Bigge
Maria Andersson - Maria
Mikael Gordin - Gurkan
Håkan Pohl - Rolle
Niclas Sjögren - Fisen
Maria Strid - Pyret
Stefan Grybe - Kurre

Musik i filmen  
I min lilla, lilla värld av blommor, kompositör Ernfrid Ahlin text Roland  
Räkna de lyckliga stunderna blott, kompositör Jules Sylvain text Karl-Ewert 
Den gula paviljongen, kompositör John Redland text Emil Norlander 
Vad ska dockan heta?, kompositör och text Cornelis Vreeswijk 
Vaggvisa, kompositör och text Cornelis Vreeswijk 
Rännstensungar, kompositör och text Cornelis Vreeswijk

Se även 
Rännstensungar (1944)
Förortsungar

Externa länkar 
 

Svenska filmer 1974
Svenska dramafilmer
Svenskspråkiga filmer
Filmer i regi av Torgny Anderberg
Svenska filmer baserade på pjäser
Filmer om föräldralösa
Filmer om barn
Svenska 1970-talsfilmer
Nyinspelningar av filmer
Svenska barnfilmer
Gunwer Bergkvist

Gunwer Bergkvist, folkbokförd Clara Gunver Bergqvist Larsson, född 3 augusti 1932 i Malmö, är en svensk skådespelare och sångerska.

Biografi
Bergkvist har framför allt medverkat i en mängd revyer och underhållningsproduktioner, är framför allt känd genom Povel Ramels Knäppupp-revyer, där hon debuterade 1952 och medverkade till 1962. Hennes repertoar som revyartist var något kringskuren. Hon fick alltid spela bortskämda, barnsliga eller spralliga tjejer i Ramelska sångnummer som "Tänk dig en strut karameller", "Alla har vi varit små", "Livet är stenkul" och "Fnittertösen". Hon sjöng inte så starkt men hennes bortarbetade skånska gav henne ett slags gulligt uttal, vilket Knäppupp-regissören Per-Martin Hamberg karakteriserade som ”sexualskrap i rösten”. Hon har även spelat i revyer med Karl Gerhard och Hasse Ekman och i filmer av Ingmar Bergman, Nils Poppe, Povel Ramel och Lasse Åberg. Bland filmkomedierna ingår Tull-Bom, I dur och skur, Ratataa, Salta gubbar och sextanter.

På tv medverkade hon bland annat i Karin Falcks underhållningsprogram Estrad, där sällskapsspelssketchen Skattkammarön ingick, med Margaretha Krook, Åke Grönberg och Lars Ekborg (”Nisse Hult han spelar ärligt han”). Hon tävlade i Melodifestivalen 1966.

Senare i livet har hon framträtt sporadiskt, till exempel i Birgitta Götestams musikal Ringo 1986 och i jubileumsknäppuppen Knäpp igen 1992.

Tillsammans med estradören Mattias Enn har Bergkvist framträtt som berättare i ett program om Brita Borg både på scen och på CD. Skivan heter Banne mej – Brita Borg och kom ut 2010.

Familj
Gunwer Bergkvist gifte sig första gången 1952 med ingenjör Nils Peyron (1921–2011). Andra gången gifte hon sig 1956 med regissören Hans Lagerkvist (1923–1991), och fick barnen Maria, Kristina och Mats Lagerkvist. Tredje gången gifte hon sig 1979 med byggföretagaren Åke Larson (1936–2009).

Filmografi

Teater

Roll

Priser och utmärkelser
1992 – Purjolökspriset
2003 – Revyräven

Referenser

Externa länkar

Diskografi på Discogs
Gunwer Bergkvist på Svensk filmdatabas. Åtkomst 7 augusti 2012.
Gunwer Bergkvist på Svensk Mediedatabas. Åtkomst 7 augusti 2012 (185 träffar).
Gunwer Bergqvist på Svensk Mediedatabas. Åtkomst 7 augusti 2012 (44 träffar).
Gunwer Bergquist på Svensk Mediedatabas. Åtkomst 7 augusti 2012 (1 träff).
Gunver Bergkvist på Svensk Mediedatabas. Åtkomst 7 augusti 2012 (5 träffar).

Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska revyartister
Svenska sångare under 1900-talet
Knäppupp
Födda 1932
Kvinnor
Levande personer
Deltagare i Melodifestivalen 1966
Skådespelare från Malmö
Åke Wihlney

Stig Åke Wihlney, född 27 februari 1932 i Lund, död 17 december 1985 i Abbekås, var en svensk journalist och programledare i SVT. 

Han spelade i sin ungdom vattenpolo för simklubben Ran och vann 1951 en tävling i Malmö samt var även med i laget som blev skånska mästare 1954. 

Under 1960-talet arbetade Wihlney som utrikeskorrespondent för bland annat Aftonbladet, och han intervjuade då bland andra Fidel Castro och Martin Luther King. 

Han verkade även som sångtextförfattare, bland annat till Lill Lindfors hit "Jag tycker inte om dig" (1965), och skrev också musikalen Åh, Sole Mio (1976), med Inga Gill i en av huvudrollerna.

Som manusförfattare skrev han TV-serierna N.P. Möller – fastighetsskötare (1972) och Olle Blom – reporter (1977). För den stora publiken blev han dock främst känd genom TV-programmet Fönster mot TV-världen (1974–1985). 

Wihlney var sambo med Lillemor Olander och hade tillsammans med henne två barn. Han avled under en semesterresa till Kanarieöarna.

Filmografi

Källor

Externa länkar
Bild på Åke Wihlney.
Åke Wihlney på Svensk mediedatabas

Svenska TV-programledare
Sommarvärdar 1966
Sommarvärdar 1967
Sommarvärdar 1968
Sommarvärdar 1969
Journalister från Lund
Födda 1932
Avlidna 1985
Män
Nils Brandt

Nils Gunnar Brandt, född 13 januari 1932 i Borgå, död 5 juni 1990 i Helsingfors, var en finlandssvensk skådespelare. Brandt medverkade i många filmer och TV-produktioner, både i Finland och i Sverige. För den svenska publiken är han kanske mest känd för rollen som Rocky i de två första filmerna om Jönssonligan.

Brandt var gift med skådespelaren Susanna Ringbom, med vilken han fick tre barn. Trots att Brandt deltog i många svenska produktioner, förblev han bosatt i Finland. En månad efter att Brandt fått veta att han led av leukemi, avled han 5 juni 1990.

Filmografi i urval 

 – Albin Vedman

Källor

Webkällor

Noter

Externa länkar 
 Nils Brandt i Familjen Bergström. YLE Elävä arkisto/Arkivet.
 Mera med Nils Brandt. Yle Elävä arkisto/Arkivet.

Födda 1932
Avlidna 1990
Finländska skådespelare under 1900-talet
Finlandssvenska skådespelare
Svenska skådespelare under 1900-talet
Män
Personer från Borgå
Greatest Hits, Etc.

Greatest Hits, Etc. är Paul Simons första samlingsskiva, utgiven i november 1977.

Albumet består av låtar från de tre soloalbumen Paul Simon, There Goes Rhymin' Simon och Still Crazy After All These Years plus två helt nya låtar, "Slip Slidin' Away" och "Stranded in a Limousine" (bägge senare utgivna på andra samlingar). Live-versionen av "American Tune" finns däremot inte utgiven på annat håll.

Albumet nådde Billboardlistans 18:e plats.

På den Englandslistan nådde det 6:e plats.

Låtlista
Samtliga låtar skrivna av Paul Simon.

Singelplacering i Billboard inom parentes. Placering i England=UK 
"Slip Slidin' Away" - 4:43 (#5, UK #36)
"Stranded in a Limousine" - 3:09
"Still Crazy After All These Years" - 3:24
"Have a Good Time" - 3:25
"Duncan" - 5:03 (#52)
"Me and Julio Down by the Schoolyard" - 2:45 (#22, UK #15)
"Something So Right" - 4:34
"Kodachrome" - 3:32 (#2)
"I Do It for Your Love" - 3:35
"50 Ways to Leave Your Lover" - 3:33 (#1, UK #23)
"American Tune" - 4:09 (#35)
"Mother and Child Reunion" - 2:50 (#4, UK #5)
"Loves Me Like a Rock" - 3:28 (#2, UK #39)
"Take Me to the Mardi Gras" - 3:28 (UK #7)

Album av Paul Simon
Samlingsalbum 1977
Kostym

Kostym kan syfta på:
 Kostym (dräkt) – en typ av dräkt bestående av kavaj, långbyxor samt eventuellt även en väst i samma tyg
 Kostym (utklädnad) – kostym för en maskerad
 Scenkostym – de kläder och accessoarer som en skådespelare bär för att gestalta en rollfigur
 Kostym – kläder från en historisk epok i till exempel genre- och historiemåleri och kostymfilmer, se tidsenlig klädsel
Bengt Oxenstierna (1591–1643)

Bengt Oxenstierna, född 19 oktober 1591 på Frösvik, Östra Ryds socken, död 9 juni 1643 i Riga, var svenskt riksråd och diplomat.

På grund av sina färder till avlägset belägna länder har han blivit omtalad som Resare-Bengt, bland annat i en biografi av Sven Hedin, men benämningen är känd först från 1700-talets slut.

Biografi
Han var son till Bengt Gabrielsson (Oxenstierna) och Brita Posse född i adelsätten Posse.

Bengt Oxenstierna vistades 1607–13 på resor i Tyskland (bl. a. studerade han i Rostock, Jena och Wittenberg), Polen och Italien, samt gjorde sistnämnda år en färd till Palestina, men måste, utplundrad av rövare återvända till Italien, där han tog tjänst hos storhertigen av Toscana.

1616 begav han sig på nytt österut, och nådde under stora penningsvårigheter genom Mindre Asien till Aleppo, Bagdad och slutligen Isfahan, den förste svensk som veterligen besökt Persien. Efter att en tid ha varit i tjänst hos shah Abbas I fortsatte han 1618 till Ormuz, varifrån han tänkte resa till Indien, men nödgade återvända över Shiraz till Isfahan, Efter en ny rundtur över Bagdad, Aleppo, Palestina och Egypten nådde han 1619 Venedig och återkom 1620 till Sverige.

1621 sändes han på diplomatiskt uppdrag till Venedig. Han deltog under de närmast följande åren i kungens härfärder eller var på diplomatiska beskickningar. 1627 blev han överste stallmästare, och var 1632–33 guvernör i Augsburg, blev 1634 generalguvernör i Livland och Ingermanland, samma år riksstallmästare, samt blev 1641 riksråd.

Han var från 1633 gift med Margareta Brahe i hennes första äktenskap.

Bengt Oxenstierna ligger begravd i Jäders kyrka.

Se även 
Hessensteinska palatset

Referenser

Externa länkar 

Svenska riksråd under 1600-talet
Födda 1591
Avlidna 1643
Bengt
Generalguvernörer i Livland
Män
Alumner från Rostocks universitet
Alumner från Jena universitet
Jönssonligan spelar högt

Jönssonligan spelar högt är en svensk film från 2000 regisserad av Thomas Ryberger, är den åttonde och sista delen med delar av den "klassiska" Jönssonligan-ensemblen.

Handling
Vanheden och Dynamit-Harry försöker leva hederligt med den egna firman Alltjänst. De kontaktas av Sickans mormor som har en plan färdig att utföra tillsammans med Sickans bror Sven-Ingvar. Som vanligt är även Jönssonligans ärkefiende Wall-Enberg inblandad. Han tänker lura till sig EU:s kulturbidrag till Kungliga Operan och ska se till så att bidraget på 60 miljarder lire blir 60 miljarder kronor.

Rollista 

Johan Ulveson – Sven-Ingvar "Sivan" Jönsson
Ulf Brunnberg – Ragnar Vanheden
Björn Gustafson – Harry "Dynamit-Harry" Kruth
Birgitta Andersson – Doris
Margreth Weivers – mormor Jönsson
Per Grundén – direktör Wall-Enberg
Helge Skoog – operachef Waldemar Gustafsson
Johan Rabaeus – Signore
Ola Forssmed – Roberto, Signores son
Dan Ekborg – tenoren Bajron
Weiron Holmberg – Biffen
Henrietta Indahl – sopranen
Björn Hallman – dirigent
Rolf Skoglund – inspicient Gregor
Bert Gradin – polis
Marcus Öhrn – festdeltagare på Operan
Niklas Falk – hovmästare
Mikael Ryberger – nattvakt
Toni Wilkens – expedit i musikaffär
Sussie Eriksson – expedit i blomsteraffären
Jonas Uddenmyr – Pliten
Hans Wiklund – programledare
Ulf Larsson – Ulf Larsson
Lars-Åke Wilhelmsson – "Babsan"
Anders Post – kommissarien
Eva Fritjofson – receptionisten
Iman Momtaheni – Federico
Dimitris Sinodinos – livvakten
Anita Rytting – sufflös
Sören Dahlgren – scenarbetare
Katarina Andersson – sopranen hos Signore
Anders Wadenberg – pianisten hos Signore
Katarina Nilsson – sopran på La Scala/Rhendotter
Martina Dike – Rhendotter
Eva Pilat – Rhendotter

Mottagande
Filmen fick ett betyg på 2/5 av Aftonbladet, som såg den som den dittills sämsta delen av serien.

Övrigt
Den bil som ligan åker omkring i är en Chevrolet 1869 Impala från 1964, det är samma bil som använts i alla filmerna förutom i Jönssonligan på Mallorca.

Dan Ekborg, som spelar rollen som operasångaren Bajron, medverkade i tidigare Jönssonligan-filmer, då i rollen som poliskommissarie Gren.

Källor

Externa länkar 
 

Svenska filmer 2000
Italien på film
Jönssonligan
Svenska uppföljarfilmer
Svenskspråkiga filmer
Stockholm på film
Tiopotens

Med tiopotens menas allmänt en potens med basen 10; men i allmänhet underförstås exponenten vara ett heltal. Sådana tiopotenser är användbara för att beskriva storleksordningen av reella tal. Datorer kommunicerar flyttal som tiopotenser till användaren.

Positiva potenser

Negativa potenser

Konventioner 
Tiopotenser tillhör de mest generella sätten att ange ett reellt tal. De skrivs enligt:

exempel 

Faktorn t är ett tal
 

Om sammanhanget är tekniskt eller naturvetenskapligt indikerar antalet siffror i faktorn precisionen i talet, det vill säga hur bra närmevärdet är. I matematik är detta inte alltid fallet.

Ibland används prefixkonvention, med exponenten som ett tal jämnt delbart med 3, och då är

Konventionen är mer en rekommendation, framför allt om tal ska jämföras med varandra är det ofta bra att använda samma potens, trots att de ligger utanför rekommenderade intervallen.

Tiopotenser och logaritmer 
För  gäller att vi kan skriva om t som en tiopotens mellan 0 och 1, och därför adderas för att skriva talet i logaritmform.

Se även 
 Tvåpotens
 Namn på stora tal
 Lista över SI-prefix

Tal
Talteori
Grundläggande matematik
Margreth Weivers

Margareta (Margreth) Weivers-Norström, ursprungligen Andersson, född 24 juli 1926 i Sankt Görans församling i Stockholm, död 3 februari 2021 i Oscars distrikt i Stockholm, var en svensk skådespelare.

Biografi 
Weivers studerade vid Calle Flygare Teaterskola 1942–1944. Efter studierna var hon engagerad vid Hippodromen och Malmö stadsteater med flera teatrar. 1953 kom Weivers till Norrköping-Linköping stadsteater, där hon sedan tillhörde den fasta ensemblen fram till 1980. Margreth Weivers sista teaterroll var Fästmön i August Strindbergs Spöksonaten i regi av Ingmar Bergman på Dramaten 2000.

Hon filmdebuterade 1943 i När ungdomen vaknar och medverkade även i flera TV-serier som Varuhuset (1987–1988) och Solbacken: Avd. E (2003). Margreth Weivers medverkade i långt över 100 produktioner.

Privatliv 
Weivers var gift med skådespelaren Bertil Norström från 1947 fram till hans död 2012. De hade tillsammans sonen Per Norström, departementsråd vid UD.

Gröna Lund
Margreth Weivers-Norströms röst används i berg- och dalbanan Kvasten på Gröna Lund.

Filmografi i urval 

 (Novellfilm)

Teater

Roller (ej komplett)

Regi

Priser och utmärkelser 
 1951 – Folkparkernas stipendium
 2009 – Festivalpris (hedersomnämnande i novellfilmstävlingen för Rosenhill)

Bilder

Referenser

Noter

Källor 
 Östgötateaterns arkiv

Externa länkar 
 
 
 
 

Svenska skådespelare under 1900-talet
Födda 1926
Kvinnor
Avlidna 2021
Sommarvärdar 1973
Sommarvärdar 1974
Sommarvärdar 1975
Sommarvärdar 1976
Sommarvärdar 1979
Skådespelare från Stockholm
Svenska skådespelare under 2000-talet
Pasi Nurminen

Pasi Nurminen, född 17 december 1975, före detta ishockeyspelare, målvakt.

Pasi Nurminen blev utsedd till årets målvakt i FM-ligan 2000/2001 med Jokerit. 2001 draftades han av Atlanta Trashers i sjätte rundan som #189 totalt. Han har spelat 125 matcher med NHL-laget Atlanta Thrashers. 2005 tvingades han avsluta sin karriär som ishockeyspelare på grund av en allvarlig knäskada.

Klubbar
Malmö Redhawks (2004/2005)
Pelicans Lahtis (hösten 2004/2005)
Atlanta Thrashers (2001/2002-2003/2004)
Jokerit (1999-2000/2001)
HPK (1998)
Reipas Lahti (moderklubb)

Externa länkar
NHL Players - Pasi Nurminen

Födda 1975
Finländska ishockeymålvakter
Spelare i Atlanta Thrashers
Män
Levande personer
Spelare i Malmö Redhawks
Spelare i HPK
Spelare i Jokerit
Personer från Lahtis
Spelare i Chicago Wolves (2001–)
Spelare valda i NHL Entry Draft 2001
Spelare valda av Atlanta Thrashers i NHL Entry Draft
Mika Niskanen

Mika Niskanen, född 24 juli 1973 i Helsingfors i Finland, är en finsk ishockeyspelare som för närvarande är kontraktslös. Han är en defensiv men skridskoskicklig spelare som anses vara en duktig och rutinerad back med ett bra slagskott.

Spelarkarriär 
Niskanen började sin ishockeykarriär 1990 med Vantaa HT i finska juniorligan. Året efter gick han över till Jokerit där han spelade i två säsonger för att sedan byta till Haukat-KJT i division 1. Säsongen 1997/1998 spelade Niskanen med KalPa då han gjorde sin debut i FM-ligan. Han spelade 46 matcher och gjorde 6 poäng (3 mål och 3 målgivande passningar) under sin rookie-säsong i den högsta finska ligan.

Niskanen har även spelat för Pelicans där han agerade lagkapten men 2002 skrev han kontrakt med den svenska klubben HV71. Han spelade totalt fyra säsonger för klubben och säsongen 2003/2004 vann han SM-guld med HV71 och spelade alla 69 matcher. Säsongen 2006/2007 spelade han 29 matcher med HIFK i finska ligan och 13 matcher med Timrå IK i Elitseren. Inför säsongen 2007/2008 skrev han kontrakt med HV71 - kontraktet sträckte sig fram till 12 november 2007. Säsongen 2007/2008 spelade han 17 matcher med HV71, 9 matcher med Ilves i Finland och 7 matcher med Örebro HK i svenska division 1.

Klubbar 
 Örebro HK 2007/2008
 Ilves 2007/2008
 HV71 2007/2008
 Timrå IK 2006/2007
 HIFK 2006/2007
 HV71 2004/2005 - 2005/2006
 Blues Esbo 2004/2005
 HV71 2002/2003 - 2003/2004
 Pelicans 1998/1999 - 2001/2002
 KalPa 1997/1998
 KJT 1994/1995 - 1996/1997

Källor 

Finländska ishockeyspelare
Födda 1973
Spelare i Esbo Blues
Ishockeyspelare i HV71
Spelare i KalPa
Spelare i Pelicans
Män
Idrottare från Helsingfors
Levande personer
Spelare i Ilves