kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Claes Sylwander

Claes Sylwander, folkbokförd Claes-Herrman Sylvander, född 27 oktober 1924 i Stockholm, död 10 februari 2013 i Göteborg, var en svensk skådespelare, teaterregissör och scenograf.

Biografi 
Claes Sylwander var son till hovfotografen Herrman Sylwander och skådespelaren Tora Teje. Han gick till en början i sin fars fotspår och blev hovfotograf 1948. Sex år senare valde han att satsa på en teaterkarriär. Sylwander klarade inte provet till scenskolan, men lyckades ändå etablera sig som skådespelare och regissör. Han var under tre år engagerad som skådespelare vid Helsingborgs stadsteater. Sedan följde roller vid Upsala Stadsteater och Riksteatern innan han kom till Folkteatern i Göteborg, först som dekoratör och sedan som teaterchef 1965–1973. Han fortsatte som teaterchef och regissör vid stadsteatrarna i Helsingborg 1973–1983 och Malmö 1983–1989.

På 1990-talet regisserade och spelade han hos Nils Poppe på Fredriksdalsteatern i Helsingborg. Han regisserade och gjorde scenografi till flera uppsättningar på Nöjesteatern i Malmö. För Me and my girl på Nöjesteatern tilldelades han en Guldmask 2001 för bästa scenografi. Han var även en fängslande föredragshållare och entusiastisk ledare för mindre teatersällskap i Skåne.

I memoarboken Oh Gud, vad vi haft roligt! berättade Claes Sylwander om sig själv och om sin mor, skådespelaren Tora Teje.

Familj
Claes Sylwander var först gift 1948–1950 med Marianne Gaston-Portefaix (född 1923), dotter till Jules Gaston Portefaix. Andra gången var han gift 1951–1956 med skådespelaren Ingrid Thulin (1926–2004). Tredje gången var han gift 1957–1963 med kostymören Britta Lundblom (1930–1977), med vilken han fick dottern Lotta Sylwander. Fjärde gången gifte han sig 1964 med Birgitta Matsgård Berven (1931–2016), dotter till direktör Erik Matsgård och Margit, ogift Pamph. Han är begravd på Västra kyrkogården i Göteborg.

Filmografi

Filmroller 
1955 – Vildfåglar

Regi (TV) 
1992 - Blomman från Hawaii 
1991 - Två man om en änka

Teater

Roller (ej komplett)

Regi (ej komplett)

Scenografi och kostym (ej komplett)

Referenser

Externa länkar 

Födda 1924
Svenska skådespelare
Svenska teaterregissörer
Svenska teaterchefer
Män
Avlidna 2013
Svenska TV-regissörer
Gravsatta på Västra kyrkogården i Göteborg
Personer från Stockholm
Kanthal

Kanthal, stållegering bestående av krom (20–30 %), aluminium (4–7,5 %), små mängder kobolt och resten järn. Kanthal utexperimenterades av bergsingenjören Hans von Kantzow i Hallstahammar, och de första patenten togs 1926. 1931 bildades AB Kanthal för uppfinningens exploaterande. Namnet "Kanthal" är ett teleskopord av Kantzow och Hallstahammar. Legeringen är känd för att klara av höga temperaturer (maxtemperatur 1100–1425 °C beroende på typ) och stort elektriskt motstånd, och används bland annat som värmeelement i elektriska ugnar och som förbrännare till elektroniska cigaretter. Kanthaltråden fungerar även som skärverktyg för bearbetning av frigolit. I januari 2012 lade ägaren Sandvik AB ner all trådtillverkning i Hallstahammar. 

Kanthal ingår också i varumärket Kanthal Super som är ett helt annat material baserat på molybdendisilicid. Detta är sprött och brukar användas som stavformade element. Den mest högpresterande typen kan användas upp till 1850 °C i luft.

I Sovjetunionen användes en liknande legering med lägre kromhalt (8–15% Cr 3,5–5,5% Al) och lägre prestanda (maxtemperatur 900°–950°C) med namnet fechral.

Se även
 Kanthal AB
 Nikrom

Externa länkar
 Webbplatsen för Kanthal
 Se i filmen Ca: 2,50 min in http://www.filmarkivet.se/movies/fran-samhalle-och-arbetsliv/ 

Metallurgi
Legeringar
Svenska uppfinningar

de:Heizleiterlegierung#Kanthal
Talionprincipen

Talionprincipen (lat. jus talionis, av lat. talis, "sådan"), inom juridiken vedergällningsrätt, är en princip, enligt vilken man i äldre tider reagerade mot brottsliga gärningar. Principen går ut på att en rättskränkning skall mötas med ett ont som såvitt möjligt är lika med det som rättskränkningen medfört.

Historik

I primitiva samhällen, där reaktionen mot rättskränkningen ännu försiggår i självhämndens form, utgör denna princips framträdande ett viktigt framsteg eftersom den begränsar hämndens utsträckning. Men även sedan den enskildes hämndutkrävande undanträngts och reaktionen mot brottet blivit en samhällets angelägenhet, kvarstod länge samma princip vid straffets bestämmande. Det äldsta uttrycket för densamma återfinns i kung Hammurabis lagar från omkr. 1750 f.Kr. Det heter där: 
Om någon förstör en annans öga, då skall man förstöra hans öga; om någon sönderslår en annans lem, då skall man på honom sönderslå hans lem; om någon utslår en annans tänder, då skall man på honom utslå hans tänder.
Samma tanke har därefter kommit till uttryck i den äldsta bevarade judiska lagsamlingen, den s.k. förbundsboken, som återfinns i 2 Mos. kap. 20 ff. (se särskilt 21:23-25). Och särskilt under inflytande därifrån kvarstod den sedan länge i Västerlandets strafflagstiftning. I senare tider avstod man från fordringen på en sådan fullkomlig likhet emellan brott och straff (s.k. materiell talion) och yrkade endast, att förbrytaren skall lida ett ont, som till sin kvantitet motsvarar det begångna brottet (s.k. formell talion). 

Då det ej kan vara rätt att låta straffets storlek bestämmas av den åstadkomna skadan, utan hänsyn till det i brottet uppenbarade uppsåtet eller oaktsamheten, har istället vedergällningsprincipens anhängare bestämt denna fordran så, att förbrytaren skall tillfogas ett lidande, som till sin kvantitet motsvarar hans brottsliga skuld. I denna form ligger vedergällningstanken till grund för den vid mitten av 1800-talet härskande s.k. klassiska straffrättsskolans uppfattning av straffets ändamål.

Allmänprevention innebär att folket skulle avskräckas från att begå brott — det är alltså ett hot före brottet. För att allmänprevention ska fungera, måste straffhotet vara större än den lustupplevelse eller vinning som gärningsmannen eventuellt skulle få genom att begå brottet.

Talionprincipen inom skadeståndsrätt
Inom skadeståndsrätt gäller i princip Talionprincipen både i Sverige och många andra länder. Den som orsakar en ekonomisk skada ska ersätta det vare sig han kan betala eller ej. Kan man ej betala får man betala av. Avvikelse från Talionprincipen finns i form av principerna om beneficium och skuldsanering.

Se även 
 Blodshämnd
 Brottsprevention 
 Straffteori
 Vedergällningsteori
 Öga för öga, tand för tand

Källor

Noter

Straffteori
Rättsprinciper
Våld
Hans Polster

Hans Carl Einar Polster, född 4 december 1931 i Västra Vram i Skåne, död 10 oktober 2019 i Helsingborg, var en svensk skådespelare, regissör och manusförfattare.

Biografi
Polster var verksam inom teater och film, inte minst på Helsingborgs stadsteater, sedan 1970-talet. Han medverkade bland annat i TV-serien Hem till byn i fyra säsonger 1973 och 1999–2006. Han var bror till Gunnel Swedner och var med och startade den fria teatergruppen Teater Theatron. 

År 1973–1975 fungerade Polster som chef för Åbo Svenska Teater, Finlands äldsta teater. 

År 2007 erhöll han utmärkelsen Helsingborgsmedaljen och 2009 Helsingborgs Dagblads kulturpris för sitt arbete, inte minst med den av honom startade Stumpen-ensemblen i Helsingborg.

Stumpen-ensemblen
År 2000 tog han, i samband med en konferens om hemlöshetsproblematiken, initiativet till att starta det uppmärksammade teaterarbetet med Stumpen-ensemblen i Helsingborg, en ensemble med blandning av utslagna/hemlösa, andra amatörer och professionella teatermänniskor. Dess namn kommer av den första uppsättningen, Stumpen - en uteliggares äventyr (2000), en dramatisering av författaren P.C. Jersilds novell Stumpen (även filmatiserad tidigare, 1975). Arbetet gav mersmak, och sedan dess har ensemblen fortsatt att framträda på Helsingborgs stadsteater, Dunkers kulturhus med flera scener och på turné och gästspel med Polster som dess ledare. 

År 2010 hade man urpremiär på en specialskriven pjäs av Henning Mankell, Tyckte jag hörde hundar. Man har också i samarbeten gjort stora musikteaterproduktioner som Tiggaroperan (2004) och Mannen från La Mancha (2008) med olika kända gästaktörer, såsom t.ex. sångaren Nic Schröder.

År 2008 gjordes filmen Stumpen - teater på liv och död i regi av Robert Lillhonga om Stumpen-ensemblens speciella arbete; den hade premiär på Göteborgs filmfestival samma år.

Hans Polster är begravd vid Krematoriet i Helsingborg.

Filmografi

 (andra säsongen)

 (sjätte–åttonde säsongen)

Filmmanus

Teater

Roller (ej komplett)

Regi (ej komplett)

Produktioner Stumpen-ensemblen
Stumpen - en uteliggares äventyr, 2000
Talismanen, 2001
Midvinterljus i hemlösas hus, 2003
Tiggaroperan, 2004
Ingeborg Holm, 2005-2008
Högsta vinsten, 2006
Mannen från La Mancha, 2008-2009
Krapps sista band, 2009
Tyckte jag hörde hundar, 2010 (urpremiär, av Henning Mankell)

Referenser

Externa länkar 
 
 Hans Polster på Malmö stadsteater
 Theatron

Svenska skådespelare
Svenska teaterregissörer
Svenska teaterchefer
Personer från Västra Vrams socken
Gravsatta på Krematoriekyrkogården i Helsingborg
Män
Födda 1931
Avlidna 2019
Ann-Christine Gry

Ann-Christine Gry, folkbokförd som Ann-Christina Gry, född 22 maj 1943 i Upplands Väsby, död 3 juli 2019 i Härryda, var en svensk skådespelare, som även framträtt under efternamnen Nilsson och Hägglund.

Ann-Christine Gry har arbetat som vårdbiträde. Sin största skådespelarinsats gjorde hon i den framgångsrika TV-serien Hem till byn. Hon gestaltade där hemmafrun Elsie Eriksson, som i de första säsongerna hade en statistliknande funktion men sedermera utvecklades till en vanlig karaktär. Elsie var gift med Harald Eriksson, som spelades av Alf Nilsson. Tillsammans med denne hade Gry i verkligheten tre barn, bland dem Johan Gry. Hon har även varit rekvisitör. Hon var amatörkonstnär och ställde ibland ut sina målningar och broderier. Ann-Christine Gry är begravd på Björketorps kyrkogård.

Medverkan i tv-serier 
Friställd 1969, som Elsie Nilsson
Hem till byn 1973, 1976, 1990, 1995, 1999, 2002 och 2006, som Elsie Eriksson

Referenser

Externa länkar 

Svenska skådespelare
Födda 1943
Avlidna 2019
Kvinnor
Hans von Kantzow

Hans Gustav Albert von Kantzow, född 9 juni 1887 på Alkvetterns herrgård i Bjurtjärns socken, död 12 april 1979 i Ramnäs, var en svensk bergsingenjör och industriman, känd för att ha uppfunnit stållegeringen Kanthal, som exploaterades inom företaget AB Kanthal. 

Han tog studentexamen i Uppsala 1906, var brukselev vid Strömsnäs Järnverks AB i Degerfors 1906–1907, tog bergsingenjörsexamen från KTH 1911, genomförde praktik i England och Tyskland 1912–1913, arbetade som ingenjör vid Eisenwerk Witkowitz i Mähren 1913–1914, var driftingenjör och blev 1:e ingenjör vid Strömsnäs järnverks masugnar och martinverk 1918, och disponent och verkställande direktör vid Bultfabriks AB i Hallstahammar 1918–1957. Han var VD för AB Kanthal från företagets start 1931 till 1956.

Uppfinningen av Kanthal hade sin bakgrund i en observation från 1916, att provstavar som han glömt kvar i en stålugn vid järnverket i Degerfors oväntat hade klarat den höga temperaturen i ugnen. Ett antal år senare undersökte han detta närmare, vilket ledde till en patentansökan 1926, och att AB Kanthal startades 1931.

von Kantzow ligger begravd vid Svedvi kyrka.

Källor

Noter

Svenska bergsingenjörer
Svenska uppfinnare under 1900-talet
Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Personer från Bjurtjärns socken
Alumner från Kungliga Tekniska högskolan
Män
Födda 1887
Avlidna 1979
BDM

BDM kan syfta på,

 BDM – Nationalsocialistiska tyska arbetarepartiets (NSDAP) partiorganisation för flickor i åldern 14-18 år, se Bund Deutscher Mädel
 B de M – Mexikos centralbank, se Banco de México
Land of the Dead

Land of the Dead är en amerikansk-fransk-kanadensisk skräckfilm från 2005. Land of the Dead är ingen nyinspelning av någon tidigare film utan är en nyproducerad zombiefilm.

Handling 
Filmen utspelas efter Night of the Living Dead (1968), Dawn of the Dead och Day of the Dead. För många år sedan inträffade en katastrof som slog ut civilisationen. I samband med detta lämnade de döda sina gravar av inte närmare angiven anledning och började döda de överlevande för att få mat. Nu har de fåtaliga överlevande samlats i en muromgärdad och vattengrav skyddad stad, skyddade från zombierna, men utlämnade till sina hänsynslösa medmänniskor som styr staden, när en människa dör inne i staden så förvandlas personen till en zombie. Staden styrs av Paul Kaufmann, som bor i ett höghus tillsammans med överklassen i staden.

Kaufmann har låtit bygga ett bepansrat fordon, Dead Reckoning, för att göra räder mot zombierna och för proviantering utanför staden. Riley Denbo som byggde fordonet och var dess chef har nu gått i pension. Men en av hans underlydande, Cholo DeMora, stjäl fordonet och Riley måste nu stoppa DeMora från att förstöra hela staden för att hämnas på Kaufmann. Uppdraget försvåras av att zombierna har blivit mycket intelligentare och har fått en ledare, Big Daddy, som lär de andra att använda skjutvapen. Innan Big Daddy blev zombie var han mackägare i en by utanför staden.

Skådespelare (urval) 
 Simon Baker - Riley Denbo
 Dennis Hopper - Paul Kaufmann
 Asia Argento - Slack
 John Leguizamo - Cholo DeMora
 Robert Joy - Charlie
 Eugene Clark - Big Daddy
 Tony Nappo - Foxy
 Jennifer Baxter - Nummer 9
 Peter Outerbridge - Styles

Externa länkar 

Filmer 2005
Amerikanska skräckfilmer
Franska skräckfilmer
Dystopisk film
Kanadensiska skräckfilmer
Pittsburgh på film
Zombiefilmer
Filmer i regi av George A. Romero
Robert Montgomery-Cederhielm

Robert Nils Germund Montgomery-Cederhielm, född 4 december 1820 i Jakob och Johannes församling, Stockholm, död 20 april 1888 i Stockholm (folkbokförd i Lännäs församling, Örebro län), var en svensk adelsman av släkten Montgomery-Cederhielm, godsägare och politiker. Tillsammans med Cecilia Nordenfeldt fick han sonen Hugo Montgomery-Cederhielm.

Biografi 
Montgomery-Cederhielm avlade kansliexamen i Uppsala 1839, blev underlöjtnant vid Livgardet till häst 1841 men tog avsked redan 1844 för att ägna sig åt skötseln av sina omfattande egendomar, bland annat Segersjö. Han ägde även Styrsta i Lännäs socken och Köpsta i Stora Mellösa socken. Han ägde vidare fastigheten 19 på Grev Turegatan i Stockholm. 1877 köpte han även godset Djursholm.

Montgomery-Cederhielm var en aktiv deltagare i Riddarhusets överläggningar under samtliga ståndsriksdagar från och med 1847-1848 års riksdag och tillhörde statsutskottet 1854–1866, 1868–1870, 1872, 1875–1885 och 1887, konstitutionsutskottet 1871 och säskilda utskott 1871, 1873 och 1878. Han var en av dem som motsatte sig representationsreformen 1866 (övergången från ståndsriksdag till tvåkammarriksdag), men kom att fortsätta som riksdagsman även efter denna, ända fram till sin död, då som ledamot av första kammaren, invald i Örebro läns valkrets.

Starkt konservativ förespråkade Montgomery-Cederhielm nitiskt sparsamhet i statsfinanserna samt frihandel – vid ett tillfälle 1887 var han så sjuk att han inte själv kunde ta sig till plenisalen, men såg då till att han blev buren dit så att han kunde rösta emot införandet av spannmålstullar. Han tillhörde de ledande i den grupp i första kammaren (Lantmannapartiets filial) som samarbetade med andra kammarens Lantmannaparti.

Montgomery-Cederhielm var flitigt engagerad i kommittéarbete, bland annat i den så kallade lindringskommittén 1867–1868, kommittén angående skjutsväsendets ordnande 1876–1877 samt i skatteregleringskommittén 1879–1883.

Montgomery-Cederhielm var också ledamot av Örebro läns landsting 1864–1887, vars ordförande han var 1869–1870 och från 1872.

1884 blev han hedersledamot av Lantbruksakademin.

Bibliografi

Referenser

Noter

Vidare läsning 

Ridderskapet och adelns riksdagsledamöter
Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare för Lantmannapartiets filial
Ledamöter av Lantbruksakademien
Robert
Födda 1820
Avlidna 1888
Män
Politiker från Stockholm
Valentine Dyall

Valentine Dyall, född 7 maj 1908 i London, död 24 juni 1985 i London, var en brittisk skådespelare. Han var son till skådespelaren Franklin Dyall.

Filmografi (urval) 

 (23 avsnitt)

Externa länkar 

Brittiska skådespelare under 1900-talet
Brittiska TV-skådespelare
Män
Födda 1908
Avlidna 1985
Personer från London
Franklin Dyall

Franklin Dyall, född 3 februari 1874 i Liverpool, död 8 maj 1950 i Worthing i Sussex, var en brittisk skådespelare. Dyall var gift med skådespelaren Mary Merrall och far till skådespelaren Valentine Dyall.

Filmografi i urval

Externa länkar 
 

Brittiska skådespelare
Födda 1874
Avlidna 1950
Män
Personer från Liverpool
Mary Merrall

Mary Merrall född Lloyd 5 januari 1890 i Liverpool i England död 31 augusti 1976, var en engelsk skådespelare. Hon var gift med skådespelarna Ian Swinley och Franklin Dyall.

Filmografi (urval)
1965 - Ett lättfärdigt stycke
1963 - Helgonet (TV-serie) (gästroll)
1958 - Fjärde offret
1958 - Fånglägret den blodiga ön
1957 - Främling i Klippiga bergen
1952 - Pickwickklubben

1945 - Skuggor i natten

Externa länkar

Brittiska skådespelare
Födda 1890
Avlidna 1976
Kvinnor
Personer från Liverpool
Mana (religiös term)

Mana är ett melanesiskt ord med den ungefärliga betydelsen "(övernaturlig) kraft". Detta och de otaliga motsvarande orden i andra naturfolks språk har ibland återgivits med "gud" eller "gudomlig", vilket är vilseledande, då det inte behöver innebära någon relation till en viss gudom eller ens kunskap om en sådan. Allt, som väcker förvåning, som skiljer sig från det vanliga, är mana: en person, till exempel en trollkarl, med ovanlig begåvning, ett djur med ovanlig styrka, vissa vattendrag, en konstigt formad klippa, ett ovanligt buller. Allt sådant beror på en inneboende övermänsklig kraft, ett slags andestoff eller laddning med ett slags elektricitet, som är ytterst värdefull, då makt och duglighet kommer därav. En mäktig mans själ och andarna har mana i sig, men inte en vanlig simpel individs själ. Det gäller för stammen att ta vara på mana. Men den är på samma gång farlig. Utan försiktighetsmått verkar den förstörande. Närmast kan mana sålunda återgivas med "övernaturligt". Mana är det övernaturligas positiva innehåll, tabu dess negativa sida, dess farlighet och de förbud och regler, som därav föranleds.

Den brittiske missionären, biskopen och etnografen Robert Henry Codrington (1830-1922) beskrev mana för västvärlden i "The Melanesians" (1891). I likhet med "tabu" har "mana" därefter blivit ett allmänt religionsvetenskapligt begrepp, som beskriver egenskapen hos ett föremål eller en varelse med något övernaturligt i sig.

Fantasylitteraturen (fr.o.m. Larry Nivens kortroman The Magic Goes Away, 1978) och datorspelen (fr.o.m. Populous, 1989) har upptagit "mana" som en term för magisk energi.

Mana ska inte blandas ihop med den manna som beskrivs i Bibeln.

Se även
 Helig
 Kraften
 Manabu Satou
 Universell kraft

Religiösa termer

es:Maná (juegos)
Ian Swinley

Ian Swinley, född 27 oktober 1891 i Barnes London England död 16 september 1937 i London, var en engelsk skådespelare. Han var gift med skådespelaren Mary Merrall.

Filmografi (urval)
1932 - The Barton Mystery
1928 - The Infamous Lady
1921 - How Kitchener Was Betrayed
1920 - Bleak House
1914 - Trilby

Externa länkar

Brittiska skådespelare
Födda 1891
Avlidna 1937
Män
Personer från London
Johannes Joner

Johannes Joner, född 1 november 1958, är en norsk skådespelare. Han är kusin till skådespelaren Kristoffer Joner.

Filmografi (urval)
2006 - Den brysomme mannen
1999 - Olsenbandens sista stöt
1996 - Hamsun
1995 - Kjærlighetens kjøtere
1990 - Smykketyven
1987 - Hip Hip Hurra!

Källor

Externa länkar

Födda 1958
Levande personer
Män
Norska skådespelare under 1900-talet
Norska skådespelare under 2000-talet
Personer från Haugesunds kommun
Herbie: Fulltankad

Herbie: Fulltankad, amerikansk spelfilm från 2005, producerad av Walt Disney Pictures och baserad på karaktärer skapade av Gordon Buford. Filmen är den femte om folkvagnsbubblan Herbie, och en uppföljare till Gasen i botten, Herbie (1969), Full speed igen, Herbie (1974), Herbie i Monte Carlo (1977) och Herbie vild och galen (1980).

Handling
Efter en karriär som tävlingsbil hamnar Herbie, mot sin vilja, till slut på skroten. När Maggie tar examen, får hon välja en bil på skroten och det blir förstås Herbie. Maggie ställer upp med Herbie i en kappkörningstävling mot racerföraren Trip Murphy.

Medverkande (urval)
Lindsay Lohan - Maggie Peyton
Justin Long - Kevin
Breckin Meyer - Ray Peyton Jr
Matt Dillon - Trip Murphy
Michael Keaton - Ray Peyton Sr
Cheryl Hines - Sally
Jill Ritchie - Charisma
Jimmi Simpson - Crash

Svenska röster
Tilde Fröling - Maggie Peyton
Göran Gillinger - Kevin
Jakob Stadell - Ray Peyton Jr
Kristian Ståhlgren - Trip Murphy
Claes Ljungmark - Ray Peyton Sr
Anki Albertsson - Sally
Marie Serneholt - Charisma
Ola Forssmed - Crash

Externa länkar

Filmer 2005
Disneys långfilmer
Amerikanska komedifilmer
Amerikanska sportfilmer
Motorsportfilmer
Engelskspråkiga filmer
Filmer från Walt Disney Pictures
Kerstin Bonnier

Märta Kerstin Elisabeth Lind Bonnier, född Lind 22 juni 1954 i Stockholm, är en svensk svensk filmproducent.

Hon har under en period från 1983 varit gift med företagsledaren Pontus Bonnier.

Producent
2005 - Kim Novak badade aldrig i Genesarets sjö (exekutiv producent) 
2004 - Populärmusik från Vittula (exekutiv producent) 
2002 - Karlsson på taket (exekutiv producent) 
2001 - Familjehemligheter
2001 - Sprängaren (exekutiv producent) 
1999 - Vuxna människor (exekutiv producent)
1997 - Svenska hjältar

Referenser

Externa länkar

Svenska filmproducenter
Kvinnor
Födda 1954
Levande personer
Gifta med ättlingar till Gerhard Bonnier
Personer från Stockholm
Personer i Sverige under 2000-talet
Linus Nord

Linus Nord född 6 mars 1989, är en före detta svensk barnskådespelare.
 
1996 - Det susar i säven (Stadsteatern, Stockholm)

Filmografi
2003 - Lejontämjaren
2001 - Familjehemligheter
2000 - Mannen utan ögon

Externa länkar

Födda 1989
Svenska barnskådespelare
Män
Levande personer
Van Veeteren – Carambole

Carambole är en svensk-tysk-dansk-norsk-finsk thriller från 2005 i regi av Daniel Lind Lagerlöf med Sven Wollter, Eva Rexed, Thomas Hanzon och Peter Andersson i huvudrollerna. Filmen hade svensk biopremiär den 19 augusti 2005 och släpptes på DVD den 14 december 2005.

Handling
En mörk och regnig kväll kör Pieter på en 14-årig pojke som omedelbart dör. Då det inte finns några vittnen till händelsen smiter Pieter från olycksplatsen. Några dagar senare får Pieter ett hotbrev som säger att han ska betala en viss summa för en okänd persons tystnad, då denne hade sett olyckan. Men Pieter nonchalerar hotbrevet och kastar det. Ytterligare några dagar senare kommer det ett nytt hotbrev, och den här gången ska Pieter betala ännu mer pengar. Dom bestämmer plats där Pieter ska överlämna pengarna, och av en olyckshändelse råkar då Erich Van Veeteren dödas av Pieter. Van Veeteren, som egentligen har pensionerat sig från kriminalpolisen och sysslar med sitt antikvariat, bestämmer sig för att medverka i utredningen då det är av personligt intresse för honom, men utredningen avslöjar saker om hans son som Van Veeteren inte hade en aning om.

Om filmen
Filmen är baserad på Håkan Nessers kriminalroman Carambole och ingår i filmserien om Nessers kommissarie Van Veeteren där Sven Wollter åter spelar Van Veeteren.

Skådespelare (urval)
Sven Wollter - Van Veeteren
Eva Rexed - Eva Moreno
Thomas Hanzon - Münster
Philip Zandén - Kommissarie Reinhardt
Josef Säterhagen - Erich Van Veeteren
Thomas Oredsson - Rooth
Tobias Aspelin - Jung
Sven Angleflod - Krause
Peter Andersson - Pieter Clausen
Kajsa Reingardt - Vera Miller
Frida Westerdahl - Marlene
Chatarina Larsson - Ulrike Fremdli
Karin Knutsson - Synn
Thomas Widman - Keller
Jarinja Thelestam Mark - Jana Van der Hoof
Bengt C W Carlsson - Otto Gerlach
Dag Elfgren - Rupold Menster
Anette Norberg - biljardhallsägere
Daniela Svensson - biljardhallsanställd
Håkan Nesser - Erichs övervakare

Externa länkar
 
 

Filmer 2005
Svenska thrillerfilmer
Tyska thrillerfilmer
Danska thrillerfilmer
Norska thrillerfilmer
Finländska thrillerfilmer
Svenska filmer baserade på böcker
Tyska filmer baserade på böcker
Danska filmer baserade på böcker
Norska filmer baserade på böcker
Finländska filmer baserade på böcker
Europa i fiktion
Svenskspråkiga filmer
Filmer i regi av Daniel Lind Lagerlöf