kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Jean Moulin

Jean Moulin, född 20 juni 1899 i Béziers, död 8 juli 1943 i närheten av Metz, var en framstående fransk motståndsman under andra världskriget. Han var ordförande för det nationella motståndsrådet Conseil national de la résistance.

Sommaren 1943 blev Moulin avslöjad och kunde gripas av tyska Gestapo i Lyon, där han förhördes, torterades och slutligen mördades av SS-officeren Klaus Barbie. Under de hårdhänta förhören yppade Moulin inte någonting för sina tillfångatagare.

Jean Moulin begravdes först på Père-Lachaise i Paris, men den 19 december 1964 överfördes hans stoft till Panthéon.

Referenser

Vidare läsning

Externa länkar 

 
 "Dossier Jean Moulin" 
 Transkribering av André Malrauxs tal vid Panthéon den 19 december 1964 

Födda 1899
Avlidna 1943
Personer i Frankrike under andra världskriget
Män
Personer från Béziers
Eutychianism

Eutychianismen är en kristologisk lära uppkallad efter Eutyches (cirka 378–454), som var arkimandrit i ett kloster i Konstantinopel. 

Eutyches hävdade att Kristus efter människoblivandet blott utgjorde en natur, och att hans mänsklighet inte var av samma väsen som vår. Detta uppfattades som monofysitism av motståndarna, och Eutyches exkommunicerades. Vid konciliet i Chalkedon 451 avvisades eutychianismen slutgiltigt.

Källor

Noter

Kristologi
Arkimandrit

Arkimandrit är en grekisk-ortodox eller grekisk-katolsk abbot som förestår ett kloster eller är överabbot för en samling kloster. Ibland även en hederstitel på andra män inom kyrka och klosterväsende.

Referenser

Noter

Kyrkliga titlar
Ortodox kristendom
Sándor Petőfi

Sándor Petőfi, född som Sándor Petrovics den 1 januari 1823 i Kiskőrös, död 31 juli 1849 i Segesvár (idag Sighișoara, Rumänien) (stupad vid slaget i Segesvár), var en ungersk nationalskald och revolutionsledare under revolutionen 1848–1849 tillsammans med Lajos Kossuth.

Asteroiden 4483 Petőfi är uppkallad efter honom.

Tidigt liv 
Hans far var István Petrovics (Stevan Petrović på serbiska), vars modersmål var ungerska (även om han var av serbiskt ursprung), och moder Mária Hrúzová, vars modersmål var slovakiska.

Bilden till höger visar en daguerreotyp av Sándor Petőfi år 1844. Bilden här till vänster visar Sándor Petőfi, som står staty i Budapest. Statyn utfördes av Adolf Huszár.

År 1846 träffade han Júlia Szendrey i Transsylvanien. De gifte sig nästa år, trots motstånd från hennes far, och tillbringade sin smekmånad på greve Sándor Telekis slott, den enda aristokraten bland Petöfis vänner.

Politisk karriär
Petőfi blev med tiden allt mer besatt av tankar på en global revolution. Han och Júlia flyttade till Pest, där han gick med i en grupp av likasinnade studenter och intellektuella som regelbundet träffade på Café Pilvax. De arbetade på att främja ungerska som språket i litteratur och teater, som tidigare grundat sig på tyska. Den första permanenta ungerska teatern (Pesti Magyar Színház), som senare blev Nationalteatern, öppnades under den tiden (1837).

Bland de olika unga ledarna för revolutionen i Ungern 1848, som kallas Márciusi Ifjak (Ungdomar i mars), var Petőfi nyckelfigur för att starta revolutionen i Pest. Han var medförfattare respektive författare, av de två viktigaste skriftliga dokument, 12 Pont, som krav till Habsburgs generalguvernören) och "Nemzeti Dal", hans revolutionära dikt.

Källor

Ungerskspråkiga poeter
Ungerska poeter
Födda 1823
Avlidna 1849
Män
Personer från Kiskőrös
Personer som stupat i strid
Lista över Ungerns premiärministrar

Ungerns premiärministrar (ungerska: miniszterelnök, bokstavligen översatt till ministerpresident) är landets regeringschef sedan 1848.

Ungern är en parlamentarisk republik och till premiärminister utses majoritetsledaren i nationalförsamlingen. Premiärministern representerar landet i Europeiska rådet.

Viktor Orbán, partiledare för Fidesz - Ungerska medborgarunionen, är Ungerns premiärminister sedan den 29 maj 2010.

Premiärministrar och regeringschefer från 1848 till idag

Ungerns premiärministrar, 1848–1849 
 Greve Lajos Batthyány 1848
 Baron Ádám Récsey 1848
 Lajos Kossuth 1849
 Bertalan Szemere 1849

Ungerns premiärministrar, 1867–1918 
 Greve Gyula Andrássy 1867 - 1871
 Greve Menyhért Lónyay 1871 - 1872
 József Szlávy 1872 - 1874
 István Bittó 1874 - 1875
 Baron Béla Wenckheim 1875
 Kálmán Tisza 1875 - 1890
 Greve Gyula Szapáry 1890 - 1892
 Sándor Wekerle 1892 - 1895
 Baron Dezső Bánffy 1895 - 1899
 Kálmán Széll 1899 - 1903
 Greve Károly Khuen-Héderváry 1903
 Greve István Tisza 1903 - 1905
 Baron Géza Fejérváry 1905 - 1906
 Sándor Wekerle 1906 - 1910
 Greve Károly Khuen-Héderváry 1910 - 1912
 László Lukács 1912 - 1913
 Greve István Tisza 1913 - 1917
 Greve Móric Esterházy 1917
 Sándor Wekerle 1917 - 1918
 Greve János Hadik 1918

Ungerns premiärministrar, 1918–1920 
 Greve Mihály Károlyi 1918 - 1919
 Dénes Berinkey 1919
 Sándor Garbai 1919
 Greve Gyula Károlyi 1919
 Antal Dovcsák 1919
 Dezső Pattanyús-Ábrahám 1919
 Gyula Peidl 1919
 István Friedrich 1919
 Károly Huszár 1919 - 1920

Ungerns premiärministrar, 1920–1946

Ungerns premiärministrar, 1946–1949

Ungerns premiärministrar, 1949–1989

Ungerns premiärministrar sedan 1989

Källor

Noter

Externa länkar 
 www.miniszterelnok.hu

Ungerns premiärministrar
Ungerns premiärminister
Malawisjön

Malawisjön, tidigare Nyasasjön, är Afrikas tredje största sjö. Den ligger på gränsen mellan Malawi, Moçambique och Tanzania i en djup sänka och är den av sjöarna i de östafrikanska gravsänkesystemet som ligger längst söderut. Uppgifter om sjöns storlek blir ungefärliga eftersom vattenivån varierar, mellan 1914 och 1979 steg sjön 7 meter. Ytan är ca 30 000 km2, medeldjupet 273 meter och maxdjupet 706 meter. Vattnet är rent och syrerikt ned till 80 meter, men under 200 meter är det syrefritt. Ruhuhufloden är den största av de 14 floder som rinner ut i Malavisjön. Shirefloden, som är en biflod till Zambezi, är Malawisjöns utlopp.  Vattenflödet är 350 m³/s i genomsnitt, men från 1915 till 1937 flöt inget vatten genom utloppet.

Historia
Sjöns existens beskrevs av den portugisiske upptäcktsresanden Caspar Boccaro 1616. Livingstone besökte Malawisjön 1859 och kunde konstatera att befolkningen fångade och åt myggor som ibland svärmar i stora mängder runt sjön, ett proteintillskott som utnyttjas av lokalbefolkningen än idag.

Djurliv
Malawisjön är känd för sina många, minst 500 fiskarter, inom gruppen ciklider där cirka 400 är endemiska. Malawisjöns ciklidfauna isoleras från Zambezis fauna av Murchisonfallen och är ett exempel på snabb evolution med ett stort antal anpassningar från en urform (adaptiv radiering) Forskare har undersökt sedimentet i sjön och konstaterat att vattennivån har sjunkit med 200 meter vid flera tillfällen under sjöns historia. Det har resulterat i nya livsmiljöer och tvingat fram nya fiskarter. Cikliderna i Malawisjön spelar en liknande roll som finkarna på Galapagosöarna för förståelsen av evolutionen.

Malawisjöns nationalpark 

Malawisjöns nationalpark bildades 1980 och är belägen vid södra delen av Malawisjön vid Kap Maclear, och omfattar bland annat Nankumbahalvön, tolv öar och omfattar en yta på 94 km2. Malawisjöns nationalpark upptogs på Unescos världsarvslista 1984. Parken ha klart vatten och kantas av branta, trädbevuxna berg. I sjön finns stora mängder fisk  och på land och i luften finns babianer, antiloper och hyraxar samt stora mängder fåglar.

Källor

Se även
Afrikas stora sjöar

Externa länkar 
 

Zambesis avrinningsområde
Insjöar i Afrika
Insjöar i Tanzania
Insjöar i Moçambique
Insjöar i Malawi
Insjöar i gravsänkor
Världsarv i Malawi
Världsarv inskrivna 1984
Centralafrikanska federationen

Centralafrikanska federationen (eng. Central African Federation eller Federation of Rhodesia and Nyasaland) existerade under perioden 1 augusti 1953 – 31 december 1963 och bestod av de brittiska besittningarna Nyasaland (nuvarande Malawi), Nordrhodesia (nuvarande Zambia) och Sydrhodesia (nuvarande Zimbabwe).

Från att ha varit brittiska kolonier och således helt styrda av britterna fick federationen när den bildades ett visst inre självstyre. 1963, året innan Malawi och Zambia blev självständiga, upplöstes federationen.

Källor

Fotnoter

Historiska monarkier
Stater och territorier bildade 1953
Stater och territorier upplösta 1963
Tidigare brittiska besittningar
Afrika under 1950-talet
Afrika under 1960-talet
Historiska länder och riken i Afrika
Engelskspråkiga länder och territorier
Satyrspel

Satyrspel var en genre i antik grekisk dramatik. Satyrspelet räknades som en av de tre genrerna i dramat, där de övriga var tragedi och komedi. De liknade nutida burleska komedier. Både satyrer och icke-mytologiska teman förekom, och de brukade innehålla drickande, sexualitet och skämt. Vid Atens Dionysia brukade författarna ställa upp med fyra pjäser i tävlingen: tre tragedier och ett satyrspel.

Enligt den antika traditionen gick satyrspelet tillbaka på författaren Pratinas från Flios (omkring 500 f.Kr.) som sedan han kommit till Aten skulle ha anpassat den gamla dityramben med dess satyrkör, som var vanlig i hans födelseort, till den form av tragedi som nyligen uppfunnits i Aten. Denna nya typ av drama ska ha utvecklats av Pratinas själv och hans son Aristeas och senare av Choirilos och av Aischylos och de dramatiker som följde honom. Den blev så populär att det blev praxis att uppföra ett satyrspel efter en serie om tre tragedier. Satyrspelet lättade därmed upp stämningen efter allvaret i de tre tragedierna. Kören av satyrer och silener, guden Dionysos följeslagare, anknöt till dramats ursprungliga förbindelse med Dionysoskulten.

Materialet för ett satyrspel, liksom för en tragedi, hämtades från ett epos eller en legendberättelse. Handlingen brukade äga rum under bar himmel i en enslig skog, där satyrer ansågs uppehålla sig.

Det enda satyrspel som finns bevarat i sin helhet är Cyklopen av Euripides. Omfattande fragment av Sofokles satyrspel Ichneutai finns också bevarade, samt mindre delar av andra satyrspel.

Källor
Artikeln är delvis en översättning från engelska Wikipedia 20 februari 2006, där följande anges som källor:
Seyffert, Oskar; Dictionary of Classical Antiquities, "Satyric Drama" (1894)

Teater i antikens Grekland
Teatergenrer
Sexualhistoria
Kjell Stensson

Kjell Evert Lennart Stensson, född 18 oktober 1917 i Landskrona,  död 13 juni 1990 i Stockholm, var en svensk radiotekniker, radioprofil och författare.

Biografi
Kjell Stensson var son till bleckslagaren Viktor Stensson och Elin Fredriksson. Han avlade telegrafassistentexamen 1939 och var från 1940 till sin pensionering 1982 anställd vid Sveriges Radio och dess föregångare Radiotjänst AB. Han blev 1946 chef för gruppen med musiktekniker, 1961 biträdande  driftschef för ljudradion, 1974–1979 chef för avdelningen för ljudradioteknik samt var 1979–1982 överingenjör vid Sveriges Radio. 

Stensson medverkade i flera radio- och TV-sammanhang, bland annat i Tjugo frågor. Många kommer ihåg honom sedan han i TV den 1 april 1962 lurat tittarna att trä en nylonstrumpa över TV:ns skärm för att på så sätt kunna se färg-TV. Kjell Stensson försökte även lansera den nya uppfinningen "Kunstkopf" vilket innebar att man kunde spela in oerhört realistiska stereoinspelningar genom att använda en skyltdockas huvud med den skillnaden att hörselgångarna i öronen var exakta kopior av människans riktiga hörselgångar och mikrofoner på trumhinnornas plats. Detta gav en så realistisk ljudeffekt att man hade svårt att skilja mellan inspelning och verklighet om man lyssnade till en sådan inspelning i hörlurar. Denna uppfinning slog dock aldrig igenom, bland annat därför att det inte låter lika bra i högtalare.

Stensson var en flitig skribent, inte minst i Stockholms-Tidningen, där han recenserade kriminalromaner och klassisk musik på skiva samt skrev krönikor om bland annat radioteknik. Han hade också en regelbunden frågespalt i tidningen Röster i radio-TV. Han var med från starten 1971  i Svenska Deckarakademin och var akademins ordförande 1978–1983. 

Kjell Stensson var gift 1941–1949 med Karin Hallberg, senare känd som Katja Geiger (Katja of Sweden), och från 1954 med Ingegerd Dunér (1923–2016). Han är gravsatt på Norra begravningsplatsen, Stockholm.

Bibliografi
Hi-fi-handboken (tillsammans med Lennart Brandqvist, 1960)
Globerama: vår tids vetande. 3, Teknikens värld (red., 1962)
Bandspelare: bandspelaren i detalj, bandtyper, bandhastigheter, radio- och mikrofoninspelning, redigering (tillsammans med Tore Lindholm , 1963, tredje upplagan 1970)
Banda bättre (1966)
Stereo: inspelningsteknik och ljudåtergivning för band, skiva, radio, TV (tillsammans med Tore Lindholm , 1967)
TV: praktisk och teknisk TV-kunskap för alla (tillsammans med Tore Lindholm , 1971)
Att köpa ljud: stereo, bandspelare, kassettdäck, skivor (1976)

Filmografi
Kjell Stensson medverkade i två långfilmer.
1951 – Alice i Underlandet
1952 – Farlig kurva

Referenser

Externa länkar
 
 Kjell Stensson i Svensk mediedatabas
 Kjell Stensson hos Svenska Deckarakademin

Svenska radioprogramledare
Svenska fackboksförfattare
Födda 1917
Avlidna 1990
Män
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Personer från Landskrona
Marmorbyn

Marmorbyn är en tätort i Vingåkers kommun vid sjön Kolsnaren mellan Katrineholm och Vingåker i Södermanland. 

Marmorbyn är uppbyggd kring brytningen av gropptorpsmarmor. 

Redan under 1100-1200-talet hämtade munkar från Julita kloster marmor från området för att bränna till jordbrukskalk. Från 1860 bröts här också marmor för användning som byggnadssten. Under 1900-talet förädlades produktionen för tillverkning av fasadbeklädnader, trappor, golv och mortlar. Marmorbyn började byggas 1937 av Gropptorps Marmor AB för att erbjuda bostäder till sina då omkring 120 anställda.

Ett marmormuseum öppnade i Marmorbyns bygdegård 2017.

Vid Marmorbyn finns också en badplats vid sjön Kolsnaren.

Befolkningsutveckling

Samhället 
I Marmorbyn finns en skola för årskurs 0-6, förskola, fritidshem tennisplan samt en fotbollsplan som invigdes 2008. 

Vid sjön Kolsnaren finns bad- och båtplatser. 

Det lokala fotbollslaget heter Gropptorps IF vilket är namnet på bygden.

Hedvig Lindahl är uppvuxen i Marmorbyn och spelade i Gropptorps IF.

Se även 
Västra Vingåkers socken

Källor
Marmorbyn får snart ett marmormuseum i Katrineholms-Kuriren den 30 december 2015

Noter 

Orter i Vingåkers kommun
Tätorter i Sverige
There Goes Rhymin' Simon

There Goes Rhymin' Simon är Paul Simons tredje soloalbum, utgivet i maj 1973. Det är producerat av Paul Simon och Phil Ramone (spår 4, 7, 8 & 10), Roy Halee (spår 2), The Muscle Shoals Sound Rhythm Section (spår 1, 3, 5,  9, 10) och Paul Samwell-Smith (spår 6).

Albumet är en av Simons mest positiva produktioner, där han blandar musikstilar och olika musikaliska samarbeten. Här finns inslag av gospel ("Loves Me Like a Rock"), Dixieland ("Take Me to the Mardi Gras") och vaggvisan "St. Judy's Comet". Gäster på albumet är gospelgruppen The Dixie Hummingbirds och producenten Quincy Jones.

Albumet nådde Billboardlistans 2:a plats. På Englandslistan nådde albumet 4:e plats. I Sverige blev albumet etta på Kvällstoppen, en placering det behöll i nio veckor.

Låtlista
Samtliga låtar skrivna av Paul Simon.

"Kodachrome" - 3:32 
"Tenderness" - 2:53 
"Take Me to the Mardi Gras" - 3:32 
"Something So Right" - 4:34 
"One Man's Ceiling Is Another Man's Floor" - 3:48 
"American Tune" - 3:44 
"Was a Sunny Day" - 3:40 
"Learn How to Fall" - 2:45 
"St. Judy's Comet" - 3:19 
"Loves Me Like a Rock" - 3:32 
"Let Me Live in Your City" (work-in-progress)
"Take Me to The Mardi Gras" (demo)
"American Tune" (demo)   
"Loves Me Like a Rock" (demo)  

11-14 är bonusspår på den remastrade CD-utgåvan från juli 2004

Singlar
"Kodachrome" / "Tenderness" (US #2) 
"Loves Me Like a Rock" / "Learn How to Fall" (US #2, UK #39)  
"American Tune" / "One Man's Ceiling Is Another Man's Floor" (US #35)
"Take Me to the Mardi Gras" / "Something So Right" (UK #7)

Listplaceringar

Källor
There Goes Rhymin' Simon på Allmusic
Fotnoter

Musikalbum 1973
Album av Paul Simon
Lasse Karlsson (ståuppkomiker)

Lasse Karlsson, född 1 april 1968 i Södertälje församling i Sverige, är en svensk ståuppkomiker. Han tillhör den "första generationen" ståuppare i Sverige.

Karlsson började sin ståuppkarriär 1991 och har sedan dess även synts i olika TV-produktioner både framför och bakom kameran. Han skriver även sitcom-manus och har tillsammans med Anders Berggren skapat Falkenswärds möbler som visats i både Finland och Sverige.

Våren 2007 var han producent för Time Out i TV4 och under hösten 2007 medverkade han som komiker i Babben & Co på SVT.

Karlsson har tidigare undervisat i ståuppkomik på Dramatiska Institutet.

Källor

Externa länkar 
 lassekarlsson.com

Födda 1968
Svenska komiker
Män
Levande personer
Personer från Södertälje
Falkenswärds möbler

Falkenswärds möbler var en finlandssvensk komediserie från 2000, samproducerad av SVT och FST.

Manusförfattare var Lasse Karlsson och Anders Berggren. Regissörerna var Leif Lindblom och Walter Söderlund.
Första säsongen sändes sommaren 2000 och den andra sommaren 2002 båda på SVT2. Den tredje och avslutande gick sommaren 2003 på SVT1. SVT repriserade första säsongen vintern 2004–2005 på SVT2.

Handling 
Stina Falkenswärd-Jansson slutar som flygvärdinna och vill bli möbeldesigner. Hennes man, Herman Jansson, är österbottensonen som efter 20 år i Helsingfors återser sina hemtrakter när familjen flyttar från storstaden. Han drömmer om att bli rockstjärna. Deras två söner, Markus och Zacharias, längtar tillbaka till "civilisationen".

Rollista 
 Anna Hultin – Stina Falkenswärd-Jansson
 Johan Storgård – Herman Jansson
 Onni Thulesius – Zacharias
 Patrick Henriksen – Markus
 Carola Sarén – Laura, granne
 Thomas Backlund – Evert Lindberg, snickare

 Claes Malmberg – Fredrik "Fredde" Jansson, Hermans bror (gästroll)
 Christina Indrenius-Zalewski – Regina Falkenswärd, Stinas mamma (gästroll)
 Lars Svedberg – Kondrad Falkenswärd, Stinas pappa (gästroll)
 Linda Gyllenberg – Jenny, Markus vän (gästroll)

Avsnitt

Första säsongen 
 Rockband och design
 Lite svinn får man räkna med
 Blommor, bin och nikotin
 Falkenswärds-Rambo
 Blodsbröder
 Dina vänner är mina vänner
 Salta pinnar och soffpotatisar
 Slätt-träff
 Prickväktarna
 Gruvliga ungdom

Andra säsongen 
 Glaspojkarna
 Mammor och motorcyklar
 I fädrens spår
 Janssons tjur
 Två par i leken
 Handhunting
 Vita lögner
 Fruntimmer på rummet
 Olämpligt sällskap
 Mobil kommunikation

Tredje säsongen 
 Sätta bo
 Sent ska syndaren vakna
 Kompisar från förr
 Independence Day
 Matten och härligheten
 Pröva dina vingar
 Drömläge
 Vänskap är tjockare än cocktails
 Sin mors dotter
 Living next door to Laura

Källor 
Svensk mediedatabas

Svenska komediserier på TV
TV-seriestarter 2000
TV-serieavslutningar 2003
Fiktiva familjer
Svenskspråkiga TV-serier
Virginiauv

Virginiauv (Bubo virginianus) är en amerikansk uggla som tillhör släktet Bubo. Den är nästan lika stor som berguven. Arten är aldrig sedd i västra palearktis. Möjligen kan parkrymlingar förekomma.

Utseende
Virginiauven är en stor fågel, med en längd på mellan 46 och 63 centimeter (honan är störst) och en vingspann mellan 101 och 145 centimeter. Vikten ligger mellan 0,9 och 2,5 kilogram. Den har stora örontofsar, gula ögon och en fjäderdräkt som är spräcklig i brunt, grått och svart upptill med vit strupfläck; buken är ljusare med bruna tvärstreck.

Ekologi

Biotop
Den finns i många miljöer, från skogar, öknar och även bebodda områden. Den tenderar dock att föredra öppen terräng som ängar och odlade fält.

Föda
Virginiauven, som jagar på natten, tar ett flertal byten, framför allt mindre däggdjur (det är en av de få djur som tar skunkar) och fåglar (även rovlevande fåglar som andra ugglor, pilgrimsfalk och fiskgjusar), men även reptiler, groddjur och ryggradslösa djur.

Häckning
Den bygger inget eget bo, utan föredrar att ta över andra fåglars reden. Den är inte särskilt noga med placeringen; boet kan finnas i träd, klippskrevor, ihåliga träd, byggnader eller på marken. Honan lägger en till fem vita, nästan klotrunda ägg, som ruvas i mellan 4 och 5 veckor. Ungarna blir flygga efter fem veckor.

Utbredning och systematik
Virginiauven förekommer i Nordamerika, Centralamerika och norra Sydamerika. Den delas in i hela 14 underarter med följande utbredning.
 B. v. algistus – västra Alaska
 B. v. lagophonus – centrala Alaska till nordöstra Oregon, Idaho och nordvästra Montana
 B. v. saturatus – kustnära sydöstra Alaska till kustnära norra Kalifornien
 B. v. pacificus – kustnära centrala Kalifornien till nordvästra Baja California
 B. v. subarcticus – västcentrala Kanada till norra Idaho
 B. v. pallescens – sydvästra USA till södra Mexiko
 B. v. pinorum – södra Idaho till norra Arizona och norra New Mexico
 B. v. heterocnemis – nordöstra Kanada till området kring Stora Sjöarna
 B. v. virginianus – sydöstra Kanada till centrala och östra USA
 B. v. elachistus – södra Baja California
 B. v. mayensis – Yucatánhalvön
 B. v. mesembrinus – södra Mexiko till västra Panama
 B. v. nigrescens – Colombia till nordvästra Peru
 B. v. nacurutu – östra Colombia genom Guyanaregionen till nordöstra Brasilien, Argentina, Bolivia och centrala Peru

Magellanuven (B. magellanicus) behandlades tidigare ofta som underart till virginiauven, men urskiljs allt oftare som egen art.

Status
Enligt IUCN är den inte hotad (livskraftig, LC). Den är emellertid själv en fara för hotade arter som pilgrimsfalk.

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i nearktiska regionen
Fåglar i neotropiska regionen
Susanne Alfvengren

Susanne Irene Lund Alfvengren, född Alfvengren den 12 februari 1959 i Visby, är en svensk sångerska, artist och sångtextförfattare.

Biografi
Alfvengren är dotter till Kjell Alfvengren och Marie-Louise Sahlberg. Efter vårdutbildning var hon anställd på Visby lasarett 1978–1980 samt 1981–1985, på Sabbatsbergs sjukhus i Stockholm 1980–1981, och blev därefter engagerad vid Bryggeriteatern i Visby 1982–1984.

Alfvengren slog igenom 1984 med låten "Magneter". 1984 hade hon även en hit med låten "När vi rör varann" ("Sometimes When We Touch"), där hon sjöng Ingela "Pling" Forsmans svenska text på gotländsk dialekt. Detta följdes av några svensktoppsframgångar under de följande åren, bland annat duetten "Som stormen river öppet hav" (1987) med Mikael Rickfors, innan hon försvann ut ur rampljuset. Hennes låtar karaktäriserades främst av mjuk gitarrbaserad visaktig pop. Hon har givit ut tolv musikalbum varav sex studioalbum, det senaste en samling – Nakna mellan himmel och jord (2002).

Susanne Alfvengren har även åren 1985/1986 fått spela in sin version av låten "Macken", skriven av Claes Eriksson - som sedan blev den kultförklarade TV-serien gjord av Galenskaparna och After Shave (Claes Eriksson, Anders Eriksson, Peter Rangmar, Per Fritzell, Kerstin Granlund, Jan Rippe och Knut Agnred) Susanne Alfvengrens låt spelas som intro i del 2 i TV-serien. Alfvengren hade en mindre roll i långfilmen PS Sista sommaren (1988).

Susanne Alfvengren medverkade även i den svenska Melodifestivalen 2009 med melodin "Du är älskad där du går", som dock slogs ut från deltävling 4 i Malmö Arena den 28 februari 2009.

2010 blev Alfvengren hedersledamot av Gotlands nation i Uppsala.

Privatliv
Hon gifte sig i juni 1990 med Didrik Lund (född 1952). De har två barn tillsammans.

Diskografi

Album 

1989 – Susanne Alfvengrens Bästa

Singlar 
2002 – "Nakna mellan himmel och jord"
2005 – "Basilika"
2006 – "Ängarna av guld"
2009 – "Du är älskad där du går"

Ljudboksuppläsningar (urval)
 2009 – Svinhugg av Marianne Cedervall
 2010 – Svartvintern av Marianne Cedervall
 2011 – Spinnsidan av Marianne Cedervall
 2013 – Stormsvala av Marianne Cedervall

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar 
 

Deltagare i Melodifestivalen 2009
Födda 1959
Kvinnor
Svenska låtskrivare
Levande personer
Svenska popsångare
Svenska vissångare
Musiker från Visby
Hedersledamöter vid Gotlands nation