kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Hårt mellanslag

Ett hårt mellanslag, hårt blanksteg, fast mellanslag/blanksteg/mellanrum, bekräftat mellanslag (eng. non-breaking space eller no‐break space, förkortning nbsp) är i datorbehandlad text en utslutning, som inte skall ge upphov till automatisk radbrytning. Ofta används det för att undvika radbrytning inom förkortningar såsom "t ex", inom tal såsom "1 000", samt mellan värde och måttenhet, exempelvis "2 km". Vid marginaljustering skiljer sig hårt blanksteg från vanligt blanksteg dessutom genom att det har specifik bredd, vanligen cirka ¼ fyrkant, det vill säga 12/4=3 pt om teckenstorleken är 12 pt.

Hårt mellanslag har i Unicode kodpunkten U+00A0 och namnet NO‐BREAK SPACE.

Beskrivning och användning
Vissa programvaror för textsättning erbjuder flera olika bredder på utslutningar – allt från en hel fyrkant, till ett "vanligt" blanksteg till 1/18 fyrkant – men det är endast det fasta blanksteget som inte radbryts i digital text. En anledning till att det finns så många storlekar är att utslutningarna i äldre och enklare ordbehandlingsprogram används vid sättning för att skapa marginaljusterad text, det vill säga spalter med rak höger- och vänsterkant.

Fast mellanslag åstadkommes i HTML med koden &nbsp; eller &#160;.

Det fasta blanksteget är särskilt användbart i matematik och i naturvetenskapliga texter där de används som tusentalsavgränsare eller då man inte vill riskera att ett mätetal skiljs från sin enhet eller att längre enheter radbryts:
81 600 200,475 67
1,89 kJ kg−1 K−1

Det kan också användas då man vill undvika att exempelvis ett namn med initialer, ett telefonnummer eller en adress delas på två rader.

Smalare alternativ
Som tusentalsavgränsare används i typografiska sammanhang ofta ett smalare blanksteg. Ett sådant smalt fast mellanrum (ca 1/8 fyrkant) ingår i Unicode som U+202F, narrow no-break space. 

Tecknet kan i HTML representeras som tecknet själv – om man använder UTF-8 eller annan kodning som stöder tecknet – eller som koden &#x202F; eller &#8239; (baserad på tecknets position i Unicode, hexadecimalt respektive decimalt). Numera (skrivet 2014) klarar många webbläsare att visa tecknet, medan andra visar det som nollbreddsmellanrum eller fyrkant. 

Det smala blanksteget är användbart i tabeller med begränsat utrymme i kolumnerna.

Se även 
 Mellanslag
 Utslutning

Referenser

Skiljetecken

nl:Spatie#Harde spatie
ru:Пробел#Неразрывный пробел
NIF

NIF kan syfta på:

 NIF –  en svensk fotbollsklubb från stadsdelen Norrby i Borås, se Norrby IF
 NIF – en idrottsförening i Nynäshamn i Sverige, se Nynäshamns IF
 NIF – en idrottsförening i Nässjö i Sverige, se Nässjö IF
Teheran 43

Teheran 43 är en sovjetisk-fransk-schweizisk dramafilm från 1981 i regi av Aleksandr Alov och Vladimir Naumov.

Handling 
Berättelsen börjar i Paris 1980, med Andrej Borodin (Igor Kostolevski) och hans minnen som sovjetisk agent. Vi tas tillbaka till 1943 under Teherankonferensen mellan Stalin, Roosevelt och Churchill. En högt uppsatt nazistisk officer planerade att lönnmörda dessa tre världsledare för att på så sätt försvaga de allierade. Den tyska agenten Max Richard (Armen Dzhigarkanian) fick uppdraget att utföra hans plan, men han misslyckades totalt på grund av den snabba planeringen och Andrej. Medan Andrej är i Teheran träffar han en fransk kvinna, Marie Louni (Natalia Belokvostikova), som bor i staden och som han har en kort men intensiv affär med. Nästan 40 år senare har den nazistiska officeren fångats, men inte för så länge. Han fritas av terrorister och börjar att jaga den tyska agent, Max, som misslyckades med hans plan. Max bor hos Françoise (Claude Jade), en ung fransk kvinna som gömmer honom...

Medverkande 
 Natalia Belokvostikova – Marie/Nathalie
 Igor Kostolevski – Andrej Borodin
 Claude Jade – Françoise
 Alain Delon – Foche
 Armen Dzhigarkanian – Max
 Curd Jurgens – Legraine
 Albert Filozov – Scherner

Externa länkar 

 

Sovjetiska dramafilmer
Ryskspråkiga filmer
Franskspråkiga filmer
Filmer 1981
1943 på film
1980 på film
Teheran på film
Paris på film
Nedre Schlesien

För den nuvarande administrativa provinsen i Polen, se Nedre Schlesiens vojvodskap. För andra betydelser, se Nedre Schlesien (olika betydelser).

Nedre Schlesien (tyska Niederschlesien, polska Dolny Śląsk) är ett historiskt landskap som utgör den nordvästra delen av Schlesien. Historiska huvudstaden var Breslau (nuvarande Wrocław i Polen) som år 1945 (efter andra världskriget) tillföll Polen. Övriga större städer var Waldenburg, Liegnitz, (polska Legnica) och Hirschberg. 

År 990 kom Nedre Schlesien under det polska huset Piasts styre. Under 1100-talet bildades hertigdömet Schlesien, med Wrocław som huvudstad. Hertigdömet kom flera gånger att successivt arvsdelas mellan olika grenar av huset Piast. De schlesiska piasterna blev med tiden oberoende av den splittrade polska centralmakten under senioratet, samtidigt som tyska bosättare slog sig ner i området. Större delen av Nedre Schlesien kom under 1300-talet att bli ett län under kungariket Böhmen och Tysk-romerska riket, vilket bekräftades genom ett fredsfördrag 1335 då kung Kasimir III av Polen avsade sig sina rättigheter som länsherre till förmån för kung Johan den blinde av Böhmen. Efter 1526 kom Schlesien tillsammans med Böhmen att utgöra en del av Habsburgmonarkins kronländer. Preussen erövrade området under Österrikiska tronföljdskriget 1742 och det ingick i provinsen Schlesien i Preussen från 1815 till 1919, från 1871 även som del av Tyska kejsardömet.

Efter provinsen Schlesiens delning 1919 skapades provinsen Niederschlesien, som varade fram till 1945 då den nya provisoriska gränsen efter andra världskriget drogs vid Oder-Neisselinjen enligt Potsdamöverenskommelsen. I samband med det polska maktövertagandet genomfördes en etnisk rensning på tyskar, och området återbefolkades därefter av bosättare från centrala Polen och flyktingar från områden öster om Curzonlinjen. Den nya gränsen erkändes 1970 av Förbundsrepubliken Tyskland genom Warszawafördraget. Den tidigare provinsens territorium ligger idag huvudsakligen i Nedre Schlesiens vojvodskap i Polen; mindre delar hör även till Lubusz vojvodskap och Opole vojvodskap i Polen, samt till förbundsländerna Sachsen och Brandenburg i Tyskland.

Se även
Hertigdömet Schlesien
Hertigdömet Legnica
Övre Schlesien
Niederschlesischer Oberlausitzkreis

Noter

Polens geografi
Tjeckiens geografi
Österrikes historia
Schlesien
Summer of '69

Summer of '69 är en sång, skriven av den kanadensiske rocksångaren Bryan Adams och den kanadensiske musikern Jim Vallance och framförd av Bryan Adams på hans album Reckless från 1984. "Summer of '69" släpptes även som singel och blev en stor hit 1985, bland annat på Trackslistan i Sverige där den klättrade upp till förstaplatsen den 18 januari 1986 .

Tema 
Sångtexten beskriver en ung man som köper sin första gitarr, bildar ett band och blir förälskad. Vanligtvis tolkas sången som en sommarsång om sommaren 1969 men Bryan Adams har sagt att det inte var menat så från början, utan att den från början kallades "Best Days of My Life" och "Summer of 69" nämndes bara en gång i texten. Ibland har antytts från olika håll att sången också handlar om sexställningen "69:an". Jim Vallance, som skrivit låten, var 17 år 1969 och har motsatt sig detta.

Listplaceringar

Övrigt 
AIK-trubaduren" spelade in en cover vid namn Guldåret -92, som handlar om då AIK vann SM-guld i fotboll för herrar 1992.

Källor

Fotnoter

Externa länkar 
  Sångtext och beskrivning

Låtar av Bryan Adams
Låtar av Jim Vallance
Musiksinglar 1985
Sommarsånger
Sånger 1984
Engelskspråkiga sånger
Jean Calas

Jean Calas, född 19 mars 1698 i Lacabarède, död 10 mars 1762 i Toulouse, var en köpman i den franska staden Toulouse som blev berömd på grund av den partiska rättegång som han som protestant fick genomgå i sin tids katolska Frankrike. Han har blivit en symbol för kristen religiös intolerans i sitt hemland, tillsammans med Jean-François de la Barre och Pierre-Paul Sirven.

Calas och hans hustru var bägge protestanter. Den förföljelse av protestanter som Ludvig XIV initierat hade i stort ebbat ut, men protestanter var inte mycket mer än tolererade. År 1756 konverterade Louis, en av Calas söner, till katolicismen. Den 13 eller 14 oktober 1761 påträffades Marc-Antoine, en annan av sönerna, död på bottenvåningen i familjens hus. Ryktet sade att Jean Calas dödat sin son eftersom även han planerade att konvertera till katolicismen. När familjen förhördes låtsades de först att sonen hade dödats av en inbrottstjuv. Senare ändrade de sin berättelse till att de hittat Marc-Antoine hängd. Eftersom självmord betraktades som ett skändligt brott och självmördares kroppar betraktades som vanhelgade hade de försökt få sonens självmord att se ut som mord.

Den 9 mars 1762 dömdes Jean Calas av en domstol i Toulouse av typen parlement, till döden genom rådbråkning. Dagen efter dog Calas på hjulet, fortfarande bedyrande sin oskuld, och hela familjens egendom konfiskerades av staten. Voltaire kontaktades om fallet, och denne misstänkte först att Calas verkligen var en antikatolsk fanatiker. Sedan ändrade han sig, och drev en kampanj för att få domen över Calas återkallad. Den 9 mars 1765 blev Calas funnen inte skyldig till mordet, domen upphävdes dock aldrig formellt, och någon skadeersättning fick familjen aldrig, utan de fick nöja sig med en "nådegåva" ur kungens handkassa.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1930.

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 
 l'Affaire Calas (franska)
 Voltaire's Voltaires Traité sur la Tolérance à l'occasion de la mort de Jean Calas (franska)

Personligheter inom kristendomen
Personer inom Frankrikes näringsliv under 1700-talet
Födda 1698
Avlidna 1762
Män
Personer som blivit avrättade för kätteri
Personer som blivit avrättade av Frankrike under 1700-talet
Personer som blivit avrättade genom rådbråkning
Personer från Tarn
Hugo Claus

Hugo Maurice Julien Claus, född 5 april 1929 i Brygge, död 19 mars 2008 i Antwerpen, var en belgisk nederländskspråkig författare, diktare, målare och filmskapare.

Verksamhet 
Hugo Claus var en produktiv och betydande författare, som skrev romaner, noveller, dramatik och lyrik. Därutöver var han verksam som bildkonstnär och filmregissör.                                    

Claus var med och grundade den belgiska avantgarde-tidskriften Tijd en Mens (1949-1955) och CoBrAgruppen.

Som författare debuterade Claus redan 1947 med Kleine reeks och han nämndes i många år som en tänkbar nobelpristagare. Till sin 75-årsdag 2004 hedrades han genom att en av hans dikter placerades som väggdikt i Leiden.

Claus var gift med Elly Overzier. De fick sonen Thomas (född 1963). Han hade senare ett förhållande med Sylvia Kristel, med vilken han fick sonen Arthur (född 1975). Mot slutet av sitt liv led han av Alzheimers och han dog med dödshjälp 2008.

Bibliografi

Svenska översättningar 
(Översättning Per Holmer, om inte annat anges)
 Förundran (De verwondering) (Bonnier, 1985)
 En stilla förintelse (Een zachte vernieling (Bonnier, 1990)
 Svärdfisken (De zwaardvis) (Bonnier, 1991)
 Belgiens sorg (Het verdriet van België) (Bonnier, 1992)
 Spåren: dikter (i urval och översättning av Lasse Söderberg, Per Holmer och Eva Runefelt, Ellerström, 1994)
 Skam (Schaamte) (Bonnier, 1994)
Gilles och natten (Gilles en de nacht) (Dramaten, 1994)
 Belladonna: scener ur livet i provinsen (Belladonna) (Bonnier, 1995)
 Rykten (De geruchten) (Bonnier, 1997)
 Ofullbordad förfluten tid (Onvoltooid verleden) (Bonnier, 2000)
 Andjakten (De metsiers) (Bonnier, 2002)
 Oostakkerdikterna (De Oostakkerse gedichten) (Ellerström, 2003)
 Sista bädden ; En vandring i sömnen: två berättelser (Een slaapwandeling) (Malexis, 2012)
Hunddagarna (De hondsdagen) (Lindskog, 2019)
Sakrament (Omtrent Deedee) (Lindskog, 2022)
I grannskapet (De mensen hiernaast) (Lindskog, 2024)

Priser och utmärkelser 
 Aristeionpriset 1998
 Asteroiden 12381 Hugoclaus

Referenser

Externa länkar 
 www.clauscentrum.be
 Böcker av och om Hugo Claus på svenska bibliotek. Libris

Nederländskspråkiga författare
Flamländska författare
Belgiska författare
Belgiska poeter
Födda 1929
Avlidna 2008
Män
Personer från Brygge
Belgiska dramatiker
Nederländskspråkiga dramatiker
Personer som har avlidit med dödshjälp
Jean-Antoine Houdon

Jean-Antoine Houdon, född 25 mars 1741 i Versailles, död 15 juli 1828 i Paris, var en fransk skulptör under senbarockens och nyklassicismens tidevarv.

Biografi
Houdon var elev till bland andra Jean-Baptiste Pigalle och Jean-Baptiste Lemoyne, vistades 1764–1768 i Rom och upptogs 1777 i akademin med Sovande Morfeus. 1770 besökte han hertigen av Sachsen-Coburg-Saalfeld, och företog 1785 på sin vän Benjamin Franklins tillskyndan en resa till USA för att skulptera George Washington. Av hans porträttskulpturer finns idag en byst på Metropolitan Museum of Art i New York och en annan på museet i Boston samt en staty i Richmond. Han verkade därefter i Paris, där han arbetade för främmande furstar och mecenater, bland andra Katarina II av Ryssland, Gustav III och furstarna Golitsyn. De av Houdon utförda porträttbysterna bildar ett galleri av allt vad tiden hade att bjuda av samhällets och andens stormän såsom Voltaire, Jean-Jacques Rousseau, Molière, Christoph Willibald Gluck, Benjamin Franklin, Lafayette, Napoleon med flera. Ofta gjorde han hela serier egenhändiga förstudier och repliker till sina porträttbyster, vilka vittnar om hans ovanliga psykologiska intresse. Bland hans stora figurer är Diana i Louvren den mest kända. I Sverige finns byster av Voltaire, Gluck och Denis Diderot på Nationalmuseum, av Gustav III i Stockholms rådhus och av George Washington i Göteborgs konstmuseum samt vid Nordiska museet

Källor 
 Carlquist, Gunnar (red.) (1932). Svensk uppslagsbok. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB:s förlag, band 13 s. 354.

Noter

Externa länkar

Personer från Versailles
Franska skulptörer
Födda 1741
Avlidna 1828
Män
Svensk uppslagsbok
Representerade vid Nationalmuseum
Red screen of death

Red screen of death (RSoD) är en heltäckande felmeddelandeskärm som visades i en av de tidiga betaversioner av Windows Vista, som då gick under kodnamnet Longhorn.

Denna felmeddelandeskärm, visas dock till skillnad från blue screen of death endast vid boot-relaterade fel. "Red screen of death" kan även syfta på ett felmeddelande i nyare versioner av Lotus Notes. Dessa fel täcker dock inte hela skärmen som Red screen of death gör, utan består av röda rutor med svarta ramar.

I aktuella versioner av Windows Vista finns inte red screen of death kvar; red screen of death slopades i och med Build 5112.

Se även 
 Blue screen of death

Externa länkar 
 Original report of RSoD from a Microsoft employee
 BSoD upgrades to RSoD in Longhorn from Joi Ito

Microsoft Windows
Programfel

en:Blue Screen of Death#Red Screen of Death
ru:Синий экран смерти#Красный экран смерти
Émile Gallé

Émile Gallé, född 8 maj 1846 i Nancy, död 23 september 1904 i Nancy, var en fransk glaskonstnär som gestaltade stilen jugend under slutet av 1890-talet och framåt.

Uppväxt 
Emiles far, Charles Gallé, var en framgångsrik entreprenör. Han gifte sig 1844 med fröken Reinemer, Emiles blivande mor, i hennes hemstad Nancy, en stad i norra Frankrike välkänd för sin glastillverkning. Charles utvidgade fruns rörelse i spegeltillverkning till att även omfatta glas och serviser. Han köpte ett krukmakeri, lade till heraldiska motiv till servisgodset, introducerade emaljmåleri på de glas som han lät tillverka och vann viss ryktbarhet. Émile uppfostrades trots denna framgång inte till att enbart ta över familjeföretaget, utan fick en traditionell akademisk utbildning. Han utmärkte sig i filosofi, latin och fransk litteratur. Denna utbildning lade grunden till hans intresse för vetenskap och litteratur, ett intresse som han senare hade nytta och glädje av i sitt konstnärskap. Som påbyggnadsutbildning studerade han glastillverkning i Tyskland, hos Schwerer och Co. När han återvände hem började han formge föremål för faderns servistillverkning och etablerade en varm vänskap med Victor Prové. Victor var son till en av Charles krukmakare och utbildade sig till konstnär. Det två unga männen kom att bli kompanjoner och vänskapen bestod livet ut.

Charles Gallé utvecklade på 1890-talet en speciell teknik med ingjutna metallbitar, som kallas "marquetry", och som han patenterade 1898. Den har knappast fått efterföljare, men i Sverige användes den av Betzy Ählström vid Reijmyre glasbruk. Gallé är representerad vid bland annat Örebro läns museum och Nationalmuseum.

Källor

Noter
 

 

Franska konstnärer
Födda 1846
Avlidna 1904
Män
Jugendkonstnärer
Glaskonstnärer
Representerade vid Nationalmuseum
Officerare av Hederslegionen
Owen Lars

Owen Lars är en fiktiv person i Star Wars-universumet. Han arbetar som bonde på planeten Tatooine och figurerar i filmerna Episode II, III och IV.

Owen Lars är styvbror med Anakin Skywalker då Anakins mor Shmi Skywalker gifte sig med hans far Cliegg Lars.

Beru Whitesun (mer känd som gift Beru Lars) är hans flickvän och han träffar henne i Episode II. De gifter sig och i Episode III tar de hand om sin brorson, Luke Skywalker, för att gömma honom från hans far Anakin, som gått över till den mörka sidan. I Episode IV får vi träffa Luke som vill gå i skola, men Owen vill inte att han ska lämna farmen då han är rädd att Luke ska gå samma öde tillmöte som sin far. I denna episod bli Owen mördad av sandtroopers.

Lars, Owen
Transtyretin

Transtyretin , tidigare kallat prealbumin, är ett transportprotein, som bland annat transporterar vitamin A och sköldkörtelhormon. Namnet prealbumin kommer från att proteinet migrerar före albumin vid elektrofores. Transtyretin bildas i levern. 

Prealbumin är en god indikator på malnutrition. 
Låga värden vid analys av plasma kan indikera akut inflammation, hypertyreos, svält, fasta eller levercirros (så kallad skrumplever). 

Lagrings- och transportproteiner
Blodproteiner
Klinisk kemi
Undervikt och svält
Leif Sevón

Leif Jörgen Arvidsson Sevón, född 31 oktober 1941 i Helsingfors, är en finländsk jurist. 

Sévon, sin avlade juris kandidatexamen 1965 och licentiatexamen 1969, blev vicehäradshövding 1971. Han utsågs till justitieråd  och ledamot av Högsta domstolen den 1 juli 1991 och var president av densamma från 1 januari 2002 till 31 december 2005. Han har även varit ordförande i Efta-domstolen (1994–1995) och ledamot av EG-domstolen (1995–2001). Före utnämningen till justitieråd arbetade Sevón bland annat som tjänsteman på Justitieministeriet och även på Utrikesministeriet 1991–1992. Han var gift med professor Guje Sevón 1965–1996.

Externa länkar 
Högsta domstolens biografi (arkiverad webbsida)
 

Justitieråd i Högsta domstolen (Finland)
Finländska ämbetsmän
Mottagare av Finlands Vita Ros’ orden
Jurister från Helsingfors
Män
Födda 1941
Levande personer
Hedersdoktorer vid Stockholms universitet
Anja Tulenheimo-Takki

Anja Irmeli Tulenheimo-Takki, född Tulenheimo den 8 januari 1937 i Åbo, död 14 november 2019 i Helsingfors, var en finländsk jurist. 

Tulenheimo-Takki avlade juris kandidatexamen 1961 och blev vicehäradshövding 1964. Hon tjänstgjorde bland annat som föredragande, kanslichef och extraordinarie justitieråd i Högsta domstolen i Finland. Hon blev ledamot av Högsta domstolen och därmed justitieråd den 1 mars 1986. Hon gick i pension 2005.

Tulenheimo-Takki fungerade även som ledamot av laggranskningsrådet 1988–1990, ordförande för fängelsedomstolen 1984–1991, ordförande för en kommission med uppdrag att bereda ny äktenskapslag 1980–1983 samt ordförande för Rådet för brottsförebyggande 1995–2002. Hon var ordförande för den finska lokalstyrelsen för de Nordiska Juristmöten 1992–2005.

Externa webbplatser
Högsta domstolen.

Justitieråd i Högsta domstolen (Finland)
Kvinnor
Födda 1937
Avlidna 2019
Personer från Åbo
Rådet för brottsförebyggande

Rådet för brottsförebyggande, ett rådgivande organ i Finland som planerar brottsförebyggande åtgärder. Rådet är knutet till justitieministeriet och har sin verksamhets största tyngdpunkt vid förverkligandet av det nationella brottsförebyggande programmet, godkänt av statsrådet 1999.

Motsvarande organ i Sverige heter Brottsförebyggande rådet.

Externa webbplatser
Rådet för brottsförebyggande

Straffrätt
Finländska statliga myndigheter
Finländska rättsliga myndigheter
Valproinsyra

Valproinsyra, systematiskt 2-propylpentansyra, är en karboxylsyra och är ett preparat som använts sedan 1882 (då i mer experimentella behandlingsmetoder). Salter av valproinsyra kallas valproater. Valproinsyra och dess natriumsalt, natriumvalproat, är verksam substans i läkemedlen Orfiril, Absenor och Ergenyl. De används som antiepileptiskt medel vid många olika typer av epilepsi. Medlet används även som stabiliserande läkemedel för personer med bipolär sjukdom liksom vid schizofreni.

Verkningsmekanismen är inte helt klarlagd, men valproinsyra tros påverka signalöverföringen i hjärnan genom att normalisera de kemiska överföringarna mellan nervcellerna. Valproinsyra förstärker effekten av GABA såväl som den förstärker dopaminantagonismen i hjärnans innersta.

Valproat under graviditet har en högre risk för teratogenicitet än andra läkemedel mot epilepsi, och kan orsaka fetalt valproatsyndrom hos fostret.

Biverkningar 
Biverkningar kan förekomma, och eftersom läkemedlet innehåller dopaminstabiliserande ämnen kan koncentrationssvårighet vara en biverkan, men även stelhet, rastlöshet och andra typer av kroppsliga symtom kan förekomma såsom darrningar och i sällsynta fall vid lång behandling även tardiv dyskinesi. De vanligaste biverkningarna är darrningar och illamående.

Källor 

Antiepileptika
Alaninaminotransferas

Alaninaminotransferas (förkortat ALAT, internationellt ALT) har som uppgift att katalysera överföringen av en aminogrupp från alanin till en ketosyra. Det är ett enzym som används som klinisk markör för att diagnostisera leversjukdomar.

ALAT finns i leverceller och i liten mängd i blodet. Till skillnad från ASAT så finns ALAT bara i cytoplasman hos leverceller så därför kan värdet blir lägre vid leverskada än vid provtagning av ASAT. Virushepatit orsakar mycket höga ALAT-värden. Mängden ALAT i blodet halveras på 36 timmar.

Se även 
 Levervärden

Enzymer
Klinisk kemi
Kvävemetabolism
Nefrit

Nefrit kan syfta på:

 Nefrit (kristall) – ett mineral
 Nefritiskt syndrom – en sjukdom
Ouistreham

Ouistreham är en kommun i departementet Calvados i regionen Normandie i nordvästra Frankrike. Kommunen ligger  i kantonen Ouistreham som ligger i arrondissementet Caen. År  hade Ouistreham  invånare.

Ouistreham fungerar som staden Caens hamn och har färjeförbindelse med brittiska Portsmouth.

De enda franska trupperna delaktiga i D-dagen landsteg i Ouistreham den 6 juni 1944.

Befolkningsutveckling 
Antalet invånare i kommunen Ouistreham

Referens:INSEE

Galleri

Se även 
 Lista över kommuner i departementet Calvados

Källor

Externa länkar 
 Ville de Ouistreham

Kommuner i Calvados
Orter i Normandie
Kunda

Kunda är en mindre stad i Estland belägen vid Finska viken cirka 100 kilometer öster om Tallinn. Den ligger i kommunen Kunda linn i Lääne-Virumaa. Kunda ligger 46 meter över havet och antalet invånare är 3785.

Den danske kompositören Knudåge Riisager föddes i Kunda av danska föräldrar; hans far, som var ingenjör, var chef på cementfabriken.

Kunda hamn ligger vid bukten Kunda laht och ägs av den lokala cementfabriken Kunda Nordic Tsement. Genom samhällets östra utkant flyter ån Kunda jõgi.

Terrängen runt Kunda är platt. Havet är nära Kunda norrut. Den högsta punkten i närheten är  meter över havet,  km öster om Kunda. Runt Kunda är det glesbefolkat, med  invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Rakvere,  km sydväst om Kunda. Omgivningarna runt Kunda är en mosaik av jordbruksmark och naturlig växtlighet.

Klimat 
Inlandsklimat råder i trakten. Årsmedeltemperaturen i trakten är  °C. Den varmaste månaden är juli, då medeltemperaturen är  °C, och den kallaste är januari, med  °C.

Vänorter

Källor

Externa länkar
 www.kunda.ee - Kunda stad

Kommentarer 

 
Orter i Lääne-Virumaa
Städer i Estland
Historiska kommuner i Lääne-Virumaa
Madrigalism

Madrigalism beskriver, framför allt inom den italienska madrigalformen under 1500-talet, relationen mellan text (ord) och musik; jämför tonmåleri. Betydelsen av ett ord eller textstycke illustreras i musikens melodik och/eller harmonik. 

Renässansmusik
Musikteori