kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Sverre Sjölander

Olof Axel Sverre Sjölander, född 30 mars 1940 i Göteborg, är en svensk zoolog och professor emeritus vid Linköpings universitet. Han är även verksam som föreläsare, som populärvetenskaplig författare samt översättare av 380 TV-naturfilmer och ett antal böcker. Han har skrivit böckerna Nya tankar om gamla hjärnor, Vårt djuriska arv, Naturens budbärare och Från urhund till sällskapshund. Den 3 augusti 2009 debuterade han som sommarvärd i P1.. Han arbetade som biologilärare 1961–1965, var 1966–1974 verksam vid Stockholms universitet, 1975–1981 vid Universität Bielefeld, Tyskland, och 1981–2007 vid Linköpings universitet. 1989–1991 var han gästprofessor vid Konrad-Lorenz-Institut, Wien, och i Humanbiologie, Wiens universitet. 1974 fick han Akvariets Oscar och 1999 fick han Konrad-Lorenz-Medaille. 

Sjölander var gift med Jane Bagge 1962–1983, med Angelica Hovorka 1985–1999 och med författaren Viveca Lärn 2005–2012. Han har två söner och en dotter.

Bibliografi
Människan, kaskelotvalen och kunskapens träd : en jämförelse mellan storhjärnade djurs intelligens (1972)
Reproductive behaviour of the divers (Gaviidae) : a comparative study / Sverre Sjölander (1977)
Etologi : handledning för studier av djurens beteende (1969)
Aurells Sötvattensakvariet : medredaktör Anders Wickman  (1976)
Tema - Bi. Djurens språk / Sverre Sjölander (1981)
Nya tankar om gamla hjärnor : i huvudet på en biolog / Sverre Sjölander (1984)
Makten och roligheten (1999)
Naturens budbärare : från djursignaler till människospråk / Sverre Sjölander (2002)
Vårt djuriska arv : om människans biologiska natur / Sverre Sjölander (2004)
Människans relation till naturen : från forntid till nutid / Sverre Sjölander (2007)
Från urhund till sällskapshund : en zoologs funderingar om hundens historia, beteende och psykologi (2015)

Källor

Externa länkar 

Publikationer Sverre Sjölander, Linköping University Electronic Press.

Födda 1940
Svenska zoologer under 1900-talet
Personer verksamma vid Linköpings universitet
Män
Levande personer
Sommarvärdar 2009
Svenska översättare under 1900-talet
Forskare från Göteborg
Brynja

Brynja kan syfta på:

 Ringbrynja – ett plagg tillverkat av ringväv
 Ringbrynjeskjorta – rustplagg av ringväv
 Hjälmbrynja –  ringväv i järn som är fäst i nederkanten av en stridshjälm 
 Nätbrynja – en nätundertröja för män gjord av bomull
 Brynja (namn) – ett isländskt kvinnonamn
Försvarsminister

Försvarsminister är den minister i ett lands regering som ansvarar för försvars- och säkerhetspolitik samt landets väpnade styrkor. Försvarsministern leder ett försvarsministerium eller motsvarande och bistås i detta av en, vanligtvis politiskt tillsatt, tjänsteman som i flera länder innehar titeln statssekreterare.

Försvarsministern är i många länder en av de mest prestigefyllda ministerposterna. Vanligtvis sammanfaller försvarsministern inflytande med storleken på landets militär och i till exempel USA är försvarsministern, Secretary of Defense, sexa i successionsordningen för presidenten. I Israel motsvaras försvarsministern av Sar HaBitahon ("säkerhetssminister"), vilken anses vara den mest inflytelserika fackministerposten som dessutom ofta innehar posten som vice premiärminister. Även i Spanien har försvarsministern hög status och rangordnas som nummer tre bland regeringens fackministrar, efter utrikes- och justitieministern.

Inom ramen för Europeiska unionens råd (ministerrådet) möts försvarsministrarna i formationen rådet för allmänna frågor som dock vanligtvis leds av utrikesministrarna. EU:s försvarsministrar möts dessutom en gång i halvåret för informella möten i EU:s ordförandeskapsland.

Tidigare var det vanligt med en krigsminister som ansvarade för armén och en sjö- eller marinminister som ansvarade för marinen.

Olika länder

Storbritannien 
I Storbritannien fanns till 1964, förutom Secretary of State for War och First Lord of the Admiralty (sjöminister), också en Secretary of State for Air (flygvapenminister).

Sverige 
Även Sverige hade fram till 1920 två statsråd som var chefer för Lantförsvarsdepartementet respektive Sjöförsvarsdepartementet och informellt benämndes krigsminister och sjöminister. Efter sammanslagningen 1920 ansvarar försvarsministern för såväl armén som marinen, och från 1926 dessutom för flygvapnet.

USA 
I USA var krigsministern (Secretary of War) och marinministern (Secretary of the Navy) två ministerposter i presidentens kabinett från slutet av 1700-talet och chefer för två olika regeringsdepartement (Executive Departments) fram till 1947, då National Security Act of 1947 antogs och skapade ett försvarsdepartement under ledning av en försvarsminister (Secretary of Defense). Marinministerämbetet finns dock kvar utanför kabinettet, underställd försvarsministern och biträdande försvarsministern (Deputy Secretary of Defense), tillsammans med en arméminister (Secretary of the Army) och en flygvapenminister (Secretary of the Air Force).

Olika länders försvarsministrars titel

Se även 
 Sveriges försvarsminister
 Adjutant
 Försvarschef
 Honnörsvakt
 Högste befälhavare
 Kommandotecken

Referenser 

Ministrar efter post
Nils Peter Sköld

Nils Peter Sköld, född 15 maj 1866 Oxie, Skåne, död där 20 april 1958, var en svensk småbrukare och riksdagsledamot (andra kammaren) till 1917. Han var far till Per Edvin Sköld.

NP Skölds väg, en gata i Toarp i Oxie är namngiven efter honom.

Källor

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Socialdemokraterna
Svenska socialdemokrater
Födda 1866
Avlidna 1958
Män
Svenska politiker under 1900-talet
Personer från Oxie socken
Lars De Geer

Lars Gustaf Gerhard De Geer af Finspång, född 3 september 1922 i Grangärde församling i Kopparbergs län, död 20 mars 2002 i Lesjöfors, var en svensk politiker (folkpartist), Sveriges försvarsminister 1978–1979, riksdagsledamot, friherre, militär och industriman.

Biografi 
De Geer var son till Gerard De Geer och Karin De Geer, född Hägglöf. Han växte upp i en bruksägarfamilj som ägde och drev Lesjöfors AB i Värmland. I ungdomen var han militär (löjtnant 1945 vid Svea artilleriregemente, kapten 1955) samtidigt som han fullföljde sina ingenjörsstudier (Bachelor of Science vid Carnegie Institute of Technology 1947). Han var ingenjör vid bruket i Lesjöfors 1947–1949 och vid US Steel Corporation 1949–1951, varefter han övertog familjeföretaget och var disponent för Lesjöfors AB 1952–1978. Sonen Gerard De Geer tog över som vd efter fadern. Lars De Geer var verkställande direktör för Lesjöforstråd AB 1982–1988, Lesjöfors kraft AB från 1982, Lesjöfors Stål AB 1983–1988 och Lesteel AB från 1994, medan strukturkrisen däremot ledde till moderbolagets konkurs 1985.

De Geer var styrelseordförande i Lesjöfors plast AB, i Närsens kraft AB och i Länssparbanken Filipstad. Han var styrelseledamot i Svenska Metallverken 1955–1975, i Sveriges Investeringsbank 1975–1978 samt i Swedish Rail System, Skandinaviska Jute AB, Skandiarådet, Karlstads-Tidningen och Länssparbanken i Värmlands län. De Geer blev ordförande i Värmländska bergsmannaföreningen 1975 och styrelseledamot i överstyrelsen för ekonomiskt försvar 1982. Lars De Geer var också en aktiv politiker i folkpartiet. Han var ledamot i partistyrelsen 1966–1973, vice ordförande för valkretsförbundet i Värmlands län 1968–1978 och ordförande i länsförbundet i Dalarna 1985–1991. I regeringen Ullsten 1978–1979 var han statsråd och chef för försvarsdepartementet 18 oktober 1978–12 oktober 1979. 

Han var även riksdagsledamot 1985–1991 för Kopparbergs läns valkrets. I riksdagen var han bland annat ledamot i finansutskottet hela riksdagstiden. Som riksdagsledamot var han främst engagerad i skattepolitik men också bland annat i Bergslagens situation och kommunikationsfrågor.

Lars de Geer var svåger med filmregissören  Ingmar Bergman. Detta påverkade Bergmans beslut att återvända till Sverige från exilen i Tyskland.

Se även 
De Geer, släkt

Referenser

Tryckta källor 
Fakta om folkvalda: Riksdagen 1985–1988, utgiven av Riksdagens förvaltningskontor, Stockholm 1986 ISSN 0283-4251 s. 75 
 Enkammarriksdagen 1971–1993/94. Ledamöter och valkretsar, band 2 (Sveriges riksdag 1996), s. 331

Noter

Externa länkar 

Sveriges försvarsministrar
Tidigare ledamöter av Sveriges riksdag för Liberalerna och Folkpartiet
Personer från Grangärde socken
Lars De Geer
Födda 1922
Avlidna 2002
Män
Alumner från Carnegie Mellon University
Curt Boström

Curt Birger Boström, född 31 december 1926 i Piteå landsförsamling i Norrbottens län, död 3 mars 2014 i Piteå församling i Norrbottens län, var en svensk socialdemokratisk politiker och ämbetsman.

Biografi
Curt Boström gick realskola 1938–1942 och var anställd vid flottningsföreningarna i Norrbotten och Västerbotten 1946–1969, varpå han var kamrer i Flottnings- och virkesmätningsföreningen i Norrbotten 1969–1974. Han var socialdemokratisk ersättare för ledamot för Norrbottens läns valkrets i riksdagen 1974–1976 och ordinarie riksdagsledamot för samma valkrets 1976–1985. Boström var kommunikationsminister från den 8 oktober 1982 till den 30 juni 1985, landshövding i Norrbottens län från den 1 juli 1985 till den 30 juni 1991 och civilbefälhavare i Övre Norrlands civilområde 1985–1992.

Curt Boström var son till butiksföreståndaren Artur Boström och Nanny Lundström. Han gifte sig 1950 med Sonja Berglund (född 1929) och de fick sonen Greger (född 1952). Boström är begravd på Piteå kyrkogård.

Referenser

Vidare läsning
.

Män
Födda 1926
Avlidna 2014
Politiker från Piteå
Svenska politiker under 1900-talet
Svenska ämbetsmän under 1900-talet
Ledamöter av Sveriges riksdag för Socialdemokraterna
Sveriges kommunikationsministrar
Landshövdingar i Norrbottens län
Anders Thunborg

Anders Ingemar Thunborg, född 9 juni 1934 i Enskede i Stockholm, död 3 december 2004 i Oscars församling i Stockholm, var en svensk politiker (socialdemokrat), diplomat och speedwayförare.

Biografi 
Anders Thunborg växte upp på Södermalm i Stockholm. Hans far var kommunalarbetare och avled tidigt, Thunborg uppfostrades av modern som var skolvaktmästare. Thunborg blev elitmotorcykelförare i speedway och blev i början av 1950-talet i speedwaylaget Vargarna svensk mästare. Han tog en fil.kand.-examen i statsvetenskap och nationalekonomi 1958. Därefter var han borgarrådssekreterare på socialroteln i Stockholms kommun.

Thunborg var 1958–1960 sekreterare i Stockholms arbetarekommun, 1961–1969 sekreterare i Socialdemokraternas partistyrelse och 1969–1974 statssekreterare i Försvarsdepartementet. Därefter inleddes en lång karriär vid Utrikesdepartementet och åren 1977–1983 var han FN-ambassadör. Han var Sveriges försvarsminister 1983–1985, därefter ambassadör i Moskva 1986–1989 och i Washington 1989–1993. Thunborg skulle tillträda som ambassadör i Aten 1993 men avgick innan av hälsoskäl. Han var ambassadör vid Heliga stolen 1996–1999.

Thunborg var även ordförande för Svenska Motorcykelförbundet (SVEMO) under några år på 1970-talet och senare även dess hedersordförande.  

Anders Thunborg är gravsatt i minneslunden på Galärvarvskyrkogården i Stockholm.

Källor 
 Förre försvarsministern Anders Thunborg död, den 10 december 2004 i Expressen
 Politisk kämpe fick framtiden tillbaka, den 14 oktober 1995 i Dagens Nyheter

Noter

Sveriges ambassadörer i FN
Sveriges ambassadörer i Ryssland och Sovjetunionen
Sveriges ambassadörer i USA
Sveriges ambassadörer vid Heliga stolen
Sveriges försvarsministrar
Svenska socialdemokrater
Svenska idrottsledare
Svenska speedwayförare
Politiker från Stockholm
Diplomater från Stockholm
Gravsatta på Galärvarvskyrkogården
Födda 1934
Avlidna 2004
Män
Roine Carlsson

Tord Erland Roine Carlsson, född 10 december 1937 i Hallstavik, Stockholms län (Uppland), död 25 augusti 2020,  var en svensk socialdemokratisk politiker och fackföreningsledare.

Carlsson var statsråd och biträdande industriminister 8 oktober 1982 – 14 oktober 1985, tillförordnad kommunikationsminister 1985 samt försvarsminister 14 oktober 1985–1991. Han var riksdagsledamot 1985–1991.

Carlsson var reparatör vid Hallstaviks pappersbruk 1951–1964, förhandlingsombudsman för Svenska Pappersindustriarbetareförbundet 1965–1970, förbundsordförande 1970–1982, ledamot av landssekretariatet 1971–1982, 1:e vice ordförande i ICEF 1973–1982, ledamot av träforskningsrådet och skogsbranschrådet 1973–1982, av handelspolitiska rådet 1971–1982 och av elransoneringsnämnden. Han var styrelseledamot i 3:e AP-fonden, vice ordförande i näringspolitiska rådet, ordförande i kooperativa rådet, expert i 1973 års skogsutredning 1973–1978, ledamot av skogsägareföretagskommittén 1978–1979 och av energisparkommittén 1974–1980.

Carlsson gjorde sig allmänt känd, och fick kritik från marinofficerarna, när han 1987 kritiserade förslaget att marinen skulle köpa nya kustkorvetter: "Stora plåtschabrak för att marinofficerarna ska få glänsa på kommandobryggan är ingenting att spilla pengar på." Carlsson gjorde avbön i TV-programmet Gomorron Sverige för sitt yttrande med uttalandet: "Jag är rätt citerad, och det var högst olämpligt av mig att prata på det sättet,... jag är oerhört arg på mig själv för det här. Självklart har jag respekt för marinofficerarna och deras arbete."

Referenser

Noter

Tryckta källor
Fakta om folkvalda: Riksdagen 1985-1988, utgiven av Riksdagens förvaltningskontor, Stockholm 1986 ISSN 0283-4251 s. 65

Svenska socialdemokrater
Sveriges biträdande näringsministrar
Sveriges försvarsministrar
Sveriges kommunikationsministrar
Svenska politiker under 1900-talet
Personer från Häverö socken
Födda 1937
Avlidna 2020
Män
Börje Andersson

Karl Börje Andersson, född 26 juni 1930 i Stora Tuna församling i Borlänge, död där 19 april 1994, var en socialdemokratisk politiker från Borlänge. Han var försvarsminister 8 oktober–1 december 1982.

Andersson var folkskollärare till yrket och kommunalpolitiker. Han var ordförande i drätselkammaren i Borlänge stad 1968–1970 och efter kommunsammanslagningen 1971 ordförande i kommunstyrelsen i  Borlänge kommun fram till och med 1980. Andersson, som kallades Röde Börje, var Borlänges "starke man".

Efter riksdagsvalet 1982 utnämndes han till försvarsminister i regeringen Palme II. Han lämnade försvarsministerposten redan efter knappt två månader av rent personliga skäl då han inte trivdes i Stockholm och längtade hem till Borlänge.

Referenser 

Svenska socialdemokrater
Sveriges försvarsministrar
Personer från Borlänge
Födda 1930
Avlidna 1994
Män
Torsten Gustafsson

Carl Erik Torsten Gustafsson , född 22 februari 1920 i Loftahammar, Kalmar län, död 14 januari 1994 i Stenkyrka, Gotlands län, var en svensk centerpartistisk politiker som var försvarsminister 1981-1982.

Biografi
Gustafsson var son till lantbrukaren Carl Gustafsson och Ebba Edlund samt bror till Einar Gustafsson som bland annat var landshövding i Gotlands län. Han genomgick Gamleby folkhögskola, Bjärka-Säby lantbruksskola och Sånga-Säby föreningsskola. Gustafsson var innehavare av eget lantbruk och var kamrer i Stenkyrka jordbrukskassa från 1961. Gustafsson var riksdagsledamot i andra kammaren 1965-1970. Han var ordförande i Gotlands kommunfullmäktige, centerns Gotlandsdistrikt och var riksdagsledamot från 1965 (ledamot av försvarsutskottet 1971-1976, finansutskottet 1976-1981). Gustafsson var statsråd och försvarsminister 1981-1982.

Han var ledamot i landstormen från 1958, revisor där och ledamot i länsskolnämnden. Gustafsson var ordförande i kommunfullmäktige i Tingstäde landskommun från 1951, ledamot i kommunnämnden och ordförande i kulturnämnden. Han var styrelseordförande i Lövsta lantbruksskola och styrelseledamot i Gotlands läns allmänna försäkringskassa. Gustafsson var vice ordförande för centerpartiet Gotland, ledamot i Riksförbundet Landsbygdens folks (RFL) förbundsråd och dess länsförbundsstyrelse samt var ordförande i Stenkyrka RLF-avdelning. Han var styrelseledamot i Trafiksäkerhetsverket från 1982, ordförande i Försvarets skolnämnd från 1982, ledamot av 1983-1991 års kyrkomöten och ledamot i domkapitlet i Visby stift från 1983. Han var styrelseledamot av länsstyrelsen i Gotlands län 1971-1974 och från 1982, ledamot i Gotlands läns hushållningssällskaps förvaltningsutskott från 1967 och vice ordförande från 1972.

Gustafsson var försvarsminister då Gåsefjärdsdramat inträffade. I samband med detta undslapp sig Gustafsson orden: "Visserligen är vi neutrala, men vi vet var vi hör hemma." Uttalandet blev kontroversiellt men Gustafsson försvarade sig med att "hemma" kunde uppfattas exakt som "vad som helst" i olika betraktares ögon.

Gustafsson gifte sig 1946 med Hellen Svensson (född 1921), dotter till lantbrukaren Troed Svensson och Valborg Nilsson. Han var far till Torgny (född 1947), Magnus (född 1949), Elionor (född 1951), Ingemar (född 1955) och Dag (född 1962).

Referenser

Sveriges försvarsministrar
Ledamöter av Sveriges riksdag för Centerpartiet
Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Centerpartiet
Personer från Loftahammars socken
Svenska politiker under 1900-talet
Födda 1920
Avlidna 1994
Män
Eric Holmqvist

Eric Bertil Holmqvist (i riksdagen kallad Holmqvist i Malmö senare Holmqvist i Kallhäll), född 2 februari 1917 i Svalövs församling, Malmöhus län, död 5 juni 2009 i Solna församling, Stockholms län, var en svensk socialdemokratisk politiker.

Holmqvist arbetade som biträde på Frökontrollanstalten i Svalöv 1930–1945, som ombudsman på HSB i Malmö 1945–1947 och som studiesekreterare på Handelsanställdas förbund 1947–1957. Han var därefter sakkunnig på Försvarsdepartementet 1958 och sekreterare på Finansdepartementet 1958–1961. Holmqvist var också ordförande i Malmö arbetarekommun 1949–1959.

Holmqvist var riksdagsledamot 1953–1982. Han var jordbruksminister 1961–1969, inrikesminister 1969–1973 och försvarsminister 1973–1976.

Eric Holmqvist växte upp i en socialdemokratiskt engagerad familj, där brodern Sture Holmqvist var kommunalråd i Svalöv och dennes fru Mary Holmqvist riksdagspolitiker. I riksdagen skrev han 20 egna motioner, främst om utbildningsfrågor som avskaffande av terminsavgifterna vid de allmänna läroverken samt inrättande av en professur i ekonomisk historia vid i Lunds universitet

I sin ungdom var Holmqvist cirkusartist i trapetsnumret 3 Liners. Han utnämndes till skogsvetenskaplig hedersdoktor vid Skogshögskolan 1969.

Eric Holmqvist är begravd på Ulriksdals begravningsplats.

Referenser 

Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare för Socialdemokraterna
Sveriges försvarsministrar
Sveriges inrikesministrar
Sveriges jordbruksministrar
Ledamöter i Handelshögskolan i Stockholms direktion
Personer verksamma vid Handelshögskolan i Stockholm
Hedersdoktorer vid Sveriges lantbruksuniversitet
Svenska cirkusartister
Födda 1917
Avlidna 2009
Män
Personer från Svalövs socken
Cirkusartister under 1900-talet
Allan Vougt

Allan Georg Fredrik Vougt, född 28 april 1895 i Stockholm, död 24 januari 1953 i Malmö, var en svensk tidningsman och socialdemokratisk politiker, försvarsminister 1945–1951.

Biografi
Vougt, vars far var kansliråd, blev filosofie kandidat i Uppsala 1919 och studerade i Storbritannien och Frankrike 1919–1921. Han var chefredaktör för tidningen Arbetet 1924–1944, ledamot av andra kammaren 1928–1948 (han tillhörde Konstitutionsutskottet, Utrikesnämnden och särskilt utskott i försvarsfrågan 1936 och 1942) och av första kammaren från 1950. Han var ledamot av svenska delegationen vid nedrustningskonferensen 1932, delegat vid Nationernas Förbunds församling 1933–1935, ledamot av 1930 års försvarskommission 1934–1935, socialdemokratiska partiets styrelse, vice ordförande i socialdemokratiska riksdagsgruppen från 1941 och medlem av Pressnämnden från 1941. Slutligen var han landshövding i Malmöhus län 1951–1953. 

Vought mötte kritik efter kriget från antinazistiska kretsar. Den starkt antinazistiske JA Selander skrev i Eskilstuna-Kuriren 9 sept 1946, om att Vougt uttalat tacksamhet för nazismen och Hitlers starka ”ambition att organisera Europa bättre än vad de demokratiska staterna och Nationernas Förbund kunnat göra”.

Han skrev en rad debattskrifter och hann också med att producera en handfull översättningar från franska, spanska och danska. Också Sonja Vougt (född Arnell, 1888-1972), hans hustru sedan 1925, var verksam som översättare.

Vougts väg i Rosengård i Malmö är uppkallad efter Allan Vougt.

Skrifter (urval)
 Rasbiologi och socialism (Frihet, 1925)
 I konfirmationsfrågan (Framtiden, 1927)
 Valskolkarnas ansvar (Tiden, 1928)
 Folkens förbund (Frihets förlag, 1931)
 Försvaret och demokratin (Tiden, 1935)
 Moskva-Madrid (Tiden, 1938)
 Ur svensk synvinkel: inlägg i den utrikespolitiska debatten: artiklar ur Arbetet 1938-42 (1943)

Översättningar (urval)
 Alphonse Merrheim: Amsterdam eller Moskva (Landsorganisationen, 1921)
 Martin Andersen Nexø: Det nya Ryssland: skildringar från en resa (1924)
 Martin Andersen Nexø: Soldagar: skildringar från Spanien (Framtiden, 1925)
 Miguel de Unamuno: Dimma (Nivoll) (Bonnier, 1928)
 Alex Likoff: Diktaturernas förbrödring (Tiden, 1939)
 Robert de Sain Jean: Demokrati, smör och kanoner: en fransk medborgares dagbok ('Democratie, beurre et canons'') (Tiden, 1941)

Litteratur
 Kaj Björk: En utskälld man: Allan Vougt och hans tid (Hjalmarson & Högberg, 2007)

Källor

Noter

Externa länkar 

Landshövdingar i Malmöhus län
Svenska chefredaktörer
Svenska socialdemokrater
Sveriges försvarsministrar
Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Socialdemokraterna
Svenska översättare under 1900-talet
Översättare från franska
Översättare från spanska
Översättare från danska
Personer i Malmös historia
Födda 1895
Avlidna 1953
Män
Politiker från Stockholm
Gravsatta på Galärvarvskyrkogården
Journalister från Stockholm
Översättare från Stockholm
Alumner från Uppsala universitet
Johan August Ekman

Johan August Ekman, född den 26 november 1845 i Hjälstad i Västergötland, död den 30 november 1913 i Uppsala, var en svensk teolog och ärkebiskop 1900–1913.

Biografi
Ekman genomgick Mariestads lägre allmänna läroverk och avlade mogenhetsexamen vid Skara höre elementarläroverk 1865. Han blev student 1867, prästvigdes 1873, blev professor vid Uppsala universitet 1887 och biskop i Västerås 1898. Han utsågs till ärkebiskop 1900.

I förhållande till företrädaren Anton Niklas Sundberg och efterträdaren Nathan Söderblom har Ekmans insats som ärkebiskop fått ett tämligen svalt eftermäle. I själva verket utgjorde hans ärkebiskopstid ett på flera plan  expansivt och konsoliderande skede som Söderblom i efterhand kunde bygga vidare på. Bland annat rör detta de fördjupade ekumeniska kontakterna med den anglikanska kyrkan. Under Ekmans ärkebiskopstid kom vidare den kyrkosyftande församlingsrörelsens program att alltmer omsättas i praktik bland annat genom den 1903 tillkomna Allmänna svenska prästföreningen och från 1910 genom Svenska kyrkans diakonistyrelse i vars tillkomstprocess Ekman spelade en avgörande roll tillsammans med ecklesiastikministern Hugo Hammarskjöld. Ekman kunde bidra till dessa expansiva drag genom sitt effektiva utnyttjande av de formella aspekterna av sitt ledarskap, till skillnad från Söderblom som snarare litade till de informella sidorna av ledarskapet och till sin självförbrännande karisma. Ekman var i jämförelse en mästare på formalia och kunde nå konsensus i komplicerade sammanträdessituationer, kongenialt med den rådande byråkratiska förvaltningsmodellens principer.

Som biskop i Västerås valdes han till hedersledamot av Västmanlands-Dala nation vid Uppsala universitet.

Familj 
Johan August Ekman var son till husaren vid Livregementets husarkår Olof Ekman och Maria, född Johansdotter. 
Han var gift med Hilma Ingeborg Petersson, född 2 mars 1854 i Skedevi socken i Östergötland, död 1 december 1934 i Uppsala, dotter till bruksinspektoren vid Reijmyre glasbruk Lars Johan Petersson och hans första hustru Carolina (dotter till Eric Ericsson i Ruda). Paret fick inte några barn.  

Han avled 30 november 1913 på Akademiska sjukhuset i Uppsala och gravsattes 5 december 1913 på Uppsala gamla kyrkogård.

Se även
 Ungkyrkorörelsen
 Fädernas kyrka

Källor

Noter 

Svenska kyrkans ärkebiskopar
Biskopar i Västerås stift
Svenska bibelforskare
Svenska professorer i teologi
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Mottagare av Serafimerorden
Gravsatta på Uppsala gamla kyrkogård
Födda 1845
Avlidna 1913
Män
Personer från Hjälstads socken
Domprostar i Uppsala
Hedersledamöter vid Västmanlands-Dala nation