kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Bingo Rimér

Björn Oluf Bingo Rimér, tidigare Björn Oluf Rimér, född 23 juni 1975 i Hällaryd, Blekinge län, är en svensk fotograf.

Biografi 
Rimér har fotograferat för ett flertal herrtidningar, som Slitz och Café. Han var tidigare agent för tidningen Playboy i Sverige. I augusti 2003 blev han chefredaktör för Moore Magazine. Han lanserade underklädesaffärerna på Sexy By Sweden och Sexy.se i oktober 2006. 2011 tog han återigen över Moore Magazine som ansvarig utgivare.

År 2006 sändes realitydokumentärserien Being Bingo i TV6. Den omfattade sju avsnitt där tittarna fick följa Rimér. 2010 gav han ut självbiografin En flickfotografs bekännelser. 2016 var han med i Fångarna på fortet.

25 augusti 2023 hade Rimér och hans partner Julia Franzén realityprogram Bingo & Julia premiär på streamingtjänsten Amazon Prime.

Privatliv 
Tillsammans med Erika Moen har han en dotter född 2003. 2006 gifte sig Rimér med Angelica Bremert. Mellan 2009 och 2015 hade han en relation med Katrin Zytomierska och tillsammans fick de två barn. Sedan 2022 har Rimér haft ett förhållande med Julia Franzén och 2023 förlovade de sig.

TV-medverkan (i urval) 
2000, 2016 – Fångarna på fortet

Källor

Externa länkar 

Födda 1975
Svenska fotografer
Svenska chefredaktörer
Män
Levande personer
Personer från Karlshamns kommun
Nikt

Nikt är sporerna från lummerväxter, främst släktet Lycopodium.

I insamlad form är det ett finkornigt, något fett, ljusgult pulver. Ofta var det nikt från mattlummer (Lycopodium clavatum) som man insamlade. Lummerväxterna var tidigare fridlysta i hela landet, men får numera plockas fritt för privat bruk. Ett undantag är Blekinge län, där fortfarande alla lummerarter är fridlysta. Kommersiell insamling är alltjämt förbjuden i hela Sverige.

Användning
Nikten användes förr som emballage i pillerburkar för att förhindra att pillren klibbade ihop, men det användes även inom tidig teaterpyroteknik då uppvirvlat nikt är extremt eldfängt. Det har även fördelen att knappt någon aska bildas vid förbränningen, och i folkmun kallades nikten ibland för kärringkrut.

Nikt används även som släppmedel vid sandgjutning, och som mått vid kvantitativ pollenanalys.

Nikt hade förr även ett användningsområde vid bygget av träbåtar. För att hitta en nybyggd träbåts faktiska vattenlinje så sjösattes hon tillfälligt. Man spred då nikt på vattenytan runt omkring. Därefter togs båten upp på land igen och den kvarvarande nikten visade exakt var båtens vattenlinje gick och man visste då hur högt man skulle bottenmåla.

Kuriosa

I kriminalnovellen "Växtkraft", publicerad i samlingen "Lagens långa näsa" av Hans Alfredson använder sig den botaniskt kunnige gärningsmannen Sivert Ramm av nikt för dess pyrotekniska verkan.

Referenser

Lummerväxter
Växtanatomi
Sideby

Sideby () är en by och en före detta kommun i Kristinestads stad i Österbotten

Sideby socken består av ett stort antal byar i den allra sydligaste delen av svenska Österbotten, men i huvudsak handlar det om tre så kallade storbyar; Sideby och Skaftung vid havet och Ömossa inåt land, vid riksväg 8. Sideby är kyrkby och var tillika namnet på en finländsk kommun under cirka hundra års tid, fram tills den slogs samman med Kristinestad den 1 januari 1973.

Historia 
I de dokument som har bevarats från medeltiden omnämns ortnamnet Sideby för första gången år 1540. Sideby tillhörde Ulvsby gårdslän under medeltiden, men överfördes 1606 till Lappfjärds socken. Bebyggelsen anses härstamma från 1300-talet, men var sparsam under hela medeltiden.

Sideby åren kring 1900 
Sideby, kustsocken i södra delen av forna Vasa län, avskildes 1860 från Lappfjärd, och ingick då i Närpes domsaga, Ilmola härad, utgjorde ett konsistoriellt pastorat av 3:e klassen, i Åbo ärkestift, Vasa nedre kontrakt. 

Utmed sockengränsen mot Satakunda samt forna Åbo och Björneborgs län framstryker finska landryggen (Suomenselkä), utbredande sig i en knappt märkbart upphöjd, småbackig sandplatå, som med Sideby-udde skjuter ut i havet. Areal 203 kvadratkilometer. Befolkningen var nästan helt svensktalande, 2712 personer (1887) och nästan 30 år senare hade den ökat till  invånare (1913), varav omkring tre fjärdedelar svensktalande.

Sideby av idag 

Avfolkningen har varit stor de senaste hundra åren, först lockade USA och Kanada de flesta emigranterna, sedan drog Sverige till sig de flesta ungdomarna. Livslusten finns dock kvar i denna glesbygd. 

Kyrkbyn har en av Svenskfinlands större hembygdsgårdar vid namn Kilens hembygdsgård och all den service som krävs av ett gammalt kommuncentrum. 

Bybutiken som lades ned för några år har öppnats på nytt (hösten 2004). Kring hamnen vid Kilen finns en kulturhistoriskt betydelsefull miljö med bevarade båthus. 

Sideby kyrka invigdes 1972 på samma ställe som den 1969 nerbrunna tidigare kyrkan hade stått.

Referenser

Noter

Externa länkar 
Sideby, på lokala webbplatsen Syd - Österbotten
 Välkommen till Sideby Officiell hemsida

Kristinestad
Före detta finländska kommuner
Orter i svenska Finland
Ömossa

Ömossa är även namnet på en del av Rangsby i Närpes kommun i Österbotten.

Ömossa by (Metsälä på finska) är centralort för en mängd småbyar i östra delen av Sideby socken i Kristinestad. Här finns vägrestaurang, ambulerande bankverksamhet, bokbuss och en välvårdad ungdomsföreningslokal. Den svenska skolan och daghemmet drogs in år 2005. Här fanns också en finskspråkig skola som drogs in 2009. Folk lever på jord- och skogsbruk, samt viss småföretagarsamhet, ett flertal pendlar till sina arbetsplatser.

Historia
Byn grundades som ett nybyggarhemman omkring år 1590, då bondsonen Olof Persson Rääf från Norrnäs, Närpes  flyttade dit. Ett stort antal av byns nuvarande befolkning räknar sin härstamning från denne nybyggare och dennes hustru Elin Björnsdotter.

Under finska kriget utkämpades här slaget vid Ömossa.

Hemman
Byn omfattas av nio hemmansnummer, vilka många idag är egna så kallade småbyar:

 Skogman
 Öman
 Öström
 Kallträsk
 Västervik
 Österback
 Rosenback
 Kivistö
 Bergvik

Externa länkar

Ömossa by

Kristinestad
Orter i Österbotten
Conquistador

Conquistador eller konkvistador, från spanskans och portugisiskans ord för "erövrare", kallades de iberiska äventyrare, krigare och upptäckare som under 1400–1600-talen lade stora delar av Syd- och Centralamerika under spanskt och portugisiskt styre, som annars var bebott av folk från flera mesoamerikanska kulturer.

Termen kan anknytas till reconquistan, alltså kampen för att återerövra hela den iberiska halvön från morerna, vilken varade 711–1492.

Välkända conquistadorer
 Juan Ponce de León (Puerto Rico, Florida)
 Diego Velázquez de Cuéllar (Kuba)
 Vasco Núñez de Balboa (Darien, Panama)
 Hernán Cortés (Mexiko)
 Francisco Pizarro (Inkariket)
 Pedro de Mendoza (Río de la Plata)
 Pedro Menendez de Aviles (Florida)
 Gaspar de Portolà (Kalifornien)

Andra conquistadorer
 Ñuflo de Chaves (Paraguay, Bolivia)
 Miguel Cornejo (Peru)
 Diego de Almagro (Peru, Chile)
 Pedro de Alvarado (Mexiko)
 Lucas Vázquez de Ayllón
 Sebastián de Benalcázar
 Álvar Núñez Cabeza de Vaca (Nordamerika)
 Francisco Hernández de Córdoba (Mexiko)
 Francisco Vázquez de Coronado (Nordamerika)
 Juan de Grijalva (Mexiko)
 Gonzalo Jiménez de Quesada
 Francisco de Montejo (Mexiko)
 Pánfilo de Narváez (Mexiko)
 Diego de Nicuesa
 Alonso de Ojeda (Curaçao)
 Cristóbal de Olid
 Francisco de Orellana
 Hernando Pizarro (Peru)
 Gonzalo Pizarro (Peru)
 Juan Pizarro (Peru)
 Hernando de Soto (Peru och Nordamerika)
 Martin de Ursua
 Pedro de Valdivia (Chile)

Externa länkar 

 
Koloniseringen av Amerika
Spanska imperiet
Spanska ord och uttryck
Lappfjärd

Lappfjärd () är en by inom Kristinestads kommun samt en före detta kommun i Österbotten i  Finland. Sedan 1 januari 1973 är Lappfjärd en del av kommunen och staden Kristinestad.

Första gången Lappfjärd omnämndes var i ett brev skrivet i Stockholm den 1 juni 1303, där Sveriges dåvarande kung Birger Magnusson skrev till sin hövitsman i Finland, Nils Andersson, att bönderna Michael de Lappafärd, Andar da Sastamal (Sastmola) och Tobbe de Tinka (Tjöck) utan hinder ska få arbeta med nyodlingar i Tavastland.

Möjligen har Lappfjärd avskilts i slutet av 1400-talet som kapell under Närpes. Dateringen stöder sig på kyrkliga föremål och arkeologiska fynd. Lappfjärd blev 1607 ett eget pastorat. Den nuvarande kyrkan, byggd 1848–1851, är Finlands näst största landsortskyrka. Kyrkan har sittplatser för 3 000 personer. Sideby, Storå och Bötom var länge byar i Lappfjärd vilka avskildes till egna socknar i slutet av 1800-talet, dvs. Sideby (Siipyy) år 1860, Storå (Isojoki, urspr. Norrmark) år 1855 och Bötom (Karijoki, urspr. Södermark) år 1862. 

Jordbruket är fortfarande en viktig näring. Potatisodlingen är en viktig del av byns identitet och en primärnäring för bygden. Potatisen förädlas i lokala företag, bland annat till diverse frysprodukter. Odling av tomater och gurka i växthus förekommer också. Dessutom finns företag inom träförädlingsindustrin. I kyrkbyn finns Lappfjärds folkhögskola, som bland annat har en musiklinje.

Demografi
Enligt Statsrådets beslut den 28 december 1962 var Lappfjärd för perioden 1963 till 1972 en tvåspråkig kommun med svenska som flertalets språk.

Befolkningen avses enligt folkräkningen den 31 december nämnda år. För åren 1910–1940 är det den närvarande befolkningen vid folkräkningen som avses.

Politik
Statistik över kommunalval i Finland finns tillgänglig för enskilda kommuner från valet 1964 och framåt. Publikationen över kommunalvalet 1968 var den första som redovisade komplett partitillhörighet.

Mandatfördelning i Lappfjärds kommun, valen 1964–1968

Referenser

Noter

Externa länkar 
 Lappfjärd, officiell webbplats

Lappfjärd
Årets by i Österbotten
Orter i svenska Finland
Norrnäs, Närpes

Norrnäs är en by i västra Närpes stad i Finland. Grannbyar är Nämpnäs i söder, Rangsby i norr och Näsby i öster. Byns landareal är 32 km² varav ca 700 hektar används till jordbruk. Skärgården i Norrnäs är vidsträckt, vattenområdet i skärgården omfattar 29 km².

Norrnäs är en typisk småbrukarby, eftersom strukturomvandlingen gått i snabb fart. Idag arbetar ca 80 personer utanför byn och omkring 60 personer har sina arbetsplatser i byn. Västra Närpes skola är den största arbetsgivaren i byn.

Befolkningen i byn uppgick år 2012 till 280 personer och var fördelad på 131 hushåll. Av dem har 93,8% svenska som modersmål, 4,8% finska och 1,4% ett annat modersmål.

Externa länkar

www.norrnas.fi

Närpes
Bötom

Bötom () är en kommun i landskapet Södra Österbotten. Bötom har  invånare och en yta på  km².

Bötom är enspråkigt finskt. Bötom var emellertid tidigare en tvåspråkig socken med en stor svenskspråkig minoritet.

Vad som har föreslagits vara en neandertalgrotta, Varggrottan,  hittades på 1990-talet i Bötombergen, alldeles väster om Bötoms centralort. Grottan ägs av Bötoms kommun, men ligger i  Lappfjärds by i Kristinestad kommun, vilket för övrigt Bötom var en del av långt in på 1800-talet.

Byar 
De viktigaste byarna i Bötom är

 Bötom (kyrkbyn)
 Mörtmark
 Nederbyn
 Överbyn

Politik

Mandatfördelning i Bötoms kommun, valen 1976–2021

Demografi

Befolkningsutveckling

Språk
Befolkningen efter språk (modersmål) den 31 december 2022. Finska, svenska och samiska räknas som inhemska språk då de har officiell status i landet. Resten av språken räknas som främmande. För språk med färre än 10 talare är siffran dold av Statistikcentralen på grund av sekretesskäl.

Kända personer från Bötom
 Vesteri Länsimäki, dragspelare och dragspelstillverkare
Antti Hosioja, dragspelare

Externa länkar

Källor

 
Finlands kommuner
I-or

I-or (/'i:ɔr/, engelska: Eeyore, med i princip samma uttal) är en litterär figur som förekommer i A.A. Milnes böcker om Nalle Puh och hans vänner i Sjumilaskogen. I-ors namn ska likna en åsnas skriande.

Han är en melankolisk, pessimistisk och cynisk åsna som bor i ett hus av pinnar.

I Disneys version är han mindre sarkastisk än i Milnes böcker och han har en lös svans, fastsatt med en spik. Detta kommer från att han en gång i böckerna tappade svansen. Efter det spikade Christopher Robin fast den.

I-ors födelsedag är den 25 december, eftersom Christopher Robin fick honom i julklapp ett år. De engelska julklapparna delas ut på juldagen.

I Disneys filmatiseringar har han dubbats på svenska av Sven Wallskog, Stephan Karlsén, John Harryson och Bengt Skogholt.

Referenser och noter

Figurer i Nalle Puh
Fiktiva åsnor
Litterära figurer som tolkats av Disney
Fiktiva figurer introducerade 1926

cs:Medvídek Pú#Ijáček
Karin Gidfors

Karin Ylva Gidfors, född 9 december 1962 i Gustavsberg, är en svensk manusförfattare och röstskådespelare.

Gidfors har skrivit manus till TV-serierna Tre Kronor (1995–1999), Skilda världar (1997), Hotel Cæsar (1998), Nya tider (1999), Rederiet (1999–2000), Spung (2002–2004), Hombres (2006), Misses lista (2008), Oskyldigt dömd (2008), Guds tre flickor (2009–2010), Inkognito (2013), Fjällbackamorden (2013) och Den fördömde (2013).

Gidfors är vän med Magdalena Johannesson och de båda har jobbat ihop flera gånger, bland annat i radioprogrammet Glädjetåget och varit presentatör för barnprogrammen i SVT. Dessutom har Gidfors haft mindre roller i TV-serierna Cleo (2002), där Johannesson har en av birollerna, och Guds tre flickor (2009). Hon har även medverkat som röstskådespelare i flera animerade filmer, bland annat i Hundhotellet (2000), Madagaskar 3 (2012) och Bamse och tjuvstaden (2014).

Filmografi 
 Manus

 Roller
 (röst)

 (röst)
 (röst)
 (röst)

Referenser 

Kvinnor
Svenska manusförfattare
Svenska skådespelare
Födda 1962
Levande personer
Projekt Kvinnliga huvudpersoner
Överbyn, Bötom

Överbyn (finska Ylikylä) är en by i kommunen Bötom i landskapet Södra Österbotten i före detta Västra Finlands län. Till byn hör även Järvikylä och Skogslunds by. 

Bötom
Orter i Södra Österbotten
Mörtmark

Mörtmark (finska Myrkky) är en by belägen i norra Bötoms kommun i landskapet Södra Österbotten i före detta Västra Finlands län. 

Byn har haft bebyggelse sedan 1500-talet, det första omnämnandet är från 1546, då det uppgavs finnas tre gårdar i byn. Till inflyttningen torde ha bidragit ett dekret från Gustav Vasa som förbjöd spjälkning av befintliga gårdar i Sydösterbotten för arvskiften, och uppmuntrade nyröjning inåt landet. Den hörde då till Närpes socken men från 1610 hörde den till Lappfjärd. Den var ursprungligen svenskspråkig, men då den låg i utkanten av språkområdet späddes svenskan småningom ut och i dag finns det bara någon handfull svenskspråkiga kvar. I och med förfinskningen ansåg invånarna att det skulle vara mer ändamålsenligt att höra till en finskspråkig kommun, och 1927 övergick den till Bötom. Det finska namnet Myrkky uppträder först i slutet av 1800-talet i dokument. Man vet inte varifrån det härstammar, (ordet "Myrkky" betyder gift) men sannolikt är det bara en ljudbildning som påminner om det svenska namnet men är lättare för en finskspråkig att uttala.

Ungdomsföreningen grundades 1907 och byggde sig ett föreningshus 1909 där det arrangerades teater och andra program, och efter kriget även flitigt besökta danskvällar. Föreningen upplöstes i brist på svenskspråkig ungdom 1989 och lokalen är nu ett hembygdsmuseum. Den svenskspråkiga folkskolan brann ner på 1980-talet.

Jordbruk och småindustri hör till näringarna, och byn lider idag inte så svårt av utflyttning som många kringliggande byar. Mörtmark valdes 2004 till årets by i Södra Österbotten.

Externa länkar

 Bygdens historia ur hembygdsföreningens perspektiv

Bötom
IFK Göteborg (olika betydelser)

IFK Göteborg är en svensk idrottsförening i Göteborg, bildad 1904, med flera sektioner:

 bowling, se vidare IFK Göteborg Bowling.
 fotboll, se vidare IFK Göteborg.
 friidrott, se vidare IFK Göteborg Friidrott.
 futsal, se vidare IFK Göteborg Futsal.
 orientering, se vidare  IFK Göteborg Orientering.
 skidor, se vidare  IFK Göteborg Skidor.
 skridskor, se vidare IFK Göteborg Skridsko.

Tidigare sektioner:

 ishockey, sektionen lämnade IFK Göteborg 1975 och slogs samman med Bäcken HC.
Nalle Puh

Nalle Puh (), är en litterär figur som är huvudperson i A.A. Milnes böcker om de olika djuren i Sjumilaskogen. Milne baserade sagorna på sonen Christopher Robins tygdjur och hittade på sagor om dessa, och lät även sonen bli en figur i sagorna. Christopher Robins tygbjörn var uppkallad efter en svartbjörn vid namn Winnipeg som far och son brukade besöka på zoo.

Karaktär

Nalle Puh är en snäll, men ointelligent, tygbjörn som älskar honung, som han stavar "håning" (). Andra figurer i Sjumilaskogen är Nasse, Uggla, I-or, Kanin, Tiger, Kängu och Ru. De senare är känguruer, mamma respektive barn. Ru anses som nyfiken, rolig och älskvärd. Mamma Kängu måste ofta förmana honom att gå och lägga sig i rätt tid och att varje dag äta sin stärkande medicin.

Historik

Den första boken om Nalle Puh publicerades 1926 och illustrerades av Ernest H. Shepard och har sålts i över 20 miljoner exemplar. Rättigheterna såldes på 1960-talet till Walt Disney Productions (för Disneys version av Nalle Puh, se Nalle Puh (Disney)). Den 1 januari 2022 upphörde den amerikanska upphovsrätten att gälla för boken Winnie-the-Pooh, 95 år efter att den först publicerades.

I Disneys filmatiseringar har Nalle Puhs röst dubbats på svenska av Tor Isedal, Olli Markenros, Guy de la Berg och Jan Jönson.

I original heter Nalle Puh Winnie-the-Pooh, och den svenska översättningen gjordes av Brita af Geijerstam.

Allan Edwall sjöng och läste upp en del Nalle Puh-sagor med bakgrundsmusik av Bengt Hallberg i slutet på 1960-talet och i mitten av 1970-talet.

Originalböckerna om Nalle Puh 
 (Nalle Puh, översättning: Brita af Geijerstam, 1930)
 (Nalle Puhs hörna, översättning: Brita af Geijerstam, 1933)

Se även 
 Nalle Puh (Disney)

Referenser

Vidare läsning 
 Gösta Hallonsten, "De translatione Puh. Om ett litterärt gosedjurs förvandlingar" i Förbistringar och förklaringar. Festskrift till Anders Piltz, 2008, s. 297-306.

Externa länkar 

Figurer i Nalle Puh
 
Fiktiva björnar
Litterära figurer som tolkats av Disney
Fiktiva figurer introducerade 1924
Herman Fleming

Namnet Herman Fleming har burits av flera medlemmar av den främst i Finland bosatta adelssläkten Fleming, däribland nedanstående:

Herman Fleming (ca 1520-1583), riddare, amiral, ståthållare på Narva.
Herman Fleming (1619–1673), riksråd, amiralitetsråd, slutligen generalguvernör i Finland.
Herman Fleming (1654–1718), lagman i Södermanlands lagsaga
Herman Fleming (1763–1808), överste, sårades i slaget vid Pyhäjoki 16 april 1808 och dog den 20 april samma år. Begravd i Brahestad.
Herman Fleming (politiker), född 1859, major, riksdagspolitiker och direktör.
Tonle Sap

Tonle Sap (), även Tônlé Sap, är en sjö och flod i Kambodja. Sjöns yta varierar mellan 2 500 och 16 000 kvadratkilometer beroende på årstiden och medeldjupet varierar mellan 2 och 10 meter vilket gör den till Sydostasiens största sötvattenssjö. Ekosystemet kring sjön blev ett Unesco Biosphere Reserve 2001, men hotas av skogsskövling och dammprojekt uppströms på Mekongfloden.

Floden Tonle Sap är ca 100 km lång och rinner mellan sjön och Mekongfloden i Phnom Penh. Under regnperioden för floden upp Mekongs överflödsvatten till sjön Tonle Sap och senare under året byter floden riktning.

Såväl sjön som floden är viktiga källor till fisk och den räknas till en av världens rikaste källor till sötvattensfisk, bland annat Tetraodon Cochichinensis och Tetraodon Fangi.

I både sjön och floden finns 170 flytande byar. Sammanlagt bor där ungefär 90 000 människor varav många etniska vietnameser.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Vattendrag i Kambodja
Insjöar i Kambodja
Mekongs avrinningsområde
Brahea

Brahea, före detta stad i norra Karelen vid Lieksa älvs inflöde i Pielisjärvi. Brahea, som skulle bli en blomstrande handelsplats, anlades 1653 av generalguvernör Per Brahe den yngre, men vann aldrig betydelse. Den brändes av ryssarna 1656 och förföll efter 1681, då Per Brahes friherreskap återgick till kronan. Dock fanns det åtminstone under åren 1665–1688 en pedagogi i Brahea. Snart nog tynade visserligen Brahea bort, men det nuvarande Lieksa har ärvt dess uppgifter som centrum för handeln och affärslivet inom området. 

På samma plats som Brahea ligger numera Lieksa stad. Storvulna bergshöjder och vildmarksskogar utbreder sig kring Lieksa. Den vackra kyrkan är en skapelse av Carl Ludvig Engel. Lieksa är beläget inom ett skogsindustriområde, och industrin här består sedan gammalt av träförädling. Stadens betydelse som regionalt servicecentrum har markant ökat.

Finlands historia under svenska tiden
Lieksa
Spökstäder i Finland
Finland under 1600-talet
Lieksa

Lieksa är en stad i landskapet Norra Karelen i Finland. Lieksa har  invånare och har en yta på  km². Grannkommuner är Ilomants, Joensuu, Juga, Kontiolax, Kuhmo och Nurmes.

Lieksa är enspråkigt finskt.

Historia 
Lieksa har en föregångare i staden Brahea, som låg på samma plats under andra hälften av 1600-talet. Orten fick järnväg i slutet av 1800‐talet. Lieksa blev köping 1936. Den nuvarande staden Lieksa bildades den 1 januari 1973 då Lieksa köping och Pielisjärvi kommun slogs samman och är till ytan Finlands tredje största stad. Efter andra världskriget gick staden igenom en viss högkonjunktur som höll i sig till 1970‐talet. Läget i en av Finlands fattigaste regioner har under de senaste decennierna betytt en kraftigt negativ utveckling för staden i dess helhet, och invånarantalet har nästan halverats jämfört med de 26 000 som bodde i staden 1970.

Styre och politik

Mandatfördelning i Lieksa stad, valen 1976–2021

Vänorter
Lieksa har två vänorter:
 Balvi, Lettland
 Segezja, Ryssland

Ekonomi och infrastruktur

Näringsliv 
Staden drabbades hårt av det tidiga 1990‐talets lågkonjunktur vilket lett till en omfattande arbetslöshet. Viss verkstadsindustri finns i staden.

Demografi

Se även
Lieksa kyrka

Källor

Externa länkar 

 
Finlands kommuner
Braheslott

Braheslott (finska: Brahelinna) är en slottsruin belägen i S:t Michel stad (i f.d. Kristina kommun) i Finland, cirka 20 kilometer söder om centrala S:t Michel. Det finska ordet linna motsvarar det svenska hus, som fordom betydde borg. Braheslott var ett översteboställe i Kristina socken i Savolax, vid Saimen.

Historia
Per Brahe d.y. (1602–1680), som i förläning innehade S:t Michels och Kristina socknar (S:t Michels län), uppförde där ett slott av sten, varav lägenheten fick sitt nam. 

1682 indrogs gården till kronan och blev sedan boställe för översten vid Savolaks infanteri. 1775 inrättade Göran Magnus Sprengtporten där (huvudsakligen med egna medel) en krigsskola, där åtta volontärer i taget fick undervisning. I denna läroanstalt, vilken 1781 flyttades till Haapaniemi, fick flera av de namnkunnigaste finska officerarna i 1788–1790 och 1808–1809 års krig hela sin fackbildning. Nära slottet hade under 1788–1790 års krig den svenska kanonslupflottiljen på Saimen sin huvudstation. 

Borg- och slottsruiner i Finland
Historiska svenska slott
S:t Michel