kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Naturhorn

Naturhorn eller naturtrumpet kallas alla de enkla typer av horn eller trumpettyper som saknar ventiler eller andra varianter som kan ge den utövande möjlighet till att ändra längden på tonröret, vilket modernare horn kan (t.ex. valthorn). Naturhornen kan endast alstra naturtoner, vilket tonförråd grundar sig på naturtonserien.

Naturhornen eller naturtrumpeterna är vanligtvis gjorda i metall, trä, elfenben eller andra material. Exempel på naturhorn är t.ex. bronslur eller kohorn och naturhornen kan ses som en föregångare till dagens bleckblåsinstrument. Under 1600- och 1700-talen uppstod det cirkelformade posthornet och det engelska järnhornet och slutligen konstruerades valthornet, men med en större öppning. Under 1800-talet byggdes de första trumpetinstrumenten med två (senare tre) ventiler, vilket gjorde att instrumenten kunde spela fler toner. 

Naturhornen användes historiskt ofta ceremoniellt eller vid jakt.

Se även 
 Lista över musikinstrument
 Lista över musikgenrer

Blåsinstrument

Referenslista
Arbeidsmarkedsetaten

Arbeidsmarkedsetaten (Aetat) var en norsk myndighet vars uppgift var att sköta samordningen av information om arbetslöshets- och sjukförsäkringar gentemot arbetsmarknadsmyndigheter i övriga Europa, särskilt EES-länderna. Aetat hade ett antal lokalkontor i Norge, och motsvarade den svenska Arbetsförmedlingen.

Myndigheten lades ned i maj 2005. Dess ansvarsområden övertogs 1 juli 2006 istället av NAV, som är en samlokalisering av arbetsförmedlingen, försäkringskassan och kommunernas socialtjänst.

Externa länkar
 Aetat.no

Norska myndigheter
Tärnor

För andra betydelser, se tärna

Tärnor är en grupp med havs- och sjöfåglar som finns spridda över hela jorden, och vars taxonomiska status är under diskussion. Tidigare har de oftast kategoriseras som den egna familjen Sternidae, men sentida taxonomiska rekommendationer placerar dem istället som underfamiljen Sterninae i familjen måsfåglar (Laridae).

Systematik 
I The Clements Checklist of the Birds of the World vilken fungerar som ett rättesnöre för många taxonomiska kommittéer i världen, har tärnorna förlorat sin familjestatus och slagits samman med familjen Laridae och Rynchopidae.

Idag delar man upp gruppen i 12 släkten. Under en period slog man samma flera av släktena och placerade än fler arter i släktet Sterna som fortfarande är det största släktet inom familjen. Fylogenetiska studier av Bridget et al. (2005) påvisade att den sammanslagningen inte gav monofyletiska släkten och man bestämde därför att dela upp familjen i fler släkten för att bättre spegla tärnornas utveckling och släktskap. Denna nuvarande uppdelningen av släkten placerar flera arter i helt egna släkten som exempelvis sandtärna (Gelochelidon nilotica) och skräntärna (Hydroprogne caspia).

Huruvida tärnor är en monofyletisk grupp är oklart. Studier visar att Gygis, Anous och Procelsterna tillsammans eller successivt kan vara systergrupp till resten av Laridae, alltså måsar, saxnäbbar och övriga tärnor.

Utseende 
Tärnor är medelstora till stora fåglar. Jämfört med måsar har de lättare kroppsbyggnad och smalare och spetsigare vingar. Deras stjärt är mer eller mindre kluven. Oftast har de en grå eller vit fjäderdräkt och huvudet har i många fall svarta markeringar. Fötterna har simhud och näbben är tämligen stor och oftast spetsig.

Utbredning 
Tärnor finns över hela världen, även i de Arktiska områdena. Många arter genomför långa flyttningar. Vissa populationer av silvertärna flyttar från Arktiska områden till Sydafrika eller till och med Antarktis tur och retur varje år.

Ekologi 
Tärnor återfinns i anslutning till vatten, såsom hav, sjöar, floder och träskområden. De jagar i allmänhet fisk genom att spana medan de ryttlar för att sedan dyka ner på bytet. Ett fåtal arter snappar insekter på vattenytan. Sottärnan utgör ett undantag och seglar gärna på högre höjd än andra tärnor. Trots att tärnor har simhud på fötterna simmar de sällan. Tärnor är långlivade, ofta med en livslängd omkring 25–30 år.

Släkten i underfamiljen 

 Anous (inkl. Procelsterna) – 5 arter noddytärnor
 Gygis – 1–2 arter fetärnor
 Onychoprion – 4 arter, tidigare i Sterna
 Sternula – 6 arter småtärnor, tidigare i Sterna
 Phaetusa – 1 art, tjocknäbbad tärna 
 Gelochelidon – 1–2 arter sandtärnor
 Hydroprogne – 1 art, skräntärna
 Larosterna – 1 art, inkatärna
 Chlidonias – 4 arter träsktärnor
 Sterna – 13 arter
 Thalasseus – 6–7 arter, tidigare i Sterna

Referenser

Noter

Källor 
 Björn Anderson, Erling Jirle & Lars Svensson. Förändringar i listan över Holarktis fåglar – Rapport Nr 2 från SOF:s taxonomikommitté, Vår Fågelvärld, #1, (2007), sid 16–17.

Externa länkar
Tärna

Tärna kan avse:

Geografi

Lappland
 Tärna socken, Lappland
 Tärna landskommun, Lappland
 Tärna församling, Luleå stift – en församling i Luleå stift
 Tärna kyrka, Lappland
Tärna distrikt, Lappland – ett distrikt i Storumans kommun och Västerbottens län
 Tärnaby – en tätort i Storumans kommun och kyrkby i Tärna socken, Lappland

Uppland
 Tärna socken, Uppland
Tärna landskommun, landskommun i Uppland och även i Västmanland 1952-1970
 Tärna församling, Västerås stift – en församling i Västerås stift 
 Tärna kyrka, Uppland
Tärna distrikt, Uppland – ett distrikt i Sala kommun och Västmanlands län
 Tärnaby, Sala kommun – en ort i Sala kommun

Sociala sammanhang
 Brudtärna – tillhör brudens följe under bröllopsdagen
 Tärnor – deltagare, ofta flickor eller yngre kvinnor, i ett luciatåg
 Tärna (tjänsteflicka) – en ålderdomlig term för en ung flicka eller kvinna i tjänande ställning

Zoologi
Tärna – trivialnamnet på en grupp havs- och sjöfåglar, se tärnor

Övrigt
Tärna folkhögskola – en folkhögskola grundad i Tärna socken i Uppland, numera i Kumla kyrkby i Kumla församling
Tärna naturreservat - ett naturreservat i Sala kommun

fr:Sternini
it:Sternidae
ja:アジサシ族 (Sibley)
Regionråd

Regionråd är titeln på en heltidsarvoderad förtroendevald politiker i en svensk region (före detta svenskt landsting). 

Ett regionråd har föredragningsansvar i regionfullmäktige och är också där skyldigt att svara på frågor och interpellationer i regionfullmäktige. I några regioner förekommer fler än ett regionråd; dessa då kan ha ett prefix framför titeln som tydligare visar på ansvarsområdet, typ som finansregionråd, trafikregionråd och sjukvårdsregionråd. 

I de flesta svenska regioner finns också arvoderade oppositionsregionråd. Dessa företräder oppositionen men saknar föredragningsansvar och skyldighet att svara på frågor och interpellationer.

Historia
I samband med övergången i regional styrelseform från landsting till region bytte skedde också namnbyten för motsvarande beslutspositioner, från landstingsråd till regionråd. Region Skåne, Region Halland och Västra Götalandsregionen var tidigt ute med dessa namnändringar. Sedan nyåret 2015 har terminologin med region införts i flera ytterligare landsting, och sedan 2019 är begreppet landstingsråd helt utfasat i samtliga svenska regioner.

Källor

Sveriges regioner
Politik i Sverige
Politiska titlar
Erik Aurelius den yngre

Bengt Erik Aurelius, född 9 maj 1946 i Lund, är en svensk teolog som var biskop i Skara stift 2004–2012. 

Aurelius, som prästvigdes 1972, har tidigare tjänstgjort som församlingspräst i Vreta klosters pastorat och Linköpings domkyrkoförsamling samt undervisat i bibelvetenskap vid Lunds, Göteborgs och Linköpings universitet. Han var professor i biblisk teologi vid universitetet i Göttingen 1997–2004. Han tjänstgjorde där även som universitetspredikant.

Erik Aurelius är son till kyrkoherde Bengt Gustaf Aurelius och läkaren Gudrun Aurelius, kusin till Carl Axel Aurelius, biskop i Göteborgs stift, och sonson till biskopen i Linköpings stift Erik Aurelius den äldre samt gift med professor Eva Haettner Aurelius.

Bibliografi (i urval)
 1988 – Der Fürbitter Israels: eine Studie zum Mosebild im Alten Testament  (avhandling)
 1993 – Guds lek och andra bibliska perspektiv 
 1997 – Du är den mannen!: en bok om att förstå och förmedla bibeltexter (prästmötesavhandling för Linköpings stift)
 2003 – Zukunft jenseits des Gerichts. Eine redaktionsgeschichtliche Studie zum Enneateuch
 2005 – Evangelium för gudlösa: herdabrev till Skara stift

Se även 
Lista över biskopar i Skara stift

Källor

Noter

Externa länkar
Presentation av biskopen på Skara stifts webbplats

Födda 1946
Biskopar i Skara stift
Svenska professorer i exegetik
Personer verksamma vid Lunds universitet
Personer verksamma vid Linköpings universitet
Personer verksamma vid Göttingens universitet
Män
Levande personer
Präster från Lund
Gerry Adams

Gerard "Gerry" Adams (iriska: Gearóid Mac Ádhaimh), född 6 oktober 1948 i Belfast, Nordirland, är en nordirländsk politiker. Adams var partiordförande för Sinn Féin från 1983 till 2018 då han ersattes av Mary Lou McDonald. Dessförinnan var han vice partiledare sedan 1978. Adams var ledamot för valkretsen Belfast West  av brittiska underhuset (1983-1992 och 1997-2011) och av Nordirlands regionala parlament 1998-2010. Sedan 2011 är han ledamot av Irlands parlament.

Biografi 
Både de brittiska och irländska myndigheterna tror att Gerry Adams har ingått i IRA:s ledning. Detta förnekas dock av honom själv. 

Flera gånger har Adams utsatts för mordförsök. Den 14 mars 1984 försökte John Gregg, ledare för Ulster Defence Association, och två andra medlemmar mörda Adams då han åkte taxi i Belfast.

I samband med begravningen av tre IRA-medlemmar på Milltown Cemetery i Belfast den 16 mars 1988 attackerade Ulster Defence Association-medlemmen Michael Stone begravningsföljet (Milltownmassakern) och kastade en granat och sköt med automatvapen mot de sörjande; 50 personer skadades och tre dog (Tomas Mcerlean, John Murry och Kevin Brady). Många tror att huvudmålet för attacken var nationalistledarna Martin McGuinness och Gerry Adams. Stone greps strax efter av polisen då han försökte fly från kyrkogården.

1993 fick Gerry Adams kritik för att han var kistbärare på begravningen av Thomas Begley, en IRA-man som medverkat vid bombattentatet på Shankill Road. Begley fick en hedersbegravning på IRA:s begravningsplats, Milltown Cemetery. 

Den 24 november 2006 försökte Michael Stone ånyo mörda Adams och McGuinness efter att ha brutit sig in på Stormont, det nordirländska parlamentet, under pågående debatt. I Stones bil påträffades bland annat en yxa och flera spikbomber.

Liksom övriga företrädare för Sinn Féin vägrade Gerry Adams att inta sin plats i brittiska parlamentet eftersom han vägrar att svära trohet till drottningen.

Källor

Externa länkar 

Sinn Féin – Gerry Adams

Födda 1948
Män
Nordirländska politiker
Tidigare brittiska underhusledamöter
Personer från Belfast
Levande personer
Nikolaos Kaklamanakis

Nikolaos Kaklamanakis (Grekiska: Νικόλαος Κακλαμανάκης), född 19 augusti 1968 i Aten, är en före detta grekisk vindsurfare.

Kaklamanakis vann guld i mistral vid de Olympiska sommarspelen 1996 i Atlanta och tog silver vid de olympiska sommarspelen 2004 i Aten. Han har även tagit guld och silver i VM. Mest känd är han dock för att han tände den olympiska elden vid invigningen av de Olympiska sommarspelen 2004 den 13 augusti 2004.

Referenser

Grekiska seglare
Tändare av den olympiska elden
Män
Födda 1968
Levande personer
Grekiska olympiska guldmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 1996
Grekiska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 2004
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1992 från Grekland
Tävlande i segling vid olympiska sommarspelen 1992
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1996 från Grekland
Tävlande i segling vid olympiska sommarspelen 1996
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2000 från Grekland
Tävlande i segling vid olympiska sommarspelen 2000
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2004 från Grekland
Tävlande i segling vid olympiska sommarspelen 2004
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2008 från Grekland
Tävlande i segling vid olympiska sommarspelen 2008
Förtroendevald

Förtroendevald kallas den som genom val erhållit ett uppdrag och förutsätts sköta uppdraget i enlighet med sin övertygelse, till skillnad från dem som får ett uppdrag genom att anställas och förutsätts sköta det mer eller mindre utan hänsyn till sina egna åsikter. Statistiska centralbyrån (SCB) använder i sin rapport om antalet förtroendevalda i Sverige år 2019 följande defintion: "med förtroendevalada menas här ledamöter och ersättare i fullmäktige, nämnder och fullmäktigeberedningar samt revisorer. Definitionen är baserad på kommunallagens definition av förtroendevalda". SCB använder begreppen förtroendevald och politiker synonymt.

I Sverige 
Det är svårt att uppskatta antalet förtroendevalda i Sverige idag. Men ser man till politiska förtroendeuppdrag så har antalet sjunkit dramatiskt de senare decennierna. Innan kommunreformen på 1950-talet uppgick antalet förtroendevalda i kommun, landsting och riksdag till över 150 000 personer. Statistiska centralbyrån (SCB) beräknar att det i början av 1950-talet fanns omkring 200 000 förtroendevalda i kommunerna men konstaterar i sin rapport om förtroendevalda från 2007 att det stora antalet också beror på att det innan kommunreformerna 1952 och 1962 fanns cirka 2500 kommuner i Sverige. SCB pekar också på att det genomsnittliga antalet förtroendevalda per kommun har minskat vid varje undersökningstillfälle sedan 1980. År 2007 var den siffran 135, vilket kan jämföras med 1980 års genomsnitt på 250 förtroendevalda per kommun.

Enligt Statistiska centralbyråns rapport om förtroendevalda i Sverige som avser 2019 är det totala antalet förtroendevalda i kommunerna i dag nere i knappt 35 900 personer. Jämfört med år 2015 innebär det en minskning med ungefär 960 personer. Inom den kommunala sfären är tendensen fortsatt sjunkande. I regionerna däremot ökade antalet förtroendevalda. Där uppgår antalet förtroendevalda till knappt 4 600 personer, vilket är en ökning med ungefär 140 personer jämfört med föregående mandatperiod. Därmed fortsätter trenden med allt färre politiker på lokal nivå men däremot inte på regional nivå. Rapporten konstaterar också att kvinnor, unga och utrikes födda är underrepresenterade bland förtroendevalda, och att andelen 65 år och äldre fortsätter att öka som andel av de förtroendevalda.

Utvecklingen i antalet förtroendevalda i föreningslivets medlemsorganisationer är svårare att uppskatta eftersom det inte finns en enhetlig och offentlig redovisning. Men SCB beräknar att "29 procent av befolkningen, 16 år och äldre, deltar aktivt i minst en förenings verksamhet. Det motsvarar ungefär 2,4 miljoner människor. Det är till exempel ungefär 975 000 personer som är föreningsaktiva inom en idrotts- eller friluftsförening och 395 000 personer som är föreningsaktiva inom en kultur-, musik-, dans- eller teaterförening".

Källor 

Val
Politik
Demokrati
Artdatabanken

SLU Artdatabanken är en avdelning vid Sveriges lantbruksuniversitet (SLU) i Uppsala med uppgift att samla in och bearbeta data om den biologiska mångfalden. Artdatabanken bedömer arternas överlevnadsförutsättningar och upprättar därefter en Rödlista som utkommer vart femte år och som lämnas vidare till Naturvårdsverket. Man informerar också allmänhet, företag, press och skolor om arter och deras betydelse i svensk natur. Sedan 2002 utger SLU Artdatabanken tidskriften Fauna och Flora. SLU Artdatabanken driver dessutom databasen Dyntaxa – Svensk taxonomisk databas, och tillsammans med Naturvårdsverket rapportsystemet Artportalen för att bevaka och rapportera in observationer av arter som förekommer i landet.

Nationalnyckeln
Inom ramen för Svenska artprojektet producerar SLU Artdatabanken det populärvetenskapliga bokverket Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna på uppdrag av Sveriges riksdag.

Se även
 Naturhistoriska riksmuseet
 Systematik
 Taxonomi

Referenser

Externa länkar
 Artdatabanken
 Artportalen
 Dyntaxa

Naturskydd
Sveriges lantbruksuniversitet
Biologiska databaser
Harnesk

Harnesk kan syfta på

 Harnesk (rustning) – en del av en rustning vanligen en bröstplåt 
 Harneskutrustning – en speciell inredning i en vävstol
 Harneskmalar – en familj i fiskordningen malartade fiskar

Personer
 Victoria Harnesk (1972–), en samisk artist, föreläsare och skribent
 Åke Harnesk (1926-2018), svensk skådespelare, dansare och revyartist.

Se även
 Kyrassiär
Falkfåglar

Falconiformes är en ordning som ibland kallas falkartade rovfåglar, falkfåglar eller falkar och karakaror. Gruppen har tidigare oftast förts till rovfåglarna vars systematik genom historien har klassificerats på många olika sätt. Under perioder när falkfåglarna ingått i gruppen rovfåglar har det vetenskapliga namnet Falconiformes hos vissa auktoriteter behandlats som synonym med Accipitriformes.

En studie från 2006, ledd av Per Ericson på Naturhistoriska riksmuseet i Stockholm, visade att falkfåglarna inte är närbesläktade med rovfåglarna i ordningen Accipitriformes utan istället är släkt med tättingarna (Passeriformes) och papegojfåglarna (Psittaciformes), varför falkfåglarna idag förs till den egna ordningen Falconiformes.

Falconiformes omfattar endast familjen Falconidae som traditionellt delats upp i de två underfamiljerna egentliga falkar (Falconinae) med ett 50-tal arter och karakaror (Polyborinae) med ett 20-tal arter. DNA-studier och morfologiska studier visar dock att familjen består av tre delar: (1) karakaror och Spiziapteryx (2) Falco, Polihierax och Microhierax samt (3) skogsfalkar i Herpetotheres och Micrastur. Den första och andra gruppen står närmast varandra, medan den tredje är mer basal. Fuchs et al. 2015 betraktade alla tre grupper som underfamiljer, medan South American Classification Committee ser dem som två: Herperotherinae och Falconinae (inklusive karakaror).

Ekologiskt och utseendemässigt skiljer sig dock de egentliga falkarna från karakarorna. De egentliga falkarna är snabba, flygskickliga rovfåglar som ofta tar sina byten i luften eller störtdykning efter ryttling, medan karakaror är långsammare och inte sällan asätare.

Det finns ett 70-tal arter inom ordningen Falconiformes i världen.

Släkten i familjen 
Systematik efter Fuchs et al 2015 med noteringar om antalet nu levande arter:
 Underfamilj Herpetotherinae
 Herpetotheres – skrattfalk
 Micrastur – sju arter skogsfalkar
 Underfamilj Caracarinae
 Spiziapteryx – fläckvingad falk
 Caracara (syn. Polyborus) – två arter karakaror
 Ibycter – rödstrupig karakara, tidigare i Daptrius
 Daptrius – svart karakara
 Milvago – en eller två arter karakaror, parafyletiskt gentemot Phalcoboenus
 Phalcoboenus – fyra eller fem arter karakaror, parafyletiskt gentemot Milvago
 Underfamilj Falconinae
 Släkte Polihierax – två arter pygméfalkar, parafyletiskt gentemot Falco
 Släkte Microhierax – fem arter
 Släkte Falco – 39–41 arter

Fossila släkten 
 Parvulivenator (Tidig eocen i England)
 Stintonornis (Tidig eocen i England)
 Badiostes (Tidig miocen i Patagonien, Argentina)
 Falconidae gen. et sp. indet. (Tidig miocen i Chubut, Argentina)
 Falconidae gen. et sp. indet. (Tidig/mellersta miocen i Argentina)
 Pediohierax (Mellersta miocen i Nebraska, USA) – tidigare beskriven som Falco ramenta
 Falconidae gen. et sp. indet. (Sen miocen i Neuquén, Argentina)
 "Sushkinia" pliocaena (Tidig pliocen i Pavlodar, Kazakstan) – tillhör förmodligen Falco?

Se även 
 Lista med de vanligast förekommande falkarna i Sverige

Noter

Externa länkar 

Fågelfamiljer
Fågelordningar
110 meter häck för herrar i friidrott vid olympiska sommarspelen 2004

110 m häck herrar genomfördes vid Atens Olympiastadion mellan 24 och 27 augusti.

Medaljörer

Resultat 

Från de sex försöksheaten gick de fyra främsta i varje heat samt de åtta bästa tiderna därutöver vidare till kvartsfinaleerna.
Från de fyra kvartsfinalerna gick de tre främsta i varje heat samt de fyra bästa tiderna därutöver till semifinalerna.
Från de två semifinalerna gick de fyra främsta från varje heat till finalen.

Alla tider visas i sekunder.
 Q innebär avancemang utifrån placering i heatet.
 q innebär avancemang utifrån total placering.
 DNS innebär att personen inte startade.
 DNF innebär att personen inte fullföljde.
 DQ innebär diskvalificering.
 NR innebär nationellt rekord.
 OR innebär olympiskt rekord.
 WR innebär världsrekord.
 WJR innebär världsrekord för juniorer
 AR innebär världsdelsrekord (area record)
 PB innebär personligt rekord.
 SB innebär säsongsbästa.
 w innebär medvind > 2,0 m/s

Omgång 1

Omgång 2

Semifinals

Final

Rekord

Världsrekord 

 Xiang Liu, Kina - 12,88

Olympiskt rekord 
 Xiang Liu, Kina - 12,91 - 27 augusti 2004 - Aten, Grekland

Tidigare vinnare

OS 
 1896 i Aten: Thomas Curtis, USA – 17,6
 1900 i Paris: Alvin Kraenzlein, USA – 15,4
 1904 i S:t Louis: Frederick Schule, USA – 16,0
 1906 i Aten: Robert Leavitt, USA – 16,2
 1908 i London: Forrest Smithson, USA – 15,0
 1912 i Stockholm: Frederick Kelly, USA – 15,1
 1920 i Antwerpen: Earl Thomson, Kanada – 14,8
 1924 i Paris: Daniel Kinsey, USA – 15,0
 1928 i Amsterdam: Sydney Atkinson, Sydafrika – 14,8
 1932 i Los Angeles: George Saling, USA – 14,6
 1936 i Berlin: Forrest Towns, USA – 14,2
 1948 i London: William Porter, USA – 13,9
 1952 i Helsingfors: Harrison Dillard, USA – 13,7
 1956 i Melbourne: Lee Calhoun, USA – 13,5
 1960 i Rom: Lee Calhoun, USA – 13,8
 1964 i Tokyo: Hayes Jones, USA – 13,67
 1968 i Mexico City: Willie Davenport, USA – 13,33
 1972 i München: Rodney Milburn, USA – 13,24
 1976 i Montréal: Guy Drut, Frankrike – 13,30
 1980 i Moskva: Thomas Munkelt, DDR – 13,39
 1984 i Los Angeles: Roger Kingdom, USA - 13,20
 1988 i Seoul: Roger Kingdom, USA - 12,98
 1992 i Barcelona: Mark McCoy, Kanada – 13,12
 1996 i Atlanta: Allen Johnson, USA – 12,95
 2000 i Sydney: Anier Garcia, Kuba – 13,00

VM 
 1983 i Helsingfors: Greg Foster, USA – 13,42
 1987 i Rom: Greg Foster, USA – 13,21
 1991 i Tokyo: Greg Foster, USA – 13,06
 1993 i Stuttgart: Colin Jackson, Storbritannien – 12,91
 1995 i Göteborg: Allen Johnson, USA – 13,00
 1997 i Aten: Allen Johnson, USA – 12,93
 1999 i Sevilla: Colin Jackson, Storbritannien – 13,04
 2001 i Edmonton: Allen Johnson, USA – 13,04
 2003 i Paris: Allen Johnson, USA – 13,12
 2005 i Helsingfors: Ladji Doucouré, Frankrike - 13,07

Friidrott vid olympiska sommarspelen 2004