kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Gösta Sjöberg

Gustaf (Gösta) Sjöberg, född 26 december 1880 i Vänersborg, död 10 juni 1967 i Lidingö, var en svensk journalist, tidningsman, författare och manusförfattare. Han var äldre bror till författaren Birger Sjöberg.

Sjöberg avlade 1900 studentexamen i sin hemstad, startade sin tidningsmannabana 1901, blev 1903 medarbetare på Stockholms Dagblad och var notischef där 1906–1907. Han var 1907–1912 sekreterare i Nationalförbundet för Skåne och 1912-1918 redaktör och utgivare av Göteborgs Aftonblad. Sjöberg var verkställande direktör i Presstelegrambolaget 1919–1920 och i Stockholms Dagblad 1920–1931, ansvarig utgivare för Aftonbladet 1932–1933, verkställande direktör i Steinsviks förlag 1944–1947. 

När brodern Birgers böcker utkom medverkade Gösta Sjöberg till deras försäljningssuccé genom en intensiv marknadsföringskampanj. Han stod även för dramatiseringar av broderns verk. Kvartetten som sprängdes hade urpremiär på Dramaten den 5 januari 1935, och lustspelet Fridas visor gavs för första gången på samma scen den 26 december 1936. Det sistnämnda lustspelet omarbetades även till sångspelet Fridas visor, som i Kungliga Operans produktion hade premiär på Blancheteatern den 7 mars 1958.

Gösta Sjöberg är begravd på Lidingö kyrkogård.

Utgivna böcker 
 Algot Eriksson (1937)
 Träblåsarna sätta in (1938)
 Svarta båken (1940)
 Flickan på vinden (1950)
 Nordsman och son (1952)

Filmmanus 
1936 – Kvartetten som sprängdes

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 

Svenska manusförfattare under 1900-talet
Svenskspråkiga författare
Personer från Vänersborg
Svenska journalister under 1900-talet
Födda 1880
Avlidna 1967
Gravsatta på Lidingö kyrkogård
Män
Mässdräkt

Mässdräkt är en uniformsdräkt som i många uniformskårer används vid högtidligare sammankomster, ursprungligen i officersmäss eller annan befälsmäss. 

Mässdräkt delas ofta in i den formella stor mässdräkt (motsvarande mess dress i brittiska och amerikanska uniformssystemen), och den mindre formella liten mässdräkt (motsvarande mess undress i det brittiska systemet, och mess dress blues i det amerikanska).

Sverige

Stor mässdräkt och liten mässdräkt är uniformsdräkter (sällskapsdräkter) inom den svenska Försvarsmakten som får bäras av yrkes- och reservofficerare, officersaspiranter samt av hemvärnssoldater från förste sergeants grad. Den används uteslutande i festsammanhang och ersätter inte uniformsdräkterna högtidsdräkt eller trupparaddräkt. Mässdräkt är en tillåten uniform som inte måste innehas av personalen och som bekostas av den enskilde. 

De olika försvarsgrenarna har olika modeller: marinen uniform m/1878, flygvapnet uniform m/1938, och armén uniform m/1986.

Stor mässdräkt 
Stor mässdräkt motsvarar den civila klädkoden högtidsdräkt och består av:
 mörkblå mässjacka,
 vit väst eller vitt livskärp (för kvinnlig personal),
 mörkblå långbyxor med revär eller mörkblå långkjol (för kvinnlig personal),
 frackskjorta eller vit blus med plisserat bröst och snibbkrage (för kvinnlig personal),
 svart fluga,
 skärmmössa,
 svarta släta snörskor, alternativt lackskor, eller svarta damskor (för kvinnlig personal),
 vita handskar.

Till detta kan bäras förstärkningsplagg som rundskuren kappa, galoscher, ägiljett, halsduk samt eventuella utmärkelser.

Liten mässdräkt 
Liten mässdräkt motsvarar den civila klädkoden smoking. Den består av samma persedlar som stor mässdräkt med några ändringar:
 västen och livskärpet är mörkblå,
 byxorna saknar revär,
 handskarna är svarta,
 kort kjol är en tillåten variation (då kombinerat med bruna nylonstrumpor),
 skjorta med dubbelvikt krage är en tillåten variation.

Det är tillåtet för arméns officerare och kadetter att istället för blå väst och blått livskärp till liten mässdräkt använda traditions- och truppslagsfärger:
 mörkrött (artilleriet och fallskärmsjägare), 
 svart (ingenjörtrupperna), 
 gult (infanteriet vid Livgardet),
 kungsblått (Livgardet (kavalleri) och livregementen), 
 ljusrött (luftvärnet), 
 svart med gul passpoal (pansartrupperna, 
 grönt (signaltrupperna), 
 ljusblått (trängtrupperna).

Tidigare gick liten mässdräkt med blå väst under benämningen daglig mässdräkt.

Källor

Noter

Webbkällor

Externa länkar 

Formella kläder
Militära uniformer

de:Ausgehuniform#Gesellschaftsanzug
Guido Valentin

Falk Guido Henri Valentin, född 17 december 1895 i Göteborg, död 9 oktober 1952 på Lidingö, var en svensk journalist och författare. Signaturer: G. V—n, Sminx och Henri.

Biografi
Han var son till professorn och tonsättaren Karl Valentin och Alexandra Johansson. Efter studier vid Nya elementarskolan i Stockholm, tog han studentexamen 1914. Valentin var elev vid Dramatens elevskola 1914–1916, varefter han bedrev humanistiska studier vid Stockholms högskola 1916–1919. Efter avslutade studier blev han medarbetare i Svenska Dagbladet fram till 1930 och därefter i Stockholms-Tidningen. Han skrev även diktsamlingar och en del lättare skönlitteratur, medarbetade i revyer, översatte pjäser och skrev filmmanus. 

Valentin var gift med skådespelaren Barbro Kollberg och morfar till Peter Haber. Valentin omkom i en bilolycka utanför Mjölby, efter att han besökt sin hustru, som då turnerade i Småland och Västergötland. Han är begravd på Lidingö kyrkogård.

Filmmanus

Teater

Roller

Bibliografi

 _ Tillsammans med Wilhelm Högstedt.

Redaktör

Översättningar
 Samson Raphaelson: Lycklig resa! (Skylark) (otryckt översättning för Helsingborgs stadsteater, 1941)
 Halfdan Christensen: Skärselden (Skjærsilden) (Steinsvik, 1945)
 Georges Feydeau: Tag hand om Amelie (Occupe-toi d'Amelie) (otryckt översättning för Sandrew 1951)
 Kjeld Abell: Anna Sophie Hedvig (Anna Sophie Hedvig) (radiobearbetning Claes Hoogland, Radiotjänst, 1954)
 Aldo de Benedetti: 24 röda rosor: komedi (Due dozzini di rose scarlatte) (otryckt översättning, radiobearbetning Lars-Levi Laestadius för Radioteatern 1956)

Källor

Noter

Externa länkar 
 

Svenska författare under 1900-talet
Födda 1895
Avlidna 1952
Svenska journalister under 1900-talet
Svenska manusförfattare under 1900-talet
Svenska översättare
Svenskspråkiga författare
Män
Översättare från franska
Översättare från danska
Översättare från italienska
Personer som omkommit i trafikolyckor
Gravsatta på Lidingö kyrkogård
Författare från Göteborg
Journalister från Göteborg
Nils Lundell

Nils Johan Israel Lundell, född 23 december 1889 i Stockholm, död 11 juli 1943 i Oscars församling, Stockholm, var en svensk skådespelare.

Biografi 
Lundell var under inledningen av sin karriär engagerad i olika kringresande teatersällskap. Debuten kom 1907 i Anna-Lisa Hwassers sällskap, varefter Lundell fortsatte vid Håkon Nilssons 1908, Karin Swanströms 1911–1914, vid Skådebanan 1914–1917, Hjalmar Selanders 1917–1918 och därefter Albert Ranfts dramatiska sällskap. 1918 blev han knuten till Intima teatern och i mitten på 1920-talet vid Komediteatern, där han blev kvar fram till 1938. Han studerade även utomlands åren 1921–1922.

Han filmdebuterade 1913 i Ingeborg Holm och han kom att medverka i ett femtiotal filmer.

Lundell led av en kronisk lungsjukdom, vilket bidrog till att ge en viss svärta åt de roller han spelade. Han var under en period gift med skådespelaren Mimi Pollak och från 1942 med Siri Jernberg, född Berggren. Lundell är begraven i Engelbrektskyrkans kolumbarium.

Filmografi i urval

Teater

Roller (ej komplett)

Regi

Referenser

Externa länkar 
 
 

Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska scenskådespelare
Svenska stumfilmsskådespelare
Skådespelare från Stockholm
Födda 1889
Avlidna 1943
Män
Gravsatta i Engelbrektskyrkans kolumbarium
Islandstorget

Islandstorget ett informellt område i Bromma inom Stockholms kommun, som skapats av upptagningsområdet för tunnelbanestationen med samma namn. Islandstorget ligger mellan bostadsområdena Södra Ängby och Norra Ängby. I området finns bland annat en vägkorsning, en busshållplats, en bensinmack, en bilverkstad, en pizzeria, ett solarium, Södra Ängby skola och en kiosk. 

Platsen fick sitt namn 1936, men det var varken exilislänningar eller fiskhandlare som gav namn åt Islandstorget. 
Den isländska anknytningen till platsen är mer diffus. 
När namnberedningen döpte gator och torg i Norra Ängby tog den fasta på de fornlämningar som finns i området. 
Det var alltså det gemensamma kulturarvet som gav flera platser namn med kopplingar till Island.

Tunnelbanestationen

Tunnelbanestationen Islandstorget invigdes 1952. Station Islandstorget ligger i stadsdelen Södra Ängby. Den trafikeras av T-bana 1 (gröna linjen) och ligger mellan stationerna Ängbyplan och Blackeberg. Stationen ligger utmed Bergslagsvägen, öster om Blackebergsvägen. Det finns en plattform utomhus med entré i den västra änden från Blackebergsvägen 112-114.

Utanför tunnelbanestationen går även buss 113 från Islandstorget. Busslinjen går från Blackebergs gård till Solna Centrum.

Vägkorsningen
Vid Islandstorget möts Bergslagsvägen, Bällstavägen och Blackebergsvägen. Tidigare fanns här en rondell, men nu är den ersatt med trafiksignaler.

Korsningen ligger i stadsdelarna Södra Ängby, Norra Ängby och Blackeberg

Tidigare historia
Där tunnelbanestationen nu ligger låg spårvägsändhållplatsen Islandstorget 1944-1952, och där vände linje 11, Ängbybanan.

Referenser

Noter 

Ängby
Gator och torg i Västerort

pl:Islandstorget
Ängbyplan

Ej att förväxla med Ängby Torg, som ligger cirka 500 meter längre norrut.

Ängbyplan är två angränsande platser på var sin sida om Bergslagsvägen mellan stadsdelarna Norra och Södra Ängby i Västerort i Stockholms kommun. Området innefattar dels en öppen plats norr om vägen, dels en annan öppen plats och en tunnelbanestation söder om vägen.

Den öppna platsen norr om Bergslagsvägen inramas av Vultejusvägen, Karlebyvägen och Bergslagsvägen. Platsen är cirka 50 x 50 meter stor och fick sitt namn 1933. 

Den öppna platsen söder om Bergslagsvägen inramas av en affärslänga respektive tunnelbanestationen Ängbyplan och förskolan Färjan, på var sin sida om Färjestadsvägen. Invid Färjan vid början av Judarskogens naturreservat står Inga Hellmans bronsskulptur Clownerna från 1987.

Tunnelbanestationen

Ängbyplan är en station på Stockholms tunnelbana i stadsdelen Södra Ängby och trafikeras av T-bana 1 (gröna linjen). Den ligger mellan stationerna Åkeshov och Islandstorget. Tunnelbanestationen Ängbyplan hette fram till 1962 Färjestadsvägen.

Området 
Nästintill den långa affärslängan byggdes år 1946 en barnstuga. Ängbygården finns kvar än idag, till mestadels oförändrad och fungerar än som ett daghem.

Referenser

Externa länkar

Ängby
Gator och torg i Västerort
Ecklesiologi

Ecklesiologi är en disciplin inom teologin där ämnet kyrkosyn behandlas. Ordet ecklesiologi kommer från det grekiska ordet εκκλησία (ecklesia) som betyder församling eller i överförd betydelse kyrka. Ecklesiologi kan översättas som läran om kyrkan. Begreppet finns i sitt nuvarande bruk sedan 1800-talet men det är först under 1900-talet som disciplinen börjar ta plats och i Sverige är begreppet daterat till 1922 men det är först i 1990 års utgåva av NE som termen finns beskriven i ett svenskt uppslagsverk.

Ämnets uppbyggnad 
På internationell nivå har man enats om att ecklesiologi underbyggs av tre andra ämnen: kyrkohistoria, systematiskt teologi och praktiskt teologi. På senare år har dock ytterligare en aspekt blivit aktuell i ämnet då sociologi och sociologiska metoder tenderar att användas allt mer i ecklesiologisk forskning.

Källor 

 
Kristen teologi 
Kristendom
Johannelund

Johannelund kan syfta på:

 Johannelund, Linköping – en stadsdel i Linköping
 Johannelund (tunnelbanestation) – en tunnelbanestation i Vinsta, västra Stockholm
 Johannelunds industriområde – ett industriområde i Västerort inom Stockholms kommun, se Vinsta företagspark
 Johannelunds gård – en gård i norra Traneberg i Bromma väster om Stockholm, uppförd 1798
 Johannelunds koloniträdgårdsförening – en koloniförening, som ligger i norra Traneberg i Bromma väster om Stockholm
 Johannelunds teologiska högskola – en fristående högskola och bibelskola i Uppsala som ägs av EFS och utbildar präster och pastorer
Sinope

Sinope kan avse:

 Sinópe – antika namnet på en stad i nuvarande Turkiet, se Sinop
 Sinop (provins) – en provins i Turkiet
 Sinope (mytologi) – en karaktär i grekisk mytologi
 Sinope (måne) – en av planeten Jupiters månar
 Nea Sinopi – en ort i Grekland
 Kuntung Sinopi – ett berg i Indonesien
 Kuala Sinopi – ett vattendrag i Indonesien
Sinope (måne)

Sinope är en av Jupiters månar. Sinope upptäcktes den 21 juli 1914 av den amerikanske astronomen Seth Barnes Nicholson. Månen har en medelyttemperatur på –149 °C.

Referenser 

Månar
Jupiters månar
Astronomiska upptäckter av SB Nicholson
Astronomiska upptäckter 1914
Råcksta (tunnelbanestation)

Råcksta är en station i Stockholms tunnelbana, belägen i stadsdelen Råcksta i Västerort inom Stockholms kommun.

Stationen trafikeras av T-bana 1 (gröna linjen) och ligger mellan stationerna Blackeberg och Vällingby. Den ligger mellan Bergslagsvägen och Jämtlandsgatan och avståndet från stationen Slussen är 14,8 kilometer. Den togs i bruk den 26 oktober 1952 när t-banan Hötorget–Vällingby invigdes. Enstaka tåg har också sin ändstation här.

Stationen är belägen utomhus och består av en plattform med entré från Jämtlandsgatan.

Galleri

Referenser

Noter

Externa länkar 

Råcksta
Stockholms tunnelbanestationer
Järnvägsstationer invigda 1952
1952 i Sverige
Gösta Stevens

Gösta Stevens, egentligen Gustaf Eugen Nilsson, född 1 februari 1897 i Katarina församling i Stockholm, död 24 september 1964 i Oscars församling i Stockholm, var en svensk journalist, manusförfattare, regissör, sångtextförfattare och översättare.

Biografi
Gösta Stevens började sin karriär som journalist, men började snart att skriva kupletter till lokala revyer. Stevens erbjöd Karl-Ewert sina tjänster inför en sommarrevy till Kristallsalongen 1924. Till denna skrev han kupletten Kom som du ä. Ernst Rolf fick upp ögonen för den unge textförfattaren. För Rolf skrev han många texter. Han var även författare till många av Björn Hodells och Kar de Mummas revyer.

Stevens skrev också andra sångtexter. Han skrev bl.a. texten till Sommarnatt (med musik av Mogens Schrader), ofta sjungen av Jussi Björling. Vidare skrev han texten till Jag har blivit mycket bättre nu på gamla dar, sjungen av Zarah Leander.

Stevens var en av svensk films mest produktiva manusförfattare - mellan 1930 och 1954 skrev han nästan 50 manus.  

Stevens var gift med skådespelerskan Ruth Stevens 1928–1932. Han var från 1941 till sin död gift med Sonja Peltonen, född 21 december 1918. Gösta Stevens är begravd på Skogskyrkogården i Stockholm.

Regi

Filmmusik

Filmmanus i urval

Teater

Regi

Referenser

Fotnoter

Anmärkningar

Externa länkar 

Födda 1897
Avlidna 1964
Svenska manusförfattare under 1900-talet
Svenska sångtextförfattare
Svenska filmregissörer
Svenska teaterregissörer
Svenska regissörer under 1900-talet
Svenska journalister under 1900-talet
Manusförfattare från Stockholm
Regissörer från Stockholm
Journalister från Stockholm
Gravsatta på Skogskyrkogården i Stockholm
Män
Åkeshov (tunnelbanestation)

Åkeshov är en station på Stockholms tunnelbanas gröna linje, belägen i stadsdelen Norra Ängby i Västerort i Stockholms kommun. Stationen ligger mellan stationerna Brommaplan och Ängbyplan och 11,5 km från station Slussen (som används som utgångspunkt i SL:s interna avståndsangivelser). Avståndet till T-Centralen är cirka 10 km och restiden dit 20 minuter. Stationen togs i bruk den 26 oktober 1952 när sträckan Hötorget–Vällingby invigdes. Innan tunnelbanan öppnade gick spårvagnslinjen Ängbybanan förbi här från år 1944.

Stationen ligger mellan Åkeshovs slott och Bergslagsvägen vid grundskolan Nya Elementar, och består av två utomhusplattformar med vändspår emellan. Linje 17 har sin västliga ändstation här på vardagar. På lördagar och kvällar går linje 17 dock endast mellan Odenplan och Skarpnäck och omvänt. Stationen trafikeras också av linje 19 till Hagsätra från Hässelby strand och omvänt och linje 18 som ibland på vardagar går mellan Farsta strand och Vällingby/Hässelby strand och omvänt. Cirka 2 400 personer reser från stationen en genomsnittlig vardag (2015).

På stationen finns ett exemplar av Carl Fredrik Reuterswärds skulptur ”Den knutna revolvern”, invigd 1998. Exemplar av skulpturen finns även på två andra platser anknutna till Storstockholms Lokaltrafik: Tunnelbanestationen Fittja samt roslagsbanestationen Täby centrum. Det mest berömda står utanför FN:s högkvarter i New York i USA.

Se även
 Åkeshov

Externa länkar

Referenser

Åkeshov
Stockholms tunnelbanestationer
Järnvägsstationer invigda 1952
1952 i Sverige
Helge Hagerman

Helge Engelbrekt Hagerman, född 19 maj 1910 i Engelbrekts församling i Stockholm, död 25 november 1995 i S:t Görans församling i Stockholm, var en svensk skådespelare, vissångare, regissör och filmproducent.

Biografi 
Hagerman avbröt sina gymnasiestudier och började i stället arbeta som springschas. Efterhand utbildade han sig till byggnadsingenjör och tog samtidigt sånglektioner för Ragnar Hultén. Därefter fortsatte han med teaterstudier för Julia Håkansson. Han kom att verka vid flera teater som Komediteatern, Odéon-Teatern, Vasateatern, Blancheteatern, Dramaten och Stockholms Stadsteater. Han var även initiativtagare till Stockholms Parkteater 1943, vilken kom att bli betydelsefull för den nya svenska dramatiken under 1940-talet. Därtill var han ledare för Bellmanspelen.

På film debuterade han 1932 i Theodor Berthels' och Weyler Hildebrands Muntra musikanter. Under sin tidiga karriär fick han ofta gestalta den reko ynglingen, exempelvis i filmerna Flickor på fabrik (1935), Raggen – det är jag det (1936) och Sol över Sverige (1938). I takt med att han blev äldre kom han att gestalta poliser, officerare, präster och andra myndighetspersoner.

Som regissör var han verksam hos Svensk Filmindustri. Han regisserade 15 kort- och beställningsfilmer mellan 1946 och 1962, bland annat en serie husmorsfilmer.

Hagerman turnerade som vissångare i USA:s svenskbygder. Han är begravd på Norra begravningsplatsen i Solna utanför Stockholm.

Hagerman var i sitt andra äktenskap gift med Ingegärd Lövgren. De hade tillsammans dottern Maja. Bland barnen i första äktenskapet märks dottern Lotta. Helge Hagerman var sonson till Henrik Hagerman samt bror till Tor, Vidar och Yngve Hagerman.

Filmografi 

  

1955 – Hamlet (TV)

Regi (i urval)

Filmmanus (i urval)

Producent (i urval)

Teater

Roller (ej komplett)

Regi (ej komplett)

Radioteater

Roller

Regi

Referenser

Noter

Källor

Externa länkar 
 
 
 
 Helge Hagermans arkiv, Musik- och teaterbiblioteket (Musikverket) 

Svenska scenskådespelare
Svenska vissångare
Svenska regissörer
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska filmproducenter
Skådespelare från Stockholm
Sångare från Stockholm
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1910
Avlidna 1995
Män
Torkel den höge

Torkel den höge, Þorke(ti)ll inn hávi, jomsviking, nämnd som son till Strutharald i Skåne och bror till Sigvald Jarl, deltog i slaget vid Hjörungavåg 986 och slaget vid Svolder 1000. 1009 företog han med en stor flotta ett härnadståg till England och tilltvang sig 1011 en övermåttan stor summa i danagäld. 1012 trädde han dock med sina män i kung
Ethelreds tjänst och understödde honom 1013 i kampen mot Sven Tveskägg, men måste efter dennes död fly till Danmark. Han återvände som kung Knut den stores anhängare, deltog med utmärkelse i hans segertåg och blev 1017 jarl i Östangeln, men blev 1021 oense med Knut och måste fly till Danmark, där han dock senare en kort tid var hans jarl.

Torkel den höge är möjligen omnämnd på Orkestastenen, även kallad Yttergärdestenen, med signum U 344.

Källor

Personer i Danmark under 900-talet
Personer i Skånes historia
Män
Födda 900-talet
Avlidna 1000-talet
Personer i Danmark under 1000-talet
Riksridderskap

Riksridderskap. Riksriddare kallades i det gamla tysk-romerska riket adelsmän vilka var riksomedelbara utan att ha plats i riksdagen, men som sammanslutit sig till en självförvaltande korporation (ty. Reichsritterschaft). Denna hade 1577 uppstått genom förening av tre riddarförbund: det schwabiska, frankiska och rhenska, som på 1400-talet bildats av den lägre adeln i dess kamp mot furstarna och städerna, och med anledning härav var korporationen indelad i tre efter förbunden uppkallade kretsar. Dessa åter var indelade i kantoner. I spetsen för varje sådan stod en riddaröverste med biträdande råd; kretsarnas angelägenheter avgjordes på kretsförsamlingar och hela korporationens på sammanslutningar av dessa, så kallade "korrespondensdagar", över alla korporationens medlemmar fördes en matrikel, och till upptagande av nya medlemmar däri fordrades kretsförsamlingarnas samtycke. Medlemsantalet var mot slutet av rikets tillvaro över 1 500. Riksridderskapet åtnjöt forum privilegiatum i rikskammarrätten och religionsfrihet samt kunde inte åläggas skatt eller krigstjänst till riket utan eget samtycke. Dess privilegier bekräftades i kejsarnas valkapitulationer. Efter Rhenförbundets upprättande 1806 blev riksriddarna mediatiserade.

Källor 

Tysk-romerska riket
Ugglan
Yngve Sköld

Karl Yngve Sköld, född 29 april 1899 i Vallby församling, Södermanland, död 6 december 1992 på Ingarö, var en svensk tonsättare, pianist och organist.

Biografi
När Sköld var 10 år dog fadern och modern fick ta med sig hela barnaskaran till sin bror i Malmköping. Det var där hans verkliga intresse för komposition tog fart, då han fick lyssna till sin morbrors pianospel och småkompositioner. Sköld studerade piano för Richard Andersson, musikteori för Harald Fryklöf och avlade organistexamen 1919 samt musiklärar- och kantorsexamen 1933 vid Stockholms musikkonservatorium. Han fortsatte sina studier i piano, komposition och dirigering i Brno och Prag. Han bidrog dessutom med musik till den första svenska ljudfilmen och var verksam som pianist och organist vid Svensk Filmindustri När ljudfilmerna kom igång på allvar och biograforkestrarna inte längre behövdes fick han arbete som bibliotekarie vid Stim 1938–1964.

Sköld har en stor produktion av både instrumentalmusik och vokalmusik, bland annat symfonisk musik, kammarmusik och konserter, i en romantisk stil med modernistiska inslag.

Verk i urval
Svit för orgel, op. 13 (1922)
Konsert-fantasi nr 2, op. 21 (1921)
Cellosonat, op. 26 (1927)
Svit för orkester nr 1, op. 30 (1930) 
Suite concertante för viola och orkester, op. 35 (1936)
Symfoni nr 2, op. 36 (1937)
Konsertstycke för trumpet och orkester, op. 37 (1939)
Svit nr 1, op. 39
Violinkonsert, op. 40 (1941)
Svit i gammal stil, op. 42 (1944)
Svit för orkester nr 2, op. 44 (1945) 
Konsert för piano och orkester nr 2, op. 46 (1946)
Svit nr 2, op. 48 (1947)
Symfoni nr 3, op. 50 (1948)
Konsert för violin, violoncell och orkester, op. 52 (1950)
Stråkkvartett nr 2, op. 55 (1955)
Svit, op. 60 (1959)
Stråkkvartett nr 3, op. 65 (1965)
Symfoni nr 4, op. 66 (1966)
Konsert för piano och orkester nr 3, op. 67 (1969)
Divertimento för stråktrio, op. 70 (1971)
Svit, op. 71 (1974)
Stråkkvartett nr 4, op. 72 (1974)

Filmografi
Som kompositör

Som pianist

Källor
Om Yngve Sköld på Stim/Svensk musik
Yngve Sköld-Sällskapet

Svenska klassiska kompositörer under 1900-talet
Svenska filmmusikkompositörer
Män
Födda 1899
Avlidna 1992