kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ascanio in Alba

Ascanio in Alba (Ascanio i Alba) är en pastoral opera i två delar (Festa teatrale in due alti) med musik av Wolfgang Amadeus Mozart och libretto av Giuseppe Parini, K.111.

Historia 
Operan uruppfördes vid bröllopet mellan ärkehertig Ferdinand och Maria Beatrice d'Este den 17 oktober 1771 i Milano. Librettot är i första hand en allegori och en vägledning för unga prinsar i hur de skulle bete sig som regenter senare i livet. Det är alltså ett budskap och inte en intrig som står i centrum för texten.

Mozart var 14 år när han skrev musiken till texten och var inte direkt inspirerad av den stela texten men lyckades ändå förnya opera seria genom att göra innovationer som var häpnadsväckande för samtiden.

Samtidigt med Ascanio in Alba uppfördes också en opera av Johann Adolf Hasse, Ruggiero. Hasse sade vid uppförandet om Mozart att "den unge mannen gör att vi alla blir glömda" och skrev aldrig någon mer opera efter Ruggiero.

Innan librettot kom till hade Mozart en uvertyr färdig. Operan består i övrigt av da capo-arior, verkningslösa körer, en terzett i slutet och en liten balett.

Personer 
Venus (sopran)
Ascanio (kontratenor)
Silvia (sopran)
Aceste (tenor)
Fauno (sopran)

Handling

Akt I
Venus har bestämt att hennes son Ascanio skall härska över Alba och gifta sig med nymfen Silvia. De har aldrig sett varandra men Amor har visat sig för Silvia i Ascanios gestalt så hon har förälskat sig i drömsynen. Nu skall de båda ungdomarna mötas för första gången men Ascanio får inte ge sig till känna förrän han med egna ögon kan se hur ärbar hon är.

Akt II
Därför blandar han sig med herdarna då Silvia förs in, men hon känner genast igen sin drömsyn utan att veta att det är Ascanio. Hon blir olycklig därför att hon vet att hon skall giftas bort med Venus berömde son. Då delar sig skyarna och Venus visar sig i sin vagn. Framför hennes altare förenas de båda älskande som har bestått sina prov, och Venus förkunnar att Alba skall bli ryktbart under Ascanios styre.

Externa länkar

Källor 

Operor av Wolfgang Amadeus Mozart
Italienskspråkiga operor
Italienska operor
Yunganggrottorna

Yunganggrottorna (云冈石窟, Yúngāng shíkū), är grottor med skulpturer i Nanjiaodistriktet i Datong i Shanxi-provinsen, i norra Kina. Tillsammans med Mogaogrottorna och Longmengrottorna är Yunganggrottorna en av de tre mest berömda antika skulpturplatserna i Kina.  2001 sattes Yunganggrottorna upp på Unescos världsarvslista.

Historia
Grottorna uppfördes under den period då Datong var huvudstad under Norra Weidynastin (北魏) under kejsarna Heping och Zhengguang som lät bygga grottorna. Arbetet startade år 460 och varade till år 525. När den första kejsaren besteg tronen i Datong var buddhismen mycket rik och florerande. Efter att kejsaren Taiwu dött 452 fick år 460 fick munken Tan Yao arbetet att börja hugga ut fem grottor som kom att bli center för buddhistisk konst i norra Kina. Detta arbetet skall bl.a. ha utförts tillsammans med fem indiska munkar. Mellan år 471 och 494 var tillbedjandet av Buddha utspritt bland adel och hovet vilket ledde till att 12 fler grottor höggs ut och Chongfutemplet byggdes. Även efter att arbetet med grottorna som sponsrades av hovet avslutats 525 kom munkar med lägre rang att fortsätta hugga ut nya grottor. Dessa grottor är mindre än de tidigare, många av dem mycket små och är över 200 till antalet.

Under Liaodynastin kom det att byggas skydd framför flera av grottorna som på så sätt blev till tempel. Dessa förstördes under ett krig 1122, men kom att byggas upp igen framför grotta 5, 6 och 7 år 1651.

Utförande
Sammanlagt finns det 252 grottor i varierande storlekar och 51 000 statyer på en sträcka motsvarande ungefär 1 km. Ovanför grottorna finns ruinerna från ett slott, en mur och ett försvarstorn från Mingdynastin. Den största statyn är 17 meter hög, och den minsta endast 2 centimeter.

De tidigaste grottorna bär på en stil som är lik de indiska chaityas och gandharanstilarna. Några av de stora statyerna ser ut att kunna ha varit influerade av de numera av talibanerna förstörda Bamiyanstatyerna i Afghanistan. Det går också att skönja grekisk-romerska liksom iranska och bysantinska influenser. Alla dessa olika stilar blandas med en kinesisk stil, vilket gör Yunganggrottorna mycket speciella och en av mänsklighetens största skatter.

I grotta nr. 20 finns den 13,7 m höga sittande Lutian Buddha flankerad av East Standing Buddha och ursprungligen även av West Standing Buddha på sin andra sida. West Standing Buddha försvann av okänd anledning redan under Norra Weidynastin, men hittades i småbitar 1940. Statyn är återuppbyggd (2017), men kommer inte att återplaceras på sin ursprungliga plats, utan placeras i en utställningshall söder om grottan.

Se även 
 Longmengrottorna
 Mogaogrottorna
 Xumishangrottorna

Referenser

Noter

Tryckta källor 
Harper, Damian. China. 8 ed.  Melbourne: Lonely Planet, 2002.

Världsarv i Kina
WP:Projekt Kina
Klippkonst i Kina
Grottor i Shanxi
Tage Holmberg

Tage Alexander Holmberg, född 16 februari 1913 i Engelbrekts församling i Stockholm, död 29 augusti 1989 i Matteus församling i Stockholm, var en svensk filmklippare, fotograf, regiassistent och manusförfattare. 

Holmberg är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Regi i urval

Filmmanus i urval

Referenser

Externa länkar 
 
 

Svenska filmklippare
Svenska manusförfattare
Manusförfattare från Stockholm
Fotografer från Stockholm
Regissörer från Stockholm
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1913
Avlidna 1989
Män
Svenska filmregissörer
Lushan nationalpark

Lushan nationalpark eller Lushan geopark ligger vid berget Lushan i Jiangxi-provinsen i Kina. Nationalparken, som sträcker sig från berget och till området runt Poyangsjön, är 500 km² stor.

Den är ett populärt besöksmål för inhemska turister och visar upp enastående förkastningar bildade under tertiär, ett imponerande landskap med spetsar och toppar, dalgångar, klyftor och raviner, bergsformationer, grottor och vattenfall.

År 1996 sattes Lushan nationalpark upp på Unescos världsarvslista och 1998 blev parken upptagen i Unescos Internationella nätverk av geoparker (som idag omfattar 35 områden, därav sju i Kina).

Externa länkar 

 UNESCO World Heritage Site - Lushan National
 Lushan National Park - China World Heritage/UNESCO

Nationalparker i Kina
Världsarv i Kina
WP:Projekt Kina
Världsarv inskrivna 1996
Geoturism
Arthur Österwall

Arthur Österwall, egentligen Sven Artur Östervall, född 6 mars 1910 i Matteus församling i Stockholm, död 27 februari 1990 i Solna i Stockholms län, var en svensk orkesterledare, kompositör, vokalist och musiker (kontrabas).

Biografi 
Österwall medverkade till en början som basist och sångare i brodern Seymour Österwalls orkester, men bildade 1944 egen orkester. Han ledde ofta utländska orkestrars turnéer i Sverige samt var konferencier vid många jazzarrangemang. Han var också jazzkrönikör och nöjesreporter i Aftontidningen, där han startade ungdomstävlingen "AT-jazzen" 1949 med många av 1950-talets sedermera kända jazzmusiker som deltagare. 
1956 tog han initiativ till en liknande riksomfattande ungdomstävling i TV, "TV-jazzen", där många som senare blev 1960-talets ledande jazzmusiker deltog. Han var också initiativtagare till Stockholms Jazzfestival, som hölls första gången 1967. 
Åren 1956–1972 var Arthur Österwall föreståndare för den nya kommunala ungdomsgården Sunside på Malmskillnadsgatan i Stockholm.

Han var bror till sångerskan Irmgard Österwall.

Österwalls självbiografi Från Internationalen till Nalen utgavs 1990 på Ordfront förlag.

Arthur Österwall är gravsatt i minneslunden på Solna kyrkogård.

Filmografi i urval

Musik

Manus, roller

Källor
"Arthur Österwall – kontrabasist, orkesterledare, skribent och jazzaktivist" i Orkesterjournalen

Noter

Externa länkar 
 Arthur Österwall på Svensk underhållningsmusik, revyer och film 1900–1960 (med diskografi)
 Arthur Österwall på Svensk mediedatabas

Svenska kompositörer under 1900-talet
Svenska musiker under 1900-talet
Svenska sångare under 1900-talet
Musiker från Stockholm
Sångare från Stockholm
Gravsatta på Solna kyrkogård
Födda 1910
Avlidna 1990
Män
MxPx

MxPx (Magnified Plaid) är ett amerikanskt punkrockband som startade 1992 i Bremerton, Washington.

Historia
MxPx startade som tre 15-åringar som kallade sig själva för Magnified Plaid, och lät sig inspireras av sydkalifornisk skatepunk. Trion var klasskamrater vid Central Kitsap High School i närliggande Silverdale, Washington. De gillade inte riktigt namnet på bandet, men bytte ändå inte. Namnet förkortades till M.P., men när Yuri Ruley gjorde konsertaffischer så blev punkterna till x, och namnet MxPx fastnade.

Medlemmar 
Nuvarande medlemmar
 Mike Herrera - sång, bas (1992-idag)
 Tom Wisniewski - gitarr (1995-idag)
 Yuri Ruley - trummor (1992-idag)
Tidigare medlemmar
 Andy Husted  - gitarr (1992-1995)

Diskografi

Studioalbum
 Pokinatcha (1994)
 Teenage Politics (1995)
 Life in General (1996)
 Slowly Going the Way of the Buffalo (1998)
 The Ever Passing Moment (2000)
 Before Everything and After (2003)
 Panic (2005)
 Lets rock (2006)
 Secret Weapon (2007) med låten Angels
 Plans Within Plans (2012)

Samlingar/Liveskivor
 Let it Happen (1998)
 At the Show (1999)
 Ten Years and Running (2002)
 Let's Rock (2006)
 The Ultimate Collection (2008)
 The Acoustic Collection (2012)

EP:er
 On the Cover (1995)
 Move to Bremerton (1996)
 The Renaissance (2001)
 Fat Club (2001)
 The AC/EP (2004)
 Left Coast Punk (2009)

Videor
 It Came from Bremerton (2000)
 B-Movie (2004)
 Triple Threat (2009)
 Both Ends Burning: The Saga Continues... (DVD) (2011)

Externa länkar

 Officiell webbplats

Amerikanska punkband
Musikgrupper bildade 1992
Curt Siwers

Curt August Siwers, född 30 maj 1900 i Stockholm, död 13 november 1982 i Handen, var en svensk skådespelare.

Filmografi

Källor 

Svenska skådespelare under 1900-talet
Skådespelare från Stockholm
Födda 1900
Avlidna 1982
Män
Cluedo – en mordgåta

Cluedo – en mordgåta är ett TV-program som sändes i TV4 under våren och hösten 1996. De två säsongerna hade sex avsnitt vardera. Programledare var Martin Timell. 

Ett mord har begåtts och under programmets gång ska det avslöjas vem som är mördaren på Döinge Hus. Grevinnan von Thän, fröken Anette Gulling, överste Douglas Olsson, docent John Plommongren, pastor Seved Fillén och hushållerskan Siv Holm är alla misstänkta. Vilket mordvapen användes och i vilket rum på slottet skedde mordet? Kommissarie Bert Berg ska försöka lösa mordgåtan. De misstänkta utfrågas även av publiken. Vem talar egentligen sanning och vem är det som har anledning att ljuga?

Medverkande i urval 
Grynet Molvig – grevinnan Margareta von Thän (fru Blå)
Gunvor Pontén – hushållerskan Siv Holm (fru Vit)
Peder Falk – överste Douglas Olsson (överste Senap, gul) 
Reuben Sallmander – docent John Plommongren (professor Plommon, lila)
Mi Ridell – fröken Anette Gulling (fröken Röd) 
Helge Skoog – pastor Seved Fillén (pastor Grön)
Rolf Skoglund – kommissarie Bert Berg
Sten Hellström – Völund Lilja

Gästroller 
Kjell Bergqvist, Birgitta Andersson, Lakke Magnusson, Janne Carlsson, Jessica Zandén, Kim Anderzon, Peter Harrysson, Göran Gillinger, Eva Röse, Jakob Eklund och Allan Svensson.

Avsnitt

Säsong 1 
"Reporter till salu" (22 januari)
"Lisa Spiis" (29 januari)
"Skattmasen" (5 februari)
"Slaktarens återkomst" (26 februari)
"Mediernas makt" (4 mars)
"Skriket" (11 mars)

Säsong 2 
"Nyfiken i en strut" (4 november)
"Dödligt svek" (11 november)
"En sista kyss" (18 november)
"Kortaste strået" (25 november)
"Farliga kontakter" (2 december)
"Dödligt frieri" (9 december)

Se även 
Cluedo (sällskapsspel)

Källor

Externa länkar 
 

Underhållningsprogram i TV4
TV-året 1996
Svenskspråkiga TV-serier
Daniel Bedingfield

Daniel Bedingfield, född 3 december 1979 i Auckland i Nya Zeeland och uppväxt i London, är en brittisk musiker och sångare. Han är bror till sångerskan Natasha Bedingfield.

Diskografi
 Gotta Get Thru This (2002)
 Second First Impression (2004)

Brittiska musiker
Födda 1979
Män
Levande personer
Solveig Lagström

Maj Gunborg Solveig Lagström, född 9 februari 1922 i Brännkyrka församling, död 12 maj 1994 i Trosa, var en svensk skådespelare och sångare.

Lagström var en av medlemmarna i sånggruppen Sångfåglarna. Hon var gift med skådespelaren Sten Gester 1950–1969.

Filmografi

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser 

Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska sångare
Födda 1922
Avlidna 1994
Kvinnor
Skådespelare från Stockholm
Balroger

Balrog är en varelse i J.R.R. Tolkiens sagovärld. Balrogerna var ursprungligen Maiar liksom Sauron, Saruman och Gandalf men blev sedan tjänare under Melkor och kom under hans ledning att bli en av hans mest fruktade tjänare, speciellt under Beleriandkrigen. De framstod som människolika men av eld och kunde skyla sig i mörker och skugga. De bar en eldpiska och satte skräck i både vänner och fiender. Den främsta bland balrogerna var deras ledare Gothmog.

Flera balroger deltog vid Gondolins fall. Gothmog dräps av Echtelion, en annan av Glorfindel.

Under vredens krig blev de flesta dödade men några lyckades fly till Midgård och gömde sig djupt ned vid världens rötter. Durins bane, varelsen som drev ut dvärgarna ur Moria, var en av dessa.

Balrogerna dokumenterades för första gången av alverna under Dagor-nuin-Giliath under första åldern, men blev efter första åldern sällsynta. Tolkien beskriver bara en balrog efter vredens krig: Durins bane. Det tycks vara den sista balrogen i Midgård och den bäst dokumenterade.

Vingar eller inte?
Det finns ingen klar beskrivning av hur Balrogen ser ut, vilket har gjort att läsare kan se Balroger med eller utan vingar. Detta har blivit en kontrovers bland olika läsare av Tolkiens verk. I början av filmen Sagan om de två tornen kan man se en Balrog med vingar, nere i Morias gruvor kan man också ana ett par vingar på Balrogen. I Härskarringen står det att Balrogen är omgiven av en skugga och att skuggan senare sprider ut sig i form av ett par vingar, om det är en skugga eller ett par vingar framgår dock inte av texten.

I populärkultur 
Innebandyklubben Balrog IK i Botkyrka kommun namngavs efter figuren. Den som under säsongen 1995/1996 såg lagets hemmamatcher i Eriksdalshallen påmindes tydligt om detta, i den ljus- och ljudshow som klubben körde före matcherna.

Balrog utanför Tolkiens verk 

I Maplestory är en balrog ett starkt, djävulskt monster som invaderar båten mellan Victoria island och Ossyria. Finns även djupast nere i dungeons.

Källor 

Fiktiva monster
Ainur
Fiktiva figurer introducerade 1954

de:Figuren in Tolkiens Welt#Balrogs
he:מיאר#בלרוגים
Sten Gester

Sten Gottfrid Gester, född Eskilsson Gester 21 oktober 1924 i Stockholm, död 25 mars 2006 i Trosa, var en svensk skådespelare.

Biografi
 
Gester studerade vid Calle Flygare Teaterskola och var efter studierna engagerad i Finland. Han tillbringade en period i USA och efter återkomsten till Sverige var han engagerad vid Vanadis- och Oscarsteatern. Han medverkade i Kar de Mummas revyer under sex säsonger och var sedan engagerad av Riksteatern. 

Han var gift med skådespelaren Solveig Lagström 1950–1969 och med skådespelaren Elisabeth Ahlmark från 1970.

Filmografi

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser 

Svenska skådespelare under 1900-talet
Skådespelare från Stockholm
Födda 1924
Avlidna 2006
Män
Uno Larsson

Karl Uno Einar Larsson, född 27 september 1893 i Maria Magdalena församling i Stockholm, död 11 maj 1961 i Högalids församling i Stockholm, var en svensk fotograf och statistskådespelare.

Biografi 
Uno Larsson var son till järnarbetaren Carl Gustaf Larsson och Kristina, ogift Ersdotter. I unga år var han en tid biografmaskinist men verkade sedan som fotograf under flera decennier.

Larsson hade roller i filmerna Stormfågeln (1914), Bara en mor (1949), Drömsemester (1952), Sommaren med Monika (1953) och Äventyr med gammal bil (1958) men hans insats inom filmen var framförallt som statist. Sammanlagt medverkade han i omkring hundra filmer. Han medverkade också i sex pjäser på Dramaten mellan 1955 och 1960.

Larsson gifte sig 1928 med Karin Matilda Elisabet Tun (1898–1938), dotter till Karl Johan Tun och Hilma Elisabet, ogift Pettersson, och 1941 med Jenny Margareta Sjögren (1908–1994), dotter till ingenjören Otto Wilhelm Sjögren och Jenny Anna Axelina, ogift Karlsson. En son i andra äktenskapet är Carl-Uno Larsson.

Han är begravd på Skogskyrkogården i Stockholm.

Filmografi 

1914 – Stormfågeln
1925 – Karl XII del II
1931 – En natt
1936 – Bombi Bitt och jag
1938 – På kryss med Albertina

1939 – Kadettkamrater

1940 – Den blomstertid
1940 – Romans

1941 – Hem från Babylon 
1941 – Lasse-Maja
1941 – Göranssons pojke
1942 – I gult och blått
1942 – Sexlingar
1942 – Fallet Ingegerd Bremssen

1943 – Tåg 56

1943 – Ordet 
1943 – Natt i hamn

1944 – Den osynliga muren  
1944 – Excellensen

1944 – Flickan och Djävulen 
1944 – När seklet var ungt
1945 – I som här inträden

1946 – Eviga länkar
1946 – Pengar - en tragikomisk saga
1946 – Hotell Kåkbrinken
1946 – Djurgårdskvällar

1947 – Skepp till India land
1947 – Folket i Simlångsdalen
1947 – Stackars lilla Sven
1947 – Pappa sökes

1948 – Janne Vängmans bravader

1948 – Loffe som miljonär

1949 – Pappa Bom
1949 – Bara en mor
1949 – Gatan
1949 – Svenske ryttaren 
1949 – Greven från gränden
1949 – Havets son

1952 – Flyg-Bom
1952 – Janne Vängman i farten

1953 – Sommaren med Monika

1953 – Vägen till Klockrike

1954 – Herr Arnes penningar

1955 – Stampen
1956 – Ratataa

1957 – Räkna med bråk
1957 – Det sjunde inseglet

1958 – Laila 
1958 – Jazzgossen

1960 – Domaren

Referenser

Externa länkar 
 
 
 

Svenska fotografer
Svenska skådespelare under 1900-talet
Fotografer från Stockholm
Skådespelare från Stockholm
Gravsatta på Skogskyrkogården i Stockholm
Födda 1893
Avlidna 1961
Män
Jan-Olof Rydqvist

Jan-Olof Rydqvist, född 26 januari 1930 i Oscars församling, Stockholm, död 26 januari 1977 i Hedvig Eleonora församling, Stockholm,  var en svensk skådespelare och manusförfattare. Rydqvist är begravd på Norra begravningsplatsen i Stockholm.

Filmmanus

Filmografi (urval)

Teater

Roller

Referenser

Noter

Källor 

 Östgötateaterns arkiv

Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska manusförfattare under 1900-talet
Män
Födda 1930
Avlidna 1977
Skådespelare från Stockholm
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Induktans

Induktans är den del av motståndet (impedansen) mellan två punkter i en växelströmkrets som beror på självinduktion eller ömsesidig induktion.

En elektrisk ström som flyter genom en krets orsakar ett magnetiskt fält och därmed ett magnetiskt flöde Φ genom kretsen. Förhållandet mellan det magnetiska flödet och strömstyrkan kallas induktans eller mera korrekt kretsens självinduktans. Vanligtvis används symbolen L för induktans. SI-enheterna för induktans är Weber per ampere, eller Henry (H): 1 H = 1 Wb/A.

Definition 
Den kvantitativa definitionen av induktans är

Enligt ovanstående definition är det magnetiska flödet Φ orsakat av den ström som flyter genom kretsen. Det kan också förekomma bidrag från andra kretsar. Betrakta till exempel två kretsar C1, C2, med strömmarna i1 respektive i2. De magnetiska flödena  ,  i  och  ges av

Enligt ovanstående definition är  och  självinduktanserna för  och . Det kan visas att de andra två koefficienterna är lika: , där   kallas den ömsesidiga induktansen för de båda kretsarna.

Växelström genom en induktiv krets
Om strömmen genom en induktiv krets varierar kommer en spänning att uppstå över den induktiva komponenten som är proportionell mot den magnetiska flödesändringen per tidsenhet

där minustecknet beror på att induktansen motverkar ändringen av strömmen.

En induktans orsakar en fasskillnad mellan spänning och ström. Denna fasvridning är positiv för en induktiv krets, det vill säga, fasmässigt kommer spänningen att ligga före strömmen. En passiv, rent induktiv krets (som inte innehåller transistorer, ström- och spänningsgeneratorer etc.) ger en fasvridning av 90 grader för en sinusformad ström/spänning.

Energi i induktiva kretsar
Induktansen i en krets kommer att motverka varje ändring av strömmen genom kretsen. Det åtgår således energi på grund av induktansen för att bygga upp en viss strömstyrka. Varje praktiskt förekommande krets har en resistans > 0. Vi kan då för en induktiv elektrisk krets anta att den innehåller en resistans och en induktans i serie. Då gäller för spänningen  över kretsen

och genom multiplikation med  erhålls den utvecklade momentaneffekten som

Termen  är den resistiva effekten, väsentligen de värmeförluster som uppstår i kretsen. Den magnetiska energins ändringhastighet blir därför

Den magnetiska energi som krävs för att öka strömmen från 0 till värdet  blir således

Se även
 Solenoid
 Kapacitans
 Resistans
 Reaktans

Referenser 

Elektriska kretsar
Elektrodynamik
Fysikaliska storheter
FM-syntes

FM-syntes är en teknik för ljudsyntes som används i vissa synthesizers. Tekniken upptäcktes av John Chowning 1970 vid Stanford-Universitetet och bygger på att en simpel ljudvågform frekvensmoduleras av en annan simpel vågform vilket skapar en komplex vågform med en annorlunda ljudkaraktär.

Tekniken patenterades 1975 och licensierades till Yamaha. De första digitala syntarna använde FM-syntes, speciellt Yamahas syntar. Den mest kända FM-synten är Yamaha DX7 som var mycket populär under 80-talet.

Elektronisk musik
The Honourable Company of Edinburgh Golfers

The Honourable Company of Edinburgh Golfers, Muirfield är världens äldsta golfklubb, fast spelet golf är flera århundraden äldre. Klubbens arkiv sträcker sig tillbaka till 1744 då den skapade tretton regler för golfspel för sin första tävling. Klubben spelade de fem hålen på Leith Links i nästan ett sekel men flyttade 1836 till Musselburghs Old Course med 9 hål. Som så många andra prestigefulla skotska banor inklusive Royal and Ancient Golf Club of St Andrews är Musselburgh en bana öppen för allmänheten. 1891 byggde klubben en privat golfbana i Muirfield.

Muirfield har hållit The Open Championship femton gånger (senast 2002), The Amateur Championship, Ryder Cup, Walker Cup, Curtis Cup samt många andra turneringar.

Golfklubbar och golfbanor i Skottland
A1 (motorväg, Österrike)

A1 är en motorväg i Österrike som går mellan Wien och Salzburg. Motorvägen går via St Pölten, Amstetten och Linz. Motorvägen går under namnet Västmotorvägen (West Autobahn) och är Österrikes första motorvägsbygge om man bortser en liten bit som går från Tyskland till Salzburg som var byggd av tyskarna före andra världskriget. Detta anses vara en av Österrikes viktigaste motorvägar och denna blev färdig under 1970-talet. Denna motorväg kan även användas för transittrafik som ska gå från Tyskland till Ungern.

Se även
Motorvägar i Österrike

Externa länkar

Motorvägar i Österrike
A12 (motorväg, Österrike)

A12 är en motorväg i Österrike som går mellan Landeck och Kufstein och vidare till gränsen till Tyskland. Motorvägen går via Innsbruck och Wörgl. Motorvägen går under namnet Inntalmotorvägen och är en av Österrikes transitlänkar. Denna motorväg kan även användas för transittrafik som ska gå från Tyskland till Italien.

Se även 
 Motorväg
 Motorvägar i Österrike

Externa länkar

Motorvägar i Österrike