kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Larrousse

Larrousse, ursprungligen Larrousse Calmels, var ett franskt formel 1-stall som tävlade i slutet av 1980-talet och början av 1990-talet.


Historik
Larrousse startades säsongen  av den tidigare racerföraren och chefen för Renault Sport, Gérard Larrousse, och hans vän Didier Calmels. 1989 dömdes Calmels till sju års fängelse efter att ha skjutit sin fru. Stallet bytte därefter namn till Equipe Larrousse men blev mer känt som Larrousse.

Larrousse började tävla med en Lola LC87 som utrustades med en Cosworth DFZ V8-motor. Stallet startade med bara en bil som kördes av Philippe Alliot. I slutet av året fick man bil nummer två med Yannick Dalmas som förare. 1990 köptes 50 procent av stallet av  Espo Corporation i Japan och fick då namnet Espo Larrousse F1. Espo drog sig dock ur och 1991 såldes 65 procent av stallet till biltillverkaren Venturi och blev Larrousse F1. I september 1992 sålde Venturi sina andelar till en grupp med namnet Comstock, som leddes av tysken Rainer Walldorf. Han visade sig dock vara på flykt undan rättvisan och blev senare dödad under en eldstrid med den tyska polisen. 

1993 blev ett förlustår varför Gerard Larrousse organiserade om stallet 1994. Han skrev ett avtal med Ford och det schweiziska Fast Group SA. Stallets sponsor blev Danone Group, bilarna fick Tourtels färger och kördes av Olivier Beretta och Erik Comas. När pengarna började ta slut ersattes Beretta av de tillfälliga förarna Philippe Alliot, Yannick Dalmas och Hideki Noda. I säsongens sista lopp ersattes Comas av Jean-Denis Deletraz.

I slutet av 1994 blev Larrousse ovän med sin konstruktör Robin Herd, varför det inte blev några nya bilar byggda inför säsongen 1995. Ett försök till samgående med F3000-stallet DAMS misslyckades och i april 1995 blev stallet indraget i diverse rättegångar, varefter stallet upphörde.

Larrousse försökte senare starta om bolaget för att tävla i sportvagnar men framgångarna uteblev.

F1-säsonger

Noter

Källor
Agneta Ehrensvärd

Agneta Ehrensvärd, född 23 mars 1949 i Stockholm, är en svensk skådespelare och regissör. Hon var tidigare konstnärlig ledare för Dramatens barn- och ungdomsverksamhet, Unga Dramaten.

Biografi 
Ehrensvärd har varit anställd på Dramaten sedan 1976 där hon medverkat i över 40 pjäser. Hon har spelat Shakespeare, Molière, Brecht och Anouilh, men även mycket svenskt som till exempel Christina Herrström, Mats Wahl och Per Åke Nygren.

1988 spelade hon Berta i Anne Charlotte Lefflers Sanna kvinnor, en av de egna rollerna som hon värdesätter mest. Två andra exempel är hennes allra första roll på Dramaten, Pernille i Den jäktade, en roll som hon fick överta av Lena Nyman, samt Ballon och Solvejgs mor i Ingmar Bergmans uppsättning av Peer Gynt.

Agneta Ehrensvärd har också medverkat i TV, radio och film. Hon hade roller i TV-serierna Goda grannar (1986–1987) och Det var då (1988–1989). 1991 var hon med i Luigis Paradis som Pelle Seth regisserade för Kanal 1 Drama. Flera av hennes dramatenföreställningar har filmats för TV, bland andra Damorkestern (regi Ingvar Kjellson, 1987), Finns vi? (regi Ewa Fröling, 1989) och Sanna kvinnor (regi Gunnel Lindblom, 1991). På film har hon medverkat i filmerna Om sju flickor, Mannen som blev millionär och Sopor.

Ehrensvärd har alltmer ägnat sig åt regi. Hon har arbetat som regissör både på Dramaten och på andra scener.
År 2004 blev Ehrensvärd konstnärlig ledare för Unga Dramaten. Senare innehade hon samma roll på Pygméteatern.

Priser och utmärkelser 
2006 – Litteris et Artibus
2014 – Svenska teaterkritikers förenings teaterpris
2016 – Medeapriset

Filmografi

Teater

Regi (ej komplett)

Roller (ej komplett)

Referenser

Externa länkar 
 
 

Svenska teaterregissörer
Födda 1949
Kvinnor
Levande personer
Skådespelare från Stockholm
Mottagare av Litteris et Artibus
Agneta
June Carlsson

June Barbro Carlsson Ekendahl, född 30 januari 1945 i Stockholm, död 28 december 2015 i Täby Kyrkby, var en svensk journalist. Hon verkade under 1970- och 80-talet som nyhetsjournalist och programledare på Sveriges Television.

Bakgrund och karriär 
June Carlsson var journalist och programledare vid Sveriges Television fram till 1987, bland annat i olika omgångar vid Aktuellt, Studio S och 20:00. Hon började sin bana inom radion som 21-åring, men rekryterades snart till Aktuellt som programledare.

Vid den tiden hade Aftonbladet en löpsedel med texten "Flicka tar över Aktuellt". June Carlsson gick i bräschen för kvinnorna inom etermedier; hon var den första kvinnan på många poster, både som programledare och arbetsledare. Under jämställdhetsdebatten på 1970-talet sade hon bland annat att nyhetsprogrammen på TV var gjorda "av män, med män, för män".

Carlsson fortsatte i början av 1980-talet sin karriär på Sveriges Television genom att bli programledare på "Studio S" som under tvåkanalsystemets tid var det tongivande samhällsmagasinet på TV. Hon arbetade bland annat tillsammans med projektledaren Erik Eriksson samt Göran Elwin och Tom Alandh.

År 1986 var June Carlsson med och skapade programmet 20:00, tillsammans med Lars Weiss. Programmet sändes direkt på onsdagar med June Carlsson som programledare. Med i programmen var också Stina Dabrowski som gjorde intervjuer med kända och/eller viktiga personer.

År 1987 startade hon ett eget produktionsbolag, June Carlsson Mediaproduktion AB, och producerade sedan videoserien Människans barn som bestod av 15 filmer och beskriver barns utveckling. Serien har använts i många kommuner i Sverige, och i viss mån i Norge, inom mödravården, daghem och i andra sammanhang. 

June Carlsson verkade under många år som konsult inom kommunikation, konferenser och ledarskapsutveckling. Hon var under en tid partner i konsultföretaget Oxford Leadership Academy som hade både världsomspännande företag och statschefer som kunder.

Privatliv 
Carlsson hade ett stort engagemang för barn och var själv trebarnsmor samt sex barnbarn. Hon var sedan 1981 gift med journalisten Staffan Ekendahl.

June Carlsson Ekendahl avled i december 2015 i sviterna av bröstcancer. Hon ligger begravd i Täby kyrkbys södra begravningsplats, Stillheten.

Filmografi

Källor

Vidare läsning

Externa länkar 
 

Svenska journalister under 1900-talet
Födda 1945
Kvinnor
Avlidna 2015
Personer inom Sveriges Television
Journalister från Stockholm
Programledare från Stockholm
Gravsatta på Täby södra begravningsplats
Körfält

Ett körfält (oftast kallat för fil) är en del av en körbana på en väg, vilket är avsett för trafik huvudsakligen i en riktning och med en bils bredd. Ett körfält ska vara så brett att ett fordon inte ska inkräkta på angränsande körfält. Längs körfältet har vanligen väglinjer anbragts, för att avskilja det från övriga körfält och från vägrenen. En fil är en rad med bilar till exempel i ett körfält.

Typer av körfält
Additionskörfält
Accelerationsfält
Retardationsfält

Se även
Vägmarkeringar

Källhänvisningar 

Vägar

de:Straßenquerschnitt#Fahrstreifen
Pierre Dahlander

Lars Robert Pierre Dahlander, född 14 september 1952 i Västra Skrävlinge i Skåne, är en svensk skådespelare.

Filmografi

Teater

Roller (ej komplett)

Källor

Fotnoter

Externa länkar
 
 

Födda 1952
Svenska skådespelare under 1900-talet
Män
Levande personer
Skådespelare från Malmö
Svenska skådespelare under 2000-talet
Lickå Sjöman

Lickå Sjöman, egentligen Anna Karin Birgitta Sjöman, född 10 november 1947 i Bromma i Stockholm, död 30 maj 2021 i Oscars församling i Stockholm, var en svensk skådespelare.

Lickå Sjöman var syster till Kyri Sjöman och har sonen Pontus Sjöman tillsammans med Peter Holthausen. Lickå Sjöman är gravsatt i minneslunden på Dalarö begravningsplats.

Filmografi

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser

Externa länkar

Födda 1947
Avlidna 2021
Kvinnor
Svenska scenskådespelare
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska skådespelare under 2000-talet
Brommabor
Skådespelare från Stockholm
Virserums kyrka

Virserums kyrka är en kyrkobyggnad i Virserums församling i Hultsfreds kommun.

Virserums gamla kyrka byggdes på 1300-talet och byggdes till på 1690-talet, men revs och ersattes med den nuvarande i nygotisk stil åren 1879-1881. Den nya kyrkan uppfördes av byggmästarna P. A. Pettersson och F. Jonsson från Gärdsnäs.

Inventarier
Predikstol från omkring 1700, ett provinsarbete.
Altartavla från 1736. Den tillkom genom kyrkoherde Jonas Segerstens försorg. Målaren hette troligen Sven Segervall, som året efter - 1737 - utförde kronan (d.v.s. taket) över predikstolen.
En dopfunt av trä från 1937 är tillverkad av bildhuggaren Theodor Karlsson i samarbete med arkitekten Erik Fant.

Orgel
1679 bygger Magnus Åhrman ett orgelverk till kyrkan.
1687 finns ett orgelverk med 6 stämmor.
En orgel tidigare än 1759 såldes till Kråksmåla kyrka.
1759 bygger Lars Wahlberg och Anders Wollander, Vimmerby, en orgel med 10 stämmor.
En orgel byggdes 1882 av Carl August Johansson. Den hade 17 stämmor fördelade på två manualer och pedal. Den är senare ersatt.
1958 bygger Olof Hammarberg, Göteborg, en mekanisk orgel.

Kororgel
1987 bygger Nils-Olof Berg, Nye, en mekanisk orgel. Fasaden är ritad av Ulf Oldaeus.

Diskografi
Virserums orglar. Leif Dahl, orgel. CD. Nosag CD 031. 1998.

Källor
 Orgelbyggaren i Broaryd, Häfte, 2007, Bernt Gustafson, Nöbbele Hembygdsförening

Noter

Externa länkar

Kyrkobyggnader i Hultsfreds kommun
Kyrkobyggnader i Linköpings stift
Kyrkobyggnader invigda 1881
Byggnader och anläggningar i Virserum
1881 i Sverige
Wallis Grahn

Wallis Grahn, född 13 februari 1945 i Stockholm, död 18 januari 2018 i Maria Magdalena distrikt i Stockholm, var en svensk skådespelare.

Biografi 
Wallis Grahn växte upp i en arbetarklassfamilj, något hon ansåg vara betydelsefullt för sitt arbete som skådespelare. Hon gick i Stockholms musikklasser och Stockholms musikgymnasium i Adolf Fredriks skola. Hon hade först planer på att bli författare eller journalist men blev övertalad av Per Ragnar att söka en teaterutbildning vid Marieborgs folkhögskola i Norrköping 1964. År 1965 kom hon till Marionetteatern i Stockholm och 1967–1970 utbildade hon sig vid Scenskolan i Malmö. Mellan 1980 och 2005 arbetade Wallis Grahn som skådespelare på Malmö stadsteater.

Utöver teatern var Wallis Grahn verksam som skådespelare i film, radio och TV. 1974 spelade hon i Jan Halldoffs Det sista äventyret. Samma år spelade hon Vera i pjäsen Jösses Flickor befrielsen är nära, regisserad av Suzanne Osten och Wallis Grahn medverkande även på skivan med musiken från föreställningen. Osten specialskrev rollen som biografvaktmästaren till Wallis Grahn i Ostens debutfilm Mamma år 1982.

Wallis Grahn har också haft roller i Den enfaldige mördaren, Min store tjocke far, Babels hus, Eva & Adam, Svenska slut, Goltuppen, Morrhår och ärtor, Rederiet och Henning Mankell-filmatiseringen Den femte kvinnan.
I TV-serien Rederiet  spelade hon kallskänkan Gerd åren 1992–1994.

Wallis Grahn spelade ofta svarta, beska och motsägelsefulla roller och det var även där hon briljerade enligt teaterkritikerna. Hon är begravd på Skogskyrkogården i Stockholm.

Filmografi 

 (röst)

 

 (till och med 1997)

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser

Externa länkar 
 
 
 Wallis Grahn på Malmö stadsteaters webbplats

Svenska scenskådespelare
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska skådespelare under 2000-talet
Svenska röstskådespelare
Skådespelare från Stockholm
Alumner från Teaterhögskolan i Malmö
Gravsatta på Skogskyrkogården i Stockholm
Födda 1945
Avlidna 2018
Kvinnor
GTO

GTO kan syfta på:

 GTO (bil) – en bilmodellbeteckning
 Ferrari 250 GTO
 Ferrari 288 GTO
 Pontiac GTO
 GTO – en mangaserie, se Great Teacher Onizuka
 GTO-tyristor – en halvledarkomponent, så kallad GateTurnOff
 GTO – en pseudonym för musikgruppen Greater Than One
 GTO (omloppsbana) – en geostationär transferbana 

Akronymer
Godegårds bruk

Godegård är en herrgård och före detta järnbruk i Godegårds socken i Motala kommun.

Tidiga ägare av bruket
I trakten har bergsbruk bedrivits sedan medeltiden. Tidigaste kända person med anknytning till bergsbruket i Godegård är riddaren och riksrådet Nils Abjörnsson (Sparre av Tofta) som 1359 tillsammans med sin hustru Bengta Abrahamsdotter testamenterade Godegårds gård till S:t Andreas Altare i Linköpings domkyrka. Han ägde bland annat Ängsö slott i Västmanland och Salsta slott i Uppland och var son till riksrådet och drotsen Abjörn Sixtensson (Sparre av Tofta) och Ingeborg Ulfsdotter (Ulv). Att Abjörnsson ägde Godegård redan 1345 framgår av ett diplom enligt vilken han 16 januari 1345 pantsatte sina gods i Godegård för en skuld till Katerina i Avetomta.

Louis De Geer-epoken
Louis De Geer förvärvade och utvidgade ett redan befintligt järnbruk i mitten av 1600-talet, samt tog in valloner till trakten. Efter De Geers död ärvdes bruket av dennes yngste son, Jean De Geer. Efter en brand 1719 uppfördes den nuvarande huvudbyggnaden av reveterat timmer i två våningar under säteritak; den stod färdig 1725.

Koppling till Ostindiska kompaniet
1775 övergick hela egendomen genom köp till direktören i det ostindiska kompaniet Jean Abraham Grill (1736–1792), tidigare superkargör i Ostindiska kompaniet och från 1778 direktör i kompaniet (även benämnd Johan Abraham Grill, ej att förväxla med farbrodern Johan Abraham Grill 1719–1799). Under Grills ledning skedde en upprustning av järnbruket samtidigt som herrgården moderniserades. Åren 1785–1792 anlades en engelsk park, ritad av F.M. Piper. I samband därmed tillkom bland annat en rad lusthus i kinesiserande stil. Av dessa återstår idag endast den kinesiska paviljongen på Lustigkulle, som Posten avbildade och utgav i serien Våra Lusthus den 16 maj 2003. I huvudbyggnaden finns flera rumsinredningar från 1700-talet, bland annat ett par målade tak från byggnadstiden, samt ett rum med kinesiska målningar på papper. De båda kvadratiska tvåvåningsflyglarna av reveterat timmer uppfördes troligen på 1770-talet. Från själva järnbruket finns ett flertal byggnader från 1700- och 1800-talen bevarade.

Brukets nedläggning
1896 lades Godegårds bruk ned, egendomen innehades dock av familjen Grill ända fram till 1980. Godegård byggnadsminnesförklarades 1977.

Godegårdsarkivet
Det så kallade Godegårdsarkivet, som bland annat innehåller Jean Abraham Grills brev och räkenskaper, finns på Nordiska Museet i Stockholm.

Godegårdsrummet på Vadstena slott
På andra våningen i Vadstena slott finns det så kallade Godegårdsrummet. Det kallas så eftersom ett målat brädtak från Godegårds bruk placerats i det på senare tid.

Godegårds bruk idag
Vid gården återfinns Godegårds bruks- och porslinsmuseum.

Referenser

Externa länkar
Godegårdsarkivet på Nordiska Museet
Det kinesiska lusthuset i Godegård på frimärke
 

Svenska järnbruk
Herrgårdar i Östergötland
Orter i Motala kommun
Byggnadsminnen i Östergötlands län
Moulinsart

Moulinsart är ett fiktivt slott i den fiktiva orten Moulin i Belgien som förekommer i "Tintins äventyr" och ägs av Kapten Haddock. 

Första albumet som slottet finns med i är Enhörningens hemlighet. I tidiga svenskspråkiga översättningar kallades det för Hökeborg.

Bakgrund
Namnet Moulinsart kommer från namnet på den belgiska byn Sart-Moulin. I serien ligger Moulinsart i den lilla byn Moulin (franska: "kvarn") och sart (franska: "sved"), som bland annat har en polisstation, järnvägsstation, slakteriet Sanzot, och mejeriet Lactas.

Moulinsart har slottet Château de Cheverny i Loiredalen, beläget cirka 70 kilometer sydväst om Orléans i Frankrike, som fysisk förebild.

Moulinsart kom i Haddocks ägo i samband med äventyret Enhörningens hemlighet/Rackham den rödes skatt. Haddock köpte det för medel han erhållit av professor Kalkyl, som tack för att professorn fick följa med på en expedition till Västindien och där gavs möjlighet att testa och därefter sälja sin miniubåt till regeringen. Vid sitt första besök på slottet fann kapten Haddock Rackham den rödes skatt i källaren efter att ha följt sin anfaders, slottets 1700-talsherre riddaren François av Hadoques, anvisningar. Tidigare ägdes slottet av det kriminella brödraparet Vogel.

Albumet Castafiores juveler är det enda Tintin-äventyret, där handlingen till största delen utspelas på Moulinsart, men i de flesta senare albumen förekommer det i någon enstaka scen. Slottet har telefonnumret 421 Moulin.

Bolagsnamn
Efter Hergés död 1983 och likvidationen 1988 av Studios Hergé S.A. så samlades upphovsrättigheterna till Tintin i tre olika bolag Fondation Hergé, Tintin Licensing och BIL S.A. Den senare bytte på 1990-talet namn till Moulinsart S.A. Under 2022 byttes namnet till Tintinimaginatio s.a.

Referenser

Belgien i fiktion
Fiktiva slott och borgar
Fiktiva platser i Tintins äventyr
Jan Waldekranz

Jan Einar Waldekranz, född 21 juni 1952 i Södertälje församling, Stockholms län, är en svensk skådespelare.

Biografi

Waldekranz är son till filmproducenten och den förste svenske professorn i filmvetenskap Rune Waldekranz. Waldekranz studerade vid Teaterhögskolan i Stockholm 1974-1977.

Dramatendebuten ägde rum 1977 i Ranstadvalsen och han har därefter varit med i ett flertal av Dramatens större uppsättningar. Han fick sin första stora filmroll som rånare i Stellan Ohlssons Den enes död ... (1980). Trots att filmen överlag fick ganska negativ kritik fick dock Waldekranz beröm för sin sträva rolltolkning av den kriminelle huvudpersonen. Nästa stora filmroll var som skidlärare i Lasse Åbergs Sällskapsresan II - Snowroller (1985) och därefter har han i regel haft många mindre roller i olika tv-serier som Rederiet (1993 och 1998), Du bestämmer (1993), Skilda världar (2001) och Talismanen (2003). 2002 hade han en större roll som svensk kemist som sprängs i luften i den amerikanska såpan Ocean Ave. Waldecrantz har även varit uppläsare i ljudböcker.

Filmografi

Teater

Roller (ej komplett)

Ljudboksuppläsningar (urval)

 2004 - Djup av Henning Mankell
 2006 - Lördag av Ian McEvan
 2006 - Ringarnas Herre av J. R. R. Tolkien
 2008 - Hobbiten av J. R. R. Tolkien
 2008 - Djävulsstjärnan av Jo Nesbø
 2009 - Da Vinci-koden av Dan Brown
 2010 - Ett litet snedsprång av Denise Rudberg

Referenser

Externa länkar

 

Födda 1952
Svenska skådespelare
Män
Levande personer
Skådespelare från Södertälje
Lista över premiärministrar i Tamil Nadu

Detta är en '''lista över premiärministrar i Tamil Nadu.

 O.P. Ramaswamy Reddiyar 1947 – 1949 (Delstaten Madras)
 P.S. Kumaraswamy Raja 1949 – 1952 (Delstaten Madras)
 C. Rajagopalachari 1952 – 1954 (Delstaten Madras)
 K. Kamaraj 1954 – 1963 (Delstaten Madras till och med 1956)
 M. Bakthavatsalam 1963 – 1967
 C.N. Annadurai 1967 – 1969
 M. Karunanidhi 1969 – 1976
 M.G. Ramachandran 1977 – 1987
 Janaki Ramachandran 1988
 M. Karunanidhi 1989 – 1991
 J. Jayalalithaa 1991 – 1996
 M. Karunanidhi 1996 – 2001
 J. Jayalalithaa 2001
 O. Panneerselvam 2001 – 2002
 J. Jayalalithaa 2002 – 2006
 M. Karunanidhi 2006 – 2011
 J. Jayalalithaa 2011 – 2014
 O. Panneerselvam 2014 – 2015
 J. Jayalalithaa 2015 – 2016
 O. Panneerselvam 2016 – 2017
 Edappadi K. Palaniswami 2017 – 2021 
 M. K. Stalin 2021 –

Se även 
 Tamil Nadu
 Premiärminister
 Indiens politik

Listor med anknytning till Indien
Listor över politiker
Ulf Isenborg

Ulf Olof Isenborg, född 11 december 1946 i Stockholm, är en svensk skådespelare.

Biografi
Innan Isenborg blev skådespelare arbetade han som frisör. Han gick ut Teaterhögskolan i Stockholm 1979. Isenborg filmdebuterade 1980 i kortfilmen Och då tog hon sin äkta man i håret och höll honom en god stund utanför fönstret... Han är kanske mest känd för rollen som charkuteristen Rickard i TV-serien Varuhuset (1987–1988). Vid sidan av film och TV var han engagerad vid Riksteatern under 1980- och 1990-talen. Ulf Isenborg var även med i Wiraspelen i Wira bruk där han spelade Daniel.

Filmografi

Teater

Roller

Källor

Externa länkar
 

Svenska skådespelare
Födda 1946
Män
Levande personer
Alumner från Teaterhögskolan i Stockholm
Skådespelare från Stockholm
Guldmasken för bästa manliga biroll
Catherine Hansson

Catherine Madeleine Hansson, född 26 mars 1958 i Malmö, är en svensk skådespelare. Hansson gick Teaterhögskolan i Malmö 1976–1979. 
Catherine Hansson är för den breda allmänheten mest känd för sin roll som polisen Lena Sjökvist i TV-serien Tre Kronor, en roll hon spelade i sex säsonger mellan 1994 och 1997.

Tillsammans med skådespelaren och regissören Rikard Bergqvist har hon dottern Maia Hansson Bergqvist.

Hon är syster till gitarristen Jonas Hansson från hårdrocksbandet Silver Mountain.

Filmografi
1978 – Sommarflickan (TV)
1979 – Våning för 4
 

 
 
1994 – Du bestämmer (TV)

 
1998 – Aspiranterna (TV) 
 
 
1999 – Anna Holt (TV) 

2001 – Pusselbitar (TV) 
 
 
2002 – Bella bland kryddor och kriminella (TV) 

2013 – En pilgrims död (TV)

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser

Externa länkar 
 
 
 

Kvinnor
Födda 1958
Levande personer
Skådespelare från Malmö
Henric Holmberg

Sven Martin Henric Holmberg, född 4 januari 1946 i Växjö, är en svensk skådespelare, manusförfattare och teaterregissör.

Biografi 
Holmberg växte upp i samhället Mistelås. Han kom i kontakt med teatern via Riksteaterns föreställningar i Växjö. Under gymnasietiden spelade han amatörteater i gymnasieföreningen Heimdall. Han flyttade till Lund för studier och anställdes senare som amanuens vid avdelningen Drama-teater-film vid Litteraturhistoriska institutionen. 1967 började han Lunds Studentteater och hade planer på att söka till Scenskolan, vilket han dock aldrig gjorde. År 1968 medverkade han i en föreställning med Teater Narren. 1973 bildade han Musikteatergruppen Oktober tillsammans med Eva Remaeus, Anders Granström, Jan Lindell och Ninne Olsson. Vintern 1973 turnerade gruppen med föreställningen Det finns en aldrig avslutad sång och 1974 fick man sitt genombrott med Sven Klangs kvintett. Den senare filmatiserades 1976 som Sven Klangs kvintett. 1978 flyttade Oktober och Holmberg till Södertälje där man gjorde ett flertal uppmärksammade föreställningar. Holmberg lämnade sällskapet 1984 och engagerades i stället vid Unga Klara. Från 1992 har han varit verksam vid Backa teater i Göteborg.

Han filmdebuterade 1975 i Tage Danielssons Släpp fångarne loss – det är vår!. Genombrottet kom i rollen som Kennet Persson i Sven Klangs kvintett 1976. 1990 spelade han byråkrat i filmen Bulan och 1998 detsamma i TV-serien När karusellerna sover.

Som regissör har Holmberg gjort ett flertal uppsättningar. Under 1990-talet satte han upp kammaroperor på Atalante och musikteaterföreställningen Hack med Sångensemblen Amanda på Folkteatern. Han har också regisserat flera teaterkonserter, däribland Povelshow med Povel Ramel, Göteborgs symfoniorkester och Amanda. 2007 regisserade han I väntan på Godot på Göteborgs Stadsteater.

Holmberg har givit ut två självbiografiska böcker: En sorts skådespelare (2000) och Verksamhetsberättelser (2020). 2020 gav han ut Dom spelar fel: min essä om Sjostakovitj. Han har skrivit flera egna lyriska produktioner, till exempel Ekelöf spelade inte marimba (2004) och tillsammans med musikern Stefan Forssén En promenad i Oscar Levertins sällskap och Trosbekännelse för tvivlare (kyrkor i Göteborg 2006). Han föreläser på teaterhögskolor och universitet och leder sedan 2005 den offentliga workshopen Ordverkstan på Göteborgs Stadsteater.

Holmberg har belönats med flera priser. 1994 mottog han Svenska Akademiens Carl Åkermarks stipendium och 2002 Svenska Dagbladets Thaliapris för regin av Lars Noréns Tiden är vårt hem på Skillinge Teater. 2004 erhöll han Prix Italia för sitt radioprogram Dom spelar fel och 2012 Västra Götalandsregionens kulturpris med den inledande motiveringen: "En stor teaterman av i går, i dag och i morgon".

Filmografi

Filmmanus

Teater

Roller (ej komplett)

Regi (ej komplett)

Bibliografi

Referenser

Externa länkar

Svenska manusförfattare
Svenska teaterregissörer
Födda 1946
Män
Levande personer
Skådespelare från Växjö
Författare från Växjö