kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Jörgen Mulligan

Jörgen Christian Mulligan, född 18 april 1945 i Norrköpings S:t Olai församling, är en svensk skådespelare och estradör.

Biografi
Jörgen Muligan debuterade som 7-åring, då han framträdde med Povel Ramels The Gräsänkling blues på Barnens dag i Norrköping. Under 1960-talet var han engagerad i flera av Tjadden Hällströms revyer på Lilla Teatern i Norrköping. 1967 kom han till Arbisteatern där han medverkade i ett flertal operetter bl.a. Glada Änkan 1967, Csardasfurstinnan 1969 och Cirkusprinsessan 1971. Han regisserade, ansvarade för scenografi och kostym samt spelade huvudrollen i succén Hur man lyckas i affärer utan att egentligen anstränga sig på Arbis 1979.

Sedan 1981 är han engagerad vid Östgötateatern i Norrköping - Linköping, där han framförallt medverkat i musikaler som bl.a. Candide, Sweet Charity, Little Shop of Horrors och My Fair Lady. 1993 gjorde han stor succé som nattklubbsstjärnan Albin/Zaza i La Cage Aux Folles, samma roll gjorde han på Folkan i Stockholm, men då i talpjäsversionen Min mamma herr Albin 1995. På Östgötateatern har han även medverkat i en lång rad talpjäser bl.a. Samtal efter en begravning, Streber och Trettondagsafton.

Jörgen har turnerat med Riksteatern I bl.a. Oh mein Papa, Fantomen på Operan och My Fair Lady. Han har spelat fars med Tjadden Hällström på Skandiateatern och krogshowat med Git Gay på Hotel Kramer i Malmö. Mulligan har också gjort sig känd som skicklig imitatör av Zarah Leander. I dokumentärfilmen Jörgen med Z berättar han om sin vänskap med Zarah.

2009 mottog Jörgen Zarah Leander-stipendiet.

Teater

Roller

Källor

Svenska skådespelare
Svenska revyartister
Män
Födda 1945
Levande personer
Skådespelare från Norrköping
Doppvärmare

En doppvärmare är elektriskt redskap för att höja temperaturen hos vätskor. Doppvärmarens väl isolerade värmeelement placeras i vätskan och överför värme till denna.

Alltmer har doppvärmaren ersatts av exempelvis vattenkokare.

Historiskt kan ordet "doppvärmare" beläggas i svenskan sedan 1931.

Referenser 

Verktyg
Hushållsapparater
Akvarier
Arno

Arno är en 241 kilometer lång flod i mellersta Italien. Den har sin källa vid Monte Falterona (1 654 möh) i bergskedjan Apenninerna och rinner genom städerna Florens och Pisa. Avrinningsområdet är 8 228 km². Medelflödet vid mynningen är 110 m³/s. I november 1966 svämmade floden över, vilket ledde till svåra skador på Florens stad.

Liksom många andra floder i medelhavsområdet har Arno starkt varierande vattenflöde: Från våldsamt brusande och fylld till brädden med smältvatten på våren, till en stilla porlande bäck på bottnen av flodfåran på hösten. Detta har många gånger orsakat översvämningar och jordskred på vårarna. Vid översvämningen 4 november 1966 brast Arnos fördämningar vid Florens, så att minst 40 personer dödades och otaliga unika böcker och konstnärliga mästerverk ödelades eller skadades. Fortfarande 40 år efter den katastrofen väntar hundratals verk på att bli restaurerade. Nyanlagda fördämningar högre upp i flödet har gjort det möjligt att reglera och utjämna vattenflödet så att riskerna för översvämning i Florens nu är mycket mindre.

Källor

Fotnoter

Externa länkar

Vattendrag i Italien
Liguriska havets avrinningsområde
Kronduvor

Kronduvor (Goura) är ett släkte inom familjen duvor och vars arter alla lever på Nya Guinea och lokalt angränsande öar. Släktet omfattar idag fyra arter:
 Blå kronduva (Goura cristata)
 Större kronduva (Goura scheepmakeri)
 Vattenkronduva (Goura sclateri)
 Victoriakronduva (Goura victoria)

Noter 

Duvor
Subliminal perception

Subliminal perception, omedveten varseblivning, är sensoriska intryck som aktiverar hjärnprocesser utan att de registreras medvetet. Sådana svaga stimuli kan dock orsaka primning, det vill säga kortvarigt förbereda hjärnan så att den snabbare kan reagera på ytterligare händelser som har med stimulit att göra. Med termen subliminal perception avses fenomenet att en individs tankar, beteenden eller känslor påverkas av stimuli som inte uppfattas på en medveten nivå. Den omedvetna registreringen av stimuli kallas för subliminal perception.

Subliminala meddelandens effektivitet anses vara liten men kan påverka både beteenderesponser och vissa emotionella responser. 

En metaanalys av studier genomförda med FMRI, funktionell magnetresonanstomografi, visar att subliminala stimuli aktiverar skilda delar av hjärnan utan att det registreras kognitivt.

Visuella stimuli 
Visuella stimuli är den typ av subliminala signaler runt vilka en stor del av forskningen runt subliminal perception bedrivs. I fMRI-studier av subliminala stimuli har emotionella ansikten den tydligaste korrelationen mellan olika studier. De har visat att höger amygdala, vänster hippocampus och gyrus fusiformis är de strukturer som aktiveras vid registrering av bilder på subliminala ansikten och uttryck.

Metod 
För att validera studier av subliminala stimuli försöker man att maskera den subliminala signalen. Visuellt görs detta ofta genom att bilden följs direkt av en annan bild som exponeras under en längre tid så att testdeltagaren uppfattar bilden supraliminalt, kognitiv perception. Vid tester används metoden ’forced choice’ där testdeltagarna måste gissa vilka subliminala signaler de utsatts för. Om deras svar är mer korrekta än slumpen visar det att signalerna inte var subliminala.

Se även 
 Perception
 Stimulus
 Funktionell magnetresonanstomografi

Referenser

Externa länkar 
 Subliminal Perception av Philip M. Merikle, University of Waterloo, Ontario, Canada. 

Perception
Lisa Marie Presley

Lisa Marie Presley, född 1 februari 1968 i Memphis, Tennessee, död 12 januari 2023 i Calabasas, Los Angeles, Kalifornien, var en amerikansk sångare och låtskrivare.

Lisa Marie Presley var dotter till Elvis Presley och Priscilla Presley, som efter sin skilsmässa hade gemensam vårdnad om dottern. Hon bodde hos fadern på Graceland natten då han dog. Ett av Elvis Presleys två jetplan var uppkallat efter henne.

Presley var gift första gången 1988–1994 musikern Danny Keough, andra gången 1994–1996 med sångaren Michael Jackson, tredje gången 2002–2004 med skådespelaren Nicolas Cage och fjärde gången 2006–2021 med musikern och producenten Michael Lockwood. I första äktenskapet föddes barnen Riley och Benjamin och i fjärde äktenskapet tvillingflickorna Harper och Finley (2008).

Presleys sista offentliga framträdande var vid 80:e Golden Globe Awards, där hon deltog med sin mor den 10 januari 2023. Hon avled av hjärtstillestånd två dagar senare; under sjukhusfärd återstartades hjärtat men hon dog på sjukhuset.

Diskografi 
Studioalbum

Singlar
2003 – "Lights Out"
2003 – "Sinking In"
2005 – "Dirty Laundry"
2005 – "Idiot"
2007 – "In the Ghetto" (med Elvis Presley)
2012 – "You Ain't Seen Nothing Yet"

Galleri

Referenser

Externa länkar 

Officiell webbplats (arkiverad 2022-11-30)

Kvinnor
Amerikanska låtskrivare under 2000-talet
Amerikanska sångare under 2000-talet
Musiker från Memphis
Födda 1968
Elvis Presley
Michael Jackson
Norskamerikaner
Avlidna 2023
Johann Nepomuk Hummel

Johann Nepomuk Hummel, född 14 november 1778 i Pressburg, (Bratislava, nuvarande Slovakien), Ungern, död 17 oktober 1837 i Weimar, Sachsen-Weimar-Eisenach, var en österrikisk kompositör och pianovirtuos och en viktig bidragsgivare till pianospelets utveckling.

Hans far var musiker, och när Nepomuk var 8 år flyttade familjen till Wien, där han blev elev till Mozart. Han började en karriär som solopianist 1788. 1793 återvände han till Wien och studerade för Johann Georg Albrechtsberger, Joseph Haydn och Antonio Salieri.
 
Hans Trumpetkonsert i E-dur skrevs för klafftrumpeten och dess uppfinnare, Anton Weidinger, som spelade konserten första gången på nyårsdagen 1804.

Verk i urval
Op. 5 3 Violinsonater
Nr 1 i B-dur
Nr 2 i F-dur
Nr 3 i Ess-dur
Op. 12 Pianotrio nr 2 i Ess-dur
Op. 13 Pianosonat nr 2 i Ess-dur
Op. 17 Konsert för violin och piano i G-dur
Op. 20 Pianosonat nr 3 i f-moll
Op. 22 Pianotrio nr 3 i F-dur
Op. 30 3 Stråkkvartetter
Nr 1 i C-dur
Nr 2 i G-dur
Nr 3 i Ess-dur
Op. 35 Pianotrio nr 4 i G-dur
Op. 36 Pianokonsert nr 1 i C-dur (även kallad op. 34a)
Op. 38 Pianosonat nr 4 i C-dur
Op. 50 Sonat för flöjt och piano i D-dur
Op. 56 Rondo brillant för piano och orkester i A-dur
Op. 64 Sonat för flöjt och piano i A-dur
Op. 65 Pianotrio nr 5 i G-dur
Op. 73 Pianoconcertino i G-dur
Op. 74 Septett i d-moll
Op. 77 Mässa nr 1 i B-dur
Op. 80 Mässa nr 3 i Ess-dur
Op. 81 Pianosonat nr 5 i fiss-moll
Op. 83 Pianotrio nr 6 i E-dur
Op. 85 Pianokonsert nr 2 i a-moll
Op. 89 Pianokonsert nr 3 i b-moll
Op. 93 Pianotrio nr 7 i Ess-dur
Op. 94 Potpourri (mit Fantasie) för viola och orkester i g-moll
Op. 96 Pianotrio nr 8 i Ess-dur
Op. 97 Thema und Variationen för piano och orkester
Op. 98 Rondo brillant för piano och orkester i B-dur
Op. 100 Mathilde von Guise, opera
Op. 104 Sonat för piano och cello i A-dur
Op. 106 Pianosonat nr 6 i D-dur
Op. 110 Pianokonsert nr 4 i E-dur
Op. 111 Mässa nr 3 i D-dur
Op. 113 Pianokonsert nr 5 i Ass-dur
Op. 116 Oberons Zauberhorn för piano och orkester
Op. 117 Gesellschafts-Rondo i D-dur för piano och orkester
Op. 127 Le Retour à Londres, rondo brillant för piano och orkester i F-dur
Op. posth. 1 Pianokonsert i F-dur
WoO 1 Trumpetkonsert i Ess-dur, skriven för Anton Weidinger
WoO 5 Klarinettkvartett i Ess-dur
WoO 23 Fagottkonsert i F-dur
WoO 24 Pianokonsert i A-dur

Externa länkar 
 

Österrikiska klassiska kompositörer
Österrikiska pianister
Födda 1778
Avlidna 1837
Män
Personer från Bratislava
Olympiska vinterspelen 1952

Olympiska vinterspelen 1952, de sjätte (VI) olympiska vinterspelen, var de första som inte förlades till typiska turistorter, utan till Norges huvudstad Oslo. De blev det vanliga folkets OS. Ännu en skillnad var att denna gång fick de aktiva tävla på låglandsnivå, varigenom problem med höghöjdsanpassning inte existerade. Spelen blev en verklig publiksuccé eftersom inte mindre än cirka 533 000 åskådare såg spelen på plats. Det var en storslagen siffra för de olympiska vinterspelen. Man kan jämföra med 1936, då spelen hölls i Garmisch-Partenkirchen, när 135 000 åskådare setts som spelens genombrott publikmässigt. 

Den olympiska elden tändes inte i Olympia utan i födelsehuset av Sondre Norheim i Morgedal. Under den 220 kilometer långa sträckan till Oslo var 94 skidåkare delaktig som bärare av facklan. Den sista bäraren var Fridtjof Nansens barnbarn Eigil.

De allra flesta tävlingarna gick av stapeln i huvudstaden själv eller dess absoluta grannskap – Nordmarkaterrängen/Holmenkollen. Endast storslalom och störtlopp måste anordnas i Norefjell cirka 60 km från Oslo. Tävlingarna, som arrangerades i "vintersportens hemland", ansågs av många vara mycket väl arrangerade. 

För Sveriges del blev spelen en stor missräkning. Framförallt gällde detta längdskidåkningen, där de gamla stjärnorna, som sopade undan allt motstånd i Sankt Moritz, den här gången inte orkade hålla tempot, och några färdigutvecklade yngre fanns ännu inte att uppbringa. Mora-Nisse var den bäste svensken i de individuella tävlingarna med en femte- och en sjätteplacering, trots att han, som det senare visade sig, tävlade med en halsinfektion. Finland och Norge dominerade längdtävlingarna.

Även för de mellaneuropeiska nationerna var spelen en besvikelse, eftersom man inte tog hem samtliga alpina guldmedaljer. 

Skridskotävlingarna dominerades av norske Hjalmar Hjallis Andersen, som vann de tre längre distanserna. Ishockey var som vanligt en affär för Kanada, som tog hem det femte guldet av sex möjliga.

Sporter

Demonstrationssporter 
  Bandy

Deltagande nationer 
30 länder deltog i spelen. För Nya Zeeland och Portugal var det de första vinterspelen. Tyskland skickade enbart deltagare från Västtyskland.

Medaljfördelning

Källor

Fotnoter

Externa länkar
 Olympiska rörelsen
 Officiell rapport
 Program för olympiska vinterspelen 1952

 
Oslo under 1900-talet
Olympiska vinterspelen 1956

Olympiska vinterspelen 1956, de sjunde (VII) olympiska vinterspelen, arrangerades i turistorten Cortina d'Ampezzo i Italien, på cirka 1 200 meters höjd. Till spelen hade byggts en ny skidbacke, en isstadion med konstfrusen bana och med tre läktare under tak. Hastighetstävlingarna på skridsko avgjordes på Lago di Misurina på nära 2 000 m höjd på en förstklassig bana på sjöis. Arrangemangen var av god klass, men publiktillströmningen var en missräkning för arrangörerna. Anledningen torde ha varit bland annat de ovettiga biljettpriserna och de höga hotellkostnaderna. Sammanlagt sågs spelen på plats av cirka 158 000 åskådare.

I förhållande till spelen fyra år tidigare i Oslo hade man utökat programmet med en ny skiddistans för herrarna – 30 km – samt avkortat 18 km till 15 km och för damerna tillkom stafett 3 x 5 km.

Sovjetunionen deltog för första gången i ett olympiskt vinterspel och blev överlägset bästa nation. Ett visst bakslag upplevde de eftersom man efter de stora sovjetiska framgångarna vid skid-VM 1954 hade räknat med stor dominans av de ryska åkarna.

Ur svensk synvinkel var spelen en stor framgång jämfört med debaclet i Oslo, men det svenska ishockeylaget var en besvikelse och de vann bara två matcher.

Spelens framgångsrikaste deltagare var österrikaren Anton ”Toni” Sailer som vann alla tre utförsloppen för herrar.

Sporter

Deltagande nationer 

32 nationer deltog i spelen. För Sovjetunionen, Bolivia och Iran var det de första vinterspelen. Idrottare från Väst- och Östtyskland deltog tillsammans som Tysklands förenade lag.

Medaljfördelning 

|}

Källor

Fotnoter

Externa länkar
Olympiska rörelsen
Officiell rapport
"Cortina d'Ampezzo 1956" - Olympic.org. Internationella olympiska kommittén
Sjöslag

Sjöslag kallas en militär sammandrabbning där vapenbestyckade fartyg används. De flesta sjöslagen äger rum på större hav, men några stycken har också utspelat sig på insjöar eller floder. Det tidigaste dokumenterade sjöslaget ägde rum 1210 f.Kr. utanför Cypern. Det har inte förekommit särskilt många större sjöslag sedan andra världskriget då skeppen har fått en annan roll sedan dess.

Se även
Klart skepp
Sjökrig
Sjöfart
Fältslag
Örlog

Externa länkar

Sjöslag
Spanska flottans historia
Naval-History.Net, 1900-talets flotthistoria, första och andra världskriget efterkrigstiden och Falklandskriget - flottor, fartyg, fartygsförluster, dödssiffror.

 

es:Batalla naval
Maestà

Maestà (it. "majestät") är i konsten en framställning av den tronande Jungfru Maria med barnet och tillbedjande helgon och änglar.

Källor

Externa länkar 

Motiv i konsten
Europamästerskap i ishockey

Denna artile avser mästerksap för herrer, för damer, se Europamästerskapet i ishockey för damer

Europamästerskap i ishockey (för män) var en årlig europeisk mästerskapstävling i ishockey för landslag. Det spelades ibland separat och ibland som en del av världsmästerskap och olympiska spel.

Herrar 
Europamästerskap spelades 1910-1991, med uppehåll för världskrigen. Från och med 1928 ingick Europamästerskap i VM i ishockey. OS inkluderade världsmästerskap och Europamästerskap 1928 och 1936-1968.

Under årens lopp har Europamästerskap avgjorts under olika spelformer:

 1910 till 1927: * Europamästerskap spelas som en självständig turnering.
 1928: Europamästerskap spelas inom ramen för de Olympiska spelen. Europamästare blir det bäst placerade europeiska laget.
 1929: Europamästerskap spelas som en självständig turnering.
 1930 och 1931: Europamästerskap avgörs inom ramen för världsmästerskapsturneringarna. Europamästare blir det bäst placerade europeiska laget.
 1932: Europamästerskap spelas som en självständig turnering. 
 1933 till 1968: ** Europamästerskap avgörs inom ramen för världsmästerskaps- eller olympiska turneringar. Europamästare blir det bäst placerade europeiska laget. Från och med 1966 räknas bara spel mellan de europeiska lagen.
 1969 till 1982: *** Europamästerskap avgörs inom ramen för världsmästerskapsturneringarna. Europamästare blir det bäst placerade europeiska laget.
 1983 till 1991: *** Europamästerskap avgörs inom ramen för världsmästerskapsturneringarna. Europamästare blir det bäst placerade europeiska laget efter avslutad inledningsomgång.

*    1915 till 1920 avgjordes inget Europamästerskap på grund av Första världskriget
**  1940 till 1946 avgjordes inget Europamästerskap på grund av Andra världskriget
*** ''1980, 1984 och 1988 avgjordes de Olympiska vinterspelen. Under dessa år spelades inget Europamästerskap '

Medaljliga (efter 65 Europamästerskap) 

(1) därav två guld och ett silver för Böhmen
(2) därav ett silver för Västtyskland och ett brons för Östtyskland.

Europamästare i ishockey för herrar 

Noteringar:
 Mästerskapet blev annullerat eftersom Österrike inte var medlem av International Ice Hockey Federation då turneringen startade.
 Endast två landslag ställde upp (Sverige och Tjeckoslovakien), därför delades ingen bronsmedalj ut.
 Vid världsmästerskapet 1966 uppstod diskussion om hur Europamästerskapstabellen skulle fastslås. Om alla resultat räknas med skulle Sverige erhålla brons. Men om endast matcher europeiska lag emellan skulle räknas med så blev Östtyskland trea. Sedan 1999 har Östtyskland räknats som bronsmedaljörer i Europamästerskapet detta år.

Se även 
 Lista över Europamästerskapsmedaljörer i ishockey

Källor 

Europamästerskap i ishockey
Adolphe Sax

Adolphe Sax, född 6 november 1814 i Dinant i Belgien (som var en del av Nederländerna fram till 1830), död 7 februari 1894 i Paris, var en belgisk instrumentmakare. 

Asteroiden 3534 Sax är uppkallad efter honom.

Biografi 
Adolphe Sax som var son till instrumenttillverkaren Charles-Joseph Sax sysselsatte sig sedan tidig ålder med att förbättra klarinettens konstruktion och uppfann på så sätt bland annat saxofonen, vilken han fick patent på 22 juni 1846. Omkring 1840 uppfann Sax clarinette-bourdon, en tidig variant av kontrabasklarinetten.
1857 blev han lärare i saxofon vid Pariskonservatoriet.

Litteratur 
Sax, Mule & Co, Jean-Pierre Thiollet, H & D, 2004

Referenser 

Födda 1814
Avlidna 1894
Belgiska uppfinnare
Belgiska eponymer
Belgiska musikinstrumentmakare
Män
Personer från Dinant
Studentevenemang

Studentevenemang riktar sig i första hand till studerande vid högskola eller universitet. De kan bestå av en resa, en serie fester eller ett antal konserter. Jämför festival.

Stora studentevenemang i Sverige:

Svensk studentkultur
Göran Eurenius

Göran Eurenius, känd som Göran Vänster, född 20 augusti 1952, är en svensk tidigare porrskådespelare, vänsterpartistisk lokalpolitiker och bildlärare.

År 1998 valdes Eurenius in i kommunfullmäktige i Härryda kommun. Vänsterpartiets lokalorganisation i Härryda ansåg dock hans yrke som porrskådespelare vara "moraliskt oacceptabelt", och han blev i mars 2000 utesluten ur partiet. Ett år senare ansökte Eurenius – som då slutat med porrskådespeleriet – åter om att bli medlem, vilket accepterades. Han har varit bildlärare på Påvelundsskolan i Västra Frölunda.

Referenser

Externa länkar 

Födda 1952
Män
Svenska porrskådespelare
Svenska vänsterpartister
Levande personer
Wu wei

Wu wei (無為 eller 无为), "icke-handlande" är ett uttryck i den daoistiska filosofin. Enligt daoismens företrädare råder dao, "Vägen" bäst ju mindre man försöker styra tillvaron, och ett icke-handlande blir därför det mest rationella handlingsalternativet. Begreppet står i kontrast framförallt till den etik som förespråkades av konfucianerna.

Kinesisk filosofi
WP:Projekt Kina
Dykarklocka

En dykarklocka är ett instrument för att dyka och som förekommer i en beskrivning på sådan apparat redan av Aristoteles på 300-talet f.Kr.  Den är ett nedtill öppet klockformigt kärl som när den sänks ner i vatten fortsätter att vara luftfylld i den övre delen av klockan. Volymen av den luftfyllda delen beror av vattentrycket. Det finns öppna och stängda dykarklockor. 

Den öppna dykarklockan är formad som en upp-och-nervänd behållare. När klockan sänks ner i vattnet hindrar den i klockan befintliga luften att vattnet tränger in och luften i klockan komprimeras på grund av  vattentrycket. Den moderna öppna dykarklockan är försedd med en luftslang från ytan, och påminner mycket om äldre dykarklockor i sin utformning

Under 1900-talet uppfanns den stängda dykarklockan för att förenkla och snabba på processen att transporten dykaren från botten till ytan, något som tidigare inte varit möjligt på grund av risken för tryckfallssjuka. Den stängda dykarklockan påminner om en tryckkammare. Trycket i klockan justeras mekanisk så att det blir lika högt som det omslutande vattnets. Dykarklockan är ansluten till en båt eller annat dyksystem genom telefonkommunikation och en så kallad navelsträng.

Historia 
1538 dokumenterades, för första gången, sjösättningen av en dykarklocka i Nemisjön i Italien. Det gjordes ett försök att bärga kejsare Caligulas skepp med hjälp av en dykarklocka ritad av en man vid namn Guglielmo de Lorena. Det hela var ett historiskt ögonblick. Det nya instrumentet var stort nog att det täckte en vuxen mans överkropp och hade ett glasfönster för sikt framåt. Dykaren kunde sträcka händerna under klockans nederkant och hade på så sätt en viss rörlighet. 

När den absolut första dykarklockan användes är osäkert, men Aristoteles beskriver upp- och nedvända grytor i sina ritningar och kanske var det just med sådana som den romerska hären var utrustad. 

Under 1600-talet kom den första dykarklockan till Sverige, introducerad av den svenske adelsmannen Hans Albrecht von Treileben. Denna dykarklocka kom att användas i bärgningen av regalskeppet Vasas kanoner mellan 1663 och 1664. 

1689 föreslog en fransk fysiker, Denis Papin, att man skulle förse dykarklockan med luft och på så sätt göra det möjligt för dykaren att jobba längre tid under vattnet. Ett år senare konstruerade Edmond Halley, engelsk astronom och matematiker, en luftförsedd dykarklocka.

1728 konstruerade Mårten Treiwald, svensk ingenjör, en ny variant av Edmond Halleys luftförsedda dykarklocka. Den nya konstruktionen var gjord i koppar med en tung järnplatta fastsatt i kedjor på vilken dykaren stod på. Klockan byggde på samma mekanik som Halleys klocka men var förbättrad med hjälp av ett spiralformat luftrör. När luften i toppen av dykarklockan började bli varm kunde dykaren, med hjälp av röret, andas in den friskare kallare luften som fanns längre ner i klockans botten. 1775 förenklade Charles Spalding nedsänkningen av klockan med hjälp av nya vikter.

Galleri

Se även
Bärgning

Referenser 

Dykutrustning
Dykhistoria
Julius Nyerere

Julius Kambarage Nyerere, född 13 april 1922 i Butiama i Mara i norra Tanzania, död 14 oktober 1999 i London i  Storbritannien, blev det självständiga Tanzanias första regeringschef 1960 och första folkvalda president 1962.

Biografi
Efter akademiska studier i Storbritannien grundade han 1954 självständighetspartiet TANU (Tanganyika African national union). År 1960 utsågs han av britterna till regeringschef och 1962 blev han president i det självständiga Tanganyika. När federationen Tanzania bildades 1964, blev Nyerere dess president och 1965-72 även utrikesminister. Han nationaliserade bl. a. bank- och exportväsendet.
 
Nyerere var socialist och nationalist och ville ena Tanzania. Han brukade säga: Vi har alla olika ursprung men låt oss se bortom det, vi är alla tanzanier. Nyerere introducerade swahili som nationellt språk och införde ämnen som traditionell dans och musik i skolorna. Det anses att Nyereres nationalistiska linje varit en anledning att Tanzania till skillnad från andra länder inte haft problem med inbördeskrig. Den socialistiskt präglade statspolitik Nyerere sökte föra kallas Ujamaa ("självtillit", eller självförsörjning). Han ledde bland annat landet i kriget mot Uganda vilket ledde till diktatorn Idi Amins störtande.

Han avgick 1985 som president. Han avled i leukemi 1999 i Storbritannien dit han rest för att få vård.

Källor

Tanzanias presidenter
Riddare och kommendör av Kungl. Maj:ts Orden
Mottagare av Serafimerorden
Panafrikanister
Avlidna 1999
Födda 1922
Män
Alumner från Edinburghs universitet