kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Säters kommun

Säters kommun är en kommun i Dalarnas län. Centralort är Säter.

Administrativ historik 
Kommunens område motsvarar socknarna: Gustafs, Silvberg, Stora Skedvi och Säter. I dessa socknar bildades vid kommunreformen 1862 landskommuner med motsvarande namn. I området fanns även Säters stad som 1863 bildade en stadskommun.

Vid kommunreformen 1952 uppgick Silvbergs landskommun i Gustafs landskommun samtidigt som Säters landskommun uppgick i Säters stad medan Stora Skedvi landskommun förblev oförändrad.

Säters kommun bildades vid kommunreformen 1971 av Säters stad samt landskommunerna Gustafs och Stora Skedvi.

Kommunen ingick från bildandet till 2001 i Hedemora domsaga och kommunen ingår sedan 2001 i Falu domkrets.

Kommunvapnet 
Blasonering: I fält av silver en på svart mark stående smed - klädd i röd luva, svarta byxor och skor, strumpor av guld och med ansikte och armar i guld - höjande ett blått verktyg med svart skaft mot en upphöjning liggande rött smidesämne.

Detta komplicerade vapen, avbildat redan 1642, fastställdes av Kungl. Maj:t på 1940-talet. Efter kommunbildningen diskuterades förändringar, men endast små förenkligar gjordes när vapnet registrerades hos PRV år 1987.

Befolkningsutveckling

Indelningar
Fram till 2016 var kommunen för befolkningsrapportering indelad i en enda församling, Säterbygdens församling.

Från 2016 indelas kommunen i följande distrikt, vilka motsvarar socknarna:
Gustafs
Silvberg
Stora Skedvi
Säter

Geografi
Kommunens största sjö är den vid tätorten liggande Ljustern. Utöver denna finns en mängd mindre sjöar.
Ett antal berg, utan alltför höga toppar, återfinns i kommunen. Mest signifikant är Bispbergs klack.

Tätorter
Det finns 5 tätorter i Säters kommun.

I tabellen presenteras tätorterna i storleksordning per den 31 december 2010. Centralorten är i fet stil.

Politik

Kommunfullmäktige

Mandatfördelning i Säters kommun, valen 1970–2022

Utbildning 

I kommunen fanns fram till våren 2017 Dahlandergymnasiet då de sista treorna gick ut. Skolan lades ned på grund av lågt antal sökande och från hösten 2017 finns enbart introduktionsprogram och vuxenutbildning på skolan.

Klockarskolan, som ligger i centrala Säter, är den enda högstadieskolan i kommunen, men det finns tre låg- och mellanstadieskolor; Kungsgårdsskolan (Säter), Enbacka skola och Stora Skedvi skola.

Se även 
Lista över insjöar i Säters kommun
Naturreservat i Säters kommun
Lista över fornlämningar i Säters kommun
Personer med anknytning till Säters kommun
 Silverringen. Kulturslingan genom Silverbergs och Säters bergslagområden.

Källor

Externa länkar 

Sveriges kommuner
Uppsala öd

Uppsala öd är ett samlingsnamn på det jordagods som anslagits till svenska kungars försörjning och hovhållning under början av medeltiden, men dess ursprung är förhistoriskt. Kungen fick använda avkastningen från Uppsala öd efter eget behag, men han fick inte göra någonting som minskade godsets omfattning eller dess avkastning.

Historik
Uppsala öds ursprung är förhistorisk och okänd, men enligt Snorri Sturluson så grundades Uppsala öd av guden Frej och gav det till Uppsala tempel, som han också skapade. Snorri skriver;

Uppsala öd omnämns därefter i yngre Västgötalagen (1280-tal). Enligt §8 bestod jordagodsen ursprungligen av 8 gårdar i Västergötland (Västergötlands bon). Den ensidiga kopplingen till Västergötland gör namnet Uppsala öd svårförklarat, eftersom inget samband finns med Uppsala i Uppland (Billingsson 1997).  Av Nordens ca 200 platser med namnet Uppsala finns dock flest i Västergötland och framförallt på och runt Kinnekulle. Med ett något modernare uttryck skulle godskomplexet kunna kallas statlig egendom.

Med tiden växte Uppsala öd ut till ett komplex av geografiskt spridda jordegendomar, bestående av kungsgårdar med ett antal omkringliggande mindre brukningsenheter (gårdar, torp). Första steget i detta var de husabyar, som var av kungamakten beslagtagna gårdar. De beslagtogs efter strider med dem som motsatte sig kungamaktens expansion från Götalandskapen. Skänningeannalerna talar sitt tydliga språk: 1247: Slaget vid Sparrsätra, då Upplands allmogens gemenskap förlorade sin frihet och belades med skatter. Oppositionen brukar sammanfattas med benämningen "folkungarna", vilka måste skiljas från "Folkungaätten", som numera brukar kallas "Bjälboätten".

Den exakta omfattningen av Uppsala öd är okänd, men uppskattningsvis existerade mellan 70 och 100 olika platser för det kungliga hushållets och hirdens näring. Förutom yngre Västgötalagen, som är vår näst äldsta lagsamling, är Öd-gårdarna endast nämnda i Hälsingelagen (1300-tal). Den äldsta lagboken är äldre Västgötalagen (1220-tal). Där finns inte Uppsala Öd nämnt. Däremot beskrivs föregångaren den kungliga förvaltningsområdena Bo, vilka också var 8. I varje Bo, finns en öd-gård. Bo-förvaltningen kan spåras till 1000-talet (Bjurström 1996).

Etymologi 
Ordet "öd" ('rikedom'; fornvästnordiska och isländska: auðr, fornöstnordiska: øþ), är ett gammalt nordiskt ord som lever kvar i den historiska termen "Uppsala öd". Ordet motsvaras av Ed- i flera från engelskan inlånade mansnamn som Edgar, Edward och Edvin.

Källor

Se även
Apanage
Eriksgata
Fideikommiss
Härad
Mora sten
Svenska staten
Västgötaskolan
Utlanden

Monarki i Sverige
Svenska staten
Inflammation

Inflammation (av latinets inflammatio, brand) är i vid bemärkelse kroppens försvar mot skadevållande faktorer. Det är en del av den komplexa reaktion från blodet som uppkommer då kringliggande vävnader utsätts för skada. Skadan kan komma från främmande organismer som trängt in i vävnaden, mekaniska eller skador på cellerna eller irriterande ämnen. Inflammationen är organismens ansträngning att ta bort de störande faktorerna och påbörja läkningsprocessen. Begreppet inflammation innebär inte i sig att det förekommer en infektion men det är vanligt att infektioner sätter igång inflammationer.

Orsak och beskrivning 
Inflammation är en respons på infektion eller irritation som sedan antiken beskrivits med fem karakteristika: rodnad (rubor), svullnad (tumor), smärta (dolor), lokal värmeökning (calor) och nedsatt funktion (functio laesa). Rodnaden och värmen orsakas av ökat blodflöde till det inflammerade området. Blodkärlen är dilaterade och dess väggar mer genomsläppliga än vanligt, så att det sker en transport av vätska från blodet till de omgivande vävnaderna. Detta leder till ett lokalt ödem, svullnad. Smärtan orsakas av att olika kemiska substanser, som antingen frisatts av döda celler eller vita blodkroppar, retar nerver som därmed skickar smärt-signaler till hjärnan (ett av dessa ämnen är bradykinin som frisätts som en del av koagulationsförloppen då ett blodkärl går sönder).

Inflammation kan delas upp i akut inflammation och kronisk inflammation. Den akuta inflammationen föregår den kroniska inflammationen, men en akut inflammation behöver inte utvecklas till en kronisk inflammation. Exempelvis infektion inducerar akut inflammation som primärt medieras av fagocyterande celler (makrofager och granulocyter), medan den kroniska inflammationen medieras av lymfocyter. Många patologiska tillstånd är associerade till kronisk inflammation, exempelvis MS och reumatism.

De vita blodkropparna (leukocyterna) har en viktig roll i inflammation, De vandrar ut från kapillärerna till vävnaden och fortsätter sitt arbete att genom fagocytos äta upp bakterier och lämningar av döda celler. De hjälper till att avgränsa en infektion och hejda dess spridning. 

Inflammation är en försvarsreaktion som något kan liknas vid brända jordens taktik. Den inflammerade vävnaden tar skada. När inflammationen klingar av repareras vävnaden. Beroende på grad och typ av inflammation repareras vävnaden fullständigt eller delvis. I mindre inflammationer i huden klarar vävnaden av att regenerera fullständigt medan reparation i nervvävnad är mer begränsad. Om skadan inte kan läkas helt ersätts den med ärrvävnad.

Se även 
 Antiinflammatoriska preparat

Referenser

Externa länkar
Lars Turesson (Tre Rosor)

Lars Turesson, död 1560, av ätten Tre Rosor, var ett svenskt riksråd. 

Han var son till Ture Jönsson (Tre Rosor) och Anna Johansdotter (Vasa) och ägare till Penningby  1525–1560. Han var gift med Kristina Eriksdotter Gyllenstierna.

Barn 
 Brita Larsdotter (Tre Rosor) (död på 1590-talet)

Se även
 Tre Rosor

Födda okänt år
Avlidna 1560
Svenska riksråd under 1500-talet
Ätten Tre Rosor
Män
Personer under äldre vasatiden
Lars Fleming

Lars Fleming kan syfta på:

 Lars Fleming (död 1562), riksråd, friherre, ståthållare i Reval, lagman i Söderfinne lagsaga
 Lars Fleming (1621–1699), en svensk friherre, hovrättspresident, riksråd och lagman
Penningby

Penningby slott är ett slott i  Länna socken i Norrtälje kommun, Uppland.

Läge
Godset Penningby är känt sedan 1339. Den till sin huvuddel ännu kvarstående borganläggningen med två diagonalt placerade runda hörntorn, av vilket det sydvästra inrymmer en stor brunn, är uppförd på en strategisk plats invid Penningbyån och  Väsbysjön, vattendrag vilka under medeltiden och tidigare utgjorde delar av färdleden mellan Östersjön och Uppsalatrakten.

Historia
Penningby gård är första gången nämnd på 1330-talet.  Rester av en medeltida borg finns på Estängen någon kilometer från platsen för det nuvarande slottet. På 1400-talet byggdes en borg på platsen. Den byggdes i etapper om till en slottsbyggnad påbörjad av Birgitta Tordsdotter Bonde. År 1831 eldhärjades slottet, och huset och taket modifierades i samband med branden. Restaurering av torn har senare genomförts. Slottet består av en nästan kvadratisk mittbyggnad och två diagonalt belägna runda torn. De två nedre våningarna, med rum täckta av tunnvalv, är uppförda i gråsten. De två övre, som sannolikt byggts om under 1600-talet är byggda i sandsten. Gården som avbildas i Erik Dahlberghs Sueciaverk som två sammanbyggda trappgavelhus med torn förändrades med dubbla säteritak under den senare ägaren Anders Torstensons tid, omkring 1675. Ombyggnadsritningar från denna tid och senare förvaras i Bergshammarsamlingen i Riksarkivet.

Mai Zetterling spelade in sina filmer Nattlek och Amorosa på slottet 1965 respektive 1985, och tv-serien Huset Silfvercronas gåta spelades in där 1973.

Namnets härledning är okänd. Det skrevs vid olika tillfällen Pitingæby (1339), Penningaby (1413), Pydingaby (1425), Pyningaby (1478) och Penningeby (1709). På 1360-talet bodde Gustav Vasas farfars farfar, häradshövdingen Nils Kettilsson (Vasa), på Penningby. Lars Turesson (Tre Rosor) och dennes hustru Kristina Eriksdotter Gyllenstierna övertog  Penningby på 1500-talet, enligt en uppgift 1543. 
Egendomen har därefter tillhört medlemmar av ätterna Fleming, Bielke, Ryning, Oxenstierna, Torstenson, Stenbock, Lillie, Säck, Brahe, Wrede och von Rosen. Sedan 1836 har Penningby tillhört släkten Nordström. Det omvandlades till aktiebolag inom släkten 1949. En restaurering utfördes 1951–1953. Slottet förklarades som byggnadsminne 1980. Slottet, som inte längre är bebott, visas sommartid för besökare.

Källor

Vidare läsning

Externa länkar

 Penningby slott, Svenskt Kulturarv.
 
 Penningby, Stockholms läns museum.

Slott i Uppland
Byggnader och anläggningar i Norrtälje kommun
Byggnader avbildade i Suecian
Byggnadsminnen i Stockholms län
Peder Magnusson Brahe

Peder Magnusson Brahe (kallade sig själv Bragde), omtalad första gången 1482 och död mellan 1505 och 1508, var en svensk riddare och riksråd samt under 1480-talet häradshövding i Oppunda härad. Han var son till Magnus Laurentsson och Johanna Torkildsdotter Brahe, och föddes i danska Halland. Peder antog moderns ättenamn men däremot sin fars vapen, och blev stamfader för den svenska grenen av Braheätten. Han gifte sig 1481 med Öllegård Turesdotter (Svarte skåning). 

Peder ärvde gården Tärnö, Nyköpings kommun i Oppunda härad av sin barnlöse styvfar Knut Karlsson (Örnefot) till Tärna, och använde den som sin sätesgård.

Barn
 Joakim Brahe

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939.
 Danmarks adels aarbog 
 Gustaf Elgenstiernas ättartavlor
Anrep:Brahe

Personer i Sverige under 1400-talet
Svenska Braheätten
Män
Svenska politiker under 1500-talet
Födda 1400-talet
Avlidna 1500-talet (decennium)
Joakim Brahe

Joakim Brahe, död 8 november 1520 i Stockholm, var en svensk väpnare och riksråd.

Biografi
Joakim Brahe var son till häradshövdingen Peder Magnusson Brahe och Öllegård Turesdotter. Brahe ägde Tärnö vid sjön Långhalsen i Husby-Oppunda socken, Rydboholms slott i Östra Ryds socken och Lindholmens gård i Orkesta socken. Han halshöggs 8 november 1520 på vid Stockholms blodbad på Stortorget, Stockholm.

Joakim Brahe sympatiserade med Sturarna mot den danske kungen, men han fick betala ett högt pris för sitt politiska engagemang och avrättades av Kristian II i Stockholms blodbad 1520 på grund av sin lojalitet med Sturepartiet.

Familj
Brahe gifte sig 30 mars 1516 på Tre Kronor med Gustav Vasas syster Margareta Eriksdotter (Vasa) (död 1536). Riksföreståndaren Sten Sture den yngre höll i deras bröllop. Margareta Eriksdotter var dotter till riksrådet Erik Johansson (Vasa) och Cecilia Månsdotter (Eka). Joakim Brahe och Margareta Eriksdotter fick tillsammans barnen Mauritz Brahe (född 1517) till Tärnö, Brita Brahe (1518–1554) som var gift med krigsöversten Birger Nilsson Grip, Öllegård Brahe (1519–1527) och riksdrotsen Per Brahe den äldre (1520–1590). Efter Brahes död gifte hans änka om sig med riksrådet greve Johan av Hoya.

Referenser
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939.

Noter 

Joakim
Svenska riksråd under 1500-talet
Personer som avrättades under Stockholms blodbad
Födda 1400-talet
Avlidna 1520
Män
Väpnare

Väpnare eller vapendragare (lat. armiger), även sven av vapen, var under medeltiden en titel inom frälset, som stod under riddare i rang. Det var en ung man i vapentjänst under en riddare. Eftersom en del länder i Europa under medeltiden under flera perioder saknade kung (som kunde "slå", eller dubba riddare) var antalet väpnare stort.

Väpnare kan kallas knapar, skäliga, välborna och liknande, men aldrig herre, och Skara stadga (1335) stipulerade att väpnare kunde väljas till riksråd och räknas som riddares likar, men fick inte kalla sig herre.

Under större delen av medeltiden kunde vilken skattebonde som helst avancera till väpnare om han kunde bekosta en stridshäst och "fulla vapen", det vill säga en vid vapensyn godkänd rustning, och därutöver förklarade sig beredd att tjäna konungen i strid.

Se även 
 Sven (riddarväsen)
 Sköldknektar

Referenser 

Riddarväsen
Historiska yrken
Bo Bosson (Natt och Dag)

Bo Bosson av Natt och Dag, död mellan 1389 och 1391, var ett svenskt riksråd. Han var son till Bo Nilsson och Cecilia Knutsdotter (Aspenäsätten), och far till Sten Bosson, Biskop i Linköping Knut Bosson och Märta Bosdotter (senare gift med Algot Magnusson (Sture)).

Bo Bosson har då han fick faderns förnamn antagits ha varit född postumt. Han omtalas 1336 av sin mor som yngste sonen och förekommer annars inte i några dokument förrän 1356. Han var då dubbad till riddare. År 1364 beseglade han kung Albrekt av Mecklenburgs indragning av en tredjedel av fattigtionden i Linköpings stift. År 1371 uppträdde han som en av Albrekts representanter i samband med stilleståndet mellan Albrekt och kungarna Magnus och Håkans anhängare slöts vid Edsviken. Han omtalas 1374 som en av åtta män som tillsammans med Bo Jonsson (Grip) fick fri lejd för förhandlingar med kung Albrekt.

År 1376 omtalas han som riksråd. Han bevittnade även Bo Jonssons testamente 1384, och erhöll då tusen mark lödigt silver ur testamentet mot att han hjälpte exekutorerna att fullfölja Bo Jonssons intentioner. Sista gången han omtalas i livet är hösten 1389, då han var en av utfärdarna av ett brev på mötet i Söderköping, där drottning Margareta slutgiltigt tog makten i Sverige.

Källor 
 

Svenska riksråd under 1300-talet
Svenska riddare
Natt och Dag
Personer i Sverige under 1300-talet
Födda 1300-talet
Födda okänt år
Avlidna 1300-talet
Avlidna okänt år
Män
Mette Ivarsdotter (Dyre)

Mette Iversdotter (Dyre), född senast 1465 i Tirsbæk på Jylland, död omkring 1530, senast 1533, var en nordisk adelskvinna, gift med Sveriges riksföreståndare Svante Nilsson. 

Hon var dotter till den danske riddaren Iver Jenssen (Dyre) (–1465), till Tirsbæk, länsherre vid Korsør, och Cristine Persdotter (Oxe) (–1503). Under sin tid som gift med Sveriges riksföreståndare tillmättes hon inflytande över politiken genom sin make. Mette utsattes under sin livstid för hätska förtalskampanjer och anklagades bland annat för delaktighet i Sten Sture den äldres död. Styvsonen Sten Sture den yngre anklagade henne för att ha stulit allt silver och guld han borde ha ärvt efter sin mor och han drog till sig de gårdar som hon fått i morgongåva. 1515 blev hon tvungen att avstå från dem mot ett kompensationsbelopp som Sten Sture deponerade för henne hos Stockholms borgmästare, men som aldrig betalades ut till henne. Slutligen flydde hon till Danmark, där hon blev förestånderska för S:ta Agnetas kloster i Roskilde och fick också biskoplänet Hørby. Ett 40-tal av Mettes brev, bland andra till hennes tredje make Svante Nilsson, har bevarats till vår tid.

Gift 1) tidigast 1483 (Sollied) med riddaren och norska riksrådet Anders van Bergen
Gift 2) senast 1499 Knut Alvsson (Tre Rosor)
Gift 3) 17 nov 1504 i Stockholm med Svante Nilsson (Sture)

Källor 
 
 
 
 Bruun, Henry: Mette Iversdatter Dyre i Dansk Biografisk Leksikon på lex.dk, fra: https://biografiskleksikon.lex.dk/Mette_Iversdatter_Dyre

Kvinnor
Födda 1465
Avlidna 1530-talet
Personer i Sverige under 1500-talet
Personer i Norge under 1500-talet
Näs (olika betydelser)

Näs eller Nääs kan syfta på:

 näs – en landtunga, en långsmal halvö
 -näs – ett ortnamnsefterled

Finland
 Näs, Ingå – en by i Ingå
 Näs, Larsmo – en bydel i Eugmo
 Nääs, Saltvik – en by i Saltvik på Åland
 Nääs, Hyvinge – egendom i Hyvinge stad, på finska Kytäjä

Sverige

Härad

 Näs härad – ett härad i sydvästra Värmlands län

Socknar, kyrkor, landskommuner, församlingar och distrikt 
 Näs socken, Gotland – en socken i Gotlands södra härad
 Näs landskommun, Gotland – en tidigare kommun i Gotlands län 1863–1951
 Näs församling, Visby stift – en tidigare församling i Visby stift –2010
 Näs kyrka, Gotland – en kyrkobyggnad i Havdhems församling
 Näs distrikt, Gotland – ett distrikt i Gotlands kommun och Gotlands län 2016–
 Näs socken, Jämtland – en socken i Jämtland
 Näs landskommun, Jämtland –  en tidigare kommun i Jämtlands län 1863–1951
 Näs församling, Härnösands stift – en församling i Östersunds kontrakt i Härnösands stift
 Näs kyrka, Jämtland – en kyrkobyggnad i Näs
 Näs, Östersunds kommun –  kyrkbyn i Näs socken i Östersunds kommun
 Näs och Ålsta – en SCB småaort
 Näs distrikt, Jämtland – ett distrikt i Östersunds kommun och Jämtlands län 2016–
 Näs socken, Västergötland – en socken i Västergötland 
 Näs landskommun, Skaraborgs län – en tidigare kommun i dåvarande Skaraborgs län 1863–1951
 Näs församling, Skara stift – en tidigare församling i Skara stift –2002
 Näs kyrka, Västergötland – en kyrkobyggnad som tillhör Yllestads församling
 Näs distrikt, Västergötland – ett distrikt i Falköpings kommun och Västra Götalands län 2016–

Orter 
 Näs, Lerums kommun – en ort vid sjön Sävelången i Lerums kommun
 Näs, Sandvikens kommun – en småort i Ovansjö socken
Näs, Österåkers kommun – en småort i Österåkers kommun
 Näs, Värmskog – en by i Grums kommun
 Näs, Hallstahammar – en stadsdel
 Näs, Finspångs kommun – en tidigare tätort numera del av Butbro i Risinge socken
 Näs bruk – tätort i Avesta kommun
 Starrkärr och Näs – en tätort i Stenungsunds kommun
 Södra Näs – en tätort i Varbergs kommun

Byggnader och boställen 
 Näs kyrka, Skåne – en kyrka i Östra Onsjö församling
 Nääs slott, Västergötland – ett slott vid orten Näs vid sjön Sävelången i Västergötland
 Nääs Fabriker – i Tollered, Västergötland
 Näs slott, Visingsö – en borgruin på Visingsö
 Näs kungsgård – i Hedemora kommun
 Näs herrgård – i Uppland
 Näs gård – en herrgård i Mullsjö kommun
 Näs säteri, Adelöv – herrgård i Adelövs socken, Tranås kommun, Småland
 Näs säteri, Norrköping – en herrgård i Östra Stenby
 Nääs säteri, Södermanland – ett säteri i Nyköpings kommun
 Näs kraftverksmuseum - ett tidigare kraftverk, numer museum, i Dalälven
 Trollenäs slott – (Näs före 1770) ett slott i Skåne

Se även 
 Näset (flera olika)
 Astrid Lindgrens Näs
Årets museum

Årets museum är ett svenskt museipris.

Historia 
Priset Årets museum instiftades av Svenska museiföreningen 1994 och delades ut av föreningen mellan 1994 och 2005. År 2006 till 2008 låg priset i dvala. 

År 2009 nylanserades priset av Svenska ICOM (International Council of Museums) i samverkan med Riksförbundet Sveriges museer. Både individuella och institutionella medlemmar av svenska ICOM samt medlemmar i Riksförbundet Sveriges museer kan lämna förslag till kandidater till Årets museum. Nomineringar kan ges till alla museer i Sverige. Nomineringarna görs i början av året och under februari väljer juryn ut tre finalister. Priset, som består av ett diplom och ett vandringspris designat av Bertil Vallien, delas sedan ut under Sveriges Museers vårmöte. År 2020 ställdes vårmötet in på grund av coronaviruspandemin och utmärkelsen delades istället ut på museernas digitala museimöte i september 2020.

Pristagare 

1994: Judiska museet
1995: Skaraborgs länsmuseum
1996: Livrustkammaren
1997: Norrtälje konsthall
1998. Örebro läns museum
1999: Arkitekturmuseet
2000: Textilmuseet i Borås
2001: Riksutställningar
2002: Malmö museer
2003: Moderna museet
2004: Kulturen i Lund
2005: Värmlands museum
2006–08: inget pris delades ut.
2009: Världskulturmuseet i Göteborg
2010: Nordiska akvarellmuseet i Skärhamn
2011: Flygvapenmuseum i Linköping
2012: Kulturparken Småland i Växjö
2013: Jamtli i Östersund
2014: Göteborgs stadsmuseum
2015: Marinmuseum i Karlskrona
2016: Tekniska museet i Stockholm
2017: Prins Eugens Waldemarsudde i Stockholm
2018: Göteborgs konstmuseum
2019: Skissernas museum i Lund
2020: Sörmlands museum
 2021: Norrköpings stadsmuseum
2022: Nationalmuseum
2023: Östergötlands museum

Se även 
European Museum of the Year Award
Årets utställning
Årets museum (Norge)
Årets museum (Finland)

Källor

Noter

Externa länkar 
Svenska International Council of Museums webbplats
Riksförbundet Sveriges museers webbplats

Museer i Sverige
Kulturpriser i Sverige
Priser och utmärkelser instiftade 1994