Rågöarna

Rågöarna (estniska: Pakri saared) är en ögrupp i Lääne-Harju kommun i landskapet Harjumaa i nordvästra Estland. Den består av Stora Rågö, (), Lilla Rågö () och några mindre kobbar som ligger i sundet emellan dem, däribland Storgrundet (Storgronne), Kappa och Berggrundet (Bjärrgronne). Därtill ligger Gräsgrund (Krassi saar) 5 kilometer väster om Stora Rågö. Namnen till trots är Lilla Rågö (13,5 km²) större än Stora Rågö (12,7 km²) som genom sitt havsläge eroderats och nötts ned genom århundradena. Rågöarna har haft estlandssvensk befolkning.

Historia
Det är inte känt när de första svenskarna kom till öarna, men i ett kungligt danskt brev från 1283 nämns de under sitt svenska namn Rogoy. Enligt lokala traditioner kom svenskarna från Dalarna, men dialekt och historiska källor pekar snarare mot Nyland där Padis kloster, som öarna tillhörde, ägde mark. År 1345 såldes Stora Rågö av Padis kloster till fem svenskar för 34 silvermark. Samma år köpte tre svenskar Laoküla herrgårds mark för 30 silver mark. I köpebrevet står det att nya ägare använder mark enligt svensk lag. Det betydde framförallt personligt frihet, bosatt tillstånd från generation till generation och mer konkret fixerad skatt. 

Svenskar bosatte sig också på Lilla Rågö, men hade inget skriftligt köpekontrakt. På grund av detta blev det juridiskt status skillnad mellan två öar, vilket blev viktigare när träl trycket blev hårdare. Stora Rågö tillhörde till Padise klosters kommun och Lilla Rågö med Pakri halvö tillhörde till Keila herrgård. År 1622 westerniserade kungen Gustav II Adolf Padise klosters land med Stora Rågö till Riga byrgemeister Thomas Ramm. År 1628 köpte Ramm från Keila herrgård Lilla Rågö. Öarna var knutna till Padise herrgård fram till 1900-talet.                     

Rågöarnas historia innehåller också stort bekämpning för sina rättigheter. Ifall inget annat hjälpte mot Padise herrgård, letade de rättigheter hos svenska kungen eller senare tider hos rysk tsar. År 1555 klagade Stora Rågös bönder hos Gustav Vasa. De klagade också hos drottningen Kristina och Karl XI. Stort vinst i ryska tider mot ökad herrgårdsmakt var justitiekollegiums beslut år 1770, då bekräftade att Thomas von Ramm får inte behandla Stora Rågö bönder som träl. Till skillnad från föregångaren minns Rågö folk siste Ramm folkvänliga och snälla herrar. 

Folk på öarna umgicks inte så mycket med yttre världen. Folk umgicks bara med herrgården på grund av skördning, gränsningsarbete och när herrgårdsherre kom på öar att kräva skatt. Dagliga frågor diskuterades på öarnas möten. Öarna hade sitt egen ledare som representerades de i yttre världen. ”Stora världen” kom på öarna i ryska tider på grund av Paldiski stad och krigshamn byggande. 

Från århundrade till århundrade blev Rågöarna rika med sina traditioner i folkkultur och sin egen dialekt, vilket är lite annorlunda på Stora Rågö och på Lilla Rågö.

När Estland blev självständigt blev öarna en egen kommun. I fem byar bodde totalt 354 invånare och fanns 119 gård år 1934. Båda öar hade sin egen skola, kyrka och kyrkogård, fanns även museet. Ester har aldrig bott på öarna.

Sovjettiden på öarna
På grund av den geografiska platsen raderade Sovjetunionen all estlandssvensk kultur i Estland och på Rågöarna. När Röda armén kom år 1940 deporterades hela befolkning. Rågöfolket flyttade tillbaka till öarna när Tyska ockupation började i Estland. När andra Sovjetunion ockupation började flyttade mest av Rågö invånare till sitt fädersland Sverige. I Sovjettiden var båda öar helt stängda för att det var militärt område. Område användes för militär polygon för militärflygplan och -fartyg. Öppen terräng var täckt med buskar och trä och det var inga djur på hagar. Det enda som hindrade sly att växa var brand som fick fart tack vare artilleri och bombning från flygplan. Efter att Sovjetunionen kollapsat år 1991 kunde livet komma tillbaka till ön och vandalismens sår började läka.

Källor

Externa länkar 
 Estnisk informationssida

 
Europas ögrupper