kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Oftalmoskop

Oftalmoskop är ett optiskt instrument som tillåter det ljus som lämnar ögat att vara i linje med betraktarens öga.

Användningsområde 
Optiskt instrument vilket används för att undersöka ögonbotten (retina). Undersökaren studerar blodkärlen i ögonbotten vilket kan ge indikationer på ett flertal diagnoser.

Funktion 
När man betraktar ett ögas pupill, uppfattas den normalt som helt svart. Med oftalmoskop delar man upp ljuset med hjälp av ett optiskt system, antingen med en spegel eller med ett prisma som reflekterar in ljuset i ögat medan betraktaren genom ett titthål i instrumentet kan betrakta ögats näthinna (retina).
Oftalmoskopet är fäst vid ett handtag som innehåller batteri, på handtaget finns det en bajonettkoppling som medger byte till annat instrument, exempelvis otoskop.

Olika typer 

På marknaden florerar det ett flertal olika typer och modeller. Det finns laddningsbara, sådana för torrbatterier, fast anslutna mm.

Används av 
Optiker, läkare, ögonläkare, oftalmologassistenter, ögonsjuksköterskor och veterinärer.

Populärnamn 
Ögonspegel (som egentligen är ett annat instrument)

Uppfinnare 

Oftalmoskopet brukar tillskrivas Helmholtz (1851). Han tillverkade ett flertal oftalmoskop och populariserade dess användning. Det bör dock nämnas att optikern Babbage redan 1848 hade konstruerat ett oftalmoskop, men inte insåg värdet och användbarheten av instrumentet.

Optiska instrument
Medicinsk utrustning
Optometri
De joniska naturfilosoferna

De joniska naturfilosoferna är ett samlingsbegrepp för ett antal försokratiska tänkare som var verksamma på 500-talet f.Kr. i Jonien, de grekiska kolonierna längs nuvarande Turkiets västkust. Området var med staden Miletos som ett av flera centra ursprunget till den mycket kraftiga expansion som det filosofiska tänkandet i Grekland uppvisade under 500- och 400-talet f.Kr, och härifrån härstammar de första bevarade skriftfragmenten som påminner om filosofisk verksamhet i striktare mening. De naturfilosofiska spekulationerna är inte vetenskapliga i dagens betydelse av ordet utan präglas av mångtydighet och mysticism, men är ändå tydligt avskiljda från dåtidens folkreligion och mytologiska skaldekonst. Området erövrades i början av 500-talet av Kyros den store och mycket talar för att persisk filosofi var en katalysator bakom den joniska naturfilosofin. Hur som helst spred sig den filosofiska expansionen till andra håll i den grekiska världen, inte minst i Magna Graecia, de grekiska kolonierna i södra Italien.

Thales, Anaximander, Anaximenes och Anaxagoras är några av de mest kända företrädarna för de joniska naturfilosoferna. Benämningen naturfilosofer kommer av dessa filosofers engagemang i metafysiska frågor och i sökandet efter arche, alltings upphov eller alltings urämne. De joniska naturfilosoferna var inte främst intresserade av tekniska detaljproblem utan ville finna generella principer bakom naturens processer. Hur världen har uppstått, hur universum ser ut, och så vidare. En central fråga för naturfilosoferna var problemet med förändring, eller "de gamlas problem", vilket syftar på hur det kan komma sig att en och samma sak kan förändras, samtidigt som det förblir vad det är.

De texter av de joniska naturfilosoferna som finns bevarade idag är få och fragmentariska. I original har ingenting överlevt, utan de brottstycken som återstår är hämtade från andra antika författare, särskilt Aristoteles och hans lärjunge Theofrastos.

Referenser

Källor

Noter 

Försokratisk filosofi

de:Ionische Naturphilosophie
en:Ionian School
es:Escuela de Mileto
ko:밀레토스 학파
Lars-Owe Carlberg

Lars-Owe Carlberg, född 31 augusti 1923 i Karlskrona, död 23 juli 1988 i Eslöv, var en svensk inspelningsledare, produktionsledare och producent.

Carlberg började arbeta som inspicient i mitten av 1940-talet. Han knöts till Sandrews som inspelningsledare under hela 1950-talet. 1960 flyttade han över till AB Svensk Filmindustri och har där samarbetat med Ingmar Bergman i ett flertal produktioner.

Filmografi

Roller i urval

Producent i urval

Teater

Roller

Referenser

Noter

Källor 

Svenska filmproducenter
Män
Födda 1923
Avlidna 1988
Personer från Karlskrona
Mottagare av Ingmar Bergman-priset
Anaxagoras

Anaxagóras (grekiska Αναξαγόρας, latinskt uttal: Anaxágoras), född 500/488 i Klazomenai, död i exil 428 f.Kr., var en grekisk filosof, försokratiker som kom till Aten 464 f.Kr.

Nedslagskratern Anaxagoras på månen och asteroiden 4180 Anaxagoras är uppkallade efter honom.

Historia 
Anaxagoras hade studerat Anaximenes läror i Miletos och umgicks i Aten med bland andra Perikles (politiker) och Euripides (poet). Han grundade en skola, som de flesta filosoferna, och bedrev undervisning i trettio år. Han blev bedömd som kättare och dömd till döden för sina läror men räddades av Perikles som omvandlade straffet till utvisning. Orsaken var att han ansåg att stjärnorna, solen, månen och jorden är gjorda av samma materia och att solen är en varm glödande kropp.

Under den tid han satt fängslad runt 450 f.Kr. arbetade han med frågan om man med hjälp av passare och linjal kan konstruera en kvadrat med samma area som en given cirkel, vad som brukar kallas problemet rörande cirkelns kvadratur och han anses vara den förste som skrivit om detta problem.

I sin bok Peri Fyseos menar Anaxagoras att det finns ett oändligt antal av de enkla element som han kallade frön eller spermata och att allting var uppbyggt av detta och att någonting inte kan uppkomma ur ingenting. Ett känt uttryck är Allt är i allt, med vilket han menar att allt som något kan bli, har dessa beståndsdelar i sig. Till skillnad från andra antika tänkare som sökte ett urämne trodde Anaxagoras att det fanns ett oändligt antal urämnen.

Anaxagoras hade vetenskapliga tankar runt termodynamik och rörelselära trots att han alltså levde kring 2 000 år före Newton. Han insåg till exempel att för att en rörelse ska uppkomma hos ett objekt, måste en yttre kraft (nous = sinne) påverka det. För honom var jorden en platt skiva. Han hade också många vetenskapliga förklaringar av fenomen som solförmörkelse, regnbågen och alltings uppbyggelse.

Enligt Diogenes Laertius var han den förste som satte sinnet före tingen. Anaxagoras menade att allting fanns, men var i kaos och när nous, sinnet, kom in i kaos blev det ordning. Platon och Aristoteles aktade Anaxagoras då han var den förste som använde förnuftet som ursprung till allt; även om de var besvikna över att han inte drog det till sin spets.

Referenser

Noter

Övriga källor 
 Diogenes Laertius: Lives of Eminent Philosophers, translated by R. D. Hicks, volume I, Loeb, London 1942.
 Marc-Wague K: Filosofin genom tiderna, Vol. 1-3, Bonniers, 1965
 Sider, David: The Fragments of Anaxagoras, Beiträge zur Klassischen Philologie 118, Hain 1981.
 Singer: A Short History of Scientific Ideas, Oxford University Press, Oxford 1982
 Farrington B: Grekisk vetenskap, Prisma 1988

Se även 
 De joniska naturfilosoferna
 Jonien
 Rationalism
 4180 Anaxagoras

Externa länkar 
 Stefan Stenudd: Philosophers
 in2greece

Försokratiska filosofer
Födda 500 f.Kr.
Avlidna 428 f.Kr.
Män
Antikens grekiska filosofer
Ontologer
Porfirio Díaz

Porfirio Díaz, fullständigt namn José de la Cruz Porfirio Díaz Mori, född 15 september 1830 i Oaxaca de Juárez, Oaxaca, död 2 juli 1915 i Paris, var en mexikansk militär och politiker, Mexikos president (och envåldshärskare) 1876-1880 och 1884-1911.

Díaz var ursprungligen advokat, och deltog i inbördeskriget som ledare för en gerillaarmé som kämpade först mot de kyrkliga och därefter mot fransmännen och Ferdinand Maximilian. Han belägde och stormade Puebla 1867 och tvingade därefter Mexico City att ge sig efter två månaders belägring. Efter att ha förlorat valet 1867 och 1871 mot Benito Juárez blir han invald deputerad till kongressen 1874, men bosatte sig i USA. I samband med omvalsplanerna av Sebastián Lerdo de Tejada 1876 och inre oroligheter i landet återvände Díaz till Mexiko och inledde Tuxtepecrevolutionen, tog makten i landet och valdes till president. Han fick stöd av konservativa jordägare och utländska kapitalister, som investerade i järnvägar och gruvor. Han centraliserade landet på bekostnad av fattiga jordbrukare och indianer och avskaffade allt lokalt och regionalt ledarskap. Under de sista åren uppstod revolutionär opposition och Díaz tvangs i exil. Han var under sina sista år bosatt i Europa.

Se även
 Porfiriato

Noter

Externa länkar 

 Historiskt Textarkiv: Díaz, Porfirio (1830–1915)
 
 The New Student's Reference Work/Diaz, Porfirio
 Creelman's interview in Spanish
 Creelman's interview in English

Mexikos presidenter
Mexikanska politiker under 1800-talet
Mexikanska politiker under 1900-talet
Födda 1830
Avlidna 1915
Män
Storkorset av Hederslegionen
Anaximenes

Anaximenes (Ἀναξιμένης), född 585 i Miletos, död 525 f.Kr., var elev till Anaximander vars läror han vidareutvecklade. Han var en av de joniska naturfilosoferna.

Anaximenes var en naturfilosof från Miletos i dagens Turkiet. Han ansåg att alltings ursprung är luft eller dimma, och att det primära elementet var luft och att allting kunde reduceras till detta element. Förtätas luften, menade han, bildas vatten och jord; förtunnas den blir den eld. Luft kan alltså förvandlas till vatten, eld och materia genom kondensation eller upplösande.

Man skulle kunna se det som att Anaximenes var atomfysiken på spåren då hans filosofi visar på att han insåg att i mikrokosmos bestod allt av samma stoff - som vi nu vet är protoner, neutroner och elektroner. Vad som skilde var i vilket tillstånd de befann sig i eller som Anaximenes uttryckte det, hur pass mycket de var ihoptryckta eller isärdragna. Att Anaximenes specifikt skulle ha menat att allting är uppbyggt av luft är en sentida tolkning och kan ses som en nedvärdering av hans begreppsvärld. I många källor står det i stället för luft kosmisk andning.

Ett citat från Anaximenes: "- Vad om himlen faller ned".

Nedslagskratern Anaximenes på månen och asteroiden 6051 Anaximenes är uppkallade efter honom.

Se även 
 De joniska naturfilosoferna
 Jonien

Källor

Noter

Tryckta källor

Litteratur
 Freeman, Kathleen, Ancilla to The Pre-Socratic Philosophers, Oxford 1952.
 Kahn, Charles H., Anaximander and the Origins of Greek Cosmology, New York 1960.
 Barnes, Jonathan. The Presocratic Philosophers. London: Routledge & Kegan Paul (1 vol. edn.), 1982. Ch. 3.
 Bicknell, P. J. "Anaximenes' Astronomy." Acta Classica 12: 53-85.
 Classen, C. Joachim. "Anaximander and Anaximenes: The Earliest Greek Theories of Change?" Phronesis 22: 89-102.
 Guthrie, W. K. C. A History of Greek Philosophy. Vol. 1. Cambridge: Cambridge U. Pr., 1962. 115-40.
 Kirk, G. S., J. E. Raven and M. Schofield. The Presocratic Philosophers. 2nd edn. Cambridge: Cambridge UP, 1983. Ch. 4.
 Wöhrle, Georg. Anaximenes aus Milet. Stuttgart: Franz Steiner Verlag, 1993.

Externa länkar
 Stefan Stenudd
 in2greece
 IEP The Internet Ecyclopedia of Philosophy

Försokratiska filosofer
Födda 585 f.Kr.
Avlidna 525 f.Kr.
Män
Paul & Paula

Paul & Paula var en amerikansk popduo som bildades 1961 i Brownwood, Texas, bestående av Ray Hildebrand (född 21 december 1940 i Joshua, Texas) och Jill Jackson (född 20 maj 1942 i McCamey, Texas). Duon slog igenom med sin första singel, balladen "Hey Paula" som blev en internationell tio-i-topp hit och etta på Billboardlistan 1963.

De gav ut några album och singlar till, men inget utom uppföljaren "Young Lovers" kom i närheten av "Hey Paula". 1965 fick Hildebrand nog av allt turnerande och lämnade Jill Jackson som fortsatte som solo-artist.

Diskografi 
Studioalbum

Samlingsalbum

Singlar
1962 - Hey Paula / Bobby Is the One (#1 på Billboard Hot 100)
1963 - First Day Back At School
1963 - First Quarrel / School is Thru
1963 - Flipped Over You / Something Old, Something New
1963 - White Christmas / Blue Christmas
1963 - Young Lovers / Ba-Hey-Be (#6 på Billboard Hot 100)
1964 - First Day Back At School / A Perfect Pair
1964 - Holiday For Teens / A New Year, A New Ring
1964 - Holiday Hootenanny / Holiday for Teens
1964 - We'll Never Break Up For Good / Crazy Little Things

Externa länkar 
 Paul and Paula på classicsband.com
 Texas Co-op Power: Paul and Paula: Sweethearts of the ’60s

Amerikanska popgrupper
Amerikanska duogrupper
Musikgrupper bildade 1961
Aristippos

Aristippos, (c.435 - 360 f.Kr.) var en grekisk filosof. Han var klasskamrat till Sokrates i Aten. Aristippus grundade hedonistskolan. Hedonism kommer från grekiskans hedone = njutning. Det hela går ut på att dela upp allting i gott eller dåligt. Vad som är gott för dig och vad som är gott för mig och vice versa. Därefter kan man bestämma sig för hur mycket gott man vill göra eller hur mycket lust något skall innehålla. Frågan är om det är själva strukturerandet eller utövandet som är det viktiga.

Ur Nordisk Familjebok:

Aristippos (grek. Aristippos, lat. Aristippus), stiftaren av den sokratiska skola, som blivit kallad den kyrenaiska. Bördig från den grekiska kolonistaden Kyrene i Afrika, efter vilken skolan fått sitt namn, lockades han av ryktet om Sokrates till Aten och blev där dennes lärjunge. Emellertid synes umgänget med Sokrates inte ha utövat något djupare inflytande varken på hans tidigare åsikter, vilka i mycket liknade sofisternas, eller på det levnadssätt, som han medförde från sin yppiga fädernestad. Efter någon tid uppträdde han själv såsom lärare. I likhet med sofisterna bytte han ofta om vistelseort och lät betala sig för sin undervisning. Vid äldre år synes han ha återvänt till Kyrene; åtminstone träffar man där hans familj och hans skola. Sannolikt levde han ännu 366 f.Kr. I sina åsikter invigde han sin dotter Arete, och hon meddelade dem i sin ordning åt sin son, Aristippos den yngre, vilken sannolikt var den förste, som utbildade åsikten till filosofiskt system.

Vår kunskap, sade Aristipperna, är inskränkt till förnimmelser av vårt eget tillstånd: om de yttre tingen vet vi ingenting, och lika litet har vi någon kunskap om andra människors känslor. Varje känsla, sade de vidare, består i en inre rörelse. Är denna rörelse mild, så uppstår en känsla av lust; är den våldsam, uppkommer en känsla av olust eller smärta. Lusten eller njutningen är det enda goda, och smärtan är det enda onda; ty av naturen eftersträvar alla det angenäma och undfly det oangenäma. Men den njutning, som utgör livets mål, är inte en över hela livet utbredd känsla av lycksalighet, utan den enskilda, ögonblickliga lustkänslan, ty blott det närvarande står i vår makt. 

Kroppens njutningar är att föredra, emedan de äger den största styrkan och livligheten. Men för att människan skall kunna verkligen njuta av livet, behöver hon insikt. Det är insikten, som befriar oss från de fördomar, vilka står i vägen för livets lycka; det är den, som även i själva njutningens ögonblick låter oss behålla lugn och besinning, så att vi aldrig blir slavar av våra begär. Filosofin visar oss därför vägen till sant mänskligt liv; den är ett väsentligt villkor för verklig lycka.

Referenser

Externa länkar 
 in2greece
 Bergslagens LS

Aristippos
Födda 435 f.Kr.
Avlidna 360 f.Kr.
Män
Megafon

För teleoperatören, se Megafon (företag).

En megafon är en portabel, ofta handhållen, trattformad apparat som är avsedd att förstärka eller rikta en persons röst. Till exempel används megafoner ofta vid sportevenemang, filminspelningar, demonstrationer eller för att styra större folkmassor.

Det finns även batteridrivna apparater bestående av en mikrofon, förstärkare och hornhögtalare sammanbyggda. Mikrofonen kan också vara kabelansluten.

Historik
Vem som var den ursprunglige uppfinnaren av megafonen är föremål för historiska kontroverser. Både Samuel Morland och Athanasius Kircher uppfann megafoner vid omkring samma tid under 1600-talet. Morland, beskrev i ett arbete publicerat 1655, sina experiment med olika horn. Hans största megafon bestod av en 6 meter lång koppartub och kunde, enligt uppgift, projicera en persons röst på två och en halv kilometers avstånd.

Referenser

Noter

Externa länkar 

Ljudteknik
Thomas Bradwardine

Thomas Bradwardine, född omkring 1290, död 1349, var en engelsk filosof och ärkebiskop av Canterbury. 

Thomas Bradwardine föddes antingen i Hartfield, Sussex eller i Chichester i England. Han blev ärkebiskop och kallades för Doktor Djup på grund av sina funderingar. Han fick rykte om sig att vara grundlig, skicklig matematiker och hängiven teolog. Efter att ha doktorerat i teologi blev han senare professor i ämnet. Han blev även personlig präst hos Edward III och dennes biktfader under kriget i Frankrike. När han kom tillbaka till England fick han ett prebende i Lincoln, där han också blev ärkediakon 1347. 1349 blev han ärkebiskop i Canterbury. Han dog av pest i Lambeth Palace (ärkebiskopens bostad) den 26 augusti 1349 bara fyrtio dagar efter att han blivit vigd till tjänsten.

Bradwardine var en av Oxfords Räknare på Merton College, Oxford University, och studerade mekanik tillsammans med William Heytesbury, Richard Swineshead och John Dumbleton. Gruppen skilde kinematik från dynamik, utvecklade kinematiken och utredde momentan rörelse. De formulerade först det generella hastighetsteoremet: En kropp som rör sig i en konstant hastighet färdas en lika lång sträcka och på samma tid som en annan accelererande kropp om hastigheten är halva sluthastigheten hos den accelererande kroppen. De visade på detta teorem i The Law of Falling Bodies - långt före Galileo Galilei som fick erkännandet.

Han ansåg att eftersom Gud är oändlig och överallt närvarande, måste också universum vara oändligt, utanför fixstjärnorna en tom värld utan slut.

Bibliografi 
 De causa Dei contra Pelagium et de virtute causarum, utgiven av Henry Savile (London, 1618). Nun's Priest's Tale, genom verket rankas han jämbördig med Augustinus.
 De Geometria speculativa (Paris, 5530)
 De A rithmetica practica (Paris, 1502)
 De Proportionibus (Paris, 1495; Venice, 1505)
 De Quadratura Circuli (Paris, 1495)
 Ars Memorative, Sloane manuscripts. No. 3974 in the British Museum.

Litteratur 
 Quétif-Echard, Script. Praedic. (1719), i. 744; WF Hook, Lives of the Archbishops of Canterbury, vol. iv.

Externa länkar 
 History of Mathematic (engelska)
 Science World om Bradwardine (engelska)

Ärkebiskopar av Canterbury
Engelska filosofer
Medeltidens filosofer
Skolastiker
Födda 1290
Avlidna 1349
Män
Alumner från Balliol College, Oxford
Dionysios den yngre

Dionysios d.y., född cirka 397, död 337 f.Kr., tyrann av Syrakusa, son till Dionysios den äldre, och dennes efterträdare 367, var en grym och vällustig despot, men utan faderns kraft och duglighet. 

Fruktlösa var Dions försök att förädla honom genom den platonska filosofins läror och genom att bereda honom tillfälle till umgänge med den store filosofen själv, vilken förmåddes att för detta ändamål två gånger besöka Syrakusa. Dionysios d.y. fattade visserligen ett livligt intresse för Platon och hans filosofi, men återföll snart i sina gamla vanor. Förjagad av Dion, flydde han slutligen (356) till Italien, där Lokroi och Khegion fortfarande var i hans våld. Omsider lyckades han (346) återvinna herraväldet över Syrakusa, men störtades ånyo av Timoleon, vilken på syrakusanernas böner om hjälp blivit ditsänd från Korinth. Till denna stad fördes nu Dionysios d.y. och fortsatte där en tid bortåt sitt utsvävande levnadssätt. Uppdiktad är förmodligen berättelsen, att han på gamla dagar måst förvärva sitt uppehälle genom skolundervisning.

Källor
 

Grekiska tyranner
Antikens despoter
Födda 397 f.Kr.
Avlidna 337 f.Kr.
Män
Ugglan
Eckhart von Hochheim

Eckhart von Hochheim, kallad Meister (Mäster) Eckhart, född ca 1260, död 1328, tysk filosof och teolog. Han var dominikanmunk och en av medeltidens mest betydande mystiker.

Under hans levnad kulminerade den högmedeltida mystiken och nyplatonismen. Eckhart tillhörde dominikanorden fast den egentligen mer anslöt sig till de aristoteleska tankarna, medan franciskanerna var mer platonskt inriktade).

Mäster Eckhart var lärare vid ordensskolor i Köln och Paris. Han skilde mellan gudomen – det fullkomligt annorlunda som man inte begreppsligt kan fatta – och Gud, Gudomens dynamiska aspekt. Denna dynamik uttrycks i födelsemystik: Fadern föder Sonen och samtidigt föds den Helige Ande. Enligt Eckhart finns i människans själsgrund en gnista som förbinder den med Gud. I detta innersta föder Gud sin Son på nytt och förenar sig med själen. Genom avskildhet och ro och att man avstår från att använda själens diskursiva och imaginativa, föreställande förmågor ska medvetandet tömmas på innehåll (ett slags meditativt tillstånd), och genom koncentration och gudshängivelse i människans själ aktiveras denna gnista (även kallad intellectus, det oskapade suprarationella intellektet).

Mäster Eckhart tycktes ibland vilja utplåna skillnaden mellan Gud och Skapelsen och därför (bland annat) blev han anklagad för kätteri av kyrkan. Hans tankar fördes vidare av Henrik Suso och Johannes Tauler.

Skrifter i svensk översättning 
 Undervisande tal jämte andra predikningar (översättning Richard Hejll, Björk & Börjeson, 1922). Ny upp Artos 1984, 
 Predikningar (översättning Bertil Brisman, Natur & Kultur, 1961). Ny uppl Artos, 1984-1987
 Traktater och latinska skrifter (översättning Bertil Brisman, Natur & Kultur, 1966). Ny uppl. Artos, 1979, med titel Kvällssamtal; ny uppl. Artos, 1984, med titeln Undervisande tal jämte andra texter

Litteratur
 Sven Lönborg: Ekkehart : ur mystikens tankevärld: föreläsningar hållna vid Uppsala universitet på inbjudan av Olaus Petri-stiftelsen i november 1930 (Wahlström & Widstrand, 1931)
 Erwin Bischofberger: Mäster Eckharts andliga undervisning (Katolska bokförlaget, 1994)
 Cyprian Smith: Paradoxens väg : Mäster Eckharts undervisning om andligt liv (The way of paradox) (översättning Bernard Durel, Per Tormée, Veritas, 2010)

Medeltidens filosofer
Tyska filosofer
Tyska teologer
Mystiker inom kristendomen
Avlidna 1328
Tyska dominikaner
Män
Födda 1260
Empedokles

Empedokles (grek. Ἐμπεδοκλῆς), född omkring 490 f.Kr., död omkring 434 f.Kr., var en grekisk filosof, poet och statsman, bosatt i Agrigentum, en grekisk koloni på Sicilien. 

Asteroiden 6152 Empedocles är uppkallad efter honom. 

Som filosof ansåg Empedokles att verkligheten är cyklisk och att den består en cykel av de fyra elementen jord, luft, eld och vatten. Dessa element sammandras och separerar, påverkade av de två motsatta krafterna kärlek och hat. Människor ser det de ser därför att jorden i en människas öga känner igen jorden i tingen och så vidare. Skulle ögat sakna något av de fyra grundämnena skulle man inte se hela naturen.

Han var påverkad av Pythagoras själavandringslära. Precis som Pythagoras, sade sig Empedokles komma ihåg tidigare liv, inte bara som olika personer, utan också som en fisk och en buske till exempel.

Empedokles formulerade också en primitiv evolutionsteori där han sade att människor och djur utvecklats från kringspridda kroppsdelar som sedan kombinerades slumpmässigt, och endast de livsdugliga av dessa överlevde.

Han sades ha begått självmord genom att hoppa ner i vulkanen Etna. Vulkanen spottade dock ut en av hans sandaler.

Källor

Noter

Tryckta källor

Försokratiska filosofer
Män
Födda 490 f.Kr.
Avlidna 434 f.Kr.