kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Donnie Brasco

Donnie Brasco är en amerikansk drama-thrillerfilm från 1997 i regi av Mike Newell med Al Pacino och Johnny Depp i huvudrollerna. Filmen hade Sverigepremiär den 26 september 1997.

Handling 
Den italiensk-amerikanske FBI-agenten Joe Pistone skickas ut på uppdrag att under täckmantel infiltrera en amerikansk maffia-familj, familjen Bonanno. Under namnet Donnie Brasco nästlar sig Pistone djupare in i maffian genom att bli vän med maffioson "Lefty" Ruggiero. Pistones långa samvaro med maffian sätter sina spår och slitningar uppstår i hans äktenskap och han börjar ifrågasätta sin lojalitet mot staten.

Om filmen 
Filmen har stark verklighetsanknytning och handlar om FBI-agenten Joseph D. Pistone som på 1970-talet infiltrerade maffiafamiljen Bonanno i New York. På flera viktiga punkter avviker filmen dock från det verkliga händelseförloppet. Ett exempel är mot filmens slut då Benjamin "Lefty" Ruggiero (Al Pacino) ger sig iväg till ett möte från vilket han aldrig återkommer. I verkligheten var det dock hans capo Dominick "Sonny Black" Napolitano (Michael Madsen) som fick det ödesdigra telefonsamtalet. Ruggiero satt i fängelse i sju år och lär bland annat efteråt ha tackat nej till erbjudandet att spela sig själv i filmen. Manusförfattaren Paul Attanasio blev Oscarsnominerad för bästa manus 1997.

Rollista (i urval) 
 Al Pacino – Benjamin 'Lefty' Ruggiero
 Johnny Depp – Donnie Brasco/Joseph D. 'Joe' Pistone 
 Michael Madsen – Sonny Black 
 Bruno Kirby – Nicky 
 James Russo – Paulie
 Anne Heche – Maggie Pistone 
 Željko Ivanek – Tim Curley 
 Gerry Becker – Dean Blandford 
 Robert Miano – Sonny Red
 Larry Romano – Tommy Ruggiero
 Paul Giamatti – FBI-tekniker

Externa länkar 
 
 
  

Filmer 1997
Amerikanska thrillerfilmer
Amerikanska dramafilmer
Maffiafilmer
Amerikanska filmer baserade på verklighet
1978 på film
1979 på film
New York på film
Miami på film
Filmer i regi av Mike Newell
Filmer från TriStar Pictures
Alf Nilsson

Sven Alf Nilsson, född 18 maj 1930 i Boden, död 19 december 2018 i Rävlanda, Björketorps distrikt, Härryda kommun, var en svensk skådespelare och målare.

Biografi
Redan under skolåren hemma i Boden spelade Alf Nilsson revy, och när han sedan kom till Uppsala började han medverka i studentteatern. Sin teaterutbildning fick han vid Göteborgs stadsteaters elevskola 1952–1954. Efter utbildningen arbetade han vid Uppsala stadsteater i fem år och ytterligare tre år i Helsingborg innan han kom till Göteborgs stadsteater där han blev kvar.

Alf Nilsson blev ett känt ansikte genom sin medverkan i flera populära TV-serier. Han medverkade i de flesta omgångar av Hem till byn, från 1973 till avslutningen 2006. Från 1982 har han i fem olika omgångar spelat kriminalkommissarien Bo Kronborg i deckarserierna om Polisen i Strömstad. Han filmdebuterade 1956 i Blånande hav. På senare år medverkade han i långfilmer som Jägarna 1996 och Masjävlar 2004. Som konstnär ställde han bland annat ut med sin bror Rolf Nilsson och Eric Ståhl.

Alf Nilsson fick tillsammans med Ann-Christine Gry tre barn. Äldste sonen Johan Gry är skådespelare. Dottern Karin Gry (född 1964) är attributör och rekvisitör och har medverkat som skådespelare i de tre första serierna om Polisen i Strömstad (1982, 1984 och 1988) samt i Hem till byn (1990). Yngste sonen Egil Gry är gymnasiechef och mångsidigt verksam inom kultur och media.

Alf Nilsson är begravd på Björketorps kyrkogård.

Film och tv (urval) 

, säsong 2

, säsong 2
, säsong 3

 (TV-film)

, säsong 4

, säsong 5

, säsong 6

, säsong 7

, säsong 8

Teater

Roller

Bilder

Referenser

Noter

Källor

Externa länkar 
 
 

Svenska scenskådespelare
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska skådespelare under 2000-talet
Svenska målare under 1900-talet
Personer från Boden
Födda 1930
Avlidna 2018
Män
Torahpartiet

Torahpartiet eller Förenade Torahpartiet (hebreiska: יהדות התורה) är ett ultraortodoxt politiskt parti i Israel. Partiet är i grunden negativt inställt till den israeliska staten av år 1948. Man menar istället att det historiska Israel endast kan återuppstå vid ankomsten av den väntade Messias.

När partiet gick med i den styrande regeringskoalitionen 2004 höll det inte samman längre utan splittrades i två: Degel HaTorah och Agudat Yisrael.

Från januari 2005 till mars 2006 tillhörde partiet, tillsammans med Likud och Arbetarpartiet, Israels regering.

Politiska partier i Israel
Politiska partier bildade 1992
Saale

Saale är en 413 km lång flod i östra Tyskland. Den flyter från Fichtelgebirge i Bayern norrut och mynnar i floden Elbe söder om Magdeburg. Flodens avrinningsområde är 24 100 km² och floden har en medelvattenföring vid mynningen av 115 m³/s. Bland städer längs Saale kan nämnas Jena och Halle.

Externa länkar 

Saales avrinningsområde
Vattendrag i Tyskland
Gorillas

Gorillas är ett spel skrivet av Microsoft som exempelprogram till programspråket QBasic.

Under spelets gång står två gorillor på var sitt hustak. Spelarens uppgift är att träffa den andra gorillan med en banan som kastas iväg genom att ange hastighet och vinkel. Gorillorna står under spelets gång stilla och inmatning sker genom att skriva på tangentbordet; annars är Gorillas inte helt olikt spelet Worms.

Se även 
 Nibbles

Datorspel 1991
Microsoft
MS-DOS-spel
Änglar, finns dom?

Änglar, finns dom? är en svensk dramafilm från 1961 i regi av Lars-Magnus Lindgren.

Handling 
Jan Froman är en ung man med stora planer. Han anställs som vaktmästarassistent på en bank åt ordinarie vaktmästaren Hagson. Hagson har vunnit lite pengar på kortspel, Froman har lusläst Vägen till framgång och tillsammans börjar de spekulera i aktier och gamla hus på Södermalm. Jan Froman förälskar sig i Margareta, vars far är amiral. På banken börjar man undra vem det är som så framgångsrikt lyckas snuva banken på aktieposter och fastighetsaffärer. När sanningen kommer fram, erbjuds Froman en plats i styrelsen. Margaretas far blir dock rasande över att hon umgås med en vaktmästare men i utbyte mot en antik hakebössa ger amiralen tillåtelse till giftermål.

Om filmen 
Filmen hade premiär den 30 januari 1961. Den är baserad på romanen Änglar finns dom, pappa? av John Einar Åberg från 1955.

Filmen har visats i SVT, bland annat i juni 2019.

Rollista 
Jarl Kulle – Jan Froman 
Christina Schollin – Margareta Günther
Edvin Adolphson – Viktor Günther, hennes far 
Sigge Fürst – Bert Hagson, bankvaktmästare 
Isa Quensel – Louise Günther, Margaretas mor 
Gunnar Sjöberg – Karl-Evert Raeder, disponent 
George Fant – Rolf Granér, skeppsredare
Margit Carlqvist – Veronica von Sachs
Åke Claesson – Torsten Waller, Bankdirektör
Elsa Carlsson – Fastern
Torsten Lilliecrona – Stenman, personalchef
Toivo Pawlo – Bergérus, portvakt
Marrit Ohlsson – fru Bergérus
Arne Ragneborn – pokerspelare
Birger Åsander – pokerspelare
Folke Asplund – pokerspelare
Peter Lindgren – pokerspelare
Sonja Kolthoff – direktör Wallers sekreterare
Sune Mangs – Bojström, banktjänsteman
Nils Kihlberg – Larsson, banktjänsteman
Börje Mellvig – Westin, Kamrer
Kotti Chave – Styrman
Kim Procopé – Karin, Günthers husa

Filmmusik i urval 
Så skimrande var aldrig havet av Evert Taube

DVD 
Filmen gavs ut på DVD 2008.

Externa länkar 
 

Svenska filmer 1961
Filmer i regi av Lars-Magnus Lindgren
Svenska dramafilmer
Svenska filmer baserade på romaner
Stockholms skärgård på film
Svenska 1960-talsfilmer
Svenskspråkiga filmer
Traian Băsescu

Traian Băsescu, född 4 november 1951 i Murfatlar nära Constanța, är en rumänsk politiker. Han var Rumäniens president mellan 20 december 2004 och 6 juli 2012 samt mellan 27 augusti 2012 och 21 december 2014. Han blev omvald söndagen den 6 december 2009 i andra valomgången av presidentvalet, med knapp marginal. Den 6 juli 2012 avsattes Băsescu av parlamentet genom riksrätt och ersattes av Crin Antonescu tills vidare. En folkomröstning den 29 juli 2012 avgjorde huruvida Băsescu kunde återuppta sin post eller inte. Även om en överväldigande majoritet röstade för att avsätta Băsescu, var valdeltagandet under 50 procent. Därmed var folkomröstningen ogiltig, men på grund av oklarheter kring hur många röstberättigade som finns i landet, sköt konstitutionsdomstolen upp sin förklaring om folkomröstningen till september.

Politisk karriär 
Före kommunismens fall var Traian Băsescu medlem av kommunistpartiet. Han har senare sagt att han endast gjort så för att främja sin karriär och hittills har inget hittats i arkiven som motsäger detta. Efter 1989 blev han i stället medlem av Demokratiska partiet. Innan Traian Băsescu blev heltidspolitiker var han sjökapten i den rumänska handelsflottan. 2007 avlade han på nytt ett prov för att behålla sitt behörighetsbevis som sjökapten.

Han var transportminister 1991-1992 och 1996-2000. År 2000 valdes han till borgmästare i Bukarest, och omvaldes 2004. I presidentvalet i Rumänien 2004 var Traian Băsescu oppositionens kandidat. I den första valomgången kom han på andra plats efter dåvarande premiärministern Adrian Năstase. Efter en jämn kamp i den andra avgörande valomgången den 12 december 2004 förklarades Băsescu som segrare och blev därmed Rumäniens president.

Han har som en av få ledande rumänska politiker uttalat stöd för homosexuellas rättigheter, inklusive rätten till samkönade äktenskap.

President 
Den 19 april 2007 beslutade Rumäniens parlament att avstänga honom från posten som president, för brott mot Rumäniens författning. I en folkomröstning den 19 maj fick Traian Băsescu ett uttalat stöd och återträdde till presidentposten.

I ett tal den 23 oktober 2007 gav president Traian Băsescu en offentlig ursäkt till romerna för Rumäniens roll i förföljelsen mot dem under andra världskriget (Porrajmos). Det var första gången en rumänsk ledare gjorde detta. Delar av talet hölls på romani.

Enligt uppgifter morgonen efter andra omgången av presidentvalet 2009, som hölls den 6 december, hade han vunnit med knapp marginal. Det officiella resultatet visade på en seger med 50,37 %. Hans motståndare i andra valomgången, Mircea Geoană, överklagade valresultatet och anförde 13 000 fall av dubbelt röstande, mutbrott och riggad röstning. Författningsdomstolen i Rumänien dömde dock till Traian Băsescus fördel.

Referenser

Externa länkar 

Rumäniens presidenter
Födda 1951
Män
Levande personer
Riddare och kommendör av Kungl. Maj:ts Orden
Mottagare av Serafimerorden
Ledamöter av Europaparlamentet från Rumänien
Ledamöter av Europaparlamentet 2019–2024
Ledamöter av Europaparlamentet för Europeiska folkpartiet
Cinemascope

CinemaScope är ett bildformat för 35 mm filmvisning som introducerades 1953 av filmbolaget 20th Century Fox efter att de återupptäckt Henri Chrétiens anamorfiska objektiv Hypergonar från 1927. Vid inspelningen pressade objektivet ihop bilden horisontellt med en faktor av 2 för att vid visningen genom ett motsvarande objektiv sprida ut den igen. I början var bildformatet 2,66:1 med fyra magnetiska spår för ljudet. För att biografer utan magnetljud skulle kunna visa filmerna introducerades snart kopior med både magnetiska och optiska ljudspår, mag-optical. Detta innebar att bilden måste minskas och 2,55:1 blev standard. 2,35:1 blev så småningom standard oavsett ljudsystem.

CinemaScope-objektiven var problematiska för djupverkan och bildens ytterkanter och ersattes på 1960-talet av Panavision-objektiv, men maskinister refererar fortfarande till systemet som CS (CinemaScope).

Fox tog inte patent på Chrétiens objektiv, vilket gjorde det möjligt för andra bolag att spela in filmer i formatet, men man kunde inte använda namnet CinemaScope. Därför sådana varianter som:

Metroscope (MGM; nästan alla MGM:s, Columbias and United Artists filmer spelades in med Panavision-objektiv men kallades ändå allmänt för CinemaScope)
WarnerScope/WarnerSuperScope
Agascope (Sverige, Finland, Ungern - Gorilla, 1956 - En djungelsaga, 1958)
Alexscope (Argentina)
Toeiscope/Actionscope/Super Actionscope (Japan, Toei)
Centralscope (Hentai)
Cinégraphiscope (Frankrike)
Cinépanoramic/Parscope (Frankrike)
CameraScope (England Rank)
Cinemascope (Västtyskland)
Franscope (Frankrike)
Totalvision/Prokimaskop (Östtyskland, Sovjet)
Naturama (USA Republic)
Cinephonic
Cinescope (Italien)
SuperCinescope (Italien)
Superfilmscope (Italien)
Totalscope (Italien)
Supertotalscope (Italien)
TotalScope (Italien)
Cinetotalscope (Italien)
Totalvision (Italien)
Cosmoscope (England Archway)
Daieiscope (Daiei Motion Picture Co, Japan)
Dyaliscope (Frankrike)
Euroscope (Europa)
Gamascope (Italien)
Hammerscope (England, Hammer Films)
Ifiscope (Spanien)

Den första svenska biografen med utrustning för att förevisa CinemaScope var Rigoletto i Stockholm.

Den korrekta stavningen av varumärket CinemaScope är med ett stort S i mitten när man refererar till den process som Fox skapade och patenterade. Ordet har senare använts generiskt om alla anamorfiska filmsystem, ofta förkortat till CS.

Se även
Bildformat (film)
35 mm film

Referenser

Externa länkar

Bildformat
Filmtermer
Vidfilm

Vidfilm (även vidbild) eller bredbild (widescreen) är ett bildformat för 35 mm film där normalbilden (1,37:1) maskas för att skapa en bredare bild. 1,66:1, 1,75:1 och 16:9 (även kallad 1,78:1) är standard för europeisk film och 1,85:1 för amerikansk. Formatet började användas på 1950-talet efter att CinemaScope (2,35:1) lanserats.

Vidfilm skapas alltid genom maskning d.v.s. den är alltid, till skillnad mot CinemaScope, sfärisk (icke-anamorfisk). Filmformat som är bredare än normalbild och som inte skapas genom maskning kallas istället för Scope efter det första formatet CinemaScope.

Se även
Bildformat (film)
35 mm film

Referenser 

Bildformat
Filmtermer
En prinsessas dagbok 2 – kungligt uppdrag

En prinsessas dagbok 2 – kungligt uppdrag () är en amerikansk långfilm från 2004 i regi av Garry Marshall. Filmen är en uppföljare till En prinsessas dagbok från 2001.

Handling 
Prinsessan Mia kommer till det lilla kungadömet Genovien och fortsätter sina lektioner i att bli drottning. Det finns dock en tronpretendent: viscount Mabrey vill att hans brorson Nicholas skall ta över kronan och hänvisar därför till en lag som säger att en kronprinsessa måste gifta sig innan hon kan ta över tronen. Parlamentet ger därför Mia 30 dagar på sig att gifta sig.

Rollista

Externa länkar 
 
 

Amerikanska komedifilmer
Amerikanska filmer 2004
Engelskspråkiga filmer
Europa på film
Filmer som utspelar sig i ett fiktivt land
Filmer från Walt Disney Pictures
Filmer i regi av Garry Marshall
Kungligheter på film
La Défense

La Défense är en stor kontorsstadsdel belägen väster om Paris innerstad och förorten Neuilly-sur-Seine. Området ligger inom kommunerna Courbevoie, Nanterre und Puteaux. Det omgärdas av en cirkelmotorväg som bildar gräns till orterna Nanterre, Courbevoie och Puteaux som alla ligger i departementet Hauts-de-Seine.

Typiskt för stadsdelen är modern arkitektur som till största del utgörs av kontorsskyskrapor, shoppingcenter och bostadshus. Området har fått sitt namn efter skulpturen La Défense de Paris som uppfördes 1883 för att hedra soldaterna som hade försvarat Paris under det fransk-tyska kriget.

I september 1958 startade, l Établissement public pour l'aménagement de La Défense, (EPAD) som skulle försöka bringa liv i de gamla kvarteren som till största del bestod av fabriker, slumkvarter och några gårdar. Området har idag utvecklats till Paris ekonomiska centrum.

I La Défense finns många av Paris och Frankrikes högsta byggnader; fjorton byggnader är över 150 meter höga. Högst av dem (2014) är Tour First (1974–1998 kallad Tour UAP, 1998–2007 kallad Tour AXA), med en takhöjd på 225 meter (231 meter inklusive antenn). Höjden var tidigare 159 meter och utökades under en ombyggnad 2007–2011. Tour First blev därmed Frankrikes högsta skyskrapa. Tour Hekla, som är under uppförande och beräknas färdigställas 2022, kommer bli ännu högre, 220 meter.

Grande Arche 

Ett av de största turistmålen i La Défense är Grande Arche, "stora bågen". Den uppfördes på den historiska axeln som har sin utgångspunkt i Louvren och går i en rak linje via Place de la Concorde, längs avenyn Champs-Élysées och Triumfbågen ut till La Défense och avslutas med den hundra meter höga bågen Grande Arche.

Utbildning 
Paris La Défense samlar klustret Pôle universitaire Léonard-de-Vinci och fyra handelshögskolor: EDC Paris Business School, ESSEC Business School, ICN Business School och IÉSEG School of Management. Det är också hem för European School of Paris-La Défense, en internationell grundskola och gymnasium som ackrediterades som en europeisk skola 2020.

Skyskrapor 

 Tour First (231 m)
 Tour Hekla (220 m)
 Tour Majunga (194 m)
 Tour Total (187 m)
 Tour T1 (185 m)
 Tour Areva (184 m)
 Tour Granite (184 m)
 Tour Gan (179 m)
 Tour Saint-Gobain (178 m)
 Tour D2 (171 m)
 Tours Société Générale (167 m)
 Tour Trinity (167 m)
 Tour Carpe Diem (162 m)
 Coeur Défense (161 m)
 Tour Alto (160 m)
 Tour Égée (155 m)
 Tour Ariane (152 m)
 Tour Défense 2000 (134 m)
 Tour Eqho (131 m)
 Tour Michelet (127 m)
 Tour France (126 m)
 Tour Franklin (116 m)
 Tour Manhattan (110 m)
 Tour Landscape (101 m)
 Tour Eria (59,35 m)

Externa länkar 

Officiella hemsidan

Källor 

Stadsdelar i Paris
Hauts-de-Seine
Place de la Nation

Place de la Nation som tidigare hetat Place du Trône och Place du Trône-Renversé är ett öppet torg i östra Paris. Place de la Nation ligger på gränsen mellan 11:e och 12:e arrondissementet. Under torget ligger Nation station som är en stor knutpunkt för kollektivtrafiken med flera linjer för tunnelbana samt pendeltåg.

Nation
Paris tolfte arrondissement
Quartier de Picpus
Gallieni

Gallieni är en plats och en station för Paris metro i nordöstra Paris på linje 3. Här finns Paris så kallade gare routière, det vill säga fjärrbussterminal. Stationen öppnades år 1971 och innehåller extra många spår eftersom det är en slutstation. Utanför stationen finns en stor affärsgalleria i flera våningar.

Galleri

Paris
Paris tunnelbanestationer
Järnvägsstationer invigda 1971
1971 i Frankrike
Place du Châtelet

Place du Châtelet är en plats mitt i Paris, ett stenkast norr om Seine på gränsen mellan första och fjärde arrondissementet. Vid torget ligger Théâtre du Châtelet, en av Paris musikalteatrar. På den centrala delen av torget, som är reserverat för fotgängare, finns en fontän. Under platsen ligger knutpunkten metrostation Châtelet.

Se även
Châtelet-Les Halles station

Châtelet
Janne Carlsson (musiker)

Janne Carlsson, född 1959, är en svensk vänsterhänt basist. Han var originalmedlem i Gyllene Tider, men ersattes 1979 av Anders Herrlin.

Carlsson var 2014 lärare på Sannarpsgymnasiet i Halmstad men är numera lärare på Sturegymnasiet i samma stad.

Källor

Externa länkar
Janne Carlsson på Discogs

Svenska basister
Svenska pop- och rockmusiker
Medlemmar i Gyllene Tider
Män
Levande personer
Födda 1959
Paris Saint-Lazare järnvägsstation

Gare Saint-Lazare är en av Paris järnvägsstationer, belägen nära den klassiska Parisoperan i åttonde arrondissementet. Stationen stod klar 1837 och är den näst mest trafikerade järnvägsstationen i Paris, efter Gare du Nord. Cirka  passagerare använder stationen varje dag. Här slutar bland annat pendeltåget RER Linje E på stationen Haussmann – Saint-Lazare från år 1999. Stationen trafikeras också av Paris tunnelbana med linjerna 3, 12, 13 och 14.  

Den franske konstnären Claude Monet avbildade 1877 platsen i en serie oljemålningar, Stationen Saint-Lazare.  

Järnvägsstationer i Paris
Järnvägsstationer invigda 1904
Järnvägsstationer invigda 1837
Paris tunnelbanestationer
1837 i Frankrike
1904 i Frankrike
Quartier de l'Europe
Bibliothèque François Mitterrand (station)

Bibliothèque François Mitterrand är en tunnelbanestation i Paris metro och en RER-station för Paris pendeltåg. Stationen är uppkallad efter forna franska presidenten, François Mitterrand. I närheten av stationen finns Bibliothèque nationale de France. Stationen trafikeras av tunnelbana linje 14 samt pendeltåg, linje C.

Paris tunnelbanestationer
Järnvägsstationer i Paris
Järnvägsstationer invigda 1998
1998 i Frankrike
Quartier de la Gare
Paris-Austerlitz järnvägsstation

Gare de Paris-Austerlitz är en av Paris stora järnvägsstationer. Den är belägen strax söder om Seine i Paris trettonde arrondissement och öppnade 1840. Härifrån avgår vanligtvis tåg som skall söderut, till exempel till Madrid, Toulouse och rivieran. När TGV Atlantique skapades minskade passagerarantalet från denna station kraftigt eftersom TGV Atlantique utgår från Gare de Paris-Montparnasse. 1969 öppnade den underjordiska stationen för tågen. Denna station fick RER-tåg från 1980. Stationen trafikeras även av Paris metro linje 5 och linje 10. Metrons första station öppnade 1906 på linje 5. 1939 tillkom ytterligare en station, dagens linje 10.

Se även 
 Lista över järnvägsstationer i Paris

Referenser 

Järnvägsstationer i Paris
Järnvägsstationer invigda 1840
Paris tunnelbanestationer
Järnvägsstationer invigda 1906
1840 i Frankrike
1906 i Frankrike
Quartier de la Salpêtrière
Stadsgårdens station

Stadsgårdens station på Södermalm i Stockholm var en järnvägsstation på Saltsjöbanan. Stationen var i bruk mellan 23 december 1893 och 21 december 1936. Stationen låg på Stadsgården 24, vid Lokattens trappor. År 1899 byggdes en väntsal, och 1914 uppfördes ett stort stationshus och kontor efter ritningar av arkitekt Axel Anderberg. Huset, som numera är känt som Sjömansinstitutets hus, såldes 1938 till Sjömanskyrkan Stockholm.

Stationen var i bruk fram till 1936 då banan förlängdes 360 meter till den nya ändstationen Stockholm Saltsjöbanan, längst ner i nuvarande Slussens trafikplats.

Stationssignaturen var Stg.

Bilder

Externa länkar 

Nedlagda järnvägsstationer i Stockholms län
Byggnader och anläggningar på Södermalm
Järnvägsstationer invigda 1893
Järnvägsstationer stängda 1936
1893 i Sverige
Kontraspionage

Kontraspionage, verksamhet som syftar till att förebygga, avslöja och bekämpa spionage.

Kontraspionage bedrivs av en säkerhetstjänst. I Sverige är det Säkerhetspolisen som ansvarar för kontraspionagearbetet.

Vidare läsning

Se även
Avdelningen för kontraspionageverksamhet

Underrättelseverksamhet
Mark Spitz

Mark Spitz, född 10 februari 1950 i Modesto, Kalifornien, är en tidigare amerikansk tävlingssimmare.

Spitz debuterade i olympiska sammanhang som artonåring vid Olympiska spelen i Mexico City 1968. Spelen resulterade i två guld, ett silver och ett brons.

Mark Spitz vann sju OS-guld i simning vid sommar-OS i München 1972. Han satte därtill världsrekord i samtliga grenar. Spitz är med nio guld tillsammans med Larissa Latynina, Carl Lewis och Paavo Nurmi de som har näst flest olympiska guld genom tiderna; flest har simmaren Michael Phelps.

Karriärslut 
Spitz drog sig tillbaka från tävlingssimningen efter OS i München 1972, trots sin låga ålder på bara 22 år.

År 1999 rankades Spitz på plats 33 på ESPN SportsCentury 50 Greatest Athletes, som enda vattenatlet.

Vid 41 års ålder försökte Spitz göra en comeback inför OS 1992 efter att filmskaparen Bud Greenspan erbjudit honom 1 miljon dollar om han lyckades kvala till OS. Spitz filmades av Greenspans kameror men misslyckades kvala med två sekunder. Däremot lyckades Spitz ta sig till finalen i de amerikanska försöken, där han hamnade sist.

Referenser

Noter 

Födda 1950
Amerikanska simmare
Amerikanska olympiska guldmedaljörer
Personer från Modesto
Levande personer
Idrottare från Kalifornien
Män