kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Jakob Sauers hus

Jakob Sauers hus ligger i kvarteret Iris vid Västerlånggatan 29, i Gamla stan, Stockholm. Huset har murverk från medeltiden bevarat.

Beskrivning

Huset uppfördes på 1300-talet och byggdes om på 1600-talet. Fasaden är ett exempel på hur medeltida tegelfasader kunde vara rik gestaltade med mönstermurning i fiskbensmönster, spetsbågiga muröppningar och blinderingar. Jakob Sauer, som huset är kallat efter var en tenngjutare, som lät bygga respektive bygga om huset år 1780 av arkitekt Lorentz Kolmodin (1743-1826) varvid delar av ursprungsbyggnaden behölls. Kolmodin var en ofta anlitad arkitekt och murmästare i Stockholm och uppförde 30 nybyggnader mellan åren 1776 och 1808 i staden.

Förändringar genomfördes även 1889 genom arkitekt Johan Arvid Vallin, då butiksfasaden fick sitt nuvarande utseende. Ändringsritningen daterad 2 oktober 1889 bär dåvarande stadsarkitekt Ludvig Hedins godkännande namnteckning.

Vid en renovering på 1940-talet rekonstruerades de spetsbågiga muröppningarna på första våningen. Fasaden har stora skyltfönster med gjutjärnskolonner från ombyggnaden under 1890-talet, som var en anpassning och modernisering som många byggnader längs Västerlånggatan och Österlånggatan genomgick.

Noter

Källor

Externa länkar

Byggnader och anläggningar i Gamla stan
Palmstedts hus

Palmstedts hus ligger vid Västerlånggatan 27, i kvarteret Iris i Gamla stan, Stockholm. Byggnaden uppfördes 1801-1805 och är uppkallad efter arkitekten Erik Palmstedt.

 

Byggnaden skulle innehålla Palmstedts egen bostad, som han ritade ovanför den höga sockelns butiker. Vid Palmstedts död 1803 var huset ännu ofullbordat. Här sammanfördes fyra äldre fastigheter (det framgår av inskriptionen över portalen) och nygestaltades av Palmstedt i nyklassicistisk stil. Huset har fem våningar och två vindsvåningar. Fasaden mot Västerlånggatan har nio fönsteraxlar, en hög rusticerande sockel och en dominerande portal flankerad av två gjutjärnskolonner i dorisk stil. Fasaden mot Prästgatan är betydligt enklare gestaltad. 

Mittpartiet framhävs ytterligare genom en liten framskjutning i fasaden och uppföljs av ett fönsteröverstycke och en konsolburen fönsterbänk i de två följande våningarna. Palmstedts bostad var tänkt att ligger som mezzanin inom sockelns höjd och sträckte sig i sidled förbi portalen och ut mot baksidan och Prästgatan. Fasaden har i princip fortfarande samma utförande som när Palmstedt ritade den. Vid denna tid brukades lokalerna av fyra bodar, varav två hade entré från gemensam portgång.

Palmstedts egen våning kunde nås via ett trapphus både från Västerlånggatan och från Prästgatan. Bostaden bestod av sängkammare, förmak, sal och större kammare mot Västerlånggatan och fyra mindre kammare samt kök mot Prästgatan. I den mörka kärnan anordnade han garderober, skafferi (med ingång från köket) och tamburen. 

Erik Palmstedts fasadritning är av honom undertecknad och bär följande påskrift: Dessin till Bebyggande af Tomten Nr 18, 21, 29, 30 uti Quarteret Iris emellan Westerlång- och Prästgatan belägen sedan de nu därstädes stående gamla husen afrifna blivit. Stockholm d: 16. Mars 1801.

Övrigt
På ytterväggen finns en tavla uppsatt, som markerar gränsen mellan Uppland och Södermanland med texten: UPLANDz och SUDERMANNALANDz SKILLNAD.

Källor

Externa länkar

Byggnader och anläggningar i Gamla stan
Allan Williams

Allan Williams, född 17 mars 1930 i Bootle, död 30 december 2016, var The Beatles första manager. Han ägde klubben The Jacaranda i Liverpool, inte långt från Beatlarnas skolor. De hängde ofta där på sina raster och fick så småningom spela i den minimala klubben i källarvåningen. Han bokade också gruppen i Hamburg före deras stora genombrott.

Efter spelningarna i Hamburg tog Brian Epstein över som The Beatles manager, trots att Williams avrådde. 1975 skrev Williams en bok vid namn "The Man Who Gave the Beatles Away".

Referenser 

Britter
The Beatles
Män
Födda 1930
Avlidna 2016
Terror

Terror (från latin terror 'rädsla, fruktan') används som beteckning både för systematiskt våld i verkligheten, och för en litterär genre nära besläktad med skräck.  Denna artikel handlar om den litterära genren; för terror i verkligheten, se terrorism.

Terror i litteraturen
Begreppet terror har inom litteraturen sina rötter i 1700-talets gotiska historier. Dock var det inte förrän i mitten av det århundradet som ordet "Gotisk" fick en positiv betydelse inom litteraturen. Det var tidigare använt som ett skällsord för att beskriva, eller förolämpa, historier som inte följde ett mer klassiskt mönster. Det användes för sådan litteratur som inte ansågs platsa inom ramarna för klassicismens samhälle och regler utan mer anknöt till äldre medeltida tänkesätt och former.

Filmer
 The number 23
 The Shining
 Hide & Seek
 Barnhemmet (En spansk film)
 The Uninvited
 The Others
 The Woman in Black

Se även
Horror

Referenser

Källor
 Skräck, som fiktion och underhållning, Yvonne Leffler
 De mörka labyrinterna, gotiken i litteratur, film, musik och rollspel, Mattias Fyhr

Skräck
Litterära genrer

en:Horror and terror
Ludvig XVII av Frankrike

Ludvig XVII (franska Louis XVII, egentligen Louis-Charles), född 27 mars 1785 i Versailles, död 8 juni 1795 i Paris, var fransk tronföljare, titulärkung, hertig av Normandie, son till Ludvig XVI och Marie-Antoinette.

Han placerades efter sin födelse i Agathe de Rambauds vård, och hon tog sedan hand om honom under hans första sju levnadsår. Efter sin äldre broders död blev han 1789 tronföljare. Liksom sina föräldrar satt Ludvig i arrest under flera år från och med den 10 augusti 1792 under franska revolutionen. När fadern Ludvig XVI hade avrättats i januari 1793 utropades den unge Ludvig till kung av rojalisterna. En tid efter att fadern blivit avrättad delade han fångenskapen med sin mor i Tempeltornet, men sattes i juli 1793 att uppfostras hos en skomakare Antoine Simon och hans familj även inrymda där.

I januari 1794 skildes Antoine Simon från sin befattning som prinsens övervakare och han sattes under fångvaktares vård. Han antas ha avlidit endast tio år gammal i början av år 1795. Ludvig begravdes i hemlighet i en massgrav, men hans hjärta bevarades av läkaren Philippe-Jean Pelletan. Det fördes senare till klosterkyrkan Saint-Denis.

Mytbildningen kring Ludvig XVII har varit omfattande och en rad personer påstod i början av 1800-talet att de var identiska med den unge Ludvig. En av dessa var stamfadern till släkten Naundorff-Bourbon, Karl Wilhelm Naundorff (död 1845), som hade "turen" att vara påfallande lik bourbonerna. Han kallade sig hertigen av Normandie, kämpade energiskt för sina anspråk och begav sig 1833 till Paris, varifrån han 1836 utvisades. Hans ättlingar har senare fortsatt göra sina anspråk gällande och gör så än idag.

DNA-tester utförda på pojkens bevarade hjärta år 1999–2000 bekräftade dock att den person som hölls fängslad som Frankrikes kronprins och som avled i fångenskap 1795 troligt var son till Marie-Antoinette och med all säkerhet "sonen till en kvinna som var besläktad på mödernet med huset Habsburg". Ludvig XVI:s faderskap har ifrågasatts, då vissa menar att den egentlige fadern skulle ha varit Marie-Antoinettes svenske älskare Axel von Fersen, men detta har dock aldrig verifierats eller ens testats.

Anfäder

Referenser

Tryckta källor 

 Deborah Cadbury: Den försvunna prinsen. Franska revolutionen och sökandet efter Ludvig XVII. Historiska Media 2004.

Noter

Födda 1785
Avlidna 1795
Huset Bourbon
Frankrikes regenter
Personer under franska revolutionen
Män
Avlidna i barndomen
Personer från Versailles
Marie-Antoinette
Pretendenter till Frankrikes tron
Hertigar av Normandie
Baule

Baule, baulé, baoule eller baoulé är en akantalande folkgrupp i Elfenbenskusten och Ghana i Västafrika. Gruppen består av omkring 2 miljoner människor, och deras område angränsar till senufo-, malinke-, guro- och ashantifolkens.

Historia 
Baulefolket emigrerade från Ghana då ashantifolket tog makten där och deras drottning Aura Poku ledde dem till deras nuvarande område i dagens Elfenbenskusten för omkring 300 år sedan. Denna utvandring har haft en central plats i baules muntliga traditioner och dagens baulekungar, Aura Pokus manliga ättlingar, residerar fortfarande i det palats som hon en gång grundade.

Konst 

Baulefolket skapar traditionell konst i flera olika tekniker och utmärker sig med sina träskulpturer. De gjuter även konstföremål i mässing och guld i en stil som ligger nära deras grannar senufo och guro.

Ekonomi 
Baulefolkets traditionella huvudnäring är jordbruk. Basgrödor är jams och majs. I deras område finns flera grödor som importerades från Amerika som en del av slavhandeln: majs, kassava, peppar, jordnöt, tomat, squash och batat (sötpotatis). En viktig inkomstkälla är deras kaffe- och kakaoplantager som drivs med hjälp av importerad arbetskraft från framför allt Burkina Faso. Baule bedriver också boskapsskötsel och håller får, getter, höns och hundar. En central plats i baules ekonomi har de marknader som äger rum med fyra dagars mellanrum där inhemska såväl som importerade produkter säljs av i första hand kvinnor.

Politik 
Baulefolket styrs av kungar som en starkt centraliserad, matrilinjär monarki. Under kungen finns ett hierarkiskt system med lokala företrädare och rådgivare. Det viktigaste masksällskapet heter Goli.

Religion  
Baules religiösa system inkluderar både förfaderskult och olika naturgudar. Naturandar och deras makar är populära motiv i skulpturen.

Referenser

Noter

Källor
 Art & Life in Africa - Baule People

Externa länkar 

Etniska grupper i Ghana
Etniska grupper i Elfenbenskusten
Kwafolk
KKK (olika betydelser)

KKK kan syfta på:
 KKK – namnet på flera historiska och nutida protestantiska organisationer i USA, se Ku Klux Klan
 KKK – IATA kod för Atlasglobal, ett tidigare turkiskt flygbolag
Guinesisk franc

Guinesisk franc (FG Franc guinéen) är den valuta som används i Guinea i Afrika. Valutakoden är GNF. 1 Franc = 100 centimes.

Valutan infördes 1985 och ersatte Syli som infördes 1971 för att ersätta den tidigare guinesiska francen som infördes 1969 att ersätta den tidigare CFA-francen.

Användning
Valutan ges ut av Banque Centrale de la République de Guinée - BCRG som grundades 1960 och har huvudkontoret i Conakry.

Valörer
mynt: 1, 5, 10, 25 och 50 Franc
underenhet: används ej, tidigare centimes
sedlar: 100, 500, 1000 och 5000 GNF

Externa länkar
 Centralbanken BCRG
 GNF sedlar

Afrikanska valutor
Guineas ekonomi
Bandundu

Bandundu är en region i Kongo-Kinshasa, som mellan 1966 och 2006 också utgjorde en egen provins. Dess huvudstad var Bandundu (tidigare Banningville). De största språken i regionen är kikongo och lingala.

Provinsen skulle enligt 2006 års konstitution delas i Kwilu, Kwango och Mai-Ndombe, vilket genomfördes 2015.

Källor

Kongo-Kinshasas tidigare provinser
Kongo-Central

Kongo-Central (tidigare Bas-Congo och Bas-Zaire) är en provins i Kongo-Kinshasa. Dess huvudstad heter Matadi. Kikongo är officiellt språk och största språk. Provinsen delas administrativt in i territorierna Kasangulu, Kimvula, Lukula, Luozi, Madimba, Mbanza-Ngungu, Moanda, Seke-Banza, Songololo och Tshela.

Historia 
Det område som idag utgör Kongo-Central hette tidigare Bas-Congo och var 1908 ett distrikt i Belgiska Kongo (tidigare Kongostaten). 1919 blev distriktet en del av provinsen Congo-Kasaï och 1932 en del av provinsen Léopoldville. 1960 blev landet självständigt och fick namnet Republiken Kongo (allmänt kallat Kongo-Léopoldville). 1963 delades provinsen Léopoldville upp i de mindre provinserna Kongo-Central (tidigare distriktet Bas-Congo), Kwango, Kwilu och Mai-Ndombe samt huvudstaden Léopoldville. Efter att Joseph-Désiré Mobutu 1965 tagit makten genom en militärkupp bytte landet namn till Demokratiska Republiken Kongo och huvudstaden till Kinshasa. 1971 bytte landet namn Zaire, Kongofloden till Zairefloden och Kongo-Central till Bas-Zaire. Efter att Mobutu gått i landsflykt 1997 fick landet åter namnet Demokratiska Republiken Kongo (allmänt kallat Kongo-Kinshasa) och provinsen namnet Bas-Congo. 2015 fick provinsen åter namnet Kongo-Central.  

Ett annat vanligt förekommande namn på området är Nedre Kongo (Nedre Congo) som till skillnad från Övre Kongo utgjorde endast en mycket liten del av det stora landområde som i början av 1900-talet kallades Kongo eller Kongobassängen.

Geografi 
Kongo-Central är den enda provinsen i Kongo-Kinshasa som har en kuststräcka (mot Atlanten). Den gränsar mot provinserna Kinshasa i nordost och Kwango i öster, Angolas huvuddel i söder samt Republiken Kongo (allmänt kallat Kongo-Brazzaville) och den angolanska exklaven Kabinda i norr. Den täcker en yta av 53 920 km² och sträcker sig från havet omkring 500 km upp efter Kongofloden nästan till Malebodammen (tidigare Stanley-Pool).

Kongo-Kinshasas provinser
Équateur (1966–2006)

Den här artikeln handlar om den före detta provinsen Équateur. För den nuvarande, se Équateur.

Équateur är en region i Kongo-Kinshasa, som mellan 1914 och 2006 (med undantag för 1962–1966) också utgjorde en egen provins. Provinsens huvudstad var Mbandaka. Mellan 1933 och 1947 hette provinsen Coquilhatville efter det dåvarande namnet på huvudstaden.

Historia 
 20 augusti 1917: Équateur bildas
 14 augusti 1962: Cuvette-Centrale och Ubangi separeras från Équateur. Kvarstoden ställs under central förvaltning
 5 februari 1963: Namnbyte till Moyen-Congo
 25 april 1966: Cuvette-Centrale, Moyen-Congo och Ubangi förenas åter som Équateur

Provinsen skulle enligt 2006 års konstitution delas i Nord-Ubangi, Mongala, Sud-Ubangi, Tshuapa och Équateur, vilket genomfördes 2015.

Källor

Kongo-Kinshasas tidigare provinser
Älvsborgs lösen

Älvsborgs lösen kallas gemensamt de penningsummor som Sverige vid två olika fredsfördrag – Stettin (1570) och Knäred (1613) – ålades att betala till Danmark för att få tillbaka fästningen (gamla) Älvsborg i Göteborgs hamninlopp.

Älvsborgs första lösen 
Fästningen erövrades av danskarna den 4 september 1563 under Nordiska sjuårskriget och summan bestämdes i freden i Stettin 1570 till 150 000 riksdaler silvermynt att betalas inom tre år. För att skaffa fram denna då stora summa uttogs, för första gången i Sveriges historia, skatt baserad på individens tillgångar. 

Varje bonde fick enligt beslut i riksdagen 1571, betala en tiondedel av sin egendom (fastighet) och en tiondedel av silver, koppar, oxar, stutar och andra kreatur.

Älvsborgs andra lösen 
Fästningen erövrades av danskarna den 22 maj 1612 under Kalmarkriget 1611–1613 och summan bestämdes i freden i Knäred 1613 till 1 miljon riksdaler silvermynt, att betalas i fyra delbetalningar: 1616, 1617, 1618 och 1619. Med den sista inbetalningen i januari 1619 kom fästningen slutligt i svensk ägo. 

Summan speglar inte enbart värdet av fästningen utan får också ses som ett allmänt krigsskadestånd. Som pant för skulden höll Danmark denna gång inte bara fästningen Älvsborg utan också städerna Lödöse och Nya Lödöse samt sex härader i Västergötland (Sävedal, inklusive Svenska Hisingen, det vill säga det senare Östra Hisings härad; Askim; Bollebygd; Ale; Vättle och Flundre). Fästningen var dock det försvarspolitiskt viktigaste eftersom detta var Sveriges enda hamn åt väster.  Betalningen av denna andra Älvsborgs lösen skedde genom lån, extraskatter och intäkter från kopparhandeln.

Viktig historisk källa 
För historie- och släktforskare har Älvsborgs lösen blivit en viktig urkund. Skatteindrivarna förde nämligen ganska utförliga längder över vem ("husarm" med namn), varför (antal personer i hushållet) och beloppet (varifrån man kan få en uppfattning om personens tillgångar) som betalts och dessa noteringar finns fortfarande i de svenska arkiven.

Källor

 Nordisk Familjebok
 Natioinalencyklopedin

Sveriges historia
Sveriges ekonomiska historia
Västergötlands historia
Geografiska områden i Danmarks historia
Krigsskadestånd
Kasaï-Occidental

Kasaï-Occidental är en region i Kongo-Kinshasa, som mellan 1966 och 2006 också utgjorde en egen provins. Provinsens huvudstad var Kananga. Enligt 2006 års konstitution skulle provinsen delas i Kasaï och Kasaï Central, vilket genomfördes 2015.

Provinsen gränsade till Équateur i norr, Kasaï-Oriental i öster och Katanga i sydöst. I söder ligger landet Angola.

Källor

Kongo-Kinshasas tidigare provinser
Kasaï-Oriental (1966–2006)

Kasaï-Oriental är en region i Kongo-Kinshasa som mellan 1966 och 2006 också utgjorde en egen provins. Provinsens huvudstad var Mbuji-Mayi. Kasaï-Oriental skulle enligt 2006 års konstitution delas i Kasaï-Oriental, Lomami och Sankuru, vilket genomfördes 2015.

Regionen är en av världens rikaste på diamanter.

Källor

Kongo-Kinshasas tidigare provinser
Maniema

Maniema är en provins i Kongo-Kinshasa. Dess huvudort heter Kindu. Folkmängden är omkring 1 246 787 (1998), på en yta av 132 250 km². Provinsens officiella språk är swahili.

Maniema fick först status som provins under perioden 1962–1966 då provinsen Kivu delades upp i samband med Kongokrisen. Kivu återförenades 1966 som en administrativ region. I denna utgjorde Maniema en subregion (). Kivu delades igen 1988.

Maniema delas administrativt in i territorierna Kabambare, Kailo, Kibombo, Kasongo, Lubutu, Pangi, och Punia samt under Kindu stad stadskommunerna Kasuku, Mikelenge och Alunguli.

Källor 

Kongo-Kinshasas provinser
Kongo-Kinshasas tidigare distrikt
Orientale

Orientale (även Oriental, förr: Haut-Zaïre) är en region i Kongo-Kinshasa, som mellan 1933 och 2006 (med undantag för 1962–1966) också utgjorde en egen provins eller administrativ region. Provinsens huvudstad var Kisangani.

Provinsen låg i nordöstra delen av Kongo och gränsade i väst till Équateur, i sydväst till Kasaï-Oriental, i söder till Maniema och i sydöst till Norra Kivu. I norr finns Centralafrikanska republiken och Sydsudan (till 2011 Sudan), i öst Uganda.

Distriktet Ituri har varit skådeplatsen för Iturikonflikten.

Historia 
Den första provinsen med namnet Orientale bildades 1914 när Belgiska Kongo delades in i provinser. Denna provins delades 1933 i Stanleyville och Costermansville, namngivna efter huvudstäderna (idag Kisangani och Bukavu). Provinsen Stanleyville återfick namnet Orientale 1947. Efter att Belgiska Kongo blev självständigt som Kongo-Léopoldville 1960 delades denna provins 1962 i Uele, Haut-Congo och Kibali-Ituri. Efter Mobutus maktövertagande återförenades dessa till regionen Haut-Zaïre, som efter hans fall återigen blev provinsen Orientale.

I byarna Durba och Watsa, båda i Orientale, bröt 1998 Marburgfebern ut bland arbetare i guldgruvor.

Provinsen skulle enligt 2006 års konstitution delas i Haut-Uele, Bas-Uele, Tshopo och Ituri, vilket genomfördes 2015.

Källor

Kongo-Kinshasas tidigare provinser
Fredlös

Fredlös kallas den som inte kan få fred, en rättslös flykting undan rättvisan. I äldre tider var fredlöshet något som drabbade flyktingar undan lagen. I svensk rätt sträckte sig fredlösheten över en enstaka lagsaga. Den som var fredlös i hela riket var "biltog". Fredlöshet kunde utdömas för en del urbota brott, brott som inte kunde sonas med böter.

Historia
Ursprunget till det äldre uttrycket fågelfri står att finna i sacratio capitis, lat., ett fornromerskt straff, som bestod i förlust av alla mänskliga rättigheter. Det hade sitt namn av den lagformel, sacer esto!, varmed förbrytaren förklarades förbannad och fågelfri, så att vem som helst hade rättighet att döda honom. Straffet var urgammalt. Det motsvarar det fornnordiska varg i veum.

Ordet fredlös går tillbaka på fridlös, där frid är det skydd alla invånare åtnjuter inom det ordnade samhället. Den fridlöse är alltså ställd utanför samhället. Den frid som råder över samhället i stort och som kunde förstärkas i särskilda sammanhang (julefrid, kvinnofrid, kyrkofrid, hemfrid), har ryckts bort, den gäller inte för den fredlöse.

I äldsta tider var fredlöshet bara snäppet mindre än ett regelrätt dödsstraff. All egendom förverkades, fastigheter brändes, omnämnanden raderades och den fredlöses person fråntogs allt rättsligt skydd. Den bot som föreskrevs vid dråp av en människa eller ett djur gällde inte den fredlöse. Den fredlöse var i samhällets ögon redan död. Denna typ av långtgående straff finns bland annat omtalad i götalandskapens landskapslagar och gällde oftast inom relativt begränsade områden.

Fredlöshet som företeelse i de germanska områdena var ett instrument för att se till att förövare inställde sig till rättegång vid ting. Ingen polismakt fanns att tillgå, förövaren fick själv för att undgå fredlöshet se till att inställa sig och erbjuda sådan bot att motparten godtog den. På tingsplatsen gällde frid, även för den fredlöse (ett av de äldsta rättsdokumenten i Sverige är run-klotter på en berghäll, som talar om att ristaren sökt skydd på tingsplatsen - ungefär som man i senare tid sökt skydd i kyrkor).

Med tiden lindrades följderna av fredlöshet, så att egendomsförlusten inskränktes till lös egendom. Så småningom kom den ovillkorliga fredlösheten att ersättas med bötesbelopp som den kränkta parten inte kunde neka att ta emot. Lindrigare fredlöshetsstraff gällde i hela landet, bland annat i Magnus Erikssons landslag. I samband med Kalmar recess 1483 utvidgades fredlösheten till att gälla i hela Norden. Denna typ av fredlöshet benämndes biltoghet.

Efter hand blev samhället fastare organiserat och tätare befolkat. Mellan stater organiserades utlämningsavtal. Behovet av fredlöshet som instrument försvann. Mellan ca 1750 och slutet av 1800-talet försvann fredlöshet bl.a. ur brittisk och svensk rätt.

Se även 
 Frid
 Bannlysning
 Proskription
 Varg i veum
 Carmine Crocco
 Robin Hood

Källor

Rättshistoria
Bestraffningsformer
Våld
Iteration

Iteration är ett annat ord för upprepning. Inom matematiken och i programmering handlar detta om att en funktion eller process åstadkommer något genom att upprepa beräkningar eller andra operationer tills ett önskat resultat uppnåtts.

Inom imperativ programmering åstadkoms iteration genom så kallade slingor (engelska loop), beroende på det valda programspråkets syntax. I funktionell programmering används rekursiva funktionsanrop istället för traditionella slingor.

En iterator tillhandahåller och förenklar iteration inom programmering.
Iteration kan inom kriminologi även betyda återfall i brott.

Matematik
Iteration i matematik kan innebära att en funktion används flera gånger, där utsignalen från en iteration används som insignal till nästa. Iteration av till synes enkla funktioner kan skapa komplexa beteenden och svåra problem - till exempel, Collatz problem och jonglörsekvenser.

En annan användning av iteration i matematik är iterativa metoder som ger ungefärliga numeriska lösningar på vissa matematiska problem. Newtons metod är ett exempel på en iterativ metod. En vanlig användning är manuell beräkning av kvadratroten till ett tal.

Exempelprogram 
Ett exempel skulle kunna vara att leta efter ett primtal, här skrivet i programmeringsspråket C:

int main(int argc, char **argv) {
  int primecand = 0;
  while (is_prime(primecand) == FALSE) {
    primecand++;
  }
  printf("%d är ett primtal.\n", primecand);
}

bool is_prime(int n) {
  int m, retval = 0;
  for (m=2; m<n; m++) {
    if (n % m == 0)
      return FALSE;
    else
      retval = TRUE;
  }
  return retval;
}

Båda funktionerna i ovanstående program använder iteration för att hitta ett primtal, programmet stannar vid första funna primtal och är således inte ett särskilt användbart program.
Programmet innehåller två separata iterationer som ligger i raderna 3–5 respektive 11–16.

Se även
 Fraktal
 Iterator
 Rekursion
 Tidshantering

Datavetenskap
Numerisk analys