kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Kustklimat

Kustklimat, maritimt klimat eller havsklimat utmärks av större luftfuktighet, oftast något varmare och jämnare temperatur än exempelvis inlandsklimat. Kustklimatet är också över tid mer stabilt och kännetecknas av svala somrar och milda vintrar med – åtminstone utanför tropikerna – endast en mindre temperaturskillnad mellan årstiderna, sett ur ett globalt meteorologiskt perspektiv. Klimatet kännetecknas också av en mindre skillnad i temperatur mellan dag och natt.

Karaktär och orsak
Orsaken till detta klimat är närheten till havet och dess stora vattenmassor som binder värmeenergi. Om vintern fungerar havet uppvärmande och om sommaren avkylande. Luftfuktigheten förhindrar riktigt låga temperaturer eftersom värme frigörs när vattenångan kondenserar. Vädret varierar dock ofta eftersom påverkan kan komma mer från havet eller mer från land beroende på vädersystemens rörelse.

Typiskt för kustklimatet är sjöbrisen som dagtid soliga dagar blåser in mot land eftersom luften över land värms upp mer än över havet, och därför stiger och ersätts med kallare luft utifrån havet. Nederbörden består för det mesta av regn, eftersom vintrarna är för milda för snö, dock kan ändå snöfall ske någon gång.

Utbredning
Stora delar av Europa och delar av Afrika, Sydamerika, Nordamerika, sydöstra Australien och hela Nya Zeeland har denna typ av klimat. Bland storstäderna med maritimt klimat finns Paris, London, Wellington, Seattle, Stockholm och Köpenhamn.

Referenser

Köppens klimatklassifikation
Kustområden
Colin McRae

Colin McRae, MBE, född 5 augusti 1968 i Lanark, South Lanarkshire, Skottland, död 15 september 2007 i närheten av sitt hem Jerviswood House utanför Lanark, var en brittisk (skotsk) rallyförare, son till Jimmy McRae.

McRae blev den yngste världsmästaren någonsin 1995 och slutade tvåa i mästerskapet 1996, 1997 och 2001. Han körde för bland andra Subaru, Ford, Citroën och Škoda. På grund av att FIA 2003 införde en ny regel som innebar att stallen inte får ha fler än två bilar fick McRae inte något nytt kontrakt med något av teamen. Under de sista två åren körde han Dakarrallyt med kartläsaren Tina Thörner från Sverige. Han var även känd för att ha gett namn åt en serie interaktiva rallyspel från spelutvecklaren Codemasters från 1998 och framåt. Det senaste spelet i serien var Dirt Rally 2.0 från år 2019.

En av Colins McRaes bröder, Alister McRae, kör också rally. Colin var gift med sin barndomskärlek Alison Hamilton. De hade två barn tillsammans: Hollie Jane och Johnny.

Den 15 september 2007 havererade hans helikopter i ett skogsområde i Jerviswood, nära hans bostad Jerviswood House på den sydskotska landsbygden vid staden Lanark, South Lanarkshire. Förutom McRae och hans femårige son Johnny omkom ytterligare en vuxen och ett barn, vänner till familjen McRae, i olyckan. McRaes agent bekräftade för tidningen The Sunday Times att McRae var den som flög helikoptern.

Segrar i VM

Källor

Externa länkar 

www.colinmcrae.com

Födda 1968
Avlidna 2007
Brittiska rallyförare
Personer som omkommit i flygincidenter
Män
DeForest Kelley

Jackson DeForest Kelley, född 20 januari 1920 i Toccoa, Georgia, död 11 juni 1999 i Woodland Hills, Kalifornien, var en amerikansk skådespelare. 

Kelley är mest känd för sin roll som doktor Leonard "Bones" McCoy i TV-serien Star Trek (1966-1969) och de första sex Star Trek-filmerna. Han gästspelade också i det första avsnittet av Star Trek: The Next Generation, "Encounter at Farpoint".

Sedan han under 70-talet mer eller mindre pensionerat sig fattade han intresse för poesi och skrev även två publicerade böcker - The Big Bird's Dream och The Dream Goes On.

Han avled 1999 av magcancer. Dödsannonsen läste "We're not even going to try to resist: He's dead, Jim!" (svenska: Vi kommer inte ens att försöka stå emot: Han är död, Jim!), vilket är en anspelning på ett av några populära uttalanden som Bones.

Filmografi (urval) 
 - Oupptäckt land

, avsnitt "Encounter at Farpoint", gästroll som amiral Leonard McCoy

 - Sökandet efter Spock

Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska TV-skådespelare
Skådespelare från Georgia
Personer från Stephens County, Georgia
Födda 1920
Avlidna 1999
Män
Filmation Associates

Filmation Associates var en amerikansk animationsstudio som huvudsakligen producerade TV-serier.

Historik 
Studion grundades av Lou Scheimer och Norm Prescott 1962, och 1966 hade dess första TV-serie, The New Adventures of Superman, premiär. Under större delen av sin existens var Filmation tillsammans med DePatie-Freleng Enterprises den enda egentliga konkurrenten till Hanna-Barbera Productions. 1987 hade man cirka 600 anställda och var därmed den största animationsstudion i USA. 1989 lades företaget ned, den 3 februari samma år lades verksamheten i Woodland Hills ned.

Studions största produktion är baserad på DC Comics superhjältar och den tecknade serien Acke och dess spinoff-serier. Andra framgångar inkluderar Star Trek, He-Man and the Masters of the Universe, Bravestarr, Tarzan och Fat Albert and the Cosby Kids. Utöver de tecknade serierna hade man även en mindre produktion spelfilmsserier.

Rättigheterna till Filmations samlade produktioner köptes av Entertainment Rights år 2004. År 2009 köptes Entertainment Rights upp av Boomerang Media, och efter det skedde det så att Entertainment Rights i princip bytte namn till Classic Media. Classic Media köptes sedan upp av Dreamworks Animation år 2012, och Classic Media bytte sedan namn till DreamWorks Classics.

Produktion

TV-serier

Animationer

Spelfilm
Shazam! (1974)
Isis (1975)
The Ghost Busters (1975)
Ark II (1976)
Space Academy (1977)
Jason of Star Command (1979)

Långfilmer
Pinocchio och nattens furste (1987)
Snövit och de sju dvärginnorna (1988)

Källor

Externa länkar
Entertainments Rights
Jim's Filmation Page
Filmation Nation (DVD Toons)

Amerikanska animationsstudior
Ej längre existerande amerikanska företag
Företag i Kalifornien
Företag bildade 1962
Företag upplösta 1989
Smällare

Smällare är en typ av fyrverkeripjäs som endast syftar till att ge ifrån sig en hög knall. Smällare i handeln består av cylinderformade papperspatroner fyllda med krut. En kort stubin går direkt in i krutet.

Smällaren används vid festligheter såsom nyår, påsk, Valborg och i vissa länder alla helgons dag. Vid nyår används de som ett komplement till nyårsfyrverkerierna och på påsken följer de en gammal tradition att föra oväsen för att skrämma bort det onda, av samma skäl som man tände påskbrasa.

Särskilt i början och mitten av 1900-talet förknippades smällare med bus och pojkstreck, vilket avspeglas i flera svenska filmer som utspelar sig vid tiden. Exempelvis i filmer om Anderssonskans Kalle förekommer smällare som pojkstreck. Vid den tiden bestod smällarna ofta av små cylindriska kapslar av styvt papper med bottnar av silkespapper, invändigt bestrukna med gummi och knallsilver samt fyllda med grov sand.

Sverige
Sedan 1 januari 2002 är försäljning av smällare (ej marksmällare) till allmänheten förbjudet i Sverige. Skälen till förbudet är huvudsakligen att ljuden är så höga att de kan orsaka hörselskador samt att de innebär störningar för folk i närheten. Förbudet skulle först ta vid 1 december 2001, men då många fyrverkeriföretag överklagade förbudet så kunde smällare från de företag som överklagat även säljas till nyår 2001.

År 2006 antog Europaparlamentet ett pyrodirektiv som senast 2008 skulle vara införlivat i samtliga medlemsländers lagstiftning. Pyrodirektivet innebar ursprungligen för Sverige att ett fortsatt förbud mot större smällare är kvar, men landet måste tillåta de mindre ryska smällarna, "ryssar". Dessa ska dock inte förväxlas med de gamla smällarna som kallades för "ryssar" då det här syftas på så kallade "dragsmällare" eller "knallsnören", med ett snöre som man drar i för att framkalla en smäll.

Några tidigare förekommande typer i Sverige 
Smällare med olika storlek på krutladdningarna har traditionellt haft egna namn:
(Listade i fallande styrka)

 Kinapuff (Chinapuff/Chinaskott/Tigerskott/Maxipuff-08 mfl)
 Tigersmällare
 Minikina
 Ryssar
 Treöres
 Tvåöres
 Ettöres
 M-16
 Smatterband
 Tin

Källor

Räddningverket.se - Frågor och svar om fyrverkerier

Pyroteknik
Nyår
Påsk
The Queen's Gallery

The Queen's Gallery är en konstsamling inhyst i Buckingham Palace. Den ägs av Storbritanniens drottning Elizabeth II. Det lilla galleriet fungerade tidigare som konservatorium. Har också varit ett kapell.

Externa länkar 

 The Queen's Gallery

Buckingham Palace
London
Avery Brooks

Avery Franklin Brooks, född 2 oktober 1948 i Evansville, Indiana, är en amerikansk skådespelare inom teater och film och opera- och jazzsångare. Brooks är kanske mest känd för sin huvudroll som Benjamin Sisko i science fiction-TV-serien Star Trek: Deep Space Nine och som Hawk i TV-serierna Spenser: For Hire och A Man Called Hawk.

Filmografi

Externa länkar

Födda 1948
Levande personer
Män
Amerikanska TV-skådespelare
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska skådespelare under 2000-talet
Personer från Evansville
Skådespelare från Indiana
Alumner från Rutgers University
Gatwick flygplats

Gatwick flygplats, tidigare känd som (och fortfarande ofta kallad) London-Gatwick flygplats , är den näst största flygplatsen i London. Den är belägen i West Sussex cirka 45 km söder om centrala London.  

Gatwick är den näst största flygplatsen som betjänar London, och världens största flygplats med endast en aktiv startbana, och viktig som avlastning till den hårt trafikerade Heathrow (det finns egentligen två startbanor, men de ligger för nära varandra för att få användas samtidigt och normalt används bara den längsta).

Flygbolag till Skandinavien

Trafik 
År 2015 blev Gatwick den första flygplatsen med en landningsbana som hanterade mer än 40 miljoner passagerare årligen.

Sabotage med drönare
Från kvällen den 19 december 2018 och under nästan 36 timmar så inkräktade minst två drönare vid upprepade tillfällen luftrummet över Gatwicks startbana. Av säkerhetsskäl ledde detta till att flygtrafiken stoppades, varvid över 100.000 resenärer drabbades. Inga misstänkta förövare eller deras flygfarkoster kunde anträffas förrän två personer greps vid 23-tiden kvällen den 21 december.

Statistik

Marktransport 
Gatwick förbinds med London via snabbtåg till London Victoria, men också med pendeltåg på linjen Horsham–London Bridge och regionaltåg till London Victoria från till exempel Brighton, Portsmouth och Hastings. Motorvägen M23 går också vid Gatwick.

Externa länkar 

 Interaktiv karta över flygplatsen

Referenser

Gatwick
Byggnader och anläggningar i West Sussex
Crawley
Lunta

Lunta kan syfta på:

 veken på vissa äldre eldvapen,  se Lunta (veke)
 visst fusk vid examination, se Luntlapp

Se även 
 Nådiga luntan – Sveriges regerings förslag till statsbudget inför varje budgetår
Luton Airport

London Luton Airport  (tidigare kallad Luton International Airport) är en internationell flygplats belägen 2,8 kilometer öst om staden Luton, Bedfordshire, England och ligger 56,5 kilometer norr om centrala London. Det är den fjärde största flygplatsen som betjänar London efter London-Heathrow flygplats, Gatwick flygplats och London-Stansteds flygplats, och är en av Londons sex internationella flygplatser med London City Airport och London Southend Airport.

År 2007, ökade antalet passagerare vid London Luton med 5,3% till 9 927 321, vilket gör det till det femte mest trafikerade flygplatsen i Storbritannien. Flygplatsen fungerar som bas för flygbolagen easyJet, Monarch Airlines, Thomsonfly och Ryanair. De flesta av flyglinjerna är inom Europa, men det finns vissa charterbolag med flyglinjer till interkontinentala destinationer. Till Sverige flyger Easyjet Stockholm-London Luton, Ryanair flyger till Köpenhamn.

Marktransport

Väg 
Flygplatsen ligger några kilometer från motorvägen M1, som går söderut till London och norrut till Leeds. Det finns en korttids-parkering intill terminalen och långtids-parkeringar väster och öster om terminalen som är anslutna till terminalen med skyttelbussar. Det finns också externa parkeringsföretag i närheten av flygplatsen.

Järnväg 
Luton Airport Parkway railway station ligger cirka två km utanför flygplatsen. Därifrån går flera tågförbindelser till bland annat centrala London, Bedford, St Albans, Wimbledon, Sutton, Gatwick Airport, Brighton, Leicester, Nottingham och Leeds.

Skyttelbussar förbinder järnvägsstationen med flygplatsen, vilket kostar £1 för passagerare med tågbiljet och £1,50 för övriga.

Bussar 
Lokala bussar går mellan flygplatsen och Luton samt andra lokala ställen. Direktbussar till London körs av både Green Line Coaches, Terravision och easyBus, och resan tar cirka 60 minuter. National Express kör busslinjer till London-Stansteds flygplats samt andra städer i Midlands och norra England.

Referenser

Externa länkar 
 Luton Airport

Luton
Musketerare

Musketerare, eller musketör (franska mousquetaire), kallades de fotsoldater under 1500–1700-talen som var beväpnade med musköt. De ersatte Hakeskyttarna när musköten infördes.

Det muskötbeväpnade trupperna användes ursprungligen som hjälpvapen till pikenerarna, och placerades antingen runt om dessa eller som flankskydd i de stora fyrkanternas hörn. Genom Moritz av Oranien och Gustav II Adolf utvecklades infanteritekniken till större smidighet, så att musketerarförbanden kunde flyttas och sammansättas på olika sätt.

Efter hand blev musketerarinfanteriet huvudstyrkorna i de europeiska infanteritrupperna. Dess svaghet var den långsamma laddningsproceduren, vilket ledde till att man placerade dem på flera leds djup, så att de främre sköt och de bakre laddade, så kallad karakollering. Efterhand som tekniken framskred, minskades djupet, och 3-6 led blev det vanliga.

Musketerare fortsatte att vara benämningen på gevärsbeväpnade soldater ända fram till mitten av 1700-talet, och fick senare den generella betydelsen av fotsoldat.

Musketör, en alternativ benämning på musketerare, syftar på det adliga livgarde av beridna musketerare som sattes upp i Frankrike 1622.

Det franska livgardet har främst blivit ryktbar genom De tre musketörerna av Alexandre Dumas.

Noter 

Militärhistoria
Luton

Luton är en stad i grevskapet Bedfordshire, i England i Storbritannien. Centralortens folkmängd uppgick till 211 228 invånare vid folkräkningen 2011. Luton är sammanväxt med Dunstable och Houghton Regis i väster, och denna tätort hade 258 018 invånare 2011, på en yta av 50,71 km². Lutons enhetskommun (unitary authority) hade 203 201 invånare 2011, på en yta av 43,35 km².

Luton ligger omkring 50 kilometer norr om London. Motorvägen M1 går förbi Luton. Staden grundades troligen under 500-talet, men det har funnits mänskliga bosättningar i området sedan äldre stenåldern. I Luton blev Sveriges damlandslag i fotboll den 27 maj 1984 europamästarinnor.

Staden nämndes i Domedagsboken (Domesday Book) år 1086, och kallades då Lintone/Loitone.

Källor

Externa länkar 
Officiell webbplats

Se även 
Luton Town FC, fotbollslag
London Luton Airport
University of Luton

 
Tidigare civil parishes i Bedfordshire
Domesday Book
Hellfire-klubbar

Hellfire Club är ett samlingsnamn för en typ av klubbar eller hemliga sällskap som uppstod på det brittiska öarna under 1700-talet.  Det var elitklubbar och inkluderade normalt sett endast män ur överklassen, och syftet var att ägna sig åt aktiviteter som ansågs omoraliska och oacceptabla i det dåtida samhället, främst en form av satanistiska ritualer, som var mer av en form av trots mot det socialt accepterade än seriöst menad djävulsdyrkan, samt sexuella aktiviteter. Klubbarna hade också en viss politisk inverkan.  Klubbarnas aktiviteter och medlemskap är dock dåligt utforskade och informationen är bristfällig. 

Den första klubben av detta slag grundades i London av Philip Wharton, 1st Duke of Wharton, och var aktiv mellan 1718 och 1721.  Begreppet associeras främst med Sir Francis Dashwoods klubb Order of the Friars of St. Francis of Wycombe (1749-66), som var den mest berömda Hellfire-klubben.  Det största antalet klubbar av detta slag ska ha funnits på Irland.  

Hellfire-klubbar existerar fortfarande på det brittiska öarna: Phoenix Society, som grundades år 1781, finns fortfarande kvar, och på Irland finns exempelvis en sådan klubb vid Trinity College.

Källor
 Ashe, Geoffrey. The Hell-Fire Clubs: A History of Anti-Morality. Great Britain: Sutton Publishing, 2005.

Satanism
Ordenssällskap
Storbritannien under 1700-talet
Irland under 1700-talet
Olof Sandborg

Olof Sandborg, född 30 april 1884 i Göteborg, död 26 mars 1965 i Johannes församling i Stockholm, var en svensk skådespelare och teaterregissör.

Biografi 
Olof Sandborg var son till handelsresanden Gustaf Leonard Sandborg. Började sin teaterkarriär hos Hjalmar Selander 1901–1905, där han efter ett elevår debuterade som Christian i Rostands Cyrano de Bergerac. Efter ett år vid Folkteatern i Göteborg och ett år hos Hugo Rönnblad tillhörde han Albert Ranfts teatrar i Stockholm 1907–1916, med undantag för 1912-1914, då han var engagerad vid Fröberg-Sjöströmska sällskapet. Han var åren 1916–1923 engagerad vid Lorensbergsteatern i Göteborg för att sedan bli chef för Folkteatern i Göteborg fram till 1931 där han mest arbetade med regi. Efter två år vid olika scener i Stockholm blev han 1933 var han engagerad vid Dramatiska teatern.

Sandborg tilldelades O'Neill-stipendiet 1962 och samma år Teaterförbundets guldmedalj.

Sandborg filmdebuterade 1913 i Victor Sjöströms Blodets röst, och kom att medverka i drygt 40 filmproduktioner.

Han var från 1928 gift med operasångaren Märta Reiners. De är begravda på Västra kyrkogården i Göteborg.

Filmografi i urval

Teater

Roller (ej komplett)

Regi (ej komplett)

Radioteater

Roller

Källor

Fotnoter

Externa länkar 

Svenska scenskådespelare
Svenska stumfilmsskådespelare
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska teaterchefer under 1900-talet
Svenska teaterregissörer
Skådespelare från Göteborg
Gravsatta på Västra kyrkogården i Göteborg
Födda 1884
Avlidna 1965
Män
Märta Reiners

Märta Elisabeth Reiners, född Westholm den 3 november 1900 i Adolf Fredriks församling i Stockholm, död där i Johannes församling den 18 februari 1987, var en svensk operasångerska och skådespelare.

Biografi 
Reiners studerade sång och dans för olika lärare och operadebuterade 1922 som Aspasia i Phi-Phi på Södra Teatern. Hon hade därefter engagemang 1916–1917 vid Nya Alhambrateatern, 1917–1918 vid Cabaret Läderlappen, 1918–1920 vid Mosebacke revyteater, sommaren 1920 vid Ernst Rolfs revy, 1920–1924 hos Albert Ranft, 1924–1925 på Chat Noir i Oslo, 1920–1924 vid Folkteatern i Göteborg och 1931–1932 vid Konserthusteatern. 

Hon var från 1928 gift med skådespelaren Olof Sandborg. De är begravda på Västra kyrkogården i Göteborg.

Filmografi

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser

Noter

Källor 

Svenska operasångare under 1900-talet
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska scenskådespelare
Svenska stumfilmsskådespelare
Sångare från Stockholm
Skådespelare från Stockholm
Gravsatta på Västra kyrkogården i Göteborg
Födda 1900
Avlidna 1987
Kvinnor
Gregorios Upplysaren

Gregorios Upplysaren (: Grigor Lusavoritj), även Gregorius Illuminator, Gregorius av Armenien, född cirka 257 e.Kr., död cirka 331, grundade den Armeniska apostoliska kyrkan i Armenien. Senare led han martyrdöden och blev helgonförklarad.

En latinsk utgåva av Legenden om Gregorius av Armenien av Simeon Metaphrastes översattes på 1300-talet till fornsvenska, varav två handskrifter från 1400-talet finns bevarade i Lunds universitetsbibliotek respektive Kungliga biblioteket i Stockholm. Den senare utgavs på nytt 1860 av Svenska fornskriftsällskapet.

Enligt legenden fick han sin uppenbarelse på berget Aragats i Armenien.

Helgondag: 30 september både i Romersk-katolska kyrkan och i östortodoxa kyrkan.

Externa länkar 
Armenica.org: Armeniens historia, täckande 800 f. Kr. till 2004. (Engelska, svenska)
Legenden om Gregorius af Armenien (1860), digitaliserad av Projekt Runeberg

Källor

Externa länkar

Kristna martyrer
Armeniska helgon
Män
Födda 257
Avlidna 332
Personer i Armeniens historia
Sven Holmberg (skådespelare)

Sven Adolf Bernhard Holmberg, född 9 februari 1918 i Norrköpings Matteus församling, död 1 april 2003 i Stockholm, var en svensk skådespelare och sångare.

Biografi 
Holmberg debuterade på scen som amatörskådespelare i småroller på Arbetareföreningens teater (Arbisteatern) i Norrköping. Han engagerades 1936 på Casino i Stockholm följt av Skansens friluftsteater 1937. Han medverkade i Klangerevyerna 1941–1949 och i Kar de Mummas revyer 1955–1965. Åren 1965–1980 var han engagerad vid Uppsala Stadsteater.

Sven Holmberg filmdebuterade 1938 i Gustaf Edgrens Styrman Karlssons flammor och kom att medverka i drygt 70-tal film- och TV-produktioner.

Hans revynummer Köp en tulpan ihop med Lars Ekborg har blivit en klassiker. På äldre dagar blev han känd för svenska folket som direktören Gustaf Öhman i TV-serien Varuhuset. Sven Holmberg är begravd på Sundbybergs begravningsplats.

Filmografi

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser

Externa länkar 
 
 

Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska scenskådespelare
Svenska revyartister
Svenska sångare
Skådespelare från Norrköping
Födda 1918
Avlidna 2003
Män
Caj Selling

Caj Selling Lothman, född 26 december 1935 i Stockholm, död 14 augusti 2005 i Haifa, Israel, var en svensk balettdansör.

Efter studier i London och Paris engagerades han vid Stockholmsoperans balett 1954. Selling utnämndes till premiärdansör 1959. Han lämnade  Stockholmsoperan 1969 och flyttade till Israel. Där drev han i många år egen dansskola i Haifa.

Filmografi 

1968 – El fantástico mundo del doctor Coppelius

Externa länkar

Referenser 

Svenska balettdansörer
Män
Födda 1935
Avlidna 2005
Dansare från Stockholm
Klinckowström

Klinckowström, svensk adlig ätt som härstammar från Henrik Klinckow (1456–1505) rådsherre i Stralsund. På 1300- och 1400-talet omnämns i Pommern olika personer med namnet de Clinkow eller Klynkow, mest i handlingar rörande staden Prenzlau, i vars närhet byn Klinkow är belägen, men någon koppling mellan dessa och släkten Klinckow. En ättling till denne, lanträntmästaren sedermera regeringsrådet Martin Klinckow (1650–1717), upphöjdes 1684 i svenskt adligt stånd med namnet Klinckowström. Ätten tog introduktion med dennes söner 1719.

En kusin till Martins farfar, kanslisten Fredrik Klinckow (1631–1685) adlades 10 augusti 1682 Klinckow von Friedenschild och introducerades samma år. Ätten dog ut i början av 1700-talet.

Av Martins fyra bröder som var militärer i svensk och utländsk tjänst blev den äldste, Johan, adlad 1678 med namnet Klinckowenström. Från honom härstammar en tysk adlig ätt von Klinkowström med bland andra två välkända namn, Friedrich August von Klinkowström och dennes son Joseph von Klinkowström.

Även bröderna Balthasar, Joakim och Brand adlades 1690 med namnet Klinckouström men deras ätter blev aldrig introducerade.

Två av Martins söner, Leonard och Ture Gustaf, upphöjdes 1759 i friherrligt stånd. En gren blev immatrikulerad 1818 bland friherrliga ätter i Finland men dog ut på svärdssidan 1883 och en adlig ätt utgick 1768.

Personer med efternamnet Klinckowström

Alfabetiskt sorterade

 Axel Klinckowström
 Axel Leonhard Klinckowström
 Harald Klinckowström
 Hedvig Amalia Charlotta Klinckowström
 Karl Bernhard Klinckowström
 Leonard von Klinckowström
 Linde Klinckowström-von Rosen
 Marie Klinckowström
 Otto Wilhelm Klinckowström
 Otto Vilhelm Klinckowström
 Rudolf Klinckowström
 Thure Leonard Klinckowström

Senare manliga medlemmar av ätten Klinckowström

Karl Bernhard Klinckowström (1682-1704) son till Martin 
Otto Vilhelm Klinckowström (1683-1731) son till Martin
Leonhard Klinckowström (1685-1759) son till Martin
Ture Gustaf Klinckowström (1693-1765) son till Martin
Thure Leonard Klinckowström 1735-1821) son till Ture Gustaf
Axel Leonhard Klinckowström (1775-1837) son till Thure Leonard
Rudolf Klinckowström (1816-1902) son till Axel 
Axel Klinckowström (1867-1936) son till Rudolf

Kvinnliga medlemmar av ätten
Marie Klinckowström (1832-1907) gift med Rudolf
Linde Klinckowström-von Rosen (1902-2000) dotter till Axel

Noter 

Ugglan
Svenska adelsätter
Svenska friherrliga ätter
Finländska adelsätter