kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Mirko Filipović

Mirko "Cro Cop" Filipović, född 10 september 1974 i Vinkovci, är en kroatisk före detta MMA-utövare i tungviktsklassen. Filipović var ursprungligen kickboxare och tävlade för den japanska organisationen K-1. Han gick senare över till att tävla i MMA och då för PRIDE Fighting Championships och är en av få fighters som blivit framgångsrik i båda organisationerna. Filipović har även tävlat i Rizin, Bellator och UFC

Filipović var före, och till en början parallellt med, sin karriär aktiv som polis i den kroatiska insatsstyrkan och verksam i den kroatiska polisens antiterroriststyrkor vilket gav honom smeknamnet "Cro Cop". I november 2003 deltog han i det kroatiska valet som obunden kandidat på det socialdemokratiska partiets lista och vann en plats i det kroatiska parlamentet.

Efter att våren 2019 ha drabbats av en stroke beslutade sig Filipović för att pensionera sig från professionell MMA.

Källor

Externa länkar
Officiell hemsida
Mirko Filipovic på Sherdog.com
Mirko Cro Cop på UFC.com

Kroatiska utövare av mixed martial arts
Födda 1974
Män
Personer från Vinkovci
Levande personer
385

385 (CCCLXXXV) var ett normalår som började en onsdag i den julianska kalendern.

Händelser

Februari 
 10 februari – Påven Siricius utfärdar dekretet Directa ad decessorem, som betonar Roms överhöghet och att prästerna måste leva i celibat.

Okänt datum 
 Templet Serapeum i Alexandria förstörs.
 Teofilos blir patriark av Alexandria.
 Ammianus Marcellinus börjar skriva en historiebok i Tacitus anda, som täcker åren 96-378.
 Kopparutvinning och -smältning påbörjas i Kansanshi i sydligaste Afrika, vid gränsen till Kongo-Kinshasa och Zambia.
 Jinsa blir kung av det koreanska kungariket Baekje.

Födda 
 Paulus Orosius, historiker och teolog (född omkring detta år)
 Jin Gongdi, kejsare av Kina 419–420
 Xie Lingyun, kinesisk poet och författare

Avlidna 
 Priscillianus, spansk teolog och den första människan i kristendomens historia att avrättas för kätteri
 Aelia Flaccilla, hustru till kejsar Theodosius I
 Pulcheria, Theodorius och Aelia Flacillas dotter
 Chimnyu, kung av det koreanska kungariket Baekje
 Ausonius, romersk poet
 Ursinus, motpåve 366–367

Externa länkar
352

352 (CCCLII) var ett skottår som började en onsdag i den julianska kalendern.

Händelser

Maj 
 17 maj – Sedan Julius I har avlidit den 12 april väljs Liberius till påve.

Okänt datum 
 Alemannerna och frankerna besegrar den romerska armén och tar över kontrollen över 40 städer mellan floderna Mosel och Rhen.
 Ett krig utbryter mellan hunnerna och alanerna.
 För första gången noteras en supernova i Kina.

Födda

Avlidna 
 12 april – Julius I, påve sedan 337

Externa länkar
Peter Berggren

Det finns flera personer vid namn Peter Berggren

en dokumentärfilmare, scenograf och musiker, se Peter Berggren (filmare)
elitsimmare från Uddevalla, se Peter Berggren (simmare)
fotbollsspelare, se Peter Berggren (fotbollsspelare)
psalmförfattare på 1700-talet se Peter Berggren (författare)
Kammarmusik

Kammarmusik är musik, oftast klassisk musik, som är avsedd att framföras av ett mindre antal instrument eller röster med individuella stämmor, till skillnad från orkestermusik där de flesta stämmor besätts av flera instrument. Definitionen av begreppet har under historien förändrats.

Historik 
Historiskt uppkom benämningen under 1600-talet som benämning på den musik som spelades i ett furstligt hem, som motsats till kyrkomusik och musik för teatern. Från 1800-talet avses främst musik som sjungs eller spelas av ett fåtal musiker, 2–8 personer, med vardera en självständig stämma. Kammarmusik innebär också ett intimare sammanhang och en nära kontakt mellan exekutörerna och åhörarna, samt ett annat spelsätt – ett slags samtal mellan stämmorna där ingen är solist, men varje stämma har en unik roll.

Exempel på kammarmusik är renässansens och barockens madrigaler samt de olika typer av musik för instrument eller röster med generalbas som var vanliga under barocken. Till exempel kammarkantat, kammarsonat och kammarsinfonia som utmärkte sig till stilen av att de var anpassade till mindre lokaler där de var tänkta att uppföras, varför de naturligen blev intimare än de sakrala motsvarigheterna.

Den klassiska kammarmusikensemblen är den av Haydn, mot 1700-talets slut, fulländade stråkkvartetten. Romanssången, för en röst och piano, som fick sin blomstringstid med Schubert är principiellt vokal kammarmusik, men ställs ibland utanför begreppet.  Till de vanligaste fasta kammarmusikensemblerna hör, förutom stråkkvartetten, pianotrio, blåsarkvintetten, samt sonater för ett soloinstrument och piano eller pianosolo.

Ensembler för kammarmusik spelar utan dirigent. Beroende på hur många stämmor ett stycke kammarmusik är skrivet för, kan den kallas duo, trio, kvartett, kvintett, sextett, och så vidare, ofta med tillägget vilka instrument som ingår. Instrumentala kammarmusikverk har ofta samma kompositionsform som den wienklassiska symfonin, dvs. fyra satser (allegro, adagio eller andante, scherzo eller menuett, final).

Med kammarmusik avsågs till en början endast musik vid de hov som hade anställda musiker; av den orsaken är kammarsångare och kammarmusiker titlar inom vissa hovkapell eller kungliga musikinstitutioner.

Vanliga kammarmusikensembler 
 Stråkkvartett - två violiner, viola och cello
 Pianotrio - piano, violin och cello
 Blåskvintett - flöjt, oboe, klarinett, valthorn och fagott
 Brasskvintett - två trumpeter, valthorn, trombon och tuba
 Blåskvartett - flöjt, oboe, klarinett och fagott
 Pianoduo - två pianon
 Fyrhändigt piano - två personer vid ett piano
 Saxofonkvartett - sopransaxofon/altsaxofon, altsaxofon, tenorsaxofon, barytonsaxofon
 Traditionell, svensk mässingssextett - kornetter i E♭ och B♭, althorn, ventilbasun, tenorhorn, tuba samt slagverk

Referenser

Noter

Källor

Se även 
 Musikalisk salong
 Schubertiad
Farnese

Farnese var en furstlig ätt som under medeltiden var en av de främsta italienska familjerna. Den  härstammande från Orvietotrakten där den kan spåras tillbaka till 1100-talet och där den ägde slottet Farneto, varifrån familjen tagit sitt namn. Medlemmar av ätten var framstående prelater, statsmän och krigare och ätten regerade hertigdömet Parma under tvåhundra år. Elisabet Farnese, drottning av Spanien, var den sista av huset Farnese.

Bland släktens medlemmar märks:

 Alessandro Farnese (1468-1549) som blev påve 1534 med namnet Paulus III. Han hade 1514 låtit påbörja Palazzo Farnese i Rom.
 Pierluigi Farnese (1502-1547), hertig av Parma och den föregåendes son.
 Alessandro Farnese (kardinal) (1520-1589)
 Ottavio Farnese (1521-1586)
 Alessandro Farnese, hertig av Parma och Piacenza (1547-1592)
 Alessandro Farnese, prins av Parma (1635–1689)
 Elisabet Farnese (1692-1766), spansk drottning.

Källor 
 Encyclopedia britannica 1911
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1932.

Externa länkar 

Italiensk adel
Domus Tiberiana

Domus Tiberiana var ett kejserligt palats på Palatinen i Rom.

Palatset påbörjades av kejsar Tiberius och utvidgades av Nero. Längs hela dess östra långsida löper Cryptoporticus. Domus Tiberiana tycks normalt inte ha använts av kejsaren själv, utan disponerats av tronföljaren.

Källor
 Claridge, Amanda, Rome: an Oxford archaeological guide. Oxford: Oxford University Press 1998. 
 Coarelli, Filippo, Guida Archeologica di Roma. 3a ediz. Milano: Arnoldo Mondadori Editore 1980.

Romersk arkitektur i Rom
Cassels donation

Cassels donation, i folkmun kort Cassels, är ett kombinerat kulturhus, konserthus och ett folkets hus beläget på västra sidan i gruvsamhället Grängesberg i Ludvika kommun. Byggnaden är uppkallad efter bankiren Sir Ernest Cassel och ritad av arkitekt Agi Lindegren.

Cassels donation ingår i Ekomuseum Bergslagen och förvaltas idag av stiftelsen Cassels Arbetarefond, med Ludvika kommun som huvudman.

Bakgrund 
1896 donerade Sir Ernest Cassel 250 000 kr till en fond vid namn Ernest Cassels arbetarefond, vars syfte var att skapa ett Folkets hus med plats för bibliotek, läserum, möteslokaler, fester och föredragsprogram, omgärdat av en park för friluftsliv och idrott.

Historik 

Byggnadsarbetet leddes av byggmästare Anders Hansson från Köping och huset kunde invigas den 10 januari 1900. Invigningstalare var biskopen Johan August Ekman. Vid invigningen fanns 700 inbjudna tjänstemän.

Brand 
Den ursprungliga byggnaden brann ner till grunden på valborgsmässoafton 1992. Den egentliga orsaken till branden har aldrig blivit klarlagd, men den troliga brandorsaken är påsksmällare instoppade i en dörrkarm.

Med hjälp av sysselsättningsbidrag med mera återuppbyggdes huset till sitt ursprungliga skick vilket stod klart 1994. Tack vare fotografier som tagits kort före branden kunde även takmålerierna i salen rekonstrueras. Återuppbyggnaden kom att kosta 22,6 miljoner kronor.

Cassels återinvigdes i augusti 1994.

Konstruktion 
Fasaden, inspirerad av Bank of England, domineras exteriört av den tempelliknande entrén som bärs upp av sex kolonner i dorisk ordning. På bottenvåningen ligger konsertsalen med 412 sittplatser och ett podium som har plats för 40 musiker. Vid sidan om salen finns ett notbibliotek, två klubbrum samt varmästeriet. I övervåningen finns festvåning och hörsal. Tredje våningen inrymmer en sal som kan användas till dans, utställningar och liknande. Cassel kom aldrig själv till Grängesberg för att se den byggnad som bär hans namn.

Bilder

Källor

Noter

Externa länkar

Cassels
Ekomuseum om Cassels

Konserthus i Sverige
Kulturhus i Sverige
Byggnadsminnen i Dalarnas län
Ekomuseum Bergslagen
Byggnader och anläggningar i Grängesberg
Kultur i Grängesberg
465



Händelser

Okänt datum
Basiliscus blir konsul i Konstantinopel.
Enligt den anglo-saxiska krönikan, dödar Hengist och hans son Esc tolv walesiska ledare nära Wippedfleet.
Petrus Fullo blir patriark av Antiochia.
Song Qian Feidi och strax därefter Song Mingdi blir härskare av Liu Songdynastin i Kina.

Födda 
Prokopios av Gaza, kristen teolog.

Avlidna 
15 augusti – Libius Severus, kejsare av det västromerska riket.
Prospero av Akvitanien, kristen skrivare.
Liu Chuyu, kinesisk prinsessa.
Ernst Bach

Ernst Bach, född 10 maj 1876 i Eger, Böhmen, död 1 november 1929 i München, var en tysk författare (dramatiker) och skådespelare.

Ernst Bach kom 1903 till Berlin och inledde där en karriär som skådespelare i den lättare komedigenren. År 1909 lärde han känna skådespelaren Franz Arnold och de båda började skriva komedier och lustspel tillsammans. Det visade sig snart att de båda herrarna ägde en särskild förmåga att hitta på skrattretande typer och situationer, som fångade publiken enligt minsta motståndets princip . Under början av 1900-talet tråcklade de ihop en rad skrattpiller, som snabbt exporterades även till Skandinavien.

De flesta av Arnolds och Bachs pjäser nådde Sverige via Köpenhamn, där de introducerades av den danske publikfavoriten Holger Pedersen. De skrev ett tjugotal lustspel, det mest kända är Spanska flugan som skrevs[1913. Flera av Nils Poppes största publikframgångar på Fredriksdalsteatern i Helsingborg är ursprungligen Arnold och Bach-pjäser, bland annat Fars lille påg 1975 och Oskulden från Mölle 1976. Ernst Bach slutade sin karriär som teaterchef för Münchner Volkstheater.

Källor

Externa länkar

Tyska skådespelare under 1900-talet
Tyska scenskådespelare
Tyska dramatiker under 1900-talet
Tyska författare under 1900-talet
Tyska teaterchefer
Tyskspråkiga dramatiker
Personer från Cheb
Män
Födda 1876
Avlidna 1929
Orkanen David

Orkanen David var en tropisk cyklon som drabbade östra Karibien och USA i mitten av 1979. Det var en av de dödligaste och mest destruktiva tropiska cyklonerna på västra halvklotet under 1900-talet.

Orkanen David uppstod ur kraftiga åskoväder som rörde sig västerut över Atlanten. Den 25 augusti 1979 hade åskovädren bildat ett tropiskt lågtryck vars intensitet snabbt ökade. Efter att ha passerat Små Antillerna där ovädret orsakade enorm förödelse på bland annat Dominica nådde David sin maximala styrka strax söder om Dominikanska republiken på ön Hispaniola. Ovädret var nu en kategori 5-orkan med medelvind på över 75 m/s (över 270 km/h), betydligt högre i vindbyarna. Lufttrycket var nu 924 millibar. Orkanen mattades lite innan ögat nådde fram till Dominikanska republiken men orsakade ändå mycket svåra skador när ovädret drog fram över Hispaniola.

David passerade sedan nära Florida och nådde så småningom sydöstra USA, försvagad till en kategori 1-orkan. Lågtrycket fortsatte utmed USA:s östkust och drabbade slutligen New York som en tropisk storm den 6 september 1979.

David dödade minst 2 000 människor (enligt inofficiella uppgifter över 3 000), flertalet i Dominikanska republiken och hundratusentals blev hemlösa.

Referenser

Externa länkar 

David
Pete Tong

Peter Michael Tong OBE, känd som Pete Tong, född 30 juli 1960 i Dartford, Kent, är en inflytelserik engelsk DJ som arbetar för den brittiska radiokanalen BBC Radio 1. Han håller i programmen Essential Mix och Essential Selection, där han spelar elektronisk dansmusik. Han är även musikproducent och skivbolagsägare samt genomför egna framträdanden på klubbar runt om i världen.

Den brittiska slangfrasen "It's all gone Pete Tong", där orden "a bit wrong" är utbytt mot det rimmande Pete Tong, nådde en större spridning genom filmen It's All Gone Pete Tong.

Referenser

Externa länkar

Pete Tongs webbplats
BBC Radio 1: Pete Tong
Diskografi på Discogs

Brittiska musikproducenter
Brittiska diskjockeyer
Män
Födda 1960
Levande personer
August Brunius

August Georg Brunius, född 5 maj 1879 i Stockholm och död 11 november 1926 i Lidingö församling i Stockholms län, var en svensk författare, konst-, teater- och litteraturkritiker.

Biografi
Föräldrar var skolmannen och författaren Johan Gomer Thor Brunius och Kristina Mathilda Bagge. Han tog studentexamen 1898 och gifte sig 1908 med journalisten Célie Cleve. 

Brunius var 1898–1902 medarbetare i Vårt land, 1902–1918 och 1924–1926 i Svenska Dagbladet och 1919–1924 i Göteborgs Handels- och Sjöfartstidning. Han var främst verksam som konst-, litteratur- och teaterkritiker. 

Det egna författarskapet bestod i en rad verk, bland annat en antologi över engelsk diktning Modern engelsk litteratur (1923) och flera konstböcker. Brunius framträdde även som teaterförfattare. Färg och form (1913) är den första svenska översikten av det moderna måleriet. Inom litteraturen introducerade han framför allt engelsk litteratur, både som kritiker och som översättare.

Han var bror till skådespelaren John Wilhelm Brunius och Axel Brunius, brorsons son till Carl Georg Brunius, samt far till Göran Brunius och Teddy Brunius.

År 1910 lät han uppföra sin och familjens Villa Backen vid Bergsvägen 12 i Lidingö. Byggnaden gestaltades av arkitekt Ivar Tengbom i nära samarbete med ägarfamiljen. I sin bok Hus och hem beskrev han byggnaden.

Bibliografi

Varia

Medarbetarskap

 Lyssna till tystnaden: ur August Brunius dagböcker: liv, arbete, äktenskap (av Célie Brunius, Bonnier, 1956)

Översättningar
 G. K. Chesterton: Mannen som var Torsdag: en mardröm (The man who was Thursday) (Geber, 1908)
 Nils Kjær: Det lyckliga valet: komedi i fem akter (Bonnier, 1914)
 Maurice Baring: Obrutna brev (Dead letters) (Norstedt, 1916)
 Charles Dickens: En julsång på prosa (A Christmas carol) (Svenska andelsförlaget, 1918)
 Robert Louis Stevenson: Bröderna (The master of Ballantrae) (Åhlén & Åkerlund, 1921). Ny uppl. 1944 med titeln Arvingen till Ballantrae
 Thomas Hardy: Heden (The return of the native) (Svenska andelsförlaget, 1921). Ny uppl. 1943 med titeln Hemkomsten
 Thomas Hardy: I grönan skog: en lantlig målning i holländskt manér (Under the greenwood tree) (Svenska andelsförlaget, 1922)
 Charles Dickens: Pickwickklubbens efterlämnade papper (översatt tillsammans med Célie Brunius, Bonnier, 1927)
 John Masefield: Två dramer (till svenska av August Brunius och Anders Österling, Bonnier, 1931)

Källor
 Litteraturlexikon: svensk litteratur under 100 år (Natur och kultur, 1974), s. 50

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 
 

Svenskspråkiga författare
Svenska författare under 1900-talet
Svenska konstkritiker
Svenska litteraturkritiker
Svenska teaterkritiker
Svenska översättare under 1900-talet
Översättare från engelska
Översättare från danska
Översättare från Stockholm
Journalister från Stockholm
Författare från Stockholm
Gravsatta på Lidingö kyrkogård
Födda 1879
Avlidna 1926
Män
Sparre av Hjulsta och Ängsö

Sparre av Hjulsta och Ängsö, högfrälseätt med gods huvudsakligen i Mälarlandskapen. Ätten har fått sitt tillnamn efter gården Hjulsta i Enköpings-Näs socken i Uppland samt Ängsö i Västmanland. Stamfadern Birger är endast känd genom barnens patronymikon. Svenskt Diplomatariums huvudkartotek över medeltidsbreven identifierar Nils Birgersson (Sparre av Fyllingarum) som tillhörig ätten Sparre av Hjulsta och Ängsö.  vilket kan tolkas som att ätten Sparre av Fyllingarum kan ses som en utgrening av Sparre av Hjulsta och Ängsö.

Några medlemmar av ätten
Birger
 Fader Birgersson, känd 1327-1349.
Sven Fadersson, känd 1345-1358, häradshövding, gift med Ragnhild Filipsdotter (Lindöätten).
Elin Svensdotter. Gift med mecklenburgska riddaren Johan von Schönberg som levde ännu 1394
Katarina Svensdotter. Gift med Halsten Petersson (båt) till Äpplaholm och Släthult, väpnare och domhavande i Småland, i hans andra gifte, han hade tidigare varit gift med Kristina Jonsdotter.
Fader Svensson, gift med Katarina, dotter till Amund Hatt
Bengt Fadersson, känd 1343-1364.
 Ulf Bengtsson, känd 1378, död mellan 1405 och 1412. Gift med NN Håkansdotter (Halsten Peterssons ätt) 
 Märta Ulfsdotter, död 1448, gift med Gustav Algotsson (Sture tre sjöblad).
 Sigge Ulfsson, känd 1425, dog 1463, biskop i Strängnäs.
 Gustaf Ulfsson, känd 1427-1471, riddare, riksråd, gift med Kristina Folkadotter (Rossviksätten).
Fader Ulfsson, känd 1435-1479, riddare, riksråd, gift med Elin Nilsdotter (Natt och Dag), dotter till Nils Bosson (Natt och Dag).
 Bengt Fadersson, känd 1475-1496, riksråd. Gift med Hillevi Axelsdotter. (Brahe, danska ätten).
 Dotter Anna Bengtsdotter (död 1561), känd 1504-1520, gift med Sten Turesson (Bielke).
 Son Knut Bengtsson (död 1522), känd 1511, dog 1522, riksråd, gift med Kristina Eriksdotter (Gyllenstierna). 
Hillevi Knutsdotter (död 1547-1548), gift med Arvid Trolle (död 1549). 
Bengt, död ung.
Erik, död ung. Levde möjligen 1540. 
Knut, död ung.
 Nils Fadersson, son till Fader Ulfsson, känd 1465-1495, riddare, riksråd, gift med Kristina Nilsdotter (Oxenstierna).
 Fader Nilsson, känd 1511-1516, häradshövding, gift med Bodil Knutsdotter (Tre Rosor av Mörby).
 Görvel Fadersdotter, född ca. 1517, dog 1605, gift med 1. Peter Nilsson (Grip), d. 1533; 2. Truid Ulfstand, d. 1545; 3. Lave Brahe, d. 1567.

Referenser

Källor
Sparre av Hjulsta och Ängsö på adelsvapen.com

Noter

Svenska adelsätter
Medeltida svenska ätter
Woldemar av Lippe

Woldemar av Lippe (fullständigt namn Günther Friedrich Woldemar), född i Detmold den 18 april 1824, död där den 20 mars (april?) 1895, var regerande furste av Lippe 1875-1895. 

Woldemar var näst äldste son till furst Leopold II av Lippe. Han tjänstgjorde före sitt trontillträde i den preussiska armén, där han nådde generals rang och blev chef för regementet "Graf Bülow von Dennewitz".

Woldemar efterträdde den 8 december 1875 sin barnlöse äldre bror Leopold III som furste av Lippe. Han tillträdde vid en tidpunkt av inre författningsstrider och lyckades tillsammans med sin regeringschef August Eschenburg lösa denna fråga och få den lippeska folkrepresentationen, lantdagen, att fungera igen.

Trots detta blev Woldemars popularitet i längden begränsad. Kärv och fåordig saknade han den äldre broderns vinnande sätt men var minst lika mån om sin egen makt och värdighet. Därtill var han ytterst sparsam och skar bland annat ner anslagen till landets hovkapell och hovteater. Han var liksom företrädaren starkt konservativ och stod stundtals på spänd fot med lantdagen.

Såsom näst siste manlige ättling av den regerande huvudgrenen av huset Lippe slöt Woldemar 1886 ett hemligt fördrag med sin avlägsne släkting furst Adolph Georg av Schaumburg-Lippe, vilket stipulerade att den lippeska tronen skulle ärvas av dennes yngre son Adolf. Detta fördrag blev upptakten till den så kallade lippeska tronföljdsstriden.

Gift 1858 i Karlsruhe med Sophie (1834-1904), prinsessa av Baden, dotter till Wilhelm, prins och markgreve av Baden (1792-1859).

Referenser

Huset Lippe
Tyska furstar
Födda 1824
Avlidna 1895
Män
Personer från Detmold
Högbana

Högbana är ett slags stadsbana skild från annan trafik. Den går upphöjt på broar istället för under marken. En del sträckor kan höra till ett  tunnelbanenät och då räknas som tunnelbana även om de går ovanför marken.

Historisk utveckling
Det tidigaste exemplet på en högbana var järnvägen mellan London och Greenwich som byggdes på en tegelviadukt 1836-1838. De första högbanorna på stålkonstruktioner byggdes i New York 1867 och i Chicago 1888 (The Loop). Inför World Columbian Exposition 1893 byggde man den första elektriskt drivna högbanan i Chicago. Samma år öppnade Liverpool sin högbana men den stängde 1956. 

I Europa byggdes i början av 1900-talet högbanor bland annat i Berlin som en del i Berlins tunnelbana, ursprungligen tyska Berliner Hoch- und Untergrundbahn,  invigd 1902 och Hamburgs tunnelbana från 1912, ursprungligen Hamburger Hochbahn. (Den tyska förkortningen för tunnelbana eller Untergrundbahn, U-Bahn, ibland omtolkad till Unabhängig-Bahn kom dock att ta överhanden även för högbanorna.) Amsterdam och Rotterdams spårsystem består också till stora delar av högbanor. Bland modernare högbanesystem kan nämnas Docklands Light Railway i London.

Nya högbanor byggs än idag, till exempel i Las Vegas och i flera asiatiska städer. Högbanor är billigare än tunnelbanor, men högbanornas stora nackdel är att de är svåra att bygga i äldre stadskärnor och systemen byggs därför främst i starkt expansiva storstäder. Högbanor kan också verka störande i stadslandskapet och avge en hel del buller. 

I Berlin är pendeltågen, S-Bahn, byggda som högbanor på flera ställen, bl.a. från Bahnhof Zoo-Alexanderplatz. Berlins tunnelbanas linjer U1 och U2 är också byggda som högbanor på vissa sträckor. Stockholms tunnelbanas gröna linje är utanför tullarna i huvudsak byggd på marken, men delvis som högbana för att få alla korsningar planskilda.

En typ av högbana som inte använder sig av järnvägsräls är monorail. Tågen går istället ovanpå eller hänger under en balk. Exempel är Wuppertals hängbana, som öppnade för trafik 1901, och Osaka Monorail, världens längsta monorailsystem (28 km).

Se även 
Monorail
H-Bahn

Kollektivtrafik
Spårtrafik
Otto Schwartz

Otto Schwartz född 1871 död 1940, tysk författare och dramatiker.

Han är författare till pjäsen Die Familie Hannemann. Den har spelats på svenska som "Tant Jutta från Kalkutta" (1933) men ligger också till grund för filmen "Släkten är värst" (1936).

Bibliografi i urval
Die Anteilnahme der schleswig-holsteinischen Geistlichkeit am Weltkriege

Externa länkar

, svensk film från 1936

Tyskspråkiga författare
Män
Födda 1871
Avlidna 1940