kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
1584

1584 (MDLXXXIV) var ett skottår som började en söndag i den gregorianska kalendern och ett skottår som började en onsdag i den julianska kalendern.

Händelser

Januari 
17 januari (NS) – Gregorianska kalendern införs i Böhmen och Mähren.

Mars 
 5 mars – Karlstad blir stad genom att hertig Karl (IX) utfärdar stadsprivilegier för Tingvalla.

Okänt datum 
 Verksamheten vid Nådendals kloster utanför Åbo upphör.

Födda 
 9 februari – Francesco Maria Richini, italiensk arkitekt och skulptör under ung- och högbarock.
 10 november – Katarina Vasa, svensk prinsessa, dotter till Karl IX och Maria av Pfalz, mor till Karl X Gustav.

Avlidna 
 18 mars – Ivan IV av Ryssland, Ivan den förskräcklige, rysk tsar 1547-1584.
 10 juli – Vilhelm I, prins av Oranien, ståthållare i Nederländerna 1572-1584.
 10 juli – Elisabeth av Regenstein-Blankenburg, tysk abbedissa.
 3 november – Carlo Borromeo, italiensk kardinal och ärkebiskop av Milano, helgon (1610).

Referenser

Fotnoter

Externa länkar
Upplands runinskrifter 931

Upplands runinskrifter 931 (U 931) togs fram ur grunden till Uppsala domkyrka år 1866. Den, samt sex andra runstenar, står nu utanför kyrkan.

Inskriften 
Stenens vänstra del är bortslagen, så skriften där är förlorad. Den del av inskriften som är kvar börjar uppe till vänster och går ner mot höger.

Inskriften i runor 
__ᚠᚱ᛫ᚴᛅ?ᛚ᛫ᚬᚴ᛫ᛁᚢᚠᚱᚠᛅᛋᛏ᛫ᛚᛁᛏ᛫ᚱᛋᛅ

Inskriften i translitterering 
__fr * ka?l * ok * iufrfast * lit * rsa

Inskriften i översättning 
"... och Jovurfast lät resa 
stenen efter sin fader ..."

Referenser

Se även 
Alfabetisk lista över runinskrifter
Lista över Upplands runinskrifter

Upplands runinskrifter
Runinskrifter i Uppsala kommun
Upplands runinskrifter 934

Runinskrift U 934 är en runsten som togs fram ur grunden till Uppsala domkyrka år 1866. Den är nu jämte sex andra runstenar placerad utanför kyrkan.

Inskriften börjar på den vänstra slingan längst ner och går uppåt, vänder och fortsätter ner på den högra slingan. En översättning följer nedan:

Inskriften 

Runor: ᚦᚬᚱᛁᛦ᛫ᛅᚢᚴ᛫ᚱᚤᚦᛁᚴᚱ᛫ᛅᚢᚴ᛫ᚴᛅᚱᛚ᛫ᚦᛅᛁᛦ᛫

Runsvenska: þoriR * auk * ryþikr * auk * karl * þaiR * 

Nusvenska: "Tore och Rörik (?) och Karl, de bröderna..."

Referenser

Se även 
Alfabetisk lista över runinskrifter
Lista över Upplands runinskrifter
Sverige under vikingatiden

Upplands runinskrifter
Runinskrifter i Uppsala kommun
Upplands runinskrifter 935

Upplands runinskrifter 935 (U 935) togs fram ur grunden till Uppsala domkyrka år 1866. Den står idag placerad utanför kyrkan, tillsammans med 6 andra runstenar.

Inskriften 
Inskriften börjar nere till vänster och går på dess översida mot höger. En bit av stenen uppe till höger saknas, och därmed också en bit av runinskriften. Skriften börjar igen till höger och går ner mot botten.

Inskriften i runor 
ᚦᛅᚵᚾ᛫ᚠᛅᛋᛏᛅᚦᚱ:ᛚᛁ___ᛚ᛫ᛒᚭᚿᛏᛅ ᛋᛁᚾ

Inskriften i translitterering 
þakn * fastaþr * li ___ l * bonta sin

Inskriften i översättning 
"Tägn (och) Fasthed läto ... sin man."

Referenser

Se även 

Alfabetisk lista över runinskrifter
Lista över Upplands runinskrifter

Upplands runinskrifter
Runinskrifter i Uppsala kommun
Upplands runinskrifter 929

Runinskrift U 929 är en runsten som nu är placerad utanför Uppsala domkyrka i Uppsala socken och Uppsala kommun i Uppland.

Stenen 
Stenen vars ursprungliga plats är okänd togs fram i samband med en restaurering 1975 i Uppsala domkyrka. Den låg då i golvet vid Jagellonska gravkoret.
Ornamentiken går i Urnesstil och inskriften som börjar nere till vänster läses uppåt. Den nedersta högra delen är skadad, likaså runorna i textens slut. En översättning följer på inskriften nedan:

Inskriften 

Runor: ᛁᚼᚱᛆ__ᚱᛁᛏᛆ᛫ᛋᛏᛅᚿ᛫ᛅᚠᛏᛁᛦ᛫ᚢᛁᚼᛆ᛫ᚠᛆᚦᚢ ᛋᛁᚿ᛫ᛁᚴᚢᛚᚠ᛫ᚱ?ᛁᛋᛏᛁ᛫ᚱᚢᚿ

Referenser

Se även
Alfabetisk lista över runinskrifter
Lista över Upplands runinskrifter
Sverige under vikingatiden
Sverige under äldre medeltiden

Upplands runinskrifter
Runinskrifter i Uppsala kommun
Upplands runinskrifter 933

Upplands runinskrifter 933 (U 933) är en runsten som påträffades i den yttre grundmuren till Uppsala domkyrka år 1866. Med all säkerhet är det runmästaren Öpir som ristat stenen. Öpir är upphovsman till 5 av de 18 kända runstenarna i kyrkan.

Inskriften 
Inskriften börjar nere till vänster och läses uppåt. Den börjar uppe till höger igen. Den översta biten av stenen saknas, och runorna längst ner till höger är skadade på slutet.

Inskriften i runor 
ᛒᚭᚱᚼᛅᛚᛁᛏ᛫ᚱᛅᛁᛋᛅ᛫ᛋᛏᛅᛁᚾ᛫ᛁᚠᛏᛁᛦ᛫ᛋᛏᚤᚾᛒᛁᛅᚱ
_ᚨᚱᚴᛁᛚ ᛚᛁᛏ᛫ᛁᚠᛏᛁᛦ᛫ᛒᚱᚨᚦᚢᚱ᛫ᛋᛁᚾ__

Inskriften i translitterering 
borhalit * raisa * stain * iftiR * stynbiar
_orkil lit * iftiR * broþur * sin__

Inskriften i översättning 
"Borga lät resa stenen efter Stynbjörn
Torkel lät (resa den) efter sin broder."

Referenser

Se även 
Alfabetisk lista över runinskrifter
Lista över Upplands runinskrifter

Upplands runinskrifter
Runinskrifter i Uppsala kommun
Runinskrift


Runinskrift är en text som skrivits med runor och som hör hemma inom det germanska skriftsystemet. Runalfabetet har förmodligen haft sin förebild i det latinska alfabetets versaler, alltså de stora bokstäverna. Antalet kända runinskrifter är mellan 5000 och 6000. De flesta förekommer i Skandinavien, framförallt i Sverige, där det finns över 3000 kända och av dessa finns drygt en tredjedel i Uppland. De äldsta inskrifterna kan dateras till omkring 200 e.Kr.. Runalfabetet användes under medeltid och även in i modern tid.

Under den romerska expansionen på kontinenten fick det latinska alfabetet en snabb spridning som slog ut runalfabetet, medan runskriften fortlevde långt in på medeltiden i de nordiska länderna, i vissa landskap som Gotland förekom det ännu på 1600-talet och i Dalarna så sent som på 1900-talet.

I Sverige utgör runstenar från 1000-talet den största gruppen av nu bevarade ristningar. Svenska runinskrifter sorteras under Runverket som är en del av Riksantikvarieämbetet. Normalt räknas en inskrift för texten på en sten, häll eller annat runristat föremål. 

En omfattande samling av runinskrifter finns i Samnordisk runtextdatabas. Den har ersatts av Riksantikvarieämbetets e-tjänst Runor.

Några exempel

Källor

Se även
Alfabetisk lista över runinskrifter
Svensk runrad från 1000-talet
Runor
Runristare
Runstenar
Runsvenska

Vidare läsning

Externa länkar
Erik Brates Sveriges runinskrifter (1928) på Projekt Runeberg
Riksantikvarieämbetet om runstenar
Nordiskt runnamnslexikon av Lena Peterson
Projekt Evighetsrunors databas 
 *
Upplands runinskrifter Fv1976;104

Runinskrift U Fv1976;104 är en av sju runstenar som står uppställd på sydöstra sidan om Uppsala domkyrka. I domkyrkan har hela arton runstenar påträffats varav nio nu står i Universitetsparken strax intill. En av dessa är U 932.

Stenen 
Stenens ursprungliga plats är okänd. Den upptäcktes 1975 och var då inmurad som grundsten i Hornska gravkoret inne i Uppsala domkyrka. Därefter flyttades den ut till sin nuvarande plats. Ristningen är påfallande med sin långa och invecklade runslinga och dess glesa avstånd mellan runorna. Den börjar i stenens mitt och slingrar över hela framsidan. En bit av runslingan saknas dock på motivets vänstra sida. Ornamentiken går i Urnesstil och består av ett rundjur som i en vräkig position meandrar under ett enkelt, kristet kors. Djuret är försett med två sprätiga fötter som sätter krokben på sig själv. Runstenen är signerad av Likbjörn, en ristare som var verksam i slutet av vikingatiden.

Stenen är rest som ett minnesmärke över Vigmar och texten uppger att han varit "styriman kothan", en hedersbetygelse som utmärker skeppets befälhavare. De flesta resor som företogs från Uppland gick i österled och in på floderna genom Gårdarike, slutmålet var nästan alltid Grekland, en dåtida benämning för Bysantinska riket.

Inskriften 

Runor:

ᚱᛁᚴᚱ᛫ᚮᚴ᛫ᚼᚢᛚᛏᛁ᛫ᚠᛅᛋᛏᚴᛅᛁᚱ᛫ᚦᛅᛁᛦ᛫ᛚᛁᛏᚢ᛫ᛅ᛫ᛋᛏᛅᛁᚾ᛫ᛅᛏ᛫ᚢᛁᚴᛘᛅᚱ᛫ᚠᛅᚦᚢᚱ᛫ᛋᛁᚾ᛫ᛋᛏᚤᚱᛁᛘᛅᚾ᛫ᚴᚮᚦᛅᚾ᛫ᛚᛁᚴᛒᛁᛅᚱᚾ᛫ᚱᛁᛋᛏᛁ

Namnet rikr finns på U 1145 i form ʀikʀ (Rik) och möjligen på U 973: rikʀ, där den tolkats som ett adjektiv 'mäktig'. Namnet Rik finns belagd bara en gång som tillnamn i Finska medeltida personnamnsmaterial. Namnet Ring är bättre belagt som förnamn och tillnamn under medeltiden.

Namnet Hulte finns på U 566, från medeltiden är det känt under formerna Hulte och Holte.  

Namnet Vigmar finns på Sö 292 och Sö 298 (gäller samme man), Sö Fv1971;208 och U 1142.

Namnet Fastger, som betyder 'fast eller kraftfull spjut' där gæiʀʀ/gærðr betyder 'spjut', förekommer på U 499, U 887, U 1140, Sö Fv1958;242, möjligen på U 962.

Likbjörn 
Huvudartikel:  Likbjörn
Runristaren Likbjörn, "som inte har varit någon framstående ristare", har också signerat U 1095 vid Rörby i Bälinge socken. Enligt Samnordisk runtextdatabas och litteraturen har även den förlorade runstenen U 1074 † vid Bälinge kyrka, Uppland burit Likbjörns signatur.

Referenser

Se även 

Alfabetisk lista över runinskrifter
Lista över Upplands runinskrifter
Sverige under vikingatiden
Sverige under äldre medeltiden

 
Upplands runinskrifter
Runinskrifter i Uppsala kommun
Upplands runinskrifter Fv1976;107

Runinskrift U Fv1976;107 är en av sju runstenar som står uppställda på östra sidan utanför Uppsala domkyrka. Samtliga dessa sju runstenar har i senare tid blivit återupptäckta inne i domkyrkan och flyttats ut till sina nuvarande platser. Totalt har arton runstenar påträffats i kyrkan och en av dessa, U 932, står nu i Universitetsparken strax intill.

Stenen 
Stenens ursprungliga plats är okänd. När den hittades 1975 låg den under Vasakorets södra strävpelare inne i domkyrkan. Ristningen är tydlig, materialet väl valt och det skyddade läget har medfört att stenen är relativt välbevarad. Toppen är dock avslagen. Öpir, som ristat runorna, var en framstående runmästare och verksam under 1000-talets senare hälft. Bara här i Uppsala domkyrka har fem av hans ristningar påträffats (signerade U 922, U 926 och osignerade: U 925, U 933).Ornamentiken består av ett rundjur i Urnesstil och stenen är korsmärkt.

Inskriften 

Runor:  
ᛅᚱᚾ᛫ᚢᚴ᛫ᛒᚱᛅᚿᛏᚱ ᛚᛁᛏᚢ᛫ᚱᛁᛋᛅ᛫ᛋᛏᛁᚿ᛫ᛅᛏ᛫ᚴᛅᚱᛚᚢᚴ᛫ᚠᛆᚦᚢᚱ᛫ᛋᛁᚿ ᛁᚿ᛫ᚴᛁᛏᛁᛚᛒᛁᛅᚱᚿ ᛆᛏ᛫ᛒᚱᚭᚦᚢᚱ ᚤᛒᛁᚱ᛫ᚱᛁᛋᛏᛁ ᚱᚢᚿ

Se även 
Alfabetisk lista över runinskrifter
Lista över Upplands runinskrifter
Sverige under vikingatiden
Sverige under äldre medeltiden

Källor

Noter 

Upplands runinskrifter
Runinskrifter i Uppsala kommun
Forshedastenen

Forshedastenen, med signum Sm 52, är en runsten i Forsheda socken och Värnamo kommun i Småland.
Runstenen är av gnejs, 193 cm hög, 67 cm bred vid basen och cirka 38 cm bred i toppen. Vid basen är stenen ca 30 cm tjock och i toppen 15 cm. Runstenen har varit känd sedan 1600-talet, och har först varit rest vid en bro, och sedan legat i densamma. Den har flera gånger, ofta på grund av grustäkt, fallit omkull och rests upp igen. På slutet av 1800-talet slogs ett hörn av, varvid texten skadades.

Efter Forsheda samhälle finns utmed vägen åt väster en parkeringsplats cirka en kilometer efter viadukten över järnvägen. I parkeringens östra del finns en vägvisare till runstenen som står cirka 150 meter därifrån. Den är rest efter Lifsten som sannolikt stupat i slaget vid Gårdstånga i Skåne. Tre kända ortnamn ingår i texten och en översättning följer nedan:

Inskriften

Källor

Se även
Alfabetisk lista över runinskrifter
Lista över Smålands runinskrifter
Sverige under vikingatiden
Finnveden

Smålands runinskrifter 
Runinskrifter i Värnamo kommun
Slaget vid Gårdstånga

Slaget vid Gårdstånga är ett slag som omtalas på runstenen Forshedastenen i Finnveden i södra Småland och som eventuellt kan ha stått vid Gårdstånga några kilometer nordost om Lund.

Historieskrivaren Saxo Grammaticus berättar i slutet av 1100-talet om krigshändelserna mellan den danske kungen Knut den store, den norske kungen  Olav och den svenske kungen Anund Jakob, vilka ska ha skett under första halvan av 1000-talet, dvs sen vikingatid. Medan Knut satt i England attackerade de två andra kungarna Danmark och Skåne. Olav och Anund Jakob sände sina flottor söderöver och Anund Jakob trängde också personligen med en här in i Skåne.

Bonden Hagen från Stångby i Skåne seglade då till Knut och kungen avseglade genast med sin stora flotta och armé mot Skåne. Här fick han veta att Anund Jakob låg med en stor armé och att samtidigt svearna med sin flotta blockerade Helge å i nordöstra Skåne. Knut landsteg och ”drog då själv mot Anund och sände flottan för att bekämpa dem som låg i ån.” Knut besegrade Anund Jakobs armé i ett stort slag vid ”Stångberg” och lyckades sedan driva bort fienden även från Helge å.

Dessa krigshändelser ska ha inträffat 1025 vilket kan stämma med den ungefärliga dateringen av runstenen. Det var runforskaren Otto von Friesen som i en hypotes kopplade samman runstenen med slaget vid skånska ”Stångberg”. Både Stångby och Gårdstånga ligger strax norr om Lund. Han menade att de tre Forshedamän som omtalas på runstenen deltagit i denna strid och att en av dem, Lifsten, stupat i striden.

Källor
Saxo Grammaticus. Viborg 1985.

Gårdstånga
Gårdstånga
Gårdstånga
Gårdstånga
Gårdstånga
Eslövs kommuns historia
Sverige under 1000-talet
Otto von Friesen

Otto von Friesen syftar på flera personer.

 Otto von Friesen (1870-1942), se vidare Otto von Friesen (filolog).
 Otto von Friesen (1945 - ), författare i Råå i Skåne, se vidare Otto von Friesen (författare).
Björketorpsstenen

Björketorpsstenen, DR 360, är en runsten som står omkring sju kilometer öster om Ronneby i Blekinge. Den bildar tillsammans med två andra höga stenar ett forntidsmonument invid ett gravfält från den yngre järnåldern. Björketorpsstenens runristning är daterad till 600–700-talen e.Kr.

Monumentet ligger inom ett riksintresseområde för kulturmiljövården med många fornlämningsmiljöer från både förhistorisk och historisk tid. Landskapet kring har många spår av bosättningar, från stenåldern och framåt. I monumentets närområde ligger Kasakulle med gravar och stenmonument från järnåldern, det vikingatida Hjortsberga gravfält, och byn Västra vång. Vid Johannishus gods finns skeppssättningar och domarringar.

Stenarna
Stenarna består av granit med insprängda kvartspartier. Runstenen är fyra meter hög och är därmed en av nuvarande Sveriges högsta runstenar. De högsta är Levene, Västergötland som är 4,6 meter hög och Lundagårdsstenen på Universitetsbiblioteket i Lund som är cirka 4 meter hög. Till skillnad från yngre runstenar har den en text med en förbannelse.

Ristningen
Stenen är ristad med den äldre 24-typiga futharken, som användes under tiden 150–800 e.Kr. Under denna tid verkar man i Skandinavien ha talat ett enhetligt språk som benämns urnordiska. De sena urnordiska inskrifterna från Istaby, Björketorp och Stentoften ger intryck av en begynnande regional upplösning av ett tidigare åtminstone skenbart fast språk, liksom av ett traditionsbundet, enhetligt skriftsystem.

§A markerar fram och §B baksidan.

En annan version med texten läst från vänster till höger med början längst ner blir

På norra sidan:
uþArAbA sbA

I Krauses tolkning 1966: 
"Der Glanzrunen Reihe barg ich hier, Zauberrunen. Durch Argheit rastlos, draußen ist eines tückischen Todes, wer dies zerstört."

Nationalencyklopedin tolkar texten som: Ärofulla runors rad dolde jag här, mäktiga runor. Rastlös av arghet [d.v.s. perversitet], död genom list skall den bli som bryter detta. Jag spår fördärv.

Ristaren förutspår att minnesmärkets eventuella förstörare ska drabbas av förbannelsen. "Arghet", fornisl. ergi, betyder "omanlighet" och har starka konnotationer av passiv manlig homosexualitet.

Runologen Thorgunn Snædal menar att Björketorpsstenarna i Blekinge står på en gammal kultplats från 600-talet till Odens ära.

Bildgalleri

Källor

O von Friesen: Lister- och Listerbystenarna i Blekinge, Uppsala, 1916.
O von Friesen: Runorna i Sverige, Uppsala, 1928.
L. Jacobsen: Forbandelsesformularer i Nordiska Runeindskrifter, Stockholm, 1935.
Jacobson o Moltke: Danmarks Runeindskrifter, Köpenhamn, 1942.
S.B. Jansson: Runinskrifter i Sverige, Uppsala 1963.
W. Krause: Die Runeinschriften in älteren Futhark 1966.

Externa länkar
Riksantikvarieämbetet. Runstenar i Sverige: Björketorp

Blekinges runinskrifter
Urnordiska runinskrifter
Ronneby kommuns historia
Samnordisk runtextdatabas

Samnordisk runtextdatabas (SRD) är ett projekt vid Uppsala universitet startat 1 januari 1993. Projektets mål är att samla samtliga runinskriptioner såväl inom Norden som utanför i en gemensam databas för framtida forskning. Databasen används främst inom språkhistoria och runologi, både på universitet och bland amatörforskare.

Projektets databas finns fritt tillgänglig för nedladdning från Internet (se länkar nedan), med klientprogrammet Rundata för Microsoft Windows samt som textfiler (RTF).

Varje sten identifieras med ett signum (ID-nummer) som kan bestå av upp till tre delar. Första delen är en områdesbeteckning som anger varifrån inskriften kommer. För svenska inskrifter motsvarar detta en landskapsförkortning och för utomnordiska placeringar en landsförkortning (dock ej ISO 3166). 

Landskapsförkortning:
 Öl - Öland
 Ög - Östergötland
 Sö - Södermanland
 Sm - Småland
 Vg - Västergötland
 U - Uppland
 Vs - Västmanland
 Nä - Närke
 Vr - Värmland
 Gs - Gästrikland
 Hs - Hälsingland
 M - Medelpad
 Ån - Ångermanland
 D - Dalarna
 Hr - Härjedalen
 J - Jämtland
 Lp - Lappland
 Ds - Dalsland
 Bo - Bohuslän
 G - Gotland

Landsförkortning:
 By - Bysans (Grekland och Turkiet)
 DR - Danmark (inklusive Skåne, Blekinge, Halland och Slesvig)
 DE - Tyskland (utom Slesvig)
 E - England
 F - Frankrike
 FI - Finland
 FR - Färöarna
 GR - Grönland
 IM - Isle of Man
 IR - Irland
 IS - Island
 IT - Italien
 LV - Lettland
 N - Norge
 NL - Nederländerna
 Or - Orkney
 PL - Polen
 RU - Ryssland
 Sc - Skottland
 Sh - Shetland
 UA - Ukraina

Andra delen av signumet består av ett löpnummer eller hänvisning till annan källa där inskriften behandlas. Tredje delen av signumet är ett tecken som anger om inskriften är urnordisk, medeltida eller vikingatida samt är försvunnen eller nytolkad.
 † - inskriften är försvunnen
 $ - nyläsning eller nytolkning
 M - inskriften är medeltida
 U - inskriften är urnordiska
 [Saknas M eller U så är inskriften vikingatida] 
Således betyder till exempel U 88 att stenen finns i Uppland och att den har nummer 88. Systemet härstammar ursprungligen från skriftserien Sveriges runinskrifter.

Se även
 Runor
 Runsten

Externa länkar
 Samnordisk runtextdatabas
 Runor

Runologi
Vred

Vred kan syfta på: 

 Vred – en känsla, se vrede
 Dörrvred – en typ av dörrhantag
 Vred – en runristare, se Lista över runristare
 Vred, Nord – en kommun i Frankrike
 Wred - ett efternamn

Referenser
Anund

Anund är ett fornnordiskt mansnamn från vikingatiden i Skandinavien. Betydelsen är oviss, eventuellt kan det härstamma från det fornnordiska Anda-wanduR, som betyder "vänd mot". Äldsta belägg i Sverige är från runstenar från 1000-talet, till exempel i Eggeby, Spånga socken, Uppland, där skriften lyder: "Ragnälv lät göra denna bro efter Anund, sin gode son. Gud hjälpe hans ande och själ bättre än han förtjänade. Inga minnesvårdar skola varda bättre. Modern gjorde denna efter sin ende son". En norsk variant är Ånund.

Namnet är mycket ovanligt nuförtiden. 2009-12-31 fanns det 194 män med namnet, varav 29 med det som tilltalsnamn.

Namnsdag: 1901–2000 hade Anund namnsdag 10 juli, men 2001 utgick Anund ur namnlängden.

Personer med namnet 
 Bröt-Anund, fornsvensk kung (600-talet) kallad Bröt-Anund som betyder Anund (väg-)brytaren 
 Anund, svensk kung kring 840-talet enligt Rimbert
 Anund Uppsale, svensk kung enligt isländska källor
 Anund Jakob, svensk kung (1022) 
 Anund Gårdske, svensk kung (c. 1070), kallad bland annat Gårdske (ryssen)
 Anund Jonsson, biskop i Strängnäs stift 1275–1291
 Anund Sture, död 1360
 Anund Jonsson (Lejonansikte), död 1397, svenskt riksråd
 Anund Algotsson Sture (1410–1444)
 Anund, svensk prins (död cirka 1056), son till kung Emund den gamle

Källor 

Mansnamn
Fornnordiska mansnamn
Yngvar (Ynglingaätten)

Yngvar, även Yngvar Harra och Ingvar den långe, av Ynglingaätten är en svensk sagokung omskriven av Snorre Sturlasson i Ynglingasagan.  Tillnamnet "harra" kan betyda "högrest" eller "den höge" som i "förträfflig". Det kan också vara en feltolkning av ordet "hári", ungefär "gråhårig", som finns som benämning i Flatöboken. I det latinskspråkiga verket Historia Norvegiæ omnämns han "canutus" med liknande betydelse, men som i svensk text även misstagits som latinisering av namnet "Knut". Hans existens anses inte historiskt belagd. 

Han var enligt sagan son till kung Östen, vilken blev innebränd i bygden Lovund av den jylländske kungen Sölve Högnesson som sedan härskade i sveariket tills svearna dräpte honom. Yngvar efterträdde därpå Sölve. Han skall ha varit en stor krigare som ofta tvingades slåss mot daner och män från öster. Efter att ha slutit fred med danerna skall han ha vänt sig mot öster. En sommar var han i Estland, i landet innanför Ösel, och föll där när esterna samlat en så stor här att svearna inte kunde göra motstånd. Han efterträddes av sin son Bröt-Anund.

Källor 

Svenska sagokungar
Östen av Ynglingaätten

Östen (eller Eystein), enligt Ynglingasagan svensk sagokung av ynglingaätten, son till Adils. Under hans tid skall daner och norrmän ha härjat i Svitjod. Han blev innebränd i bygden Lovund av den jutiske sjökungen Sölve Högnesson, som härskade över Svitjod i många år tills svearna dräpte honom. Efter Sölve blev Östens son Yngvar kung i Svitjod.

Källor 
 

Svenska sagokungar
Personer som omkommit i bränder
Aun den gamle

Aun den gamle, även Ane, On, eller One,  var enligt Heimskringla en sveakung av Ynglingaätten. Han beskrivs av Snorre som en klok och fredlig man, som blotade mycket.

Enligt Snorre blev han efter tjugo års regering, bortjagad från Uppsala av Halvdan, sonson till Dan den högmodige, varpå han sökte sin tillflykt i Västergötland och regerade där i tjugo år tills Halvdan dog av sjukdom. Han återvände då till Uppsala, och offrade sin son till Oden för att få ett långt liv. Oden lovade då att han skulle få leva lika länge som han redan gjort, alltså i ytterligare sextio år.

Han blev sedan efter ytterligare tjugo år bortjagad från tronen för andra gången, denna gång av Åle den starke, son till Halvdans bror Fridleif, varpå han återigen drog sig tillbaka till Västergötland. Åle var kung i Uppsala i tjugo år innan han dödades av Starkad den gamle. Aun återvände då till Uppsala, och offrade sin andre son, varpå Oden sade att han skulle leva för evigt så länge han vart tionde år offrade en son. Han fortsatte så med nio söner, och medan han blev allt äldre blev han också allt svagare, och när han bara hade en son kvar kunde han inte längre resa sig ur sängen, och levde på att dricka mjölk från ett dihorn. Då fick svearna nog och hindrade honom från att offra sin siste son Egil, som blev kung efter honom.

Arkeologen Birger Nerman föreslog 1913 att Aun skulle vara höglagd i Gamla Uppsala. Med nutidens högre källkritiska krav anser sig varken arkeologer eller historiker kunna säga något säkert om den saken, eller om huruvida Aun alls existerat.

Förnamnet Ane förekommer också som runstensnamn.

Källor

Noter

Svenska sagokungar
Runstensnamn

Runstensnamn är de ort-, mans- och kvinnonamn nämnda på runstenar. En del forntida ortnamn och förnamn omnämns bara på runstenar, och används inte längre idag.

Personnamn

Ortnamn
 Gårdarike
 Reidhavet
 Svitjod
 Särkland
 Täby

Litteratur
 Lena Peterson, Nordiskt runnamnslexikon (2007) .

Se även
 Alfabetisk lista över runinskrifter
 Runor 
 Runsten

Runologi
Fornnordiska förnamn
Nordiska förnamn
Källskrift

Källskrift är en skrift som används som ursprunglig informationskälla, särskilt i vetenskapliga eller religiösa sammanhang.

Exempel på historiska källskrifter
Jordanes (författare flera historiska verk)
Goternas ursprung och gärningar
De breviatione chronicorum
De regnorum et temporum successione
Runstenar kan i många fall betraktas som en källskrift.
Rigstula
Ynglingasagan
Erikskrönikan
Skänningeannalerna

Noter

Litteratur inom historia
Primärkällor
Udde

Udde kan avse:

 Udde – en landform som vanligen är mindre än en halvö
Udde (namn) – pojknamn som ingår i runstensnamn
T. Udde – pseudonym för deckarförfattaren Erik Tudeer