kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Gustav Bauer

, född 6 januari 1870 i Darkhemen, nära Königsberg (nuvarande Kaliningrad), död 16 september 1944 i Hermsdorf, Berlin, var en tysk politiker (SPD) och Tysklands rikskansler 1919-1920.

Bauer började sin politiska karriär inom de tyska fackföreningarna, han var sekreterare vid centralarbetarsekretariatet i Berlin 1903-1908 och 1908-1918 satt Bauer som ordförande för de tyska fackföreningarnas centralorganisation samtidigt som han från 1912 var socialdemokratisk ledamot i den tyska riksdagen. Trots att han var socialdemokrat hade han på grund av sin duglighet och kompromissvilja stort förtroende även inom högerinriktade och rojalistiska kretsar i Tyskland, så år 1918 fick han ta plats som arbetsmarknadsminister i prins Max av Badens ministär. Bauer fick fortsatt förtroende på denna post när monarkin föll och hans partikamrat Philipp Scheidemann tillträdde som Weimarrepublikens förste rikskansler. Han var 1919 medlem av den konstituerade nationalförsamlingen.

I slutet av 1919 avgick Scheidemann i protest mot villkoren i Versaillesfreden varpå Bauer blev rikskansler. Han skulle dock själv avgå efter endast ett år på posten, och ersattes av sin partikamrat Hermann Müller. Tillsammans med rikspresidenten Friedrich Ebert och regeringen deltog han i flykten till Dresden under Kappkuppen. Bauer blev därefter kommunikationsminister och skatteminister i Müllers kortlivade ministär 1920 samt skatteminister och vicekansler i den centrum-ledda koalitionsregeringen under Joseph Wirth 1921-1922.

Bauers regering var en koalitionsregering mellan SPD (socialdemokraterna) och Centrumpartiet.

1925 uteslöts Bauer ur det socialdemokratiska partiet på grund av inblandning i ett svindelföretag, den så kallade Barmataffären.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Se även

Födda 1870
Avlidna 1944
Män
Tysklands arbetsmarknadsministrar
Tysklands kommunikationsministrar
Tysklands regeringschefer
Tyska socialdemokrater
Personer från Königsberg
Personer inom tysk fackföreningsrörelse
Politiker i Weimarrepubliken
Carl Ploug

Carl Ploug, född 29 oktober 1813 i Kolding, död 27 oktober 1894, var en dansk skandinavist  politiker och författare.

Biografi 
Carl Ploug var ursprungligen filolog och historiker. Han var redaktör för Fædrelandet 1841-1881 och medlem av den grundlagsgivande riksförsamlingen 1848-1849, av Folketinget 1854-1858, av Landstinget 1859-90 (som dess vice talman 1884-1890) och av riksrådets landsting 1864-1866. Ploug, som aldrig tog någon ämbetsexamen var under en mansålder genom sina ideal, sina poesi- och talgåvor studenterna favorit bland de intellektuella. Vid de nordiska studentmötena 1843, 1851, 1856 och 1862 var han de danska deltagarnas ordförande och talesman. Som ungdomens mål uppställde han politisk frihet, danskhetens rätt i Slesvig och Nordens enhet. Slesvigfrågan och skandinavismen var för Ploug de viktigaste frågorna. Ursprungligen stod Ploug på den nationalliberalas vänstra flygel och under en lång följd av år samarbetade han med bondevännerna. Senare framträdde han som en motståndare till allmän rösträtt. Som Venstres skarpaste motståndare var han under författningsstriden ledare för Højres Arbejder- og Vælgerforening 1883-1893. Som redaktör för Fædrelandet kämpade han för samma ideal i fruktlösa med obarmhärta ledande artiklar, där han gav den politiska polemiken en kraftfull prosaform.

Som författare är Ploug mest känd som lyriker, bland annat i sonetterna till hustrun Tre Tidsdigte (1866), som hyllare av skandinavismen i Længe var Nordens herlige stamme (1842) och som nationalist i Slaget ved Slesvig (1848). Därutöver märks hans historiska minnesdikter bland annat Dronning Margarethe och berättande dikter. Poul Rytters Viser og Vers utkom i tre samlingar 1847, 1854 och 1862. De utgavs tillsammans i Samlede Digte 1862, följda av Nye Sange og Digte (1869), Nye Digte (1883) och Efterladte Digte (1895).

Carl Ploug hade nära kontakter med August Sohlman i Sverige. Ett telegram från Sohlman den 15 december 1863 väckte stor uppståndelse sedan Ploug publicerat detsamma.

År 1877 blev han filosofie hedersdoktor vid Lunds universitet.

Han tilldelades Litteris et Artibus 1862.

Han var gift med Elise Hage.

Källor

Externa länkar 
 Dikter

Danska författare
Danskspråkiga författare
Hedersdoktorer vid Lunds universitet
Danska politiker
Födda 1813
Avlidna 1894
Män
Personer från Kolding
Mottagare av Litteris et Artibus
Synthol

Synthol är en oljeblandning som injiceras av kroppsbyggare för att visuellt förstora muskler. Receptet togs fram av tysken Christopher T. Clark som ersättning för det dittills använda ämnet Esiclene, som man slutat producera.

Synthol består av 85 % MCT-olja (Medium Chain Triglycerides, triglycerid), 7,5 % lidokain och 7,5 % bensylalkohol. För att förstora en viss muskel sprutas oljan in i muskeln eller under huden. Oljan lagras i muskeln och leder till en förstoring av muskeln. Synthol innehåller inga androgener eller steroider. Muskelväxten är rent visuell och innebär inte någon ökad muskelstyrka.

Injektion kan leda till emboli, hjärtinfarkt, hjärnskador, andningsproblem och abscesser.

Referenser

Noter

Översättning

Blandningar
Paul Broca

Paul Broca, född 28 juni 1824, död 9 juli 1880, var en fransk antropolog och neurolog.

Broca var professor i kirurgi i Paris. Han grundade 1859 det antropologiska sällskapet i Paris och 1867 det antropologiska laboratoriet, som från 1876 blev förbundet med en anstalt för undervisning i antropologi. Broca utarbetade exakta antropologiska mätningsmetoder, undersökte sambandet mellan hjärnans och skallens form, och visade att den tredje vänstra pannvindeln, var språkcentrum. År 1872 grundade Broca Association française pour l'avancement des sciences och blev 1880 ledamot av senaten.  Hans namn tillhör de 72 som är ingraverade på Eiffeltornet.

Bland Brocas skrifter märks Instructions générales pour les recherches anthropologiques (1865, 2:a upplagan 1879), Mémoires sur les caractères physiques de l'homme préhistorique (1869), Mémoires d'anthropologie (4 band, 1871-83), Sur l'origine et la répartition de la langue basque (1875) med flera arbeten.

År 1861 undersökte han en patient med en huvudskada som hade fått en så svår språkstörning att det enda han kunde säga tydligt var "tan". Patienten avled kort därefter och obduktionen visade att ett område i den bakre delen av vänstra pannloben var skadat. Detta område fick namnet Brocas område och tänktes ensamt stå för den neuroanatomiska och neuropsykologiska grunden till språket. Fyndet startade också tanken om att hjärnan var höger- och vänsterlateraliserad.

Källor

Noter

Externa länkar 

 

Franska neurologer
Franska antropologer
Franska professorer i medicin
Franska läkare under 1800-talet
Personer från Gironde (departement)
Namn på Eiffeltornet
Födda 1824
Avlidna 1880
Män
Svensk uppslagsbok
Lista över Sloveniens presidenter

Sloveniens presidenter:

 Milan Kučan (1990-2002)
 Janez Drnovšek (2002-2007)
 Danilo Türk (2007-2012)
 Borut Pahor (sedan 2012)

Slovenien
Politik i Slovenien
Milton Obote

Milton Obote, född 28 december 1924 i byn Akokoro i Apac-distriktet i regionen Lango, Uganda, död 10 oktober 2005 i Johannesburg, Sydafrika, var en ugandisk politiker, landets premiärminister 1962–1966 och president 1966–1971 samt 1980–1985.

Biografi
Obote, som tillhörde langofolket, grundade 1957 nationalistpartiet UNC (Uganda National Congress) blev det självständiga Ugandas 
förste premiärminister 1962. År 1966 avsatte han presidenten och kungen av Buganda Edward Mutesa II, och utropade sig själv till president med stark presidentmakt. Den 25 januari 1971 avsattes Obote i en militärkupp, ledd av den efter hand allt mer ökände och fruktade Idi Amin, och gick i landsflykt till Tanzania där han enligt Amins anklagelser planerat att störta Amin genom en statskupp.  

Efter att Tanzania och ugandiska rebeller störtat Amins blodiga styre i april 1979 återkom Obote till makten. Hans styre under åren 1980 till 1985 präglades av ett blodigt inbördeskrig i vilket många civila dog.

År 1985 avsattes Obote av militära ledare i hans egen armé, Tito Okello och Bazilio Olara-Okello. Obote levde därefter i exil i Zambia fram till sin död.

Källor

Avlidna 2005
Födda 1924
Ugandas presidenter
Män
Punktskatt

En punktskatt (historiskt även accis) är en extra indirekt skatt som lagts till på enskilda varor eller varugrupper. Punktskatter införs av flera skäl; för att öka statens inkomster, för att styra konsumtionen i en för staten önskvärd riktning (se pigouviansk skatt) samt för att finansiera kollektiva nyttigheter som är kopplade till förbrukningen av en viss vara.

De tre äldsta och mest kända punktskatterna i Sverige är de på tobak, alkohol och energi.

Punktskatter handläggs av det särskilda skattekontoret i Ludvika.

Punktskatter i Sverige
 Alkoholskatt
 Avfallsskatt
 Bekämpningsmedelsskatt
 Energiskatt
 Fordonsskatt
 Gödselmedelsskatt
 Koldioxidskatt
 Kärnkraftsskatt
 Lotteriskatt
 Naturgrusskatt
 Reklamskatt
 Skatt på plastbärkassar
 Skatt på trafikförsäkringspremie m.m.
 Skatt på vinstsparande m.m.
 Spelskatt
 Svavelskatt
 Särskild premieskatt för grupplivförsäkring
 Tobaksskatt

EU och punktskatter
EU har bestämmelser för punktskatt på vissa varor. Bestämmelserna anger en viss lägsta nivå, men de länder som önskar får införa högre punktskatter. Syftet med harmoniseringen av punktskatterna är att underlätta för den inre marknaden. 

EU:s punktskattebestämmelser omfattar energiprodukter (bränslen och elektricitet), alkoholdrycker och tobak. De länder som önskar får införa skatter på andra varor, men skatterna får inte användas för att diskriminera varor från andra EU-länder.

Se även
Läskskatt
Skäggskatt
Sockerskatt
Kilometerskatt

Externa länkar
Skatteverket, Alla punktskatter
Skatteverket, Frågor & Svar om punktskatter
Handledning för punktskatter 2010 (broschyr, pdf)

Skatter
Lista över Sloveniens premiärministrar

Sloveniens premiärminister, officiellt Republiken Sloveniens regeringschef (slovenska: Predsednik Vlade Republike Slovenije), är landets regeringschef. Det har varit nio innehavare av detta ämbete sedan parlamentarisk demokrati infördes år 1989 och sedan landets självständighet från Jugoslavien år 1991.

Sloveniens premiärminister nomineras av Sloveniens president efter konsultation med de politiska partierna i Sloveniens parlament. Därefter måste premiärministern väljas av parlament och ha stöd av minst en enkel majoritet. Om kandidaten inte erhåller tillräckligt stöd måste en ny kandidat nomineras av presidenten och röstas om i parlamentet inom 14 dagar. Om ingen kandidat erhåller tillräckligt med stöd efter den andra omgången stipulerar landets konstitution att presidenten måste upplösa parlamentet och utlysa nyval, om inte parlamentet bestämmer sig för att genomföra ett tredje försök. Om ingen kandidat väljs till premiärminister i den tredje omgången upplöses parlamentet automatiskt och nyval hålls. 

Eftersom premiärministern måste upprätthålla en majoritet i parlamentet för att kunna styra brukar han eller hon oftast vara ledare för det största partiet i parlamentet eller inom den styrande koalitionen. Parlamentet kan endast avsätta premiärministern genom en "konstruktiv" förtroendeomröstning, vilket betyder att premiärministern endast kan förlora en sådan om en motkandidat till premiärminister har samlat en majoritet bakom sig.

Premiärministern är ordförande i landets nationella säkerhetsråd.

Lista

Källor

Fotnoter

Externa länkar

Bildanden 1990
Slovenien
Politik i Slovenien
Kvast

En kvast är ett redskap som används för att sopa rent mark- och golvytor. I modern tid ersätts den ofta med sopborste, dammsugare eller sopmaskin.

Svenska kvastar har traditionellt tillverkats av björkris. Till skillnad från den japanska kvasten i bilden här intill, som sopar med risets ändar, är den traditionella svenska björkkvasten vinklad i ungefär 45 grader vid skaftet. Vid användningen föser man ihop skräpet med bredsidan av riset.

Kvasten ger också vissa mytologiska associationer; exempelvis lär häxor ha använt kvastar som flygmaskiner. Däremot är en häxkvast inte en flygmaskin för häxor, utan en missbildning i träd, som stundom kan inträffa.

I halländskt bygdemål menar man med kvast en tofs.

Varianter
En variant är piassavakvasten, som är en sorts grov sopborste med långt skaft.

En mindre typ av kvast kan kallas för viska; ibland felaktigt använt för det don som rätteligen bör kallas borste. En borstviska (!) är 1900-talets motsvarighet till nutuda diskborste. Den består av ett knippe med järntråd hårt sammanbundna rotfibrer från därtill lämpad växt. Fibrerna är tvärt avskurna i ändarna. Detta verktyg användes exempelvis för skurning av kastruller med svåravlägsnade matrester.

Speciella borstviskor används vid vapenvård för rengöring av pipans lopp efter skjutning.

En ljungkvast består av en bunt sammanbundna ljungkvistar.

En kvastprick är ett sjömärke bestående av en stång med en ruska på toppen, placerad intill en grynna i skärgården som förr användes som varning för påsegling. Numera ersatt av annat.

En bastukvast består av en knippe björkkvistar, helst med kvarsittande löv. Med denna kvast piskar man lätt huden för att öka effekten av bastubadet,

Bildgalleri

Målningar

Fotografier

Se även
 Kvastfening

Referenser 

Städredskap
Alojz Peterle

Alojz eller Lojze Peterle, född 5 juli 1948, är en slovensk politiker och diplomat. Han var ledare för Sloveniens kristdemokratiska parti från att det grundades i slutet av 1980-talet tills det slogs ihop med andra partier 2000, och var en av dem som ledde Slovenien till självständighet från Jugoslavien.

Peterle var forskare vid institutet för stadsplanering 1975-1984 och därefter rådgivare i miljöskyddsfrågor vid samma institut. Han blev ledamot av Sloveniens parlament och premiärminister efter parlamentsvalet i maj 1990. 1991 utropade han landets självständighet från Jugoslavien. Han fortsatte som premiärminister till maj 1992 när en koalitionsregering ledd av Janez Drnovšek bildades. Peterle var vice premiärminister och utrikesminister från januari 1993 till oktober 1994. Det fanns starka spänningar i koalitionen och Peterle avgick från dessa poster när Drnovšek nominerade Jožef Školč, en medlem av hans eget parti, till att bli talman, mot Peterles vilja när denne ansåg att en kristdemokrat borde bli talman. Kristdemokraterna var kvar i koalitionen, men den var ofta delad. 1996 förespråkade Peterle att utrikesminister Zoran Thaler skulle avsättas därför att han ansåg att Thaler inte gjorde tillräckligt för att hjälpa Sloveniens relationer med  Italien.

När regeringen slutligen föll 2000 blev Peterle utrikesminitser igen i Andrej Bajuks kortlivade regering från juni 2000 till november 2000, då Drnovšek återkom till makten.

Peterle var medlem av presidiet i Europeiska konventet 2002-2003.

I Europaparlamentsvalet 2004 invaldes Peterle för Nya Slovenien kristna folkpartiet och sitter i Europaparlamentet i Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater).

Utmärkelser och hedersuppdrag 
 Uppgående solens orden, Japan (2019)

Referenser

Externa länkar
 Europaparlamentet - Alojz Peterle

Sloveniens premiärministrar
Alumner från Ljubljanas universitet
Ledamöter av Europaparlamentet från Slovenien
Ledamöter av Europaparlamentet 2004–2009
Födda 1948
Personer i Slovenska självständighetskriget
Levande personer
Mottagare av Uppgående solens orden
Män
Liz McClarnon

Liz McClarnon, kallad "Lil", egentligen Elizabeth Margret McClarnon, född 10 april 1981 i Liverpool, England, är en brittisk sångerska.

Liz McClarnon är sedan 1999 medlem av Atomic Kitten. 2005 inledde hon sin solokarriär genom att spela in en video till låten Woman in Love. 2007 släppte hon singeln Happy.

McClarnon deltog i den engelska uttagningen till Eurovision Song Contest 2007.

Källor

Externa länkar 
 
 

Födda 1981
Brittiska musiker
Personer från Liverpool
Kvinnor
Levande personer
Anki Rahlskog

Anki Rahlskog, folkbokförd som Ann-Christine Marianne Rahlskog, född 13 april 1947 i Malmö S:t Petri församling, är en svensk skådespelare.

Rahlskog är dotter till ingenjören Åke Rahlskog och tandsköterskan Elsie, född Hasselgren. Hon var en av dem som i slutet av 1960-talet i Lund startade den teatergrupp som sedermera utvecklade sig till Nationalteatern. Hon hade film- och TV-roller från 1970 och deltog i Tältprojektet 1977. Hon var även Gudrun i Kurt Olssons damorkester. Hon har medverkat på en rad musikalbum, förutom med Nationalteatern även med Nynningen, Björn Afzelius och Kurt Olsson. Därefter har hon varit dramalärare på Alströmergymnasiet i Alingsås.


Filmografi (urval)

Referenser

Noter

Externa länkar

Skådespelare från Malmö
Musiker från Malmö
Musiker inom proggrörelsen
Kvinnor
Svenska dramapedagoger
Födda 1947
Levande personer
Liberaldemokraterna (Slovenien)

Liberaldemokraterna (slovenska: Liberalna Demokracija Slovenije, LDS) är ett liberalt före detta regeringsparti i  Slovenien. Partiledare är före detta premiärminister Anton Rop. Partiet ingår i Liberala internationalen.

I Europaparlamentsvalet 2004 fick LDS 21,9 procent av rösterna och 2 av Sloveniens 7 mandat i Europaparlamentet.

LDS ingick i koalitionsregeringar i Slovenien från 1992 till 2004, med undantag för några månader 2000. Den första premiärministern från LDS var Janez Drnovšek, som blev president 2002 och då efterträddes av finansministern Anton Rop.

I parlamentsvalet i Slovenien 2004 gick partiet kraftigt tillbaka. Det var näst största parti i parlamentet med 23 av 90 mandat och var i opposition mot Janez Janšas regering.

Externa länkar
LDS - Officiell webbplats
 
Liberala partier i Slovenien
Politiska partier bildade 1994
Orsini

Orsini är en italiensk adelsätt, vars glansperiod inföll under medeltiden och renässansen.

Orsini utkämpade i Rom långa maktstrider med sin främsta rival, familjen Colonna. De båda familjerna uppförde försvarstorn och borgar från vilka man bekrigade varandra, i synnerhet under större delen av 1300-talet, då det i Rom rådde politisk oreda eftersom påvestolen var förlagd till franska Avignon.

Tre påvar kom från släkten Orsini: Celestinus III (1191–1198),  Nicolaus III (1277–1280) och Benedictus XIII (1724–1730), och därtill Leo X:s mor, Clarice Orsini.

Matte Rosso Orsini blev 1241 senator över Rom och styrde staden enväldigt vid Gregorius IX:s sida, i kamp mot Colonna och Fredrik II. Napoleone Orsini (död 1342) uppnådde stort inflytande som ledare för det franska partiet vid kurian, och bidrog till franske påven Clemens V:s val 1305.

Familjen skaffade sig vidsträckta besittningar i Kyrkostaten, Toscana och Neapel. Efterhand uppstod flera grenar av släkten, bland dem Pitigliano och Tagliacozzo. Den hertigliga linjen Orsino av Gravina utgick från Francesco Orsini, som 1435 blev prefekt över Rom.

Andra grevar var Orsini av Bracciano där Virginio Orsini av Bracciano, Paolo Giordano Orsini, Anna Maria Orsini och hennes make Flavio Orsini hör till de mer kända namnen.

Under den italienska senrenässansen utmärkte sig den omskrivne Vicino Orsini, greve av Bomarzo, framförallt för sitt anläggande av den manieristiskt präglade slottsträdgården Sacro Bosco.

Källor 

Italiensk adel
Evelyn De Morgan

Evelyn De Morgan, född Pickering 30 augusti 1855 i London, död 2 maj 1919 i London, var en brittisk målare inom den prerafaelitiska kretsen. Hon var hustru till keramikern William De Morgan och svärdotter till matematikern Augustus De Morgan.

Evelyn De Morgans främsta inspirationskällor var målningar av Sandro Botticelli och Edward Burne-Jones.

Biografi 
Evelyn Pickering, dotter till Percival Pickering och Anna Maria Wilhelmina Spencer Stanhope, föddes på 6 Grosvenor Street i London. Hennes morbror, John Roddam Spencer Stanhope, uppmuntrade henne att börja rita och måla. Hon fick utbildning i hemmet och skrevs in på den nystartade skolan Slade School of Fine Art. Hon reste ofta till sin morbror, som flyttat till Florens, där hon kunde studera renässansens konst. Hon inspirerade särskilt av Botticelli. Hennes första målning ställdes ut 1877 på Grosvenor Gallery.

Familjeliv 
De Morgan gifte sig den 5 mars 1877 med keramikern William De Morgan. De var båda framgångsrika i sin konst och flyttade till Merton Abbey, ett distrikt i södra London.

William De Morgan dog den 5 januari 1917. Evelyn de Morgan dog den 2 maj 1919 och är begravd på kyrkogården Brookwood i Woking Borough i Surrey i England.

Verk 
1875 – De Morgan sålde sin första tavla i augusti, Tobias and the Angel.
1877 – De Morgan ställde ut två tavlor på Dudley Museum and Art Gallery.
1902–1918 – De Morgan förfärades av boerkrigen och första världskriget och målade femton tavlor som beskrev krigen, inklusive The Red Cross och S.O.S.
1991 – Sjutton målningar förstördes vid en brand i en lagerlokal.

Bilder

Referenser

Noter

Externa länkar 

 The De Morgan Centre

Brittiska målare under 1800-talet
Födda 1855
Avlidna 1919
Kvinnor
Konstnärer från London
Prerafaeliterna
Brittiska målare under 1900-talet
Snörkeramisk kultur

Snörkeramisk kultur är ett samlingsbegrepp över en arkeologisk kulturgrupp som var utbredd i Nord-, Central- och Östeuropa samt in i Ryssland under neolitisk tid. Den inleddes runt 2950-2900 f.Kr. och spreds snabbt till ett stort område av Tyskland och Polen samt Jylland i Danmark. Samtidigt eller något senare förekom den också på de ryska stäpperna samt inte långt därefter i Baltikum, Finland och i Sverige-Norge. Det sistnämnda områdets kultur kallas stridsyxekulturen (eller båtyxekulturen) och i Danmark benämns den enkeltgravskulturen.

Ledartefakter
Inom detta område finns stora likheter i keramikkärlens utformning och tillverkningsteknik, samt formen på stridsyxor av exklusiva bergarter och försedda med skafthål, samt gravtyper där liggande sovställning (hocker) är allenarådande, men det finns också betydande skillnader i övriga delar av kulturen vilka blir större med tiden. Runt 2400 f.Kr. upphörde de snörkeramiska kulturerna i de flesta områdena i Europa utom i Ryssland där den kom att bli kvar under ytterligare några sekler.

Ursprung och utveckling
Den snörkeramiska kulturens ursprung är omdiskuterad. Bland de platser som kulturen antas ha kommit från, märks främst östra delarna av Ryssland, södra Polen samt södra Tyskland. De som antar att kulturen kom från de ryska stäpperna österifrån antar ofta att den hade ett indoeuropeiskt ursprung och att de var de första indoeuropéerna som slog sig ned i Europa andra delar av Europa. Mot detta står de teorier som hellre förlägger ursprunget till mellersta Tyskland, vilket kan ses som mer korrekt men anledningen av på vilket sätt som kulturen uppstår och utvecklingen av dess viktigaste ledartefakter i kombination med C14-dateringar.

Dess nära släktskap med klockbägarkulturen i västra Europa är uppenbar och har medfört olika försök till förklaringar hur dessa båda enormt stora kulturkomplex hör ihop. Klart är att den snörkeramiska kulturen är något äldre och att floden Rhen var en viktig gräns mellan dem.

Den snörkeramiska kulturen var homogen från början men inom ett sekel eller högst två kan den uppdelas i ett 15-tal fristående kulturområden.

Delområden av kulturkomplexet

Oderkulturen
Oderkulturen var en av delområdena till den snörkeramiska kulturen, daterat till mellanneolitikum, och är en lokalgrupp inom det mellersta- och nordeuropeiska komplexet av snörkeramiska kulturgrupper. Oderkulturens centrum ligger i Uckemark. Kulturen igenkänns av de gravfynd och från boplatser i Schlesienområdet, Tyskland.

Troligen har Oderkulturens folkgrupp invandrat till det nordjyska (Danmark) områdets sena enkelgravskulturområdet, därom tvistat.

Zlotakulturen 
Zlotakulturen var en av delområdena till den snörkeramiska kulturen och var en uppblandad, huvudsakligen snörkeramisk kulturgrupp uppkallad efter fyndplats i sydöstra Polen. Den brukar dateras till 2.400-2.000 f.Kr. (okalibrerad ålder).

Vidare läsning
Oderkulturen
 Sten- och bronsålderns ABC (1991)

Stenåldern
Arkeologiska kulturer
Europas förhistoria
Europa under 2000-talet f.Kr. (millennium)
Per Tollsten

Per (eller Petter) Tollsten/Tolsten kan syfta 

 Per Tollsten d.ä. (1629-1700) – en svensk borgmästare och postmästare i Lund, far till d.y.
 Per Tollsten d.y. (död 1712) – en svensk jurist och borgmästare i Lund, son till d.ä.