kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Abd-ul-mumin

Abd-ul-mumin (Abd al-mumin), född 1094 i Nedroma (Tlemcen), död 1163, var grundläggare av almohadernas dynasti och sultan i Maghreb.

Han var redan vid 18 års ålder en älsklingslärjunge till almohadsektens stiftare, Ibn Tumart. Han företog åtskilliga erövringståg i norra och västra Afrika, varunder han särskilt vände sina vapen mot almoravidernas dynasti. Efter mångåriga strider erövrades Marocko fullständigt 1146, men kampen fortsattes i Spanien. Abd-ul-mumin dog år 1163, just då han stod i begrepp att med en stor här dra till detta land. Hans rike sträckte sig då över nordvästra och norra Afrika ända till Barka samt över en betydlig del av Spanien.

Referenser

Födda 1094
Avlidna 1163
Män
Marockanska sultaner
Personer från Tlemcen
Gilbert Abbott à Beckett

Gilbert Abbott à Beckett, född 9 januari 1811 i London, död 30 augusti 1856 i Boulogne-sur-Mer i Frankrike, var en brittisk polisdomare i London, tillika framstående som dramatiker samt en av de första och förnämsta medarbetarna i skämttidningen Punch. Som ung jurist var han också utgivare av skämtbladet Figaro in London. Förutom arbetet i Punch skrev han artiklar i de stora dagstidningarna och en mängd teaterpjäser, bland annat dramatiserade han några av Charles Dickens arbeten.

Även hans söner Gilbert Arthur à Beckett och Arthur William à Beckett var framstående dramatiker.

Källor 
 

Engelskspråkiga författare
Brittiska författare under 1800-talet
Män
Födda 1811
Avlidna 1856
Personer från London
Pieter van Abeele

Pieter van Abeele, född 1608 i Middelburg, död (begraven 21 februari) 1684 i Amsterdam, var en nederländsk gravör. 

van Abeeles "Denkmünze" (minnespengar) beröms som de bästa på sin tid. Sådana med Karl X Gustavs bröstbild från 1658 har föranlett antagande att Peter van Abeele varit i Sverige.

Källor 

 

Nederländska gravörer
Nederländska konstnärer under 1600-talet
Födda 1608
Avlidna 1684
Män
Ugglan
Julius Friedrich Heinrich Abegg

Julius Friedrich Heinrich Abegg, född 27 mars 1796 i Erlangen, död 29 maj 1868 i Breslau, var en tysk jurist.

Abegg blev professor i juridik i Königsberg 1821 och i Breslau 1826.  Hans skrifter behandlar straffrätten i hela dess omfattning.

Bibliografi i urval 
Untersuchungen aus dem Gebiete der Strafrechtswissenschaft (1830)
Die verschiedenen Strafrechtstheorien (1835)
Lehrbuch der Strafrechtswissenschaft (1836)

Källor

Tyska rättsfilosofer
Tyska professorer i juridik
Alumner från Erlangens universitet
Alumner från Humboldt-Universität zu Berlin
Alumner från Münchens universitet
Alumner från Ruprecht-Karls-Universität Heidelberg
Personer verksamma vid Erlangens universitet
Personer verksamma vid universitetet i Königsberg
Personer verksamma vid universitetet i Wrocław
Födda 1796
Avlidna 1868
Män
Ludwig Abeille

Johann Christian Ludwig Abeille, född den 20 februari 1761 i Bayreuth, död den 2 mars 1838 i Stuttgart, var en tysk pianist, orgelspelare och tonsättare. 

Abeille var från 1782 medlem av hovkapellet i Stuttgart och efterträdde Johann Rudolf Zumsteeg som konsertmästare. Hans kompositioner utgörs av operor, kammarmusik och sånger. I sin samtid var Abeille en känd virtuos.

Källor
 Tobias Norlind: Allmänt musiklexikon, band I (Stockholm 1916), sidan 2.

Fotnoter

Externa länkar
 

Hovkapellister
Tyska klassiska kompositörer
Tyska operatonsättare
Romantiska kompositörer
Kammarmusikkompositörer
Tyska musiker under 1700-talet
Tyska musiker under 1800-talet
Personer från Bayreuth
Födda 1761
Avlidna 1838
Män
Hadrianus IV

Hadrianus IV, född Nicholas Breakspear cirka 1100 i Hertfordshire, England, död 1 september 1159 i Anagni, var påve från den 4 december 1154 till sin död den 1 september 1159.

Biografi 
Nicolaus Breakspear var engelsman och enligt vissa källor av hög börd, men fadern Robert Breakspear levde under små omständigheter. Nicolaus Breakspear lämnade sitt hemland under barndomen för utbildning. Efter att ha inträtt i augustinorden, och efter studier i Paris och Arles, blev han år 1137 abbot i Rufusklostret vid Avignon.

Breakspear upphöjdes 1146 till kardinalbiskop av Albano och sändes 1152 av Eugenius III som legat till Norden för att ordna Sveriges och Norges kyrkliga förhållanden. Han besökte först Norge, varmed han inrättade ärkebiskopsstolen i Nidaros stift 1152, som han konsekrerade till Olav den helige. I Sverige lyckades han inte lösa frågan om att upprätta en ny ärkebiskopsstol; däremot lyckades han på ett möte i Linköping fastslå svenskarnas skyldighet att betala peterspenning. 

Kort efter sin återkomst till Rom i december 1154 valdes han till påve och antog då namnet Hadrianus IV. Han verkar ha utsetts till påve redan dagen efter Anastasius IV:s död. Han ärvde kampen mot Arnold av Brescia från företrädaren, som han med Fredrik I Barbarossas hjälp lyckades tillintetgöra. Hadrianus krönte därefter Fredrik till kejsare 1155, men tvingades av Roms uppretade befolkning att lämna staden med honom. Han återvände dit först följande år, vilket skedde till priset av att förläna sin fiende Vilhelm I av Sicilien med Sicilien, Apulien och Capua. 

Detta fredsslut ledde till misshälligheter mellan påven och kejsaren; misshälligheter som skärptes 1157, då Hadrianus i en skrivelse till Fredrik talade om kejsarkronan och de "beneficier", som Fredrik mottagit av påven. Det tvetydiga ordet beneficium, som både kan betyda ’län’ och ’välgärning’, framkallade stor förbittring som tvingade Hadrianus, som samtidigt hotades av grekerna och av uppror i Rom, att i en ny skrivelse ge uttrycket den senare tolkningen (1158). Samma år lät kejsaren, som såg påvens eftergift som en svaghet, på en riksdag på de Ronkaliska fälten fastställa de kejserliga rättigheterna. Fiendskapen uppblossade nu på nytt och nådde snart en sådan häftighet att Hadrianus beredde sig att bannlysa kejsaren, då han avled i Anagni den 1 september 1159. 

År 1156 besöktes Hadrianus av Johannes av Salisbury i Benevento, och genom honom sände påven en investiturring i guld med smaragder, till kung Henrik II av England vilket enligt Johannes gav kungen jurisdiktion över Irland. Såvida inte Johannes vittnesmål om detta är en interpolation, bör alltså Hadrianus ha förlänat den engelske kungen Irland. 

Hadrianus, den ende engelsman som bestigit påvestolen, var en lidelsefull kämpe för den påvliga universalmonarkins idé.

Referenser 
 Artikeln bygger delvis på översatt material från Catholic Encyclopedia (1913)

Tryckta källor

Externa länkar 

Män
Födda 1100
Avlidna 1159
Påvar
Heliga stolens diplomater
Augustiner
Personer i Kyrkostaten under 1100-talet
Ugglan
Personer från Hertfordshire
Gravsatta i Peterskyrkan
Kardinalbiskopar av Albano
Anastasius IV

Anastasius IV, född Corrado di Suburra omkring 1134 i Rom, död där 3 december 1154, var påve från den 8 juli 1153 till sin död knappt ett och ett halvt år senare, 3 december 1154.

Biografi 
Corrado di Suburra var romare, och son till en Benedictus. Vid tiden Corrado di Suburra blev vald till påve, var han kardinalbiskop av Sabina, och bara nitton år. Han var då en av de ledande opponenterna till motpåven Anacletus II, och hade fungerat som påve Innocentius II:s ställföreträdare i Rom när denne flytt till Frankrike.

Under sitt korta pontifikat hade han emellertid rollen som fredsmäklare. Han bilade en tvist som varat i fyra pontifikat, när han slöt fred med kejsar Fredrik I av Tysk-romerska riket. Tvisten hade dels generellt gällt den känsliga frågan om utnämningen till biskopsstolen i Magdeburg, dels den specifika utnämningen av William Fitzherbert (död 1154), även känd som Sankt William av York, till biskopssätet i York. Den senare fick palliet tillsänt sig från påven, trots fortsatt motstånd från den mäktiga cisterciensorden. Han erkände också Wichmann som biskop av Magdeburg. 

Det var under Anastasius pontifikat och genom hans försorg som Pantheon restaurerades. Han gav Ordre des Hospitaliers särskilda privilegier. Anastasius har efterlämnat flera brev, samt en avhandling om treenigheten.

Anastasius IV avled den 3 december 1154 i Rom.

Referenser 
 Artikeln bygger delvis på översatt material från Catholic Encyclopedia, Volume I (1907)
 Artikeln bygger delvis på översatt material från Encyclopædia Britannica, elfte upplagan

Externa länkar 

Påvar
Födda 1134
Avlidna 1154
Män
Personer i Kyrkostaten under 1100-talet
Påvar från Rom
Gravsatta i San Giovanni in Laterano
Josef Abel

Josef Abel, född den 22 augusti 1764 i Aschach an der Donau i Oberösterreich, död den 4 oktober 1818 i Wien, var en österrikisk historiemålare. 

Abel påverkades i hög grad av den ideala åsikt inom konsten, som i början av 1800-talet drev så många konstnärer över till studiet av antika ämnen. Bland hans bästa tavlor kan nämnas: Antigone, knäböjande vid sin broders lik; Cato, då han ögonblicket före sitt självmord låter slaven räcka sig svärdet; Den fjättrade Prometheus; Sokrates. Abel gjorde sig dock mest känd genom sina förträffliga raderingar.

Källor 
 

Österrikiska historiemålare
Österrikiska grafiker
Grafiker under 1800-talet
Österrikiska målare under 1800-talet
Personer från Oberösterreich
Födda 1764
Avlidna 1818
Män
Ugglan
Karl von Abel

Karl von Abel (ursprungligen Carl August Abel), född den 17 september 1788 i Wetzlar, död den 3 september 1859 i München, var en bayersk statsman. 

Mellan åren 1833-1834 var han medlem av det grekiska regentskapet under kung Ottos första tid. Kung Otto, som var son till den bayerske kungen Ludvig I, tog med sig flera tyska rådgivare till sitt hov i Grekland. 

von Abel, som i början av sin politiska bana hade visat sig frisinnad, blev bayersk inrikesminister år 1837. Han framkallade snart en häftig opposition inom och utom riksdagen genom sina starkt utpräglade ultramontana och absolutistiska tänkesätt. 

von Abel avskedades jämte de övriga ministrarna år 1847 för att han vägrade att kontrasignera förläningen av infödingsrätt åt Lola Montez, kung Ludvigs älskarinna. Han var sedan sändebud i Turin till 1850.

Källor 
 

Bayerska politiker
Personer i Grekland under 1800-talet
Tyska politiker under 1800-talet
Personer från Wetzlar
Födda 1788
Avlidna 1859
Män
Ugglan
Otto Abel

Heinrich Friedrich Otto Abel, född 22 januari 1824 i Klosterreichenbach vid Baiersbronn i Württemberg, död 28 oktober 1854 i Leonberg, var en tysk historiker.

Abel, som var verksam som docent i Bonn, uppvisade i skriften Makedonien vor König Philipp (1847) makedoniernas hellenska härstamning. Han inlade även förtjänst genom Die deutschen Personennamm (1853; andra upplagan 1889) och Die Legende vom heiligen Johann von Nepomuk (1855) samt förberedde ett stort verk över kejsar Fredrik II, till vilket König Philipp der Hohenstaufe (1852) och fragmentet Kaiser Otto IV und König Friedrich II (1856) var förarbeten.

Källor

Tyska historiker
Alumner från Bonns universitet
Alumner från Humboldt-Universität zu Berlin
Alumner från Jena universitet
Alumner från Ruprecht-Karls-Universität Heidelberg
Alumner från Tübingens universitet
Personer verksamma vid Bonns universitet
Historiker under 1800-talet
Tyska forskare under 1800-talet
Personer från Baiersbronn
Födda 1824
Avlidna 1854
Män
Ugglan
Frederick Abel

Sir Frederick Abel, född den 17 juli 1827 i London, död där den 6 september 1902, var en engelsk kemist, en av den moderna sprängämnesteknikens grundläggare.

Biografi
Abel blev 1851 professor vid krigsakademien i Woolwich och 1854 det engelska krigsdepartementets sprängämneskemist, vilken befattning han bibehöll till 1888. Han utnämndes till baronet 1893. 

Abel uppfann på 1860-talet den ännu använda fabrikations- och reningsmetoden för bomullskrutet, varigenom detsamma ernådde sådan hållbarhet, att det blev användbart såsom sprängämne för krigsbruk. Han utförde vidare tillsammans med sir Andrew Noble 1874–1880 ytterst noggranna och vittomfattande undersökningar om förloppet vid svartkrutets förbränning i eldvapen och de därvid bildade produkterna, varigenom en säker grundval lades för artilleriberäkningarna. Tillsammans med James Dewar hade Abel uttagit patent på det av engelska staten använda röksvaga krutet kordit.

Abel uppfann även en apparat för prövning av petroleum (Abels apparat) för bestämning av flampunkten. Bland annat sina egna resultat dokumenterade han i Handbook of chemistry (1854), Modern history of gunpowder (1866), Researches on explosives (1875) med flera verk.

Källor
 
 Svensk Uppslagsbok, Band 1, 1947-1955

Noter

Brittiska kemister
Baronetvärdiga personer
Kemister under 1800-talet
Brittiska forskare under 1800-talet
Forskare från London
Födda 1827
Avlidna 1902
Män
Ugglan
Svensk uppslagsbok
Ledamöter av Royal Society
Alexandre Denis Abel de Pujol

Alexandre Denis Abel de Pujol, född den 30 januari 1787 i Valenciennes, död den 29 september 1861 i Paris, var en fransk historiemålare. 

Abel de Pujol studerade först under Davids ledning och sedan i Rom, där han så ivrigt ägnade sig åt att studera antiken att till och med hans religiösa figurer blev hållna i starkt antikiserande stil. Hans arbeten bär prägel mer av energisk flit än av stor talang. Hans stora målningar, av vilka de flesta är religiösa, finns i kyrkor och museer, dels i Paris, dels i franska provinsstäder. 

Bland de mera berömda är Britannicus' död (1814, i Dijon), den Helige Stefan (1817, i Saint Étienne i Paris), Cæsar på väg till senaten (1819) samt Marias begravning (1819 i Notre Dame i Paris). Hans försök att ge nytt liv åt freskomåleriet (till exempel i Sankt Rochuskapellet i Saint-Sulpice i Paris) var mindre lyckade.

Källor 
 

Franska historiemålare
Franska målare under 1800-talet
Personer från Valenciennes
Födda 1787
Avlidna 1861
Män
Ugglan
Officerare av Hederslegionen
Adam Nordén

Adam Isaac Erik Nordén, född 22 april 1971 i Kungsholms församling, Stockholms län, är en svensk filmkompositör och musiker. Han är son till sångaren Hayati Kafe. Nordén har gjort musik till bland annat serier som Beck, Wallander och Vår tid är nu.

Nordén fick en Guldbagge 2006 för musiken till Zozo. Hans musik till Om Stig Petrés hemlighet, i regi av Harald Hamrell, fick priset för bästa musik på den internationella TV-festivalen i Reims, Frankrike 2006. Han har också komponerat musiken till tre filmer med Dolph Lundgren, Direct Action, The Defender och Command Performance.

Filmografi (i urval)

2003 – Fondmusik för SVT1

 (TV-film)

2008 – Fondmusik för SVT2

 (TV-Film)

 

2013 – Eurovision Song Contest 2013, vinjettmusik

 2016 - Eurovision Song Contest 2016, vinjettmusik

Referenser

Externa länkar
 
 
 
 

Svenska filmmusikkompositörer
Svenska musiker
Män
Födda 1971
Levande personer
Personer från Stockholm
Guldbaggen för bästa prestation
Johann Philipp Abelin

Johann Philipp Abelin, ursprungligen Abele (latin Abelinus), död 12 september 1634 i Frankfurt am Main, var en tysk skriftställare, bördig från Strassburg.

Biografi 
Abelin omtalas på 1620-talet som gymnasieadjunkt i Frankfurt, från vilken befattning han avskedades 1630. Från våren 1628 till hösten 1634 redigerade han de historiskt politiska halvårsberättelser, som brukade utkomma till den stora Frankfurtmässan dels på tyska utan fortlöpande titel, dels på latin under titeln Mercurius gallo-belgicus. 

Mest bekant är Abelin som författare, eller rättare sagt kompilator, av de båda första delarna av tidskrönikan Theatrum Europæum. På Gustav Droysens auktoritet har han ansetts som författare till två andra för Sveriges historia viktiga arbeten, Arma suecica och Inventarium Sueciæ, men grundlösheten av denna hypotes har uppvisats av Frieda Gallati.

Källor

Noter 

Tyska historiker
Tyska fackboksförfattare
Tyskspråkiga fackboksförfattare
Latinskspråkiga författare
Tyska författare under 1600-talet
Personer från Frankfurt am Main
Födda okänt år
Födda 1500-talet
Avlidna 1634
Män
Ugglan
Abelin

Abelin är en svensk släkt, vars äldste kände medlem är Matts Hansson Mariager, kyrkoherde i Asarum. Från dennes son Hans Matsson Abelin, kyrkoherde i Karlshamn, (död 1686), härstammar en släktgren.

Personer i släkten
  Carl Johan Zacharias Abelin (1814-1909) bror till Hjalmar och Gustaf Abelin, överjägmästare
Hjalmar August Abelin (1817–1893), läkare
 Gustaf Rudolf Abelin (1819–1903), general
 Rudolf Abelin (1864–1961), son till Gustaf Rudolf Abelin, trädgårdsodlare

Källor 

 

Svenska släkter
Prästsläkter
Ugglan
Hjalmar Abelin

Hjalmar August Abelin, född den 22 maj 1817 i Linköping, död den 13 september 1893 i Stockholm, var en svensk läkare. Han var bror till Gustaf Rudolf Abelin.

Biografi
Abelin blev 1846 medicine licentiat i Uppsala och 1847 kirurgie magister vid Karolinska institutet i Stockholm. Efter en sjökommendering till Godahoppsudden med korvetten Najaden 1846 - 1847 blev han 1847 amanuens vid kliniken vid Allmänna barnhuset i Stockholm. Abelin ägnade sig därefter huvudsakligen åt studiet av barnsjukdomar och barnvård och företog för detta ändamål flera utländska resor. Han var 1856–1882 överläkare vid Allmänna barnhuset och från 1858 tillika professor i pediatrik vid Karolinska institutet samt valdes 1866 till ledamot av Vetenskapsakademien.

I flera tidskrifter meddelade han sina iakttagelser i pediatrik och utgav särskilt en Om vården af barn under de första lefnadsåren (1874). Han försökte även öka intresset för detta ämne genom offentliga föredrag.

Eftermäle
Doktor Abelins gata, , på Södermalm i Stockholm är namngiven efter honom. Den fick namnet när den anlades i närheten av barnsjukhuset Samariten 1927.

Källor

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 
 

Svenska professorer i pediatrik
Personer verksamma vid Karolinska Institutet
Alumner från Uppsala universitet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Svenska läkare under 1800-talet
Läkare från Linköping
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1817
Avlidna 1893
Män
Ugglan
Linneskåp

Linneskåp är det förvaringsutrymme där hushållets hemtextilier förvarades. Linnevarorna (servetter, bordsdukar, lakan, handdukar) hade ett stort ekonomiskt värde och nyckeln till linneskåpet innebar ett stort ansvar att handha.

Linnevarorna försågs med en broderad märkning av innehavarens initialer, ofta kompletterat med något mer diskreta siffror för antalet varor av samma slag, till exempel 14/24 i betydelsen av att det är den fjortonde servetten av 24 likadana. Denna märkning gjordes i syfte att kunna räkna linnevarorna och försäkra sig om att rätt antal återlämnades efter tvätt.

I linneskåpet sorterades textilierna minutiöst noggrant, och krusade örngottsband ansågs vara en särskild prydnad som omsorgsfullt placerades för att hänga ut på framsidan av högen av örngott.

Linneskåpet som möbel och omsorgen om dess innehåll har inte samma karaktär idag, men som regel sorterar hushållet den rena tvätten på ett sådant sätt att textilerna som hör till hemtextilier förvaras för sig, skild från kläder. Allt eftersom kvaliteten på hemtextilierna förändras och dess hållbarhet kraftigt minskat, blir inte heller omsorgen densamma. 

I lägenhetsannonser idag förekommer presentationer som till exempel: "Tvättstuga innehållande tvättbänk med plats för tvättmaskin, torkskåp, linneskåp och städskåp". Men då avses knappast det slags fristående linneskåp som annonseras på auktionssajter byggda i massiv ek, björk eller furu, utan mer garderobsliknande möbler vars hylldispositioner och konstruktioner underlättar hantering av hemtextilier, företrädesvis utdragbara hyllkorgar med galler för överblick och ventilation. 

Hemtextilier
Förvaringsmöbler
Rudolf Abelin

För flygplanskonstruktören, se Rudolf Abelin (ingenjör).

Carl Rudolf Zacharias Abelin, född 30 maj 1864 i Malmö, död  2 januari 1961, var en svensk hortonom och pomolog.

Biografi 
Abelin utbildade sig vid Rosenborgs slottsträdgård i Danmark till hortonom och anlade vid Norrviken, vid inre delen av Bråviken i Östergötland, en ekonomiträdgård samt hade där 1889–1896 en trädgårdsskola för kvinnor, vilken snart utvecklades till samskola.

Under Rudolf Abelins ledning fortgick den vid Adelsnäs. Genom Norrvikens trädgårdsanläggningar vid Båstad har han blivit banbrytande för en rationell fruktodling i Sverige, och även genom föredrag i olika landsdelar har han energiskt verkat för sina åsikters spridning. Norrviken blev en av de största och yppersta fruktodlingarna i Norden. Med sina mönstersamlingar av jättefrukter vann Rudolf Abelin guldmedalj och danskarnas hederspris vid nordiska utställningen i Malmö 1900 och högsta priset vid världsutställningen i Paris samma år. Rudolf Abelin ivrade även för den naturförskönande sidan av trädgårdskonsten.

Rudolf Abelin var också intresserad av att odla nyttoväxter och av att förmedla sina kunskaper kring trädgårdar. Han gav ut ett stort antal böcker om trädgårdsplanering och trädgårdsodling. Några av dessa böcker översattes också till danska och finska.

Rudolf Abelin var son till Gustaf Rudolf Abelin. Han var gift med Signe Margareta Kristina Ziedner, f. 19 juli 1883, dotter till Edvin Ziedner.

Skrifter i urval 
 Kvinnan och trädgården (1890)
 Fruktodlingsfrågan 1899: en återblick, ett önskemål (1900)
 Den mindre trädgården: En bok för täppan och torpet (1902), två uppl.
 Om frukt och fruktträdsodling: En handbok för Sveriges fruktodlare (1902)
 Villaträdgården: en bok för sommarställen och stadsgårdar (1903)
 Trädgården inomhus - i krukor och jord, i glas och vatten: en bok för kvinnan och hemmet (1904)
 På sluttande plan: Politiskt-sociala tankar (1905)
 Lekstugans trädgård: en sommarbok för ungdom och smått folk (1906)
 Koloniträdgården: en bok för stadsbor och industrisamhällen (1907)
 Hemmaträdgårdens almanacka (1908)
 Herrgårdsträdgården: en principbok om och för de större trädgårdarne på landet (1915) 
 Privatträdgårdens kalender: En minnesbok för icke-fackmannen (1911)
 Villaträdgården: En bok för villasamhällen, sommarställen och stadsgårdar (1915)

Källor

Noter

Tryckta källor
 Sveriges dödbok 1947-2006, (Cd-Rom), Sveriges Släktforskarförbund
 Sven Stridsberg (1945-): Rudolf Abelin - den evige nyskaparen (1992)
 Ingrid Björkman (redaktör): Norrvikens själ - hyllning till Rudolf Abelin (2006)

Webbkällor
 
 Norrvikens trädgårdars webbplats

Födda 1864
Avlidna 1961
Svenska pomologer
Svenska botaniker under 1900-talet
Svenska trädgårdsarkitekter
Män
Svenska trädgårdsmästare
Forskare från Malmö
Svenska hortonomer
Okrasläktet

Okrasläktet (Abelmoschus) är ett växtsläkte av familjen malvaväxter. Släktetförekommer i Afrika, Asien och norra Australien.

Släktet innehåller både annuella och perenna örter. Växterna kan bli upp till 2 meter höga. Bladen är mellan 10 och 40 centimeter långa och breda med 3-7 flikar. Flikarna varierar mycket i hur djupt de går in i bladen, från knappt märkbara flikar, till sådan som nästan når bladets bas. Blommorna är 4–8 centimeter i diameter och har 5 stycken vita eller gula kronblad, ofta med en röd eller lila fläck vid kronbladets bas. Frukten är en kapsel som är 5–20 centimeter lång och som innehåller ett stort antal frön.

Släktet ansågs tidigare vara en del av hibiskussläktet (Hibiscus).

Det finns fjärilsarter vars larver lever på arter av Abelmoschus. Till exempel har Chionodes hibiscella dokumenterats på myskokra.

Arter 
Enligt Catalogue of Life innehåller släktet följande elva arter:
 Abelmoschus angulosus
 Abelmoschus crinitus
 Abelmoschus enbeepeegearensis
 Abelmoschus esculentus - Okra
 Abelmoschus ficulneus
 Abelmoschus hostilis
 Abelmoschus manihot - Solokra
 Abelmoschus moschatus - Myskokra
 Abelmoschus muliensis
 Abelmoschus palianus
 Abelmoschus sagittifolius

Användning 
Flera av arterna i släktet är ätbara; både späda frökapslar och blad används. Den viktigate arten kommersiellt är okra (Abelmoschus esculentus), som odlas i varmare länder för de unga frukternas skull. Myskokra (Abelmoschus moschatus) lämnar bisamfrön (även myskkorn eller bisamkorn, kallades Semina abelmoschi eller Grana moschata) som förr användes såsom medel mot kramp och ormbett. Senare har de använts som luktämne vid beredning av tobaksvaror i parfymer. Solokran (Abelmoschus manihot) används i reptillverkning.

Källor 

 Delar av denna artikel baserar sig på en översättning från engelska Wikipedia. Läst 2006-09-02.
 Delar av denna artikel baserar sig på en översättning från tyska Wikipedia. Läst 2006-09-02.

Litteratur 
 Kundu BC, Biswas C. 1973. Anatomical characters for distinguishing the genera Abelmoschus and Hibiscus. Proc. Indian Sci. Congr. 60. (3): 295 (engelska)

Malvaväxter
Abelmoschus