kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Germania (bok)

Germania är en skrift av Publius Cornelius Tacitus omkring år 98, som beskrev befolkningen i Germanien. Konrad Celtes utgav den för första gången i den tyskspråkiga världen omkring år 1500. 

Antagligen använde Tacitus Plinius den äldres förlorade verk om de germanska krigen som källa, och möjligen även Poseidonios. Tacitus beskriver de olika germanska stammarna, bland andra suiones (kap. 44, 45) som vanligen har brukat anses vara en beskrivning av svearna, vilket i så fall skulle vara första gången de nämns i europeisk litteratur.

Tacitus beskriver i sin bok de germanska kvinnornas ovanligt starka ställning och deras mod och dödsförakt, om hur de eldar kämparnas mod och förbinder de sårade. Hustrun är, skriver han, mannens kamrat i både arbete och faror. Även i det nordiska hemmet hade husmodern mycket att säga. Hon var gift "till heder och husfrudöme, till lås och nycklar, till halv säng och en tredjedel i lösöret".

Germania anses inte på ett generellt plan vara historiskt tillförlitlig enligt moderna källkritiska kriterier. Bland annat eftersom Tacitus var präglad av en politisk agenda, samt att hans verk i viss mån besitter skönlitterär karaktär. Germania är dock skriven med stor detaljrikedom och har visat sig stämma förvånansvärt väl överens med fynd från senare tids utgrävningar.

Noter

Externa länkar 
 Germania, översatt och presenterad av Per Persson (1929).
 Germania, översatt och presenterad av Alf Önnerfors (1969).
 Den latinska originaltexten på Wikisource.

Klassiska historieverk
Litteratur under antiken
Latinskspråkig litteratur
Koblenz

Koblenz är en stad i den tyska delstaten Rheinland-Pfalz, belägen vid Rhen cirka 100 kilometer söder om Köln. Koblenz är den tredje största staden i Rheinland-Pfalz, efter Mainz och Ludwigshafen. Staden har en yta på  kvadratkilometer, och en befolkning på cirka  invånare. Hela storstadsområdet har strax över 400 000 invånare.

Historia 
Under Nero Claudius Drusus romerska fälttåg i Germanien år 9 f.Kr. anlades en befästning där floderna Mosel och Rhen flyter ihop. Den fick namnet Castellum apud Confluentes, ungefär "befästningen vid sammanflödet", och vid befästningen växte staden fram. Det romerska namnet på befästningen utvecklades till namnet Koblenz via bland annat Conbulantia och Covelenze. På en konstgjord udde i sammanflödet byggde Tyska orden ett sjukhus på 1200-talet, som sedermera blev känt som och gav namnet Deutsches Eck till platsen.  

1018 tillföll Koblenz ärkebiskopsstiftet Trier. Under det trettioåriga kriget (1618–1648) var staden under flera perioder kontrollerad av såväl svenska som franska trupper. Staden är också känd som tillflyktsort för kontrarevolutionära grupper under franska revolutionen. Bland annat flydde greven av Provence (Ludvig XVI:s bror, sedermera kung Ludvig XVIII) dit 1791 för att försöka organisera en revolutionsfientlig intervention. 1794 intogs staden av fransmännen och förblev fransk fram till 1815, då den tillföll Preussen. Under preussiskt styre var orten huvudstad i Rhenprovinsen. Efter första världskriget var Koblenz 1919–1923 besatt av amerikanska, 1923–1929 av franska trupper.

Storstadsområde 
Många i den omgivande regionen pendlar in till arbetsplatser och utbildningar i Koblenzområdet, och hela pendlingsområdet omfattar Koblenz samt ytterligare 80 städer och kommuner, bland annat Neuwied och Andernach. 

Koblenzområdet är det folkrikaste storstadsområde i Rheinland-Pfalz som ligger helt inom delstatsgränsen, men har dock färre invånare än de delar av storstadsområdena Rhen-Mainområdet samt Rhen-Neckarområdet som ligger inom Rheinland-Pfalz.

Stadsdelar 
Koblenz består av följande stadsdelar: Altstadt, Arenberg, Arzheim, Asterstein, Bubenheim, Ehrenbreitstein, Goldgrube, Güls mit Bisholder, Horchheim, Horchheimer Höhe, Immendorf, Karthause, Karthause Nord, Karthause-Flugfeld, Karthäuserhofgelände, Kesselheim, Lay, Lützel, Metternich, Moselweiß, Neuendorf, Niederberg, Neudorf, Oberwerth, Pfaffendorf, Pfaffendorfer Höhe, Rauental, Rübenach, Stolzenfels, Südliche Vorstadt, Mitte, Süd och Wallersheim.

Vänorter
Koblenz har följande vänorter:
 Austin, USA, sedan 1992
 Haringey, Storbritannien, sedan 1969
 Maastricht, Nederländerna, sedan 1981
 Nevers, Frankrike, sedan 1963
 Norwich, Storbritannien, sedan 1978
 Novara, Italien, sedan 1991
 Petah Tikva, Israel, sedan 2000
 Varaždin, Kroatien, sedan 2007

Personer 
 Valéry Giscard d'Estaing
 Klemens von Metternich
 Johannes Peter Müller

Källor 

 
Orter vid Rhen
Transsubstantiation

Transsubstantiation är en romersk-katolsk lära om eukaristin. Enligt denna lära förvandlas brödet och vinet till Kristi kropp och blod. Brödets och vinets väsen (substans) förvandlas till Kristi kropp och blod, men dess utseende, smak, lukt etc. kvarstår oförändrade. Accidenserna (den yttre formen, det vetenskapen kan väga och mäta etc., det vi kan förnimma genom syn, lukt och känsel) förblir bröd och vin, men det konsekrerade (förvandlade) brödet och vinet är Kristi kropp och blod, brödet och vinet finns inte längre.

Under medeltiden ansågs dock underverk av blödande hostia som bevis på lärans sanning. I vissa fall torde dock de rapporterade fallen vara kopplade till förekomst av bakterien Bacillus prodigiosus, som bildar ett kraftigt rött färgämne i brödet vara orsaken.

Ordet transsubstantiation antyder att substansen, enligt Aristoteles uppdelning ett tings väsen, förändras. Substans har här således en ontologisk och inte materiell innebörd; substansen betecknar tingets innersta väsen. (Ordet transformation antyder att det är formen, accidensen enligt Aristoteles uppdelning, som förändras.)

Transsubstantiationsläran definierades första gången 1079 av Hildebert, ärkebiskop av Tours. Vid Fjärde Laterankonciliet 1215 fastställdes att:

År 1311 infördes Kristi lekamensfest, som utgjorde höjdpunkten av alla kyrkans högtider.

De Bibelställen som används som stöd för läran är bland andra Matteusevangeliet 26:26–28, Markusevangeliet 14:22–24, Lukasevangeliet 22:19–20, Johannesevangeliet 6:35-58 och Första Korinthierbrevet 11:24–25.

Sammanfattande definition

Se även 
 Konsubstantiation
 Nattvard
 Realpresens

Källor

Noter

Tryckta källor
 Bischofberger, Erwin, För att världen skall leva. Stockholm: Veritas 2004. 
 Johannes Paulus II, Eukaristin och Kyrkan. Encyklikan Ecclesia de Eucharistia om Eukaristin i dess förhållande till Kyrkan. Ängelholm: Catholica 2003.  (se vidare Ecclesia de Eucharistia)

Nattvarden
Katolska kyrkans teologi och doktrin
Längdenhet

En längdenhet är en måttenhet för längd eller avstånd.

Längdenheter inom SI
Den grundläggande SI-enheten är meter (m), som kan användas tillsammans med SI-prefix.

En ångström (Å) är 10-10 meter. En mil är i dagens Sverige detsamma som 10 km.

Traditionella längdenheter efter land

Amerikanska längdenheter

Brittiska längdenheter
Om engelska (medicinska) längdenheten G (Needle gauge, Gage), se Kateter.

Franska längdenheter
Om franska (medicinska) längdenheten Ch (Charrière), se Kateter.

Japanska längdenheter
Sun, 3,03 cm
Shaku, 30,3 cm

Kinesiska längdenheter
Cun, 3,33 cm
Chi 33,33 cm
Zhang, 3,33 m
Li, 500 m
Bu, 1,39 m

Ryska längdenheter
Verst, 1066,8 m

Spanska längdenheter
Estado, 1,67 m

Svenska längdenheter
Mil (finns i en äldre och en nyare variant)
(äldre) 1 mil = 6000 famnar = 18000 alnar = 36000 fot = 10688 meter
(nyare) 1 mil = 10 kilometer = 10000 meter
Fjärdingsväg 1 fjärdingsväg = 4500 alnar = 2672 meter. 
(1/4 mil enligt den gamla mätningen)
Famn (längdmått till sjöss). En svensk famn är 6 fot = 3 alnar = 1,78 meter.
Steg 1 steg motsvarade 1/2 famn = 90 cm.
Aln 1 aln = 2 fot = 4 kvarter = 59,4 cm.
Kabellängd (längdmått till sjöss).
1 kabellängd (äldre) = 100 famnar = 178 m.
              (nyare) =  185,2 m = 1/10 nautisk mil (distansminut).
Stenkast 1 stenkast vanligtvis 50 steg det vill säga 40 — 50 meter.
Spjutkast 1 spjutkast = max 35 - 40 meter.
Yxkast 1 yxkast = okänt.
Tvärhand 1 tvärhand = 4 tum = 8 – 10 cm.
Tvärfot 1 tvärfot = 8 – 10 cm.
Spann: På en utsträckt hand (inexakt) avståndet från tummens yttersta del till spetsen på pekfingret (litet spann), eller till spetsen av långfingret (stort spann). Sedermera definierades det som 1/4 aln, det vill säga motsvarande 148,44 mm.
Fot 6 fot = 1 famn, 1 fot = 1/2 aln = 2 kvarter = 12 tum (verktum) = 29,69 cm.
 1 rev = 50 alnar, 1 stång = 5 alnar
Toll det i äldre tid vanliga namnet på tum. Officiellt använt senast i en stadga från 1737. Torde avse verktum (och äldre sämre reglerade tumenheter).
Tum 1 tum = 1/24 aln = 1/12 fot = 1/6 kvarter = 2,54 cm, indelat i 12 verklinjer.
Enligt 1665 års system var 1 tum (verktum) =  2,474 cm, det vill säga 1/12 fot.
I 1855 års decimalsystem var 1 tum = 2,969 cm, det vill säga 1/10 fot, indelat i 10 decimallinjer.
Kvarter 1 kvarter = 1/4 aln = 6 tum (verktum) = 14,84 cm.
Fingerbredd
1 fingerbredd = 1,85 cm
Vid syftning över fingerknogarna på en lätt knuten hand med utsträckt arm utgör 3 fingrars bredd en synvinkel om ca 100 streck

Nautiska längdenheter
Jorden är inte helt sfärisk, utan tjockare runt ekvatorn än från nordpolen till sydpolen och tillbaka. Men för navigation till sjöss eller flyg används följande mått:

Jorden runt = 360 grader = 60 * 360 distansminuter = 60 * 60 * 360 distanssekunder.
1 distansminut är cirka 1852 meter, vilken även kallas nautisk mil (ibland egentligen felaktigt sjömil)
Hastigheten 1 knop = 1 distansminut per timme (1852 m/h)

Astronomiska längdenheter
astronomisk enhet
ljusår
parsec

Se även
Areaenhet
Massenhet
Volymenhet
Vikt

Referenser
 Albert W Carlsson, Med mått mätt. Svenska och utländska mått genom tiderna (1989)
Sweetwater (musikgrupp)

Sweetwater är ett psykedeliskt rockband från Kalifornien, aktivt under senare delen av 1960-talet och på det tidiga 1970-talet. Gruppen är främst känd för att ha deltagit i Woodstockfestivalen 1969.

Gruppens uppsättning var något speciell, men så var också slutet av 1960-talet en experimentell period för musiken. Sångerska i gruppen var Nanci Nevins, och hon tillsammans med R.G. Carlyle på gitarr, Alex Delzoppo på keyboard, Fred Herrera på elbas, Alan Malarowitz på trummor, August Burns på cello, Albert Moore på flöjt, och Elpidio Cobian på congas utgjorde gruppens uppsättning. Bland kändare låtar från gruppen kan "Motherless Child" nämnas. Den låten har även tolkats av andra artister, exempelvis Boney M.

År 1999 gjordes det en TV-film om bandet, se Sweetwater (film).

Medlemmar
Nuvarande medlemmar
Nansi Nevins – sång, gitarr
Alex Del Zoppo – keyboard, bakgrundssång
Fred Herrera – basgitarr
Joe Brudley – sologitarr
Mike Williams – trummor
Henry Arias – slagverk

Tidigare medlemmar
August Burns – cello (död 1980)
Albert Moore – flöjt, bakgrundssång (död 1994)
Alan Malarowitz – trummor (död 1981)
Elpidio Cobian ("Peter") – trummor, congas

Diskografi 
Studioalbum
Sweetwater (1968)
Just for You (1970)
Melon (1971)
Livealbum
Live at Last (2002) (inspelad 7 april 2001 i Galaxy Theatre, Santa Ana)
Singlar
"Motherless Child" / "Why Oh Why" (1968)
"What's Wrong" / "My Crystal Spider" (1968)
"For Pete's Sake" / "Rondeau" (1969)
"Look Out" / "Just for You" (1970)
"Day Song" / "Without Me" (1971)
"Join the Band Pt. 1" / "Join the Band Pt. 2" (1972)
Samlingsalbum
Cycles: The Reprise Collection (1999)

Externa länkar
Officiell webbplats

Amerikanska rockgrupper
Surahammars kommun

Surahammars kommun är en kommun i Västmanlands län. Centralort är Surahammar.

Administrativ historik 
Kommunens område motsvarar socknarna: Berg (mindre del av), Ramnäs och Sura, alla i Snevringe härad. I dessa socknar bildades vid kommunreformen 1862 landskommuner med motsvarande namn.  

Vid kommunreformen 1952 införlivades en mindre del av Bergs landskommun i Sura landskommun samtidigt som Ramnäs landskommun införlivade hela Västervåla landskommun.

1963 bildades Surahammars landskommun av Sura och Ramnäs landskommuner, ur vilken Västervåla församling 1967 överfördes till dåvarande Fagersta stad (sedan 1971 Fagersta kommun). 

Surahammars kommun bildades vid kommunreformen 1971 genom en ombildning av Surahammars landskommun. 

Kommunen ingick från bildandet till 2001 i Köpings domsaga och från 2005 ingår kommunen i Västmanlands domsaga.

Kommunen ingår sedan 2010 i Förvaltningsområdet för finska.

Kommunvapnet 
Blasonering: Sköld genom en fjällskura delad av guld, vari två uppskjutande från varandra vända yxor med svarta huvuden och röda skaft, och av svart.

Vapnet fastställdes för dåvarande Sura landskommun av Kungl Maj:t 1951. Sköldens svarta fält syftar på en inom kommunen belägen fornborg. Fornborgen ligger strax sydväst om Surahammar vid Borgåsen längs med väg 252. Yxorna är tagna från Snevringe härads sigill. Det registrerades hos PRV 1974 för Surahammars kommun.

Befolkningsutveckling

Indelningar

Fram till 2016 var kommunen för befolkningsrapportering indelad i en enda församling, Sura-Ramnäs församling.

Från 2016 indelas kommunen i följande distrikt, vilka motsvarar socknarna:
Ramnäs
Sura

Tätorter
Vid tätortsavgränsningen av Statistiska centralbyrån den 31 december 2015 fanns det tre tätorter i Surahammars kommun.

Centralorten är i fet stil.

Kommunikationer 
Riksväg 66, länsväg 233 och länsväg 252 passerar genom kommunen. 

Järnvägsstationer med persontrafik finns i Surahammar, Ramnäs och Virsbo (Bergslagspendeln). 

Västmanlands lokaltrafik sköter busstrafiken till Västerås. Lokala linjer och busstrafik med Hallstahammars kommun trafikeras av den nolltaxerade Brukslinjen.

Politik

Kommunfullmäktige

Kommunstyrelsen

Lista över kommunstyrelsens ordförande

Nämnder

Politiska majoriteter

Mandatfördelning i Surahammars kommun, valen 1970–2018

Näringsliv 
Här finns företagen Surahammars Bruks AB, Air Liquide Gas AB, Lucchini Sweden AB och Sandvik Powdermet AB

Se även
Lista över insjöar i Surahammars kommun
Naturreservat i Surahammars kommun
Lista över fornlämningar i Surahammars kommun
Personer med anknytning till Surahammars kommun

Källor

Externa länkar 
 Surahammars kommun

Sveriges kommuner
 
Finska förvaltningskommuner
Kolossen på Rhodos

Kolossen på Rhodos (grekiska Κολοσσός της Ρόδου) var en enorm staty av solguden Helios som byggdes på 280-talet f.Kr. efter ritningar av den grekiske bildhuggaren Chares. Den ansågs så imponerande att den räknades som ett av världens sju underverk. Den var placerad vid inloppet till Rhodos hamn, men exakt var är oklart. Den restes för att fira Rhodos seger över den cypriotiske generalen Antigonus I Monophthalmus son, som misslyckades att belägra ön 305 f.Kr.

Samtida källor anger att den mätte ungefär 33 meter och hade ungefär samma dimensioner som Frihetsgudinnan i New Yorks hamn idag; den stod dock på ett lägre fundament. Den var antikens högsta skulptur. Illustrationer som visar kolossen bredbent grensle över hamninloppet är ett senare påhitt utan stöd i uppgifterna från antiken. Kolossen byggdes runt en inre stålkonstruktion som bekläddes med kopparplåtar, men delar var säkert även huggna i sten, exempelvis fötterna. Insidan fylldes sedan med sten, men innehöll också en spiraltrappa som gick upp till huvudet och i ögonen brann eldar för att vägleda fartygen. Den 15 meter höga piedestalen bestod av marmor. 

Kolossen stod bara i 50–60 år, innan den förstördes av en jordbävning år 226 f.Kr. Även när den fallit var den så imponerande att man reste långväga för att se den och delar låg kvar i närmare 800 år. Både Filon och Plinius den äldre besökte och omskrev resterna. Efter en arabisk erövring av ön år 654 e.Kr. såldes rester av statyn till en affärsman som förde dem till Edessa med hjälp av, som det sägs, 900 kameler.

I populärkulturen 
Den italienske regissören Sergio Leones debutfilm från 1961 hette Kolossen på Rhodos och utspelar sig på Rhodos under 200-talet f.Kr. 

Nils-Olof Franzéns ungdomsdeckare Agaton Sax och den bortkomne mr Lispington utspelar sig delvis på Rhodos, och Kolossen på Rhodos är där namnet på en storvuxen ligaledare.

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar

Antika grekiska skulpturer
Kolossalskulpturer
Världens sju underverk
Ej längre existerande skulpturer
Rhodos
Skulpturer från 200-talet f.Kr.
Hjon

Hjon kan avse:

 Fattighjon – den som åtnjöt socknens fattigunderstöd
 Rotehjon – de allra fattigaste i bondesamhället
 Inhyseshjon – i någon annans hem eller på någon annans jord utan att vara i dennes tjänst
 Sytningshjon – någon som bor kvar enligt undantagskontrakt
 Tjänstehjon – arbetare, främst i hushåll och jordbruk
 Fästehjon  – äldre benämning på förlovade, se Förlovning
 Blåhjon –  en skalbagge i familjen långhorningar, art Callidium violaceum
Beagle (hundras)

Beagle är en hundras från Storbritannien. Den är en liten drivande hund av braquetyp som står nära foxhound och harrier och är vanlig som sällskapshund. I en undersökning 2012/2013 utnämndes beaglen till en av världens tio populäraste hundraser.

Beaglen framavlades främst för att spåra och driva hare.

Historia
Beaglen är första gången omnämnd i skrift under 1400-talet. Man tror att namnet kan komma av det keltiska ordet beag som betyder liten eller av medelengelskans begle som i sin tur kommer av fornfranskans beegueule som betyder skrikhals. Fram till slutet av 1800-talet var beaglarna av väldigt olika typ. Renaveln av den typ vi känner idag vidtog i samband med att den brittiska rasklubben bildades 1890, två år efter USA:s.

Egenskaper
I hemlandet används beaglen i större koppel (pack), upp till ett tjugotal hundar ledda av en "Master", till jakt efter hare. Räv jagades med s.k. foxhounds och då med ett flertal jägare till häst. Jägare med beaglekoppel gick till fots (beagling). Den moderna svenska beaglen är i första hand en s.k. långsamdrivande jakthund, vilket innebär att den spårar upp vilt och genom skallgivning följer viltets löpa. Beaglens vilt framför allt är hare, men den används också för rådjur och räv. För att få högre utmärkelser på hundutställning måste en beagle ha meriter från jaktprov för drivande hund. Beaglen fungerar även utmärkt som sällskapshund, men man skall tänka på att den är motionskrävande och har jaktinstinkt.

Utseende

Till skillnad från andra lågbenta drivande hundar, till exempel drever eller basset, är beaglen inte lågställd utan närmast kvadratisk. Enligt rasstandarden skall beaglen vara kompakt byggd och ge intryck av livlighet och styrka. Mankhöjden får inte underskrida 33 cm och maxhöjden är 41 cm.

Beaglen kan ha många färger, enligt rasstandarden är dock de som är leverfärgade med vita tecken inte rastypiska. Den kanske vanligast förekommande färgen på beagle är brun och vit med svart rygg/sadel. Den yttersta svansspetsen skall vara vit. Tvåfärgade beaglar svart/vit ljusbrun/vita är inte ovanliga. Helt vita beaglar, korrekta enligt rasstandarden, ser man däremot mycket sällan.

I fiktion
Beaglar har förekommit i film, TV och serietidningar. Seriefiguren Snobben i serien med samma namn är en beagle. Björnligan i Kalle Ankas värld heter på engelska "Beagle Boys". En beagle har också huvudrollen i filmen Underdog.

Se även 
 Puggle

Referenser

Noter

Källor
 Renée Willes: All världens hundraser, Bromma 2003, 
 Desmond Morris: Dogs, North Pomfret, Vermont 2008, 
 Marlene Hedegaard: A merry little hound – en glad lille jagthund, Hunden nr 11 2008, medlemsblad för Dansk Kennel Klub (DKK) 
 Extended Breed Standard of the Beagle, Australian National Kennel Council (ANKC) 
 Beagle, Rasselexikon, Verband für das Deutsche Hundewesen (VDH)  (läst 2012-02-13)

Externa länkar 

 Rasspecifik Avelsstrategi (RAS), Svenska Beagleklubben 
 The Beagle Association, Storbritannien
 The Beagle Club, Storbritannien

Drivande hundar, samt sök- och spårhundar
Hundraser från Storbritannien
Polyklorerade bifenyler

PCB, polyklorerade bifenyler, är en grupp miljö- och hälsoskadliga industrikemikalier som syntetiserades för första gången på 1880-talet och som mellan 1935 och 1977 tillverkades av det multinationella kemi- läkemedels- och jordbruksföretaget Monsanto. De räknas till gruppen långlivade organiska föroreningar. Kemiskt består PCB-föreningar av två aromatiska ringar som kan ha 1 till 10 kloratomer kopplade till sig. Giftighet/toxicitet beror på placeringen av klor, inte antalet klor. PCB-föreningar är fettlösliga vilket innebär att de anrikas i kroppens fettvävnad.

I elektricitetens barndom använde man brandfarlig olja som isolator  i  kondensatorer och transformatorer. År 1929 lanserades PCB som ett brandsäkert alternativ till oljan. Man märkte dock snabbt att personer som handskades med PCB fick klorakne-blåsor, vanligtvis i ansiktet, som lämnade djupa ärr. Stora mängder PCB riskerar att ge leverskador som i värsta fall kan vara ett förstadium till cancer.

Trots detta fortsatte användningen av PCB i flera decennier. I Sverige infördes PCB-förbud i två omgångar: År 1973 förbjöd man användning av PCB i annat än slutna system, och år 1978 förbjöd man all nyanvändning helt. Ämnet finns dock fortfarande kvar i miljön på grund av sin långa nedbrytningstid. Byggnader som innehåller PCB behöver saneras, och PCB-haltiga fogmassor och byggvaror skall lämnas som farligt avfall. PCB betraktas idag som cancerframkallande. Metaboliter till PCB liknar molekylärt sköldkörtelhormonet tyroxin, vilket gör att dessa metaboliter binder till de transportproteiner som i normala fall transporterar tyroxin vilket leder till hypotyreos.

Forskare har genom visuella test med spädbarn (som bär på höga halter PCB) funnit att korttidsminnet hos dem försämrats. Detta genom att utvecklandet av barnets nervceller påverkats av PCB under graviditeten. Forskare kom fram till att personer som föder många barn får mindre halter av PCB i kroppen, då barnet tar över halterna. En vuxen person som utsätts för höga halter PCB kan få fysiska skador (se ovan), medan ett barn som föds av en person med höga halter PCB däremot kan få psykiska skador. Således drabbar PCB i hög grad avkomman.  

I naturen har man upptäckt att djur med hög PCB-halt har ändrat grundläggande beteenden. Detta har medfört att djurbestånd har försvunnit från vissa områden.

Källor 

Klororganiska föreningar
Flamskyddsmedel
Hälsovådliga luftföroreningar
Aromater
Miljöskandaler och miljökatastrofer
Immuntoxiner
Hormonstörande ämnen
Monsanto
Cancerframkallande ämnen
Joshua Nkomo

Joshua Nkomo, född 19 juni 1917 i Semokwe i nuvarande Matabeleland South, Zimbabwe, död 1 juli 1999 i Harare, Zimbabwe, var en zimbabwisk politiker och nationalistledare.

Biografi
Nkomo var en av de ledande personerna i kampen mot det vita minoritetsstyret i dåvarande Sydrhodesia och bildade 1961 självsständighetsrörelsen ZAPU (Zimbabwe African People's Union). Rörelsen förbjöds och Nkomo landsförvisades efter Ian Smiths maktövertagande 1964. Från sin exil inledde han kampen mot Smith-regimen och i syfte att skapa en enad front förenades 1974 ZAPU och en annan befrielseorganisation med ANC (African National Council).

Sedan Nkomos förvisningsdom hävts, deltog han som ledare för ANC:s moderata fraktion i förhandlingarna om svart majoritetsstyrelse i Rhodesia. Efter självständigheten 1980 blev Nkomo och hans parti ZAPU dock utmanövrerade av Robert Mugabe och ZANU. Rörelserna slogs senare samman till Zanu-PF.

Källor
Bra Böckers lexikon, 1978 

Zimbabwiska politiker
Födda 1917
Avlidna 1999
Män
Sven af Geijerstam

Sven Olof af Geijerstam, född 24 april 1913 i Kungsholms församling, Stockholms stad, död 18 juni 1990 i Danderyds församling, Stockholms län, var en svensk politiker och ämbetsman.

Sven af Geijerstam var son till hovrättsrådet Olof af Geijerstam av släkten af Geijerstam och dennes hustru Gerda, född Boheman. Sven af Geijerstam var politiker inom Socialdemokratiska arbetarpartiet och var statssekreterare i Inrikesdepartementet 1953–1957 och konsultativt statsråd 1958–1963 som så kallad granskningskonsult eller juristkonsult. Han ansvarade även för ungdoms- och kyrkofrågor. Han var därefter landshövding i Jönköpings län 1963–1979.

Utmärkelser 

   Kommendör med stora korset av Nordstjärneorden, 6 juni 1962.

Noter 

Landshövdingar i Jönköpings län
Sveriges konsultativa statsråd
Riddare av Nordstjärneorden
Födda 1913
Avlidna 1990
Män
Svenska statssekreterare
Politiker från Stockholm
Ämbetsmän från Stockholm
Sven