kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Internationella basketförbundet

Internationella basketförbundet, Fédération Internationale de Basketball (FIBA), är basketsportens världsorganisation, grundad 1932. FIBA arrangerar bland annat VM i basket för herrar och för damer. Man har även som uppgift att utbilda domare, lära ut basketregler etc. Detta görs bland annat genom en rad olika tävlingar för klubbar och landslag. 

FIBA är uppdelat i fem olika zoner: Afrika, Amerika, Europa, Oceanien och Asien. FIBA Europe har sitt säte i München och arrangerar bland annat EM i basket för herrar, damer och Euroleague

Historia 
FIBA grundades i Genève den 18 juni 1932 av representanter Argentina, Grekland, Italien, Lettland, Portugal, Rumänien, Schweiz och Tjeckoslovakien. Det första namnet var Fédération Internationale de Basketball Amateur men 1989 ändrades namnet till nuvarande Fédération Internationale de Basketball, trots det nya namnet så har man kvar förkortningen FIBA. I början hette organisationen dock FIBB.

Tidigare hade basket på internationell nivå administrerats av International Amateur Athletic Federation (IAHF), som 1926 bildade en kommission för andra sporter som huvudsakligen spelas med handen, som handboll, volleyboll och basket. Då International Amateur Handball Federation bildades av representanter för 10 länder på ett möte i Amsterdam den 4 augusti 1928. Fastän IAHF:s tekniska kommission för basketboll bildades för att styra sporten, hade de aldrig något möte. Sex år senare avskaffades den, och den 1 september 1934 övergav den sin internationella kontroll över basket till International Basketball Federation (FIBB).

Mot slutet av 1934 hade Belgien, Egypten, Estland, Frankrike, Tyskland, Polen, Spanien, USA och Österrike gått med, vilket betydde 17 medlemmar. Vid de olympiska sommarspelen 1936 i Berlin var medlemsantalet 32, av vilka 23 deltog i OS-turneringen.

IOK erkände basket den 28 februari 1935.

FIBA har organiserat basket-VM för herrar sedan 1950 och för damer sedan 1953. Båda tävlingarna hålls var fjärde år. Numera anordnas herr-VM och dam-VM samma år, och VM-åren infaller samtidigt som VM i fotboll.

Från grundandet 1932 låg huvudkontoret i Genève, innan det 1940 flyttades till Bern. Från Bern flyttades det sedan till München 1956, men flyttade tillbaka till Genève år 2002. Ett nytt huvudkontor för FIBA håller på att byggas cirka 25 kilometer norr om Genève, i Nyon, Schweiz.

Sedan 1989 är FIBA indelat i fem zoner: FIBA Africa, FIBA Americas, FIBA Asia, FIBA Europe och FIBA Oceania.

Den 8 april 1989 samlades FIBA för möte i München, där man med röstsiffrorna 56-13 beslöt att öppna sina landslagstävlingar, som tidigare bara var något för amatörer, även för proffs. Detta gjorde att till exempel NBA-spelare numera kan delta. Vid de 1992 års olympiska tävlingar i Barcelona vann USA herrturneringen med ett lag som bestod av elva spelare som för tillfället spelade för NBA-klubbar och en spelare som till vardags spelade för ett collegelag.

Medlemmar

Externa länkar 
 FIBA:s webbplats
 FIBA Europas webbplats

Basketförbund
Internationella idrottsförbund
Idrottsförbund bildade 1932
Litauens herrlandslag i basket

Litauens herrlandslag i basket är ett av Europas ledande basketlandslag, och basket kan klassas som landets nationalidrott. Bland meriterna finns tre EM-guld, tre OS-brons och ett VM-brons.

Historik 
Litauen hade en första storhetstid under 1930-talet. Landslaget vann då EM två gånger, 1937 och 1939. 

Efter andra världskriget, då Sovjetunionen först ockuperade och sedan även införlivade Litauen som en sovjetrepublik, försvann det litauiska landslaget. De litauiska spelarna fick istället spela i det sovjetiska landslaget som kom att tillhöra världstoppen. Både Arvydas Sabonis (född 1964) och Šarūnas Marčiulionis (båda födda 1964) deltog i det sovjetiska landslag som vann OS-guld 1988. 

Efter Litauens återvunna självständighet 1991 har det litauiska landslaget nått nya framgångar i både EM och OS. 1992 tog Litauen för första gången medalj i en OS-turnering via ett brons, en bedrift som man gjorde om även i OS 1996 och OS 2000. Vid OS år 2000 pressade man USA in i det sista i semifinalen. Under 2004 års OS-gruppspel besegrade man för första gången USA i de olympiska spelen (94–90). I OS-turneringarna 2004 och 2008 har Litauen förlorat bronsmatcherna. Vid EM 2003 kunde man vinna en guldmedalj, för första gången sedan 1939, efter finalseger mot Spanien med 93–84. Litauen har även framgångsrika klubblag.

Meriter 
Världsmästerskap, deltagit: 1998, 2006, 2010, 2014
VM-brons 2010
Europamästerskap, deltagit: 1937, 1939, 1995, 1997, 1999, 2001, 2003, 2005, 2007, 2009, 2011, 2013, 2015
EM-guld: 1937, 1939, 2003
EM-silver: 1995, 2013, 2015
EM-brons: 2007
Olympiska spelen, deltagit: 1992, 1996, 2000, 2004, 2008, 2012
OS-brons 1992, 1996, 2000

Litauens OS-trupp 2004 
Förbundskapten: Antanas Sireika
Vidas Ginevičius
Mindaugas Žukauskas
Arvydas Macijauskas
Saulius Štombergas
Ramūnas Šiškauskas
Darius Songaila
Donatas Slanina
Eurelijus Žukauskas
Kšyštofas Lavrinovičius
Šarūnas Jasikevičius
Dainius Šaleng

Referenser

Externa länkar 
Litauens basketförbunds webbplats

Basketlandslag
Basket
Basket i Litauen
Landslag startade 1936
Jenny Engwall

Jenny Engwall, född 24 maj 1977,  svensk fotbollsspelare, back. Spelar fotboll i Tyresö FF.

Klubbar
Tyresö FF
Kopparbergs/Göteborgs FC
Malmö FF
Husie IF (moderklubb)

Meriter
8 landskamper
26 U21 landskamper
Svenska Cupen guld 1997

Externa länkar

Svenska fotbollsspelare
Kvinnor
Födda 1977
Levande personer
Spelare i Husie IF
Kroater

Kroater () är en sydslavisk etnisk folkgrupp. De talar kroatiska och är i huvudsak bosatta i Kroatien och Bosnien och Hercegovina där de är en av den sistnämnda statens autoktona folkgrupper. Kroaterna kristnades under 600–800-talet och en överväldigande majoritet bekänner sig sedan dess till den romersk-katolska kristendomen. Folkgruppens geografiska hemvist i gränslandet mellan medelhavsområdet, Central- och Sydosteuropa innebär att den kroatiska kulturen har tagit intryck från olika håll. Kännetecknande är det europeiska västkristna (romersk-katolska) kulturarvet.

Antal och spridning 
Av Kroatiens 4 290 612 invånare uppgav 3 874 321 eller 90,2 % av landets befolkning att de är etniska kroater i folkräkningen år 2011. På grund av migration från det geografiska område i Europa, gränslandet mellan det föralpina området, västra Donaubäckenet och Adriatiska havet som är kroaternas historiska och traditionella hemvist, är det totala antalet kroater dock större. Det finns inte en exakt siffra på hur många kroater det finns i världen vilket bland annat beror på skilda uppfattningar om hur etnisk tillhörighet definieras samt det faktum att många länder inte registrerar etnisk tillhörighet. Det totala antalet kroater i världen (inklusive dem i hemländerna Kroatien och Bosnien och Hercegovina) har uppskattats till omkring 7,5–8,5 miljoner.

Kroatiska minoriteter och diasporan 
Som en konsekvens av tidiga migrationer finns det äldre kroatiska minoriteter i flera länder i Kroatiens och Bosnien och Hercegovinas geografiska närhet. Erkända kroatiska minoriteter lever i  Italien (se molisekroater), Montenegro, Rumänien, Serbien (se bunjevci och šokci), Slovakien, Tjeckien, Ungern och Österrike (se burgenlandkroater). 

Det finns även en stor världsomspännande kroatisk diaspora som tillkommit till följd av senare migrationer orsakade av politiska, sociala och ekonomiska omständigheter eller påtryckningar. I slutet av 1800-talet och 1900-talet migrerade många kroater till andra länder i Europa (främst Tyskland, Österrike, Schweiz, Frankrike och Italien), Amerika (främst USA, Kanada, Chile och Argentina) samt Australien och Nya Zeeland.

Kultur

Musik  
Se Kroatisk musik

Kuriosa

Etymologiskt upphovsämne 
Namnet på folkgruppen kroater har gett upphov till åtminstone två begrepp i svenska språket; kravatt och krabat. Under trettioåriga kriget på 1600-talet i nuvarande Tyskland hade det kroatiska rytteriet tygstycken som de band ihop sina kragar med, vilket inspirerade fransmännen till ett mode som sedermera kom att kallas för kravatt. 

Krabat å sin sida var ursprungligen en äldre lågtysk benämning på kroater. Ordet kom in i svenskan, och betydelseförsköts till att betyda ungefär "livlig unge".

Se även 
 Kroater i Sverige

Referenser

Noter

Externa länkar
Heidi Kackur

Heidi Kackur, född 31 oktober 1978 i Vörå, är en finlandssvensk före detta fotbollsspelare som spelade som anfallare.

Kackur spelade 48 landskamper för Finland och gjorde 12 mål. Hon gjorde sista landskamp den 15 juni 2005.

Klubbar
Kopparbergs/Göteborg FC
Malmö FF  
FC United (Finland)
Hellnäs BK (Finland)

Källor 

Finländska fotbollsspelare
Födda 1978
Kvinnor
Levande personer
Personer från Österbotten
Spelare i Kopparbergs/Göteborg FC
Finländska landslagsspelare i fotboll
Slavonien

Slavonien () är ett landskap i nordöstra Kroatien som gränsar till Serbien i öster, Ungern i norr och Bosnien och Hercegovina i söder.

Slavonien är indelat i sju län och hade totalt 781 454 invånare vid senaste folkräkningen år 2001. Regionens gränser är i stort sett naturliga till följd av de angränsande floderna. Donau skiljer Slavonien från Serbien i öst, Sava skiljer den från Bosnien och Hercegovina i söder och floden Drava skiljer regionen från Ungern i norr.

Slavonien har ett landskap bestående av skog och fält med rik och odlingsbar jord som används till jordbruk. De vanligaste grödorna som odlas i större skala är vete och majs. Några av de större städerna i Slavonien är Osijek, Slavonski Brod, Požega, Vinkovci, Đakovo och Vukovar.

Så kallad slavonsk ek är en mycket populär råvara för tillverkning av fat för lagring av vin, framförallt i Italien.

Historia
I början av 1990-talet, i samband med Jugoslaviens upplösande, drabbades regionen hårt under det kroatiska självständighetskriget.

Län
Följande län räknas till Slavonien:

Osijek-Baranjas län - (en del av länet ligger i regionen Baranja.)
Vukovar-Srijems län - (inkluderar även regionen Srijem som räknas till Slavonien.)
Brod-Posavinas län
Požega-Slavoniens län
Virovitica-Podravinas län

Följande län ligger till största del i centrala Kroatien men delvis i Slavonien:

Sisak-Moslavinas län
Bjelovar-Bilogoras län

Se även
 Kroatiens län
 Kroatiens regioner
 Kungariket Slavonien
 Pannoniska Kroatien

Kroatiens regioner
CBRN-krigföring

CBRN-krigföring, tidigare ABC-krigföring, CRO-krigföring och NBC-krigföring, krigföring med kemiska (C), biologiska (B), radiologiska (R) eller nukleära (N) stridsmedel. Dessa vapen räknas samtliga som massförstörelsevapen i och med att de sällan är specifika men har potential att orsaka stora skador.

Även förkortningen CBRNE förekommer där (E) då står för explosiva ämnen.

Kemiska, och framförallt biologiska, vapen kallas ibland "fattigmans kärnvapen". De har varit aktuella ännu på 2000-talet i form av spridning av mjältbrand i USA samt genom hot om användande i Irak eller fruktan för attacker från terrorister.

Forskning kring, samt produktion och spridning av dessa vapenslag regleras av konventioner.

Myndigheten för samhällsskydd och beredskap har förstärkningsresurser för hantering av CBRN.

Kärnvapen 
Kärnvapen bygger på en kedjereaktion vid atomklyvning, fission eller atomsammanslagning, fusion.

Kärnvapen har använts vid två tillfällen under Andra världskrigets slut i Hiroshima och Nagasaki i Japan år 1945 av USA. Förutom detta har det skett ett stort antal provsprängningar. Kärnvapen innehas av USA, Kina, Ryssland, Frankrike, Israel, Storbritannien, Indien, Pakistan och Nordkorea, som var det senaste landet som fick tillgång till kärnvapen.

Biologiska vapen 
Biologiska vapen är en samlingsbeteckning, dels på sjukdomsalstrande/patogena organismer såsom bakterier och virus, dels på gifter/toxiner producerade av organismer. Dessa kan spridas i syfte att slå ut en fiende tillfälligt eller permanent, eller för att orsaka ekonomisk eller annan skada. Världens giftigaste kända substans är botulinumtoxinet vilket ger botulism.

Användandet av biologiska stridsmedel har en lång historia, där bland annat smittkoppssmittade filtar delats ut till nordamerikanska indianer, pestsmittade lik skjutits med katapult in i belägrade städer och japanska krigsfångar utsatts för storskaliga försök under andra världskriget. Första gången som biologiska stridsmedel användes i modern krigföring var när Japan släppte ut smittbärande duvor över Kina.

Exempel på tänkbara vapen 
 Böldpest
 Mjältbrand
 Smittkoppor
 Influensa
 Botulinumtoxin
 Olika blödarfebrar

Kemiska vapen 
Kemiska vapen är vapen som baseras på kemikaliers giftighet, ofta i form av stridsgaser som exempelvis:
 Senapsgas
 Nervgas
 Tårgas

Det första användandet av kemiska vapen skedde under Första världskriget. Senare har de bland annat använts i Halabja i Irak, där Saddam Husseins regim gick till attack mot sin egen kurdiska befolkning, och vid terroraktioner av sekten Aum Shinrikyo i Japan, som delvis lyckades i sina försök att sprida nervgasen sarin i Tokyos tunnelbana.

Radiologiska vapen 

Ett radiologiskt vapen är ett stridsmedel som utsätter mål för joniserande strålning, utan att som kärnvapen utlösa en kärnexplosion. Smutsiga bomber och gammabomber är exempel på radiologiska vapen.

Noter

Externa länkar 
 Europeiska CBRNE-centret (vid Umeå universitet)
 FOI
 SMI
 SSI

Massförstörelsevapen
Abchaziska

Abchaziska (Аҧсуа, Aṕsua, Apsua) är ett nordvästkaukasiskt språk som talas av drygt 100 000 personer, främst i utbrytarrepubliken Abchazien i nordvästra Georgien, samt till varierande grad av den abchaziska diasporan på uppemot 100 000 personer i Turkiet, Adzjarien, Syrien och Jordanien samt i flera västländer. Det skrivs med en modifierad variant av det kyrilliska alfabetet. Språket är nära besläktat med abazinska, som det till viss grad är ömsesidigt begripligt med; på längre håll är det även besläktat med kabardinska och tjerkessiska. Abchaziskan har tre distinkta dialekter: abzjywa (även abzjui), bzyb (även bzyp) och sadz; skriftspråket är baserat på abzjywa. Abchaziskan har officiell status både i utbrytarrepubliken (tillsammans med ryska) och i den autonoma abchaziska delrepubliken inom Georgien (tillsammans med georgiska).

Alfabet

Referenser 

Nordvästkaukasiska språk
Abchazien
Språk i Europa
Subjekt–objekt–verb-språk
Språk i Georgien
Svenska mästare i basket

Svenska mästare i basket koras på herrsidan sedan 1954 och på damsidan sedan 1957.

Svenska mästare

Herrar
Svenska mästerskap sedan 1954.

Damer
Svenska mästerskap sedan 1957.

Källor
 Svenska Basketbollförbundet - Svenska mästare (herrar) 
 Svenska mästarinnor (damer) 

Baskettävlingar i Sverige
Basket
Återkommande sportevenemang med premiär 1953
Georgiska alfabetet

Georgiska alfabetet är ett unikt alfabet som används för att skriva georgiska och språk besläktade med detta, såsom megreliska, laziska och svanetiska, samt (främst historiskt) vissa andra angränsande språk i Kaukasien som saknat egna alfabet (däribland ossetiska och abchaziska under 1940-talet).

Det moderna alfabetet består av 33 bokstäver.

Det finns tre skilda varianter av alfabetet, varav två historiska, asomtavruli (versaler) och nuschuri (gemener), samt den moderna, mchredruli, som inte gör skillnad mellan gemener och versaler. Modern georgiska skrivs i regel enbart med gemener, det vill säga mchredruli. Versala varianter i form av asomtavruli finns, men används så gott som aldrig. Alfabetet har i georgiska fonemisk överensstämmelse.

Historik 

Alfabetet är känt sedan 400-talet, men är av oklart ursprung. Några av tecknen liknar grekiska bokstäver. Gamkrelidze (1990) hävdar att utvecklingen av det georgiska alfabetet måste följt på kristendomens ankomst till Georgien omkring år 327, och att bokstävernas form grundas på fri imitation av de grekiska. Georgisk historisk tradition, nedskriven av Leonti Mroveli på 1000-talet, tillskriver alfabetet Parnavaz I som var kung av Kaukasiska Iberien, en georgisk statsbildning, på 200-talet f.Kr.

Det äldsta obestridda exemplet på georgisk skrift är en inskription med den äldsta skriftstilen, asomtavruli (även kallat mrgvlovani, "rundade"), i en kyrka i Betlehem från år 430. Ett annat tidigt exempel finns i kyrkan Bolnisi Sioni nära Tbilisi (från 300- till 400-talet). Tidigare asomtavruli-inskriptioner (från 200-talet f.Kr. till 200-talet e.Kr.) har påståtts ha återfunnits i Armaztsiche (nära Mtscheta) och Nekresi (i Kachetien i östra Georgien), åren 1940 och 1995–2003 av Simon Dzjanasjia (1900-1947) och Levan Tjilasjvili; inskriptionerna från Armaztsiche har undersökts av Pavle Ingorokva.

Den nyare skriftvarianten nuschuri ("gemener"), eller kutchovani ("kvadratiska"), framträdde under 800-talet. Asomtavruli och nuschuri, under den gemensamma beteckningen chutsuri (ხუცური, "kyrkoskrift"), användes för att skriva religiösa manuskript, med asomtavruli som versaler.

Det moderna alfabetet, kallat mchedruli (მხედრული, "sekulär skrift" eller "militärskrift"), uppkom på 1000-talet. Detta användes för sekulära syften fram till 1700-talet, då det helt ersatte chutsuri. Asomtavruli återfinns som versaler, men dessa används normalt inte i modern georgiska.

Tabell 
Tabell över det georgiska alfabetet, inklusive versaler och arkaiska bokstäver (blåmarkerade):

Övriga bokstäver, arkaiska eller endast använda i megreliska och svanetiska (dessa finns med i Unicode men saknar stöd i de flesta teckensnitt):

Referenser

Externa länkar 
 Omniglot: Georgian alphabet (Mkhedruli)
 Omniglot: Georgian alphabets (Asomtavruli and Nuskha-khucuri)
Seniornet Sweden

SeniorNet Sweden är en oberoende ideell förening i Sverige och har som mål att skapa förutsättningar för seniorer att få information, utbildning och praktiskt stöd inom det digitala området. "Seniorer lär seniorer använda digital teknik". Föreningen värnar om de demokratiska värdena med fokus på digital delaktighet för alla seniorer. För närvarade år 2022 har föreningen 6 300 medlemmar. 
SeniorNet Sweden är riksorganisation i ett nätverk bestående av ett 40-tal lokala föreningar runt om i landet. Respektive förening har en egen styrelse och lägger själv upp studieprogram och övrig verksamhet. De lokala föreningarna erbjuder IT-support, praktiskt IT-stöd, utbildning och har informationsträffar med presentationer inom olika aktuella teman.   

Cirkel- och kursutbudet innefattar att lära sig använda smarta telefoner, surfplattor, datorer och annan digital utrustning. Några exempel på aktuellt utbud är; att använda videoverktyg, ta del av uppdateringar i Windows 11, använda e-legitimation och molntjänster, vara aktiv på sociala medier, handla på nätet, bli bättre på bildhantering, släktforskning och mycket annat.  

Utbudet riktas till både nybörjare och den stora gruppen som kan en hel del och vill fortsätta hänga med i den snabba digitala utvecklingen. Därutöver finns intressegrupper inom olika mer djupgående områden. Det finns alltid ett behov av fler handledare och det är en pedagogisk utmaning att undervisa/ge stöd till den ytterst heterogena målgrupp som föreningen vänder sig till.  

Riksorganisationen bjuder även in till digitala nationella medlemsseminarier med gästföreläsare inom angelägna teman. Flera föreläsningar har handlat om säkerhet på nätet; Våga vara digital, Källkritik, Blåst eller bärgad på nätet.  

SeniorNet Sweden tilldelades ett hederspris och fick ett diplom av Internetstiftelsen och Källkritikbyrån avseende Det gyllene förstoringsglaset 2021. Det gjordes offentligt  den 13 mars på Källkritikens dag.

SeniorNet grundades 1997 av Marta Sandén som startade ett lärandenätverk för seniorer som var intresserade av datorer och internet. Hon var vid tillfället anställd som sekreterare på regeringens IT-kommission under Socialdepartementet. Av dåvarande statsrådet Ines Uusmann fick hon finansiering för att anställa en generalsekreterare för dra igång verksamheten. Förlagan till Seniornet fanns i USA. Medgrundare till föreningen var Karin Åkerblom och Vivianne Lundberg som även kom att bli föreningens första ordförande.

Ordförande 
ViviAnn Lundeberg, Lidingö, 1997-1999
 Sture Lindmark, Uppsala, 2000
 Tomas Ohlin, Stockholm, 2001-2002
 Alli Reimegård, Malmö, 2003-2004
 Agneta Qwerin, Stockholm, 2004
 Ola Larsson, Uppsala, 2004-2005
 Thomas Bengtsson, Göteborg, 2005
Bo R Svensson, Sollefteå, 2006-2009
 LilliAnn Källermark, Norberg, 2009-2014
 Olov Östberg, Stockholm, 2014-2016
 Anders Lundkvist, Täby, 2016-2017
 Arne Eskilsson, Östersund, 2017-2018
 Rose-Marie Frebran, Örebro, 2018-2021 
 Carl-Olof Strand, Tyresö, 2021-

Källor

Externa länkar 
SeniorNets webbplats

Internet i Sverige
Intresseföreningar i Sverige
Organisationer bildade 1998
Portal: Internet i Sverige
Pidgin

Pidgin kan syfta på:

Pidginspråk  – ett språk med förenklad grammatik.
Pidgin (datorprogram) – mjukvara för snabbmeddelanden
Örnsköldsviks SK

Örnsköldsviks SK (ÖSK), bildad 11 oktober 1921, var en sportklubb i Örnsköldsvik i Sverige med innebandy och ishockey på programmet. Tidigare har man även utövat bland annat fotboll, där man spelade i Division IV säsongen 1956/1957, och boxning.

2005/2006 delades föreningen upp i två nya föreningar Örnsköldsvik Innebandy och Örnsköldsviks SK Hockeyclub. Ishockeyklubben gick 2010 ihop med KB 65 till Örnsköldsvik Hockey.

Innebandy 
Innebandysektionen startade 1987, då innebandyklubben IBK Haspel gick upp i Örnsköldsviks SK. Dessförinnan hette laget Bäverdödarna mellan 1982 och 1987.I innebandy har Örnsköldsviks SK vunnit SM-guld på damsidan, vilket skedde säsongen 2003-2004. Sedan säsongen 2007/2008 bedrivs verksamheten i föreningen Örnsköldsvik Innebandy.

Ishockey

Källor

Fotnoter

Externa länkar
Örnsköldsviks SK

Upplösta boxningsklubbar i Sverige
Upplösta fotbollsklubbar i Sverige
Upplösta innebandyklubbar i Sverige
Upplösta ishockeyklubbar i Sverige
Sport i Örnsköldsvik
Sportklubbar bildade 1921
Sportklubbar upplösta 2006
Hovkansler

Hovkansler var en svensk ämbetstitel, vars ursprung går att spåras till Johan III:s
tid då den finns omnämnd för första gången. Sin egentliga utformning fick den vid 1626 års omorganisation där hovkanslern blev den som närmast utövade ledningen av Kanslikollegium. 

Genom 1634 års regeringsform blev hovkanslern ledamot av kansliet och fick sin ämbetsmyndighet närmare bestämd. 1661 gavs han ansvar för kansliets inre arbete, 1713 utökades ämbetsansvaret ytterligare, och 1801 – när Kanslikollegium avskaffades – blev han ansvarig för tryckfriheten. 1809 års regeringsform gjorde hovkanslern ansvarig för grundlagsfrågor, han blev till utrikesstatsministerns närmaste man, och han tilldelades en plats i Sveriges statsråd (regeringen). 

Vid departementalreformen den 16 maj 1840 avskaffades hovkanslersämbetet.

Hovkanslerer 1634-1840
1634-1651 Johan Adler Salvius
1651-1661 Nils Nilsson Tungel
1661-1664 Mathias Björenclou
1664-1666 Vakant
1666-1668 Johan Göransson Gyllenstierna af Lundholm
1668-1671 Vakant
1671-1674 Emund Gripenhielm
1674-1680 Edvard Philipsson Ehrenstéen
1677-1680 Frans Joel Örnestedt, tillförordnad
1680-1685 Frans Joel Örnestedt
1685-1687 Erik Lindenschöld
1687-1690 Nils Gyldenstolpe
1690-1693 Vakant
1693-1701 Johan Bergenhielm
1704-1705 Georg Fredrik von Snoilsky
1705-1709 Wilhelm Julius Coyet
     1710 Johan Paulinus Lillienstedt
     1710 Gustaf Cronhielm
1710-1714 Gustaf Henrik von Müllern
1714-1716 Johan Palmqvist
1716-1720 Georg Wachschlager
1720-1723 Carl Gyllenborg
1723-1727 Joachim von Düben
1727-1747 Johan Henrik von Kochen
1747-1750 Erik Mathias von Nolcken
1751-1755 Carl Otto Hamilton af Hageby
     1756 Henning Adolf Gyllenborg
1756-1758 Edvard Carleson
     1763 Olof von Dalin
     1763 Nils Barck
1764-1769 Carl Vilhelm von Düben
1769-1773 Sven Bunge
1773-1781 Fredrik Sparre
1781-1786 Malte Ramel
1786-1792 Vakant
1792-1798 Lars von Engeström
1793-1797 Nils Barck den yngre, tillförordnad
1797-1801 Fredrik Vilhelm von Ehrenheim, tillförordnad
1801-1809 Christoffer Bogislaus Zibet
     1809 Gustaf Lagerbielke 
1809-1824 Gustaf af Wetterstedt   
1824-1825 David von Schulzenheim, tillförordnad
1825-1838 David von Schulzenheim 
     1838 August von Hartmansdorff, tillförordnad    
1838-1840 Albrecht Elof Ihre, tillförordnad

Se även
Hovmarskalk
Rikskansler
Justitiekansler
Universitetskansler

Ej längre existerande regeringsämbeten
Svensk rättshistoria
Sveriges utrikespolitik
Svenska titlar