kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Tjustvallen

Tjustvallen är en idrottsanläggning med fotbollsplan, tennisbanor och en konstfrusen bandybana som är belägen vid foten av Garpedansberget i Gamleby i Sverige. Tjustvallen är hemmabana för bandylaget Tjust IF BF och fotbollslaget Tjust IF FF, innan Tjust IF bildades tjänade anläggningen som hemmaborg för Gamleby IF. Tjustvallen togs i bruk lagom till Gamleby IF:s 25-årsjubileum 1939, till bandysäsongen 1976/1977 stod en konstfrusen bandybana klar på Tjustvallen.

Referenser 

Bandyanläggningar i Sverige
Fotbollsanläggningar i Sverige
Sportanläggningar i Västerviks kommun
T-shirt

T-tröja eller T-shirt (efter engelska: T-shirt) är en undertröja vars form liknar bokstaven T eftersom ärmarna går ut från kroppen i rät vinkel. Plagget är ofta gjort i bomull och är normalt kortärmat.

Ursprung
Ursprunget till t-tröjan är inte helt klarlagt. Sannolikt utvecklades den dock som undertröja för amerikanska armén, inspirerad av de bomullströjor som europeiska soldater använde under första världskriget. Under andra världskriget blev t-shirten en del av den amerikanska militärens standardklädsel, och många veteraner syntes bära t-shirts i kombination med armébyxor. Exempel på T-tröja med tryck finns belagda från 1940-talet och de blev mer vanligt förekommande från 1950-talet.

Som annonstavla
T-tröjor används förutom som plagg även för att sprida budskap. Som profilvara finns de med oändliga variationer av tryck med slagord och logotyper samt delas ut till anställda eller i reklamsyfte. Det finns även möjligheter att beställa t-tröjor med egengjort tryck i upplagor ned till ett enda exemplar. Det är också vanligt att använda t-tröjor som arbetskläder, och plagget kombineras då ofta med ett förkläde samt keps eller snibb.

Egenproduktion av märkningen är möjlig med vanlig hemdator och specialladdad skrivare.  Om det färdigkomponerade påtrycket är asymmetriskt, måste det spegelvändas, vilket i ett någorlunda modernt ritprogram är lätt gjort. När utskriften är klar läggs papperet på den otryckta T-tröjan, och mönstret smältes fast på tyget med ett vanligt strykjärn.

Se även 
 Katharine Hamnett
 Klädstorlek
 Wet T-shirttävling
 Pikétröja

Referenser

Externa länkar 
 

Livplagg
Större timmerman

Större timmerman, Acanthocinus aedilis, är en skalbaggsart som först beskrevs av Carl von Linné 1758. Större timmerman ingår i släktet Acanthocinus, och familjen långhorningar, Cerambycidae. Arten har livskraftiga, (LC) populationer i både Sverige och Finland. Den är brun med mörka fläckar och tvärband och cirka 12 till 20 millimeter lång. Större timmerman har långa antenner och dess larver lever under barken på döda tallar.

Källor

Externa länkar 
 

Skalbaggar
Långhorningar
Acanthocinus
Insekter i palearktiska regionen
Tjorven

Tjorven eller Kalmar, som den hette på exportmarknaden, var en skåpbil som tillverkades av Kalmar Verkstad AB (KVAB) i Kalmar mellan år 1968 och år 1971. Tjorven  hade samma motor och drivlina som DAF 44 men en helt ny kaross med en del annorlunda lösningar för sin tid. 

Bilen var framtagen för att användas som distributionsfordon för brevbärare och hade i originalutförandet endast en fällbar pall som kunde användas för en passagerare. Bilen hade skjutdörrar med förarplatsen på högersidan för att brevbäraren skulle kunna stanna bilen precis vid postlådan, öppna dörren och lägga posten i postlådan utan att gå ur bilen. Några prototyper med kaross i plåt tillverkades för utprovning. När den sedan började produceras fick Tjorven en kaross av glasfiberarmerad plast ovanpå en ram av stålprofiler. 1968-1969 års modell hade ett elsystem på 6 volt som byttes ut mot 12 för 1970 års modell.

Bilen Tjorven hette egentligen KVD 440/441, men teknikern Erik Jakobsson från Poststyrelsens driftsbyrå, som var med och provade prototypen, tyckte att bilen hade ett trubbigt, bussigt utseende som påminde om karaktären Tjorven i den samtida tv-serien Saltkråkan. Därefter kallades bilen för Tjorven på den svenska marknaden.

Bilen fanns även i versioner för den privata marknaden med en passagerarplats. Ett fåtal exemplar byggdes med öppet flak och som kombi. Ytterligare varianter var en handikappanpassad Tjorven med hiss för föraren (just en av dem ses på bilderna till höger) och ett par bilar med elektrisk drivning. En prototyp som byggdes 1970 var avsedd som familjebil, den var femsitsig, hade en 1 100 kubikcentimeter fyrcylindrig vätskekyld motor (från DAF 55), kraftigare frambromsar och en helt annorlunda bakdel, med horisontellt delad baklucka. 

Tjorven var före sin tid med många lösningar som andra biltillverkare införde först på 1980-talet, till exempel fällbart och delbart baksäte, skjutdörrar samt hopfällbar passagerarstol för att öka lastlängden.

Tjorven var en smidig och, i stadstrafik, snabb bil på grund av den steglösa Variomatic-transmissionen och den var rymlig i förhållande till sin längd. Den var mindre lämpad för landsväg på grund av den lilla tvåcylindriga motorn samt den höga karossen som var känslig för sidvind.

I Rockneby utanför Kalmar finns det sedan 2016 ett museum för dessa bilar.

Referenser

Noter

Externa länkar 
 

Bilar tillverkade av DAF
Svensktillverkade bilar
Bakhjulsdrivna fordon
Trofim Lysenko

Trofim Denisovitj Lysenko, född 29 september 1898 i Karlovka i nuvarande Ukraina, död 20 november 1976 i Moskva, var en sovjetisk biolog och agronom med en rad idéer om evolution, som framförallt stöttades av stalinisterna i Sovjetunionen och i Kina, men även av intellektuella i väst (däribland G.B. Shaw). Han myntade begreppet vernalisering.

Grundtesen för Lysenko var, att förvärvade egenskaper kunde gå i arv och att man därför kunde lära arter – och människor – att leva i en karg miljö. Det skulle alltså innebära att man skulle kunna ge en individ vissa egenskaper under livet och sedan skulle dessa egenskaper automatiskt föras vidare till avkomman. Det var en tanke som var mycket tilltalande för bolsjevikerna, eftersom det var en teori som stämde väl in med en materialistisk dialektisk historieutveckling. De trodde att de skulle kunna skapa en ny sorts människa, perfekt anpassad för det kommande kommunistiska lyckoriket på jorden, Sovjetmänniskan. Detta gjorde att all forskning kring genteknik avbröts i Sovjetunionen, genetiska prover förstördes och genforskare blev förföljda, inspärrade och i några fall t.o.m. avrättade. Detta ledde senare till att jordbruket misslyckades kapitalt, och var en bidragande orsak till hungersnöd och död, i Sovjetunionen och även i Kina där hans idéer hade stor påverkan under det Stora språnget. Lysenkos förebild i "vetenskapligt" avseende var Ivan Mitjurin, och läran kallades därför michurinism. Som filosofisk bundsförvant hade Lysenko Isaj Prezent, som spelade en stor roll i det ideologiska försvaret av doktrinen.

Värt att notera är att bolsjevikerna inte tog avstånd från Darwins teorier, utan delvis såg dem som en bekräftelse på dialektikens sanning. "Kampen för tillvaron" kritiserades, men teorin om förändringar över tiden accepterades. Det var istället Mendels ärftlighetslagar som angreps. En man som bekämpade lysenkoismen var Unescos förste generalsekreterare Julian Huxley, bland annat i boken "Heredity East and West, Lysenko and World Science" (Amer. titel: Soviet Genetics and World Science, i sv. övers: Sovjet och Vetenskapen, 1951):

"Från början trodde jag att Lysenkos påståenden måste innehålla en kärna av sanning. Ju mera jag hörde och läste, desto tydligare blev det emellertid att Lysenko och hans anhängare inte är vetenskapliga i ordets egentliga mening. De använder inte vedertagna vetenskapliga metoder, underkastar inte sina resultat normal vetenskaplig kritik och publicerar dem inte på ett sätt som möjliggör en vetenskaplig värdering av dem. De rör sig i en annan idévärld än vetenskapsmännen och diskuterar inte på ett vetenskapligt sätt."

Numera är namnet Lysenko synonymt med politiskt styrd pseudovetenskap.

Referenser

Externa länkar 
Tal av Lysenko 1948

Personer inom pseudovetenskap
Födda 1898
Avlidna 1976
Män
Personer från Poltava oblast
Sovjetiska biologer
Three Hearts

Three Hearts är ett av Sveriges äldsta starköl. 1955 fick Krönleins, som första bryggeri i Sverige, fram ett ljust lageröl av hög kvalitet. Man gav ölet namnet Tre Hjärtan Export. Starkölet var i början helt ägnat för export, eftersom det då inte var tillåtet att sälja denna ölstyrka i Sverige. Receptet är detsamma än idag.

Svenska ölmärken
Tretal
Tagghudingar

Tagghudingar (Echinodermata, av grekiskans echinos, igelkott, och de'rma, hud) lever i havet, oftast på havsbotten, där de rör sig med slangfötter. De har ett yttre skelett av kalkplattor som ofta är täckt med taggar. Flera arter är giftiga. Cirka 7000 arter i stammen tagghudingar finns beskrivna. Tagghudingarna tillhör överstammen deuterostomier som även ryggsträngsdjuren tillhör.

Egendomliga hudbihang är spheridierna, ett sinnesorgan, och pedicellarierna, små av ett kalkskelett burna griporgan i form av tänger; de senare används både till försvar och till att hålla huden ren. 

Blodkärlsystemet är ofullständigt utbildat, och utgörs av laguner i kroppens bindväv. Det står inte i förbindelse med ambulakralsystemet.

Larverna simmar fritt pelagiskt och har en från det könsmogna djuret mycket avvikande byggnad. De har en geléartad, genomskinlig och bilateralt symmetrisk kropp.

Det finns fem olika grupper av tagghudingar: sjöstjärnor, sjöliljor, ormstjärnor, sjöborrar och sjögurkor. Alla utom sjöliljorna är djur som kryper på havsbotten med munnen neråt. Sjöliljorna däremot sitter fast med ett skaft i bottnen och har munnen uppåt. 

Tagghudingens skelett består av kalciumkarbonat. Om en tagghuding tappar en arm så växer den ut snabbt igen. 

De är skildkönade och saknar hjärna och huvud.

De flesta tagghudingar förökar sig genom att de sprutar ut sina spermier eller ägg i vattnet. Där möts äggen och sperma, det bildas då ett plankton. De sjunker sedan till bottnen och utvecklas till fullvuxna organismer. Detta kallas yttre befruktning.

Källor
Klotspindlar

Klotspindlar (Theridiidae) är en familj spindlar, dit bland andra arter svarta änkan hör. Familjen innehåller över 2 200 arter i 87 släkten, varav 57 arter i 21 släkten finns i Sverige. Familjen kännetecknas bland annat av att de bygger spindelnät med klibbiga trådar.

I Sverige förekommer många mindre arter bland mossa, mellan stenar och på mörka platser inomhus. I växthus träffar man på en ursprungligen nordamerikansk art, som med människan blivit spridd över hela världen.

Nämnas bör speciellt släktet Latrodectes med bland annat "Svarta änkan" i Nordamerika.

Källor
Tubbe

Tubbe har flera betydelser:

 Tubbe – ett mansnamn, se runstensnamn
 Tubbe – en filmhund som medverkande i TV-serien Snoken

Mansnamn
Titus Livius

Titus Livius, född cirka 59 f.Kr. i dåvarande Patavium (nuvarande Padua i norra Italien), död 17 e.Kr., var en romersk historieskrivare.

Livius verk representerar inte kritisk historieskrivning, utan kan bäst karaktäriseras som patriotisk uppbyggelselitteratur. Han utnyttjade inte, som många av sina föregångare, arkiv och annat historiskt primärmaterial, utan byggde sitt arbete på tidigare historieskrivning. Hans tillkortakommanden syns bäst i hans geografiska och militärtekniska detaljer. Syftet med Livius skrivande var att återupprätta den romaranda som gjort Rom så framgångsrikt och göra den till ett exempel för sin samtid. Livius menade att romarna på höjden av sina framgångar drabbats av moraliskt förfall.

Livius var bekant med kejsar Augustus, som gjorde honom till informator åt den unge Claudius. Han uppmanade denne att börja skriva historia. Livius stora verk är böckerna om Roms historia från grundandet fram till Drusus d.ä:s död 9 f.Kr. (Ab Urbe Condita, Böcker från stadens grundläggning) som omfattade 142 delar. Delarna gavs ut efterhand som de blev färdiga och av dessa är 35 bevarade till nutiden, nämligen böckerna 1-10 (fram till 293 f.Kr.) samt 21-45 (218–167 f.Kr.). Av resten av böckerna återstår så kallade periochae (epitomae), sammanfattningar av ojämnt värde.

Livius verk blev snabbt populära, och flera romerska skalder, bland andra Lucanus och Silius Italicus, hämtade stoff till sina episka dikter härifrån. Hans berättelser har lästs och återberättats under många hundra år och i hög grad präglat senare tiders bild av Roms tidiga historia. Idag uppfattas han inte som en trovärdig historisk källa, men väl som författaren till spännande och välskriven litteratur.

Översättningar till svenska
 Then nampnkunnige skribentens Titi Livij aff Padua Historia, om romerske rijksens första vrsprung, the gamble romares härkomst, wäsende, wijsheet, redelige wandel, loflige regemente, ridderlige bedriffter, herlige segerwinningar emoot sine fiender ... (vthsatt och tolckat på wårt swenska tungomål, genom Ericum Schroderum (det vill säga Ericus Benedicti Schroderus), Stockholm, 1625–1626)
 Romerska historien (översättning Olof Kolmodin den yngre, Stockholm, 1831–1844)
 Roms konungasagor (översättning P. G. Lyth, Nordiska bokhandeln, 1908)
 Roms historia, 21:a boken, Hannibal invaderar Italien (svensk tolkning av Gerhard Bendz), Gleerup, 1954
 Hannibalkriget. Bok 21-22, Början av andra Puniska kriget (översättning Karin Westin Tikkanen), Appell, 2021.
 Roms historia. 23:e boken, Efter Cannae (svensk tolkning av Sam. Cavallin), Gleerup, 1954
 Roms historia, Roms konungahävder (Ab urbe condita. Liber I) (översättning Sture Linnér, Svenska bokförlaget, 1964). Ny rev. utg. Wahlström & Widstrand, 2002, med titeln Roms kungatid
 Den romerska republikens äldsta tid (översättning Sture Linnér, Wahlström & Widstrand, 2003)

Källor

Externa länkar 

 Romerska historien http://cornelius.tacitus.nu/rom/livius/
 

Födda 59 f.Kr.
Avlidna 17
Romerska historiker under antiken
Romerska författare
Män
Latinskspråkiga författare
Personer i Romerska riket under 000-talet f.Kr.
Livii
Personer i Romerska riket under 000-talet
Tjörn

Tjörn (Enligt SCB: Tjörn-Mjörn) är en ö i Bohuslän, Västra Götalands län, Sverige. Enligt SCB är Tjörn Sveriges sjunde största ö, med en yta på 147 km² och en omkrets på ca 190 kilometer. Tjörn är en naturligt skapad ö eftersom den skiljs från fastlandet och från ön Orust av ett antal fjordar och sund. Därmed är den Sveriges sjätte största naturligt skapade ö. Tjörn utgör huvuddelen av Tjörns kommun och omges av öarna Stora Dyrön, Flatholmen, Härön, Klädesholmen, Lilla Askerön, Stora Askerön (som tillhör Stenungsunds kommun), Lilla Brattön, Mjörn (som SCB räknar som halvö), Tjörnekalv och Åstol. Tjörn ligger söder om Orust och norr om Marstrand.

Geografi 
Tjörn är via Tjörnbron anslutet till Stenungsund på fastlandet och via Skåpesundsbron till Orust i norr. Största tätorten är centralorten Skärhamn. Andra samhällen, tillika gamla fiskelägen, är till exempel Rönnäng, Klädesholmen, Kyrkesund och Bleket. I nordost, nära Tjörnbron, finns Myggenäs. Billströmska folkhögskolan med kulturprofil ligger mitt på Tjörn. På Mjörn vid norra Tjörn finns förutom en skalbank även Sundsby säteri som på 1600-talet ägdes av Margareta Huitfeldt, mest känd genom donationer, myter och sägner.

Geologi 
Tjörn delar sin bergartsgeologiska historia med merparten av de orter som ligger inom Stora Le–Marstrand-massivet, se Tjörns geologi.

Näringsliv 

Tjörns näringsliv är till stor del präglat av sjöfarten. På Tjörn har några av Europas största rederier funnits, däribland det tidigare B&N som 2005 ombildades till Transatlantic och 2012 flyttade huvudkontoret från Skärhamn till Göteborg. Tarbit Shipping AB med huvudkontor i Skärhamn är ett tankrederi specialiserat på frakt av varma laster som till exempel bitumen (asfalt). Dess svenska flotta är idag reducerad genom utflaggning. 

Vallhamn på öns ostsida är en hamnanläggning för roro-transport av fordon. Strax söder om Vallhamn ligger Djupviks varv som främst tillverkar aluminiumbåtar för exempelvis polis, kustbevakning och sjöräddning. Tjörnvarvet i Rönnäng har under 2000-talet byggt medelstora trålare, men anlitas även för reparation och renovering av fartyg.

Turism 

Under sommarmånaderna ökar folkmängden från 15 000 till nästan 45 000 tack vare turismen. En stor del av turistverksamheten är koncentrerad till södra och västra Tjörn. I Skärhamn finns bland annat Nordiska akvarellmuseet, en gästhamn samt turistbyrå. På Pilane gravfält med gravar och domarringar från järnåldern finns varje sommar skulpturparken Skulptur i Pilane. Från Rönnäng går personfärja till Åstol och Dyrön. På ön Klädesholmen med broförbindelse från Tjörn finns gästhamn, badplats samt möjlighet att se inläggning av sillkonserver. På andra sidan bron ligger det gamla fiskläget Bleket. I Säby finns Säbygården från tidigt 1800-tal. På Mjörn ligger Sundsby säteri som sedan 2004 är tillgängligt för allmänheten.

Se även 
 Tjörns kommun
 Tjörns geologi
 Häxprocesserna på Tjörn

Källor 

Öar i Tjörns kommun
Tör och Attunda gäll

Tör och Attunda gäll var en förening avsedd att organisera de asatroende i Stockholmsregionen. 

Gället gick helt upp i Samfälligheten för Nordisk Sed i samband med den sistnämndas omorganisering, inför registreringen som trossamfund.

Asatro i Sverige
Tiundaland

Tiundaland är ett historiskt geografiskt område och ett av de forna tre folklanden i nuvarande Uppland och Gästrikland. Tiundaland är en sammandragning av Tiohundraland, området bestod alltså en gång i tiden av tio hund, senare hundare, och borde alltså haft med 1 000 man och 40 skepp i ledung. Landskapet för första gången omnämns i Florenslängden från 1103, i sin latinska form "Tindia". Huvudort under medeltiden var Östra Aros, vilket fick namnet Uppsala i samband med flytten av ärkebiskopssätet från Gamla Uppsala. År 1296 uppgick Tiundaland i Uppland.

Enligt Snorre Sturlasson i Ynglingasagan låg Uppsala och alla svears allting i Tiundaland, och där hölls regelbundet ett stort blot till vilka många kungar sökte sig. 

Snorre säger att Tiundaland är den rikaste och bästa bygden i Svitjod; till den sluter sig hela riket, där är konungens säte, där är ärkebiskopsstolen och där ligger Uppsala varifrån Uppsala öd har fått sitt namn. Över varje lagsaga finns en lagman, men alla lagar är underställda Upplandslagen och alla lagmän är underställda den som är i Tiundaland.

Tiundaland omfattade enligt en kyrklig skatteuppbördslängd för den så kallade sexårsgärden från år 1314 provinserna (hundarena) Bälinge, Gästrikland, Håbo, Hagunda, Norunda, Närdinghundra, Oland, Rasbo, Ulleråker, Vaksala och Vendel samt Roden (delar av). Vilka de ursprungliga tio hundradena varit är dock oklart. Av de härader som saknas i skatteuppbörden 1314 finns Tierps härad omtalat som självständigt härad redan 1280, och Våla härad 1312. Sigurd Rahmqvist har antagit att Vendels härad bildats genom utbrytning ur Norunda härad och Våla härad genom utbrytning ur Tierps härad under andra hälften av 1200-talet. Av ett brev från Ulf Fase till innevånarna i Tiundaland 1244 skall det då ha bestått av tio hundaren.

Tiundaland var, i likhet med de andra folklanden, en egen lagsaga fram till 1296, då det sammanslogs med Attundaland, Fjädrundaland och Roden till Upplands lagsaga med gemensamt tingsställe i Folklandstingstad i Lunda socken, Seminghundra härad.

Lagmän i Tiundaland ledde "alla svears ting" i Gamla Uppsala, kyndelting (sedan år 1290) och disating (hölls på marknaden vid "Fyrisåns" mynning i Östra Aros).

Lagmän
Lars (Laurentius) 1231
Israel Andersson And 1286–1289
Birger Persson till Finsta 1293–1296 (sedan i Uppland)

Källor

Se även
 Torgny lagman, troligen fiktiv lagman omnämnd i Heimskringla

Upplands geografi
Upplands historia
Folkland
Geografiska namn från vikingatiden
Lagsagor
Teskedsgumman

Teskedsgumman (norska: Teskjekjerringa) är en serie barnböcker skrivna av den norske författaren Alf Prøysen. Den första boken kom ut på svenska 1956, ett år innan den kom ut på norska. Så gott som alla svenska utgivna böcker i serien har illustrerats av Björn Berg och översatts av Ulf Peder Olrog.

Beskrivning
Huvudpersonen är gumman som ofrivilligt blir liten som en tesked men som ändå eller tack vare det alltid klarar sig ur knepiga situationer, inte minst eftersom hon kan tala med djur när hon är liten. Hon bor i en stuga på landet tillsammans med sin gubbe.

Böcker 

 1956 – Gumman som blev liten som en tesked (Kjerringa som ble så lita som ei teskje)
 1968 – Teskedsgumman i sagoskogen (Teskjekjerringa i eventyrskauen)
 1968 – Göta Petter, sa teskedsgumman (Eventyret om teskekonen)
 1969 – Teskedsgumman på camping (Teskjekjerringa på camping)
 1970 – Här kommer jag, sa teskedsgumman
 1972 – Teskedsgumman flyger och far
 1976 – Gumman som blev liten som en tesked (Kjerringa som var så lita som ei teskje)
 1990 – Teskedsgumman och älgen (Teskjekjerringa og elgen)
 1991 – Teskedsgumman och den gömda skatten (Teskjekerringa og den skjulte skatten)

Filmatiseringar 
År 1967 gjordes en svensk adventskalender för radio och TV med namnet Gumman som blev liten som en tesked, och 1973 återkom hon i TV-serien Teskedsgumman. En japansk tecknad TV-serie som gjordes på 1980-talet översattes till närmare ett halvdussin språk.

Källhänvisningar 

Norska litterära figurer
Norsk skönlitteratur
Figurer i barn- och ungdomslitteratur
Fiktiva figurer introducerade 1956
Tempelherreorden

Tempelherreorden (, 'Kristi och Salomos tempels fattiga riddare', PCCTS) var en medeltida riddarorden som grundades av Hugo av Payens, Gottfrid av Saint-Omer och sju andra riddare så sent som 1118 för att skydda pilgrimer mot överfall då de färdades till Jerusalem under korstågen, och för att värna Korsfararstaterna. Vissa källor anger grundandet till 1119 eller redan 1111–1112 men 1118 är ordens egna officiella tidpunkt för grundandet. År 1128 var de officiellt inbjudna till kyrkomötet i Troyes. År 1128 bekräftades orden av påven. Namnet kommer av att ordens högkvarter låg i Klippdomen, som numera är en muslimsk helgedom i Jerusalem och är belägen på platsen för det forna Salomos tempel.

Genom sin rikedom och sina vittgående privilegier blev orden en viktig maktfaktor och ådrog sig den franske kungen Filip IV, "Filip den skönes", vrede. Större delen av orden i Frankrike fängslades fredagen den 13 oktober 1307 på order av Clemens V och blev senare avrättade. Den siste stormästaren Jacques de Molay brändes tillsammans med Geoffrey de Charney på bål den 18 mars 1314. Med stöd av olika anklagelser (bland annat för heresi, avgudadyrkan och homosexualitet) och genom tortyr frampressade falska bekännelser lyckades kungen få påven Clemens V att den 22 mars 1312 upplösa orden i bannbullan Vox in excelso. Den så kallade Chinon-pergamenten, som finns bevarad i Vatikanens arkiv, visar att Clemens V år 1308 gav tempelriddarna absolution för anklagelserna, vilket betraktas som ett stöd för att påven åtminstone till en början strävade efter att bevara Tempelherreorden inom kyrkan.

I modern tid
Orden sägs ha överlevt underjordiskt och framträdde då Filip, hertig av Orléans, utsågs till stormästare 1705. Dokumenterade belägg för detta saknas dock. Ingen nuvarande form av Tempelherreorden erkänns av Vatikanen. Det finns flera påvliga dekret och andra uttalanden mot alla former av Tempelherreordnar.

Namnet lever också vidare i ordet godtemplare. Den moderna orden Tempel Riddare Orden har också tagit sitt namn härifrån, men säger sig uttryckligen inte vara en fortsättning på den medeltida orden.

I skönlitteraturen
Tempelherrarna förekommer i Jan Guillous böcker om tempelriddaren Arn, Don Rosas tecknade serie Korsfararkungarnas krona, Dan Browns Da Vinci-koden,  Raymond Khourys bok Den siste tempelriddaren (2006), Steve Berrys bok Tempelriddarens arv, Robyn Youngs trilogi Brödraskapet (2002) samt i otaliga konspirationsteorier, exempelvis i satirisk form i Umberto Ecos bok Foucaults pendel.

Referenser

Anmärkningar

Källor 

Katolska klosterordnar