kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ellen Rydelius

Ellen Viktoria Rydelius, född 27 februari 1885 i Norrköping, död 1 april 1957 i Högalids församling i Stockholm, var en svensk journalist, översättare av rysk skönlitteratur, föreläsare och författare. Signaturer: Rydelia och Elena Petrovna.

Biografi
Hon var dotter till grosshandlare Axel Rydelius och Anna Ström och hon studerade vid Uppsala universitet där hon 1907 blev filosofie kandidat. Rydelius hörde till den första generationen av kvinnliga journalister i Sverige. Hon arbetade 1908–1909 på Svenska Dagbladet och 1909–1914 på Dagens Nyheter. Åren 1921–1923 var hon redaktionssekreterare vid Idun. Som journalist skrev hon under signaturen Rydelia utom i ryskspråkiga sammanhang, då hon kallade sig Elena Petrovna.

Rydelius var även verksam som översättare med ett nittiotal avslutade verk, bland annat av Fjodor Dostojevskij, Lev Tolstoj och Anton Tjechov. Rydelius var den stora auktoriteten rörande resehandböcker och hennes långa svit inleddes 1927 med Rom på 8 dagar. Storhetstiden som kulturpersonlighet inföll under mellankrigstiden. Hon författade även ett flertal kokböcker och två självbiografier: Leva randigt och Souvenirer.

Hon var 1911–1922 gift med författaren Harald Wägner och mor till journalisten Ria Wägner, som även var medförfattare till flera böcker. 

Ellen Rydelius är begravd på Skogskyrkogården i södra Stockholm.

En biografi över Ellen Rydelius och hennes Rom på 8 dagar har utgivits av Carina Burman.

Bibliografi

Resehandböcker

 - Med Ria Wägner.

 - Med Ria Wägner.
 - Med Ria Wägner.
 - Med Ria Wägner.
 - Med Ria Wägner.

Kokböcker
 - Medförfattare: Alexandra Beloborodoff.

 - Medförfattare: Alexandra Beloborodoff.

 - Med Ria Wägner.

Övrigt

 - Medförfattare: Alexandra Beloborodoff.
 - Medförfattare: Anna Odhe.

Källor
 Vem är det 1957

Noter

Vidare läsning

Externa länkar
 
 

Svenskspråkiga författare
Svenska översättare under 1900-talet
Översättare från ryska
Svenska kokboksförfattare
Svenska journalister under 1900-talet
Författare från Norrköping
Journalister från Norrköping
Gravsatta på Skogskyrkogården i Stockholm
Födda 1885
Avlidna 1957
Kvinnor
Anathema

Anathema (i början Pagan Angel) är ett brittiskt rockband bildat 1990. I början var stilen doom metal-orienterad och bandet var dessutom med och bidrog i utvecklingen av death/doom tillsammans med bland annat Paradise Lost och My Dying Bride. I tredje albumet, Eternity (1996), blev stilen  mer gothic metal-orienterad, från och med Judgement (1999) och speciellt A Fine Day To Exit (2001) ändrades stilen radikalt till alternativ rock med progressiva och atmosfäriska inslag.

Medlemmar
Nuvarande medlemmar
 Vincent Cavanagh – gitarr (1990– ), sång (1995– ), keyboard (2011– )
 Daniel Cavanagh – gitarr, keyboard, piano, sång (1990–2002, 2003– )
 John Douglas – trummor, (1990–1997, 1998–2014), keyboard (2011– ), slagverk, elektronik (2014– )
 Lee Douglas – bakgrundssång (1999– ), ledsång (2003– )
 Daniel Cardoso – keyboard, trummor (2012– ), basgitarr (2018– )
 Jamie Cavanagh – basgitarr (1990–1991, 2001–2018, 2019- )

Tidigare medlemmar
 Darren "Daz" White – sång (1990–1995)
 Duncan Patterson – basgitarr, keyboard (1991-1998)
 Shaun Taylor-Steels – trummor (1997–1998)
 Dave Pybus – basgitarr (1998–2001)
 Les Smith – keyboard (2000–2011)

Turnerande medlemmar
 Les Smith – keyboard (1996–1997)
 Martin Powell – keyboard (1998–2000, 2009)
 George Roberts – basgitarr (2001)
 Nicholas Barker – trummor (2009)
 Daniel Cardoso – keyboard (2011–2012)
 Tobel Lopes – basgitarr (2013)
 Duncan Patterson – basgitarr (2018– )

Diskografi (urval) 
Studioalbum
 Serenades (1993)
 The Silent Enigma (1995)
 Eternity (1996)
 Alternative 4 (1998)
 Judgement (1999)
 A Fine Day to Exit (2001)
 A Natural Disaster (2004)
 Hindsight (2008)
 We're Here Because We're Here (2010)
 Falling Deeper (2011)
 Weather Systems (2012	)
 Distant Satellites (2014)
 The Optimist (2017)

Livealbum
 A Moment In Time (2006) (DVD)
 Untouchable (2013) (Blue-ray)
 Universal (2013)

EP
 The Crestfallen (1992)
 Pentecost III (1995)
 Alternative Future  (1998)
 Untouchable (2013)

Singlar (urval)
 "All Faith is Lost" / "The Sweet Suffering" (1994)	
 "We Are The Bible" / "Eternal Rise Of The Sun" (1994)

Samlingsalbum
 Serenades / Crestfallen (1994)
 The Crestfallen EP + Pentecost III (1996)
 Resonance (2001) 
 Resonance 2 (2002) 
 Original Album Classics (2011)
 Fine Days: 1999-2004 (2015) (3 x CD + 1 DVD box)
 Resonance 1 & 2 (2015)
 Internal Landscapes - The Best of 2008-2018 (2018)

Externa länkar 

 
 
 

Engelska rockgrupper
Engelska metalgrupper
Musikgrupper bildade 1990
Doom metal-grupper
Brittiska gothic metal-grupper
Brittiska musikgrupper
Sigue Sigue Sputnik

Sigue Sigue Sputnik, brittiskt new wave-band bildat 1984 i England. Slog igenom 1986 med hiten "Love Missile F1-11". Gruppen splittrades 1990, men har återförenats en gång under 1990-talet och även 2001 samt 2008. Spelade senast på NCN-festivalen 2017.

Medlemmar
Tony James – gitarr, basgitarr, keyboard, synthesizer, sång (1982–1989, 1995, 1998, 2001–2004)
Martin Degville – sång (1982–1989, 1998, 2001–2004)
Neal X – gitarr (1982–1989, 1995, 2001–2004)
Ray Mayhew – trummor, elektroniska trummor (1982–1989)
Chris Kavanagh – trummor, elektroniska trummor (1982–1989, 1995)
Yana YaYa (Jane Farrimond) – keyboard, specialeffekter (1982–1989)
 John Green – keyboard (1995)
 Christopher Novak – sång (1995)
 Claudia Cujo – trummor (1998)
 Jenny Z – effekter (2001–2004)

Diskografi (urval)
Studioalbum
Flaunt It (1986)
Dressed for Excess (1988)
Piratspace (2001)
Blak Elvis (2001)
Black Elvis vs. The Kings of Electronic Rock (2002)

Samlingsalbum
The First Generation (1990) 
The Ultimate 12" Collection (1998) 
21st Century Boys: Singles (2001) 
Ultra Real (2001) 
21st Century Boys: The Best of Sigue Sigue Sputnik (2003)
Ray of Light (2007) 
The Remixes (2007) 

Singlar
 "Love Missile F1-11" (1986)
 "21st Century Boy" (1986)
 "Sex Bomb Boogie" (1986)
 "Rockit Miss U.S.A." / "Teenage Thunder" (1986)
 "Massive Retaliation" (1986; endast USA)
 "Success" (1988)
 "Dancerama" (1989)
 "Albinoni vs. Star Wars" (1989)
 "Rio Rocks" (1989)
 "Cyberspace Party" (1995)
 "Love Missile F1-11" (WestBam remix; 2001; endast Tyskland)
 "Everybody Loves You" (vs. Northern Lite; 2002; endast Tyskland)
 "Grooving with Mr. Pervert" (2003)
 "Into the Unknown" (2009)
 "C'mon Everybody" (2011; endast Japan)

Källor

Externa länkar 

 Officiell webbplats
 Sigue Sigue Sputnik på Allmusic.com

Brittiska musikgrupper
Thomas Dolby

Thomas Dolby, egentligt namn Thomas Morgan Robertson, född 14 oktober 1958, är en brittisk musikartist, låtskrivare, musikproducent, filmmusikkompositör, uppfinnare och företagare, mest känd för låtarna "Hyperactive" och "She Blinded me with Science" där den senare blev en stor hit 1982. 

Robertsons far var professor i grekiska och under uppväxtåren bodde familjen i flera länder kring Medelhavet, bland annat i Grekland, Frankrike och Italien.

Robertson blev av sina kompisar kallad "Dolby" efter ljudteknikföretaget Dolby Laboratories på grund av hans stora intresse för ljud och elektroniska prylar. Dolby Laboratories försökte långt därefter hindra honom att använda namnet Dolby och stämde honom. De lyckades nå en kompromiss, Robertson fick bara använda namnet Dolby om det samtidigt nämndes tillsammans med förnamnet Thomas.

Under tonåren började Dolby lära sig spela gitarr och keyboards. Som 16-åring hoppade han av skolan för att satsa på musik på heltid och spelade i olika band och som jazz-musiker på restauranger. Det första stora jobbet kom när Lene Lovich anlitade honom för att spela synthesizer på hennes turné. Dolby skrev låten "New Toy" till Lovich, gjorde gästspel som studiomusiker åt bland andra Foreigner, Joan Armatrading och Def Leppard och satsade därefter på en solokarriär.

1982 kom hans första soloalbum The Golden Age of Wireless och singeln "She Blinded Me with Science" som blev en topp 5-hit på Billboard Hot 100 och visades flitigt i musikvideokanalen MTV innebar det stora genombrottet. Stilen var vid denna tid syntpop men Dolby har senare varierat sin musik i en lång rad stilar och genrer och även skrivit filmmusik.

Under 1980-talet hade Dolby också en parallell karriär som flitigt anlitad musikproducent åt bland andra Joni Mitchell, George Clinton och Prefab Sprout. 1985 medverkade han på Live Aid-konserten.
 

Dolby uppträdde även på konserten The Wall: Live in Berlin - en livekonsert med Roger Waters och gästartister. Den spelades in 21 juli 1990 på Potsdamer Platz i Berlin inför mellan 200 000 och 500 000 åskådare. Konserten sattes upp för att samla in pengar till Leonard Cheshires minnesfond för krigsoffer samt att hylla Berlinmurens fall.

Thomas Dolby är även uppfinnare och företagare, där hans företag Beatnik bland annat utvecklat en polyfon ringsignalmjukvara som används i mobiltelefoner. Han har även skapat flera hundra mobiltelefonringsignaler samt soundtrack för film och tv-spel. Han är grundare av virtual reality-företaget Headspace och bor sedan 1987 i Los Angeles.

Diskografi

Källor

Externa länkar
Officiell hemsida

Brittiska musiker
Brittiska pop- och rockmusiker
Klaviaturspelare
Synthpopmusiker
Synthpopsångare
Personer inom Storbritanniens näringsliv under 2000-talet
Män
Födda 1958
Levande personer
Brittiska bloggare
Eternity (album av Anathema)

Eternity är ett musikalbum utgivet 1996 av den brittiska musikgruppen Anathema. Albumet markerar bandets övergång från doom metal till gothic metal.

Låtar på albumet
"Sentient" (D. Cavanagh) – (2:59)
"Angelica" (text: Patterson, musik: D. Cavanagh) – (5:50)
"The Beloved" (text: V. Cavanagh, musik: D. Cavanagh) – (4:44)
"Eternity, Pt. I" (Patterson) – (5:35)
"Eternity, Pt. II" (Patterson) – (3:11)
"Hope" (David Gilmour, Roy Harper) – (5:55)
"Suicide Veil" (text: Patterson, musik: by D. Cavanagh, Patterson) – (5:10)
"Radiance" (D. Cavanagh) – (5:52)
"Far Away" (Patterson) – (5:30)
"Eternity, Pt. III" (Patterson) – (4:43)
"Cries on the Wind" (text: Patterson, musik: D. Cavanagh, Patterson) – (5:01)
"Ascension" (D. Cavanagh) – (3:20)

Medverkande
Anathema
Vincent Cavanagh – sång, gitarr
John Douglas – trummor
Duncan Patterson – basgitarr
Danny Cavanagh – gitarr, keyboard

Bidragande musiker
Michelle Richfield – sång
Les Smith – keyboard
Roy Harper – tal på "Hope"

Produktion
Tony Platt – musikproducent, ljudtekniker
Martin Wilding – assisterande ljudtekniker
Jan Anderson – mastering
Porl Medlock – foto
Mez – omslagskonst

Referenser

Musikalbum 1996
Album av Anathema
Volkswagen Bähnle

Volkswagen Bähnle är ett rundturståg skapat av Volkswagen.

Redan tidigt på 50-talet skapade karosserifirman Rometsch ett flertal olika modeller baserade på Volkswagens bottenplatta. I mitten av 1950-talet fick ovannämnda företag som uppdrag av Volkswagenwerk att tillverka ett fordon för att besökare skulle kunna få åka med i guidade turer i staden Wolfsburg.

Den första bilen som kom i bruk var en cabrioletliknande skapelse med plats för fem till sex personer.  Detta fordon visade sig snart att vara alltför litet och man skisserade en släpvagn som kunde dras av den ursprungliga bilen. Valet föll på en vagn som skulle tillverkas av Karosserifabrik Harmening i Bückeburg, vagnen hade plats för 48 personer.Ursprungligen hade vagnen inget tak, men det byggdes på senare.Hela ekipaget skulle drivas med en VW 1200 motor med 30 hkr. Toppfarten blev inte högre än 50 km/tim. Under åren 1958 till 1976 åkte tusentals personer med Volkswagen Bähnle på stadens rundurer som var upp till 40 kilometer långa.

Året 1976 startade en ny era, nu med Volkswagen Golf som dragfordon och en bussliknande släpvagn med 36 bekväma sittplatser.

Nästa stora begivenhet var den 23 april 2004, på en trädgårdsmässa där Volkswagen AG aviserade att de hade tänkt skänka staden en ny rundtursvagn. Denna gång var dragbilen en VW Golf V R32. Premiärturen skedde den 14 juli 2004.
"Tåget" användes också inom fabriken för guidade turer.

Volkswagen
IJsselmeer

Ĳsselmeer [] är den insjö i Nederländerna som uppstod genom uppförandet av en dammbyggnad i Zuiderzee, en vik av Nordsjön. Insjön ligger något under havets nivå, och har en yta på 1100 km². Längs spärrdammen Afsluitdijk, som har förbindelse med Nordsjön genom slussar, löper en bilväg. Vatten från regn och åar släpps ut till havet vid lågt tidvatten.

Stora delar av insjön har blivit torrlagda varvid det har bildats poldrar, som tillsammans utgör provinsen Flevoland. Ĳsselmeer är den största sjön i västra Europa (norra Europa ej medräknat), och var förr större, men en del kallad Markermeer avskildes 1975 av en dammbyggnad. Det fanns länge planer på att bygga poldern Markerwaard i Markermeer, men det beslutades 2003 att Markerwaard inte skulle byggas.

Se även
IJ (flod)
Noordoostpolder

Insjöar i Nederländerna
Konstgjorda sjöar
Polder

En polder är ett markområde, som erhållits genom invallning och torrläggning. Begreppet används i första hand för områden vid Nordsjöns kust i Nederländerna, Belgien och Tyskland.

Se även 
 Depression (geografi)
 Flevoland

Externa länkar 

Natur i Nederländerna
Natur i Tyskland
Väg- och vattenbyggnad
Nederländernas geografi
Alvar Ellegård

Alvar Ellegård, född 12 november 1919 i Göteborg, död 8 februari 2008 i Göteborg, var en svensk språkforskare; han var professor i engelska vid Göteborgs universitet. Han var också ledamot av Nationalencyklopedins vetenskapliga råd.

Ellegård disputerade 1953 för filosofie doktorsgrad och blev docent på avhandlingen The Auxiliary Do. Mellan 1962 och 1984 innehade han professuren i engelska vid Göteborgs universitet. Förstnämnda år gjorde han två uppmärksammade inlägg i debatten om författarskapet till Juniusbreven, där han ansåg sig kunna med bestämdhet avgöra att sir Philip Francis var den som låg bakom pseudonymen. 

Efter pensioneringen slog Ellegård in på en ny väg i sin vetenskapliga bana och ägnade sig åt forskning kring Jesus-gestalten och Jesus historicitet. I boken Myten om Jesus framför han kontroversiella teorier om Dödahavsrullarna och deras koppling till kristendomens tidiga historia. Enligt Ellegård var Jesus ledare för esséerna i Qumran några hundra år före vår tideräkning och det var Paulus,  som utvecklade kristendomen genom sina kontakter med sekten, vilken bevarade Dödahavsrullarna.

Enligt den så kallade Damaskusrullen slog sig esséerna ned i Damaskus utanför Jerusalem. Ellegård tolkade det som att det Damaskus som omnämns i Apostlagärningarna egentligen var Qumran, och att Paulus ska ha varit på väg till Qumran, när han fick en vision av Jesus att starta en ny religion. Ellegård fick dock föga medhåll för sin hypotes att Jesus skulle ha varit esséernas Rättfärdighetens lärare av andra som forskat i ämnet.

Ellegård invaldes 1977 som ledamot av Kungliga Vitterhetsakademien.

Bibliografi (i urval) 
 Darwin and the General Reader (1958)
Språkvetenskap
 The Auxiliary Do (doktorsavhandling, 1953)
 A Statistical Method for Determining Authorship (1962)
 De internationella orden (1966)
 Transformationell svensk-engelsk satslära (1971)
 Språk, språkvetenskap, språkinlärning  (1971)
 Engelsk grammatik (med andra författare, 1973)
 The Syntactic Structure of English Texts (1978)
 Språket och hjärnan (1982)
Religionsvetenskap
 Jesus – One Hundred Years Before Christ: A Study In Creative Mythology, (London 1999).  
nyutgiven som pocket av Overlook Press (April 2002).  
 Myten om Jesus: den tidigaste kristendomen i nytt ljus, Bonniers (Stockholm 1992).

Källor

Fotnoter

Svenska professorer i engelska
Ledamöter av Vitterhetsakademien
Män
Födda 1919
Avlidna 2008
Space Invaders

är ett av de mest berömda arkadspelen. Varianter på spelet förekommer fortfarande i samlingar av enkla datorspel. Spelet programmerades av Tomohiro Nishikado 1978 med Taito som utgivare.

Spelupplägg 
Spelaren styr en kanon som alltid är längst ned på skärmen men kan glida i sidled åt höger och vänster. Från skärmens övre del kommer ett antal fientliga rymdmonster, Space Invaders, i rätblocksformation medan de rör sig fram och tillbaka i sidled och sakta åker nedåt på skärmbilden.

Spelarens måste skjuta alla angriparna innan någon av dem hunnit ned till botten av skärmen. Ju färre fiender som återstår, desto snabbare rör de sig, dock fortfarande med samma inbördes positioner som de hade när hela formationen först visade sig. Fienderna kan ibland skjuta tillbaka, men inte sikta. I vissa varianter av spelet har spelaren skydd i form av hus, men förstörs gradvis när de blir träffade av rymdmonstren eller spelarens skott.

Ryktet gör gällande att orsaken till den ökade accelerationen var att de ursprungliga spelmaskinerna inte hade processorkraft att flytta alla fiender med full hastighet, men allt eftersom fiender försvann blev det fler klockcykler över för de fiender som fanns kvar.

Spel i serien 
 Space Invaders
 Space Invaders Part II (1979)
 Return of the Invaders (1985)
 Majestic Twelve: The Space Invaders Part IV (1990)
 Space Invaders DX (1994)
 Akkan-vaders (1995)
 Space Invaders Extreme (2008) Nintendo DS, Playstation Portable.

Källor

Fotnoter

Externa länkar 
 
 Space Invaders 35th anniversary portal 
 
 
 Spave Invaders clones

Datorspel 1978
Sega SG-1000-spel
Arkadspel
Atari 2600-spel
Atari 5200-spel
MS-DOS-spel
Atari-spel
NES-spel
Mobilspel
C64-spel
Game Boy Advance-spel
Game Boy Color-spel
Game Boy-spel
IOS-spel
MSX-spel
Nintendo 64-spel
Playstation-spel
Playstation 3-spel
Playstation Network-spel
Playstation Portable-spel
Super NES-spel
Virtual Console-spel
Wii-spel
Windows-spel
ZX Spectrum-spel
Shoot 'em up-spel
Datorspel utvecklade av Taito
Rymdinvasionsspel
Spel med enspelarläge och flerspelarläge
Out Run

Out Run är ett arkadspel från 1986, skapat av Sega. Spelaren styr en röd Ferrari Testarossa som ses bakifrån/ovanifrån, och det gäller att köra så snabbt som möjligt från kontroll till kontroll. När spelet startade kunde spelaren även välja en radiostation på bilens stereo. Låtarna, som bidrog till spelets popularitet, var "Splash Wave", "Passing Breeze" och "Magical Sound Shower". Grafiken var för sin tid ovanligt bra; hårdvaran i arkadversionen användes även till spel som After Burner och Space Harrier.

Referenser

Webbkällor

Externa länkar 

Datorspel 1986
Arkadspel av Sega
Sega Master System-spel
Atari ST-spel
C64-spel
MS-DOS-spel
Game Boy Advance-spel
Sega Game Gear-spel
Mobilspel
Sega Mega Drive-spel
Sega Saturn-spel
ZX Spectrum-spel
Racingspel
Skala (avbildning)

Vid olika sorters avbildningar av verkligheten eller  objekt, till exempel kartor eller tekniska ritningar, anger skalan förhållandet mellan ett visst avstånd på avbildningen och motsvarande avstånd i verkligheten. I fallet med kartor och ritning utgörs skalan då av en så kallad längdskala. Om skalan till exempel är 1:10 000 innebär det att ett avstånd på 1 cm på avbildningen är 10 000 cm (100 m) i verkligheten. I detta exempel är avbildningen en förminskning av verkligheten. På ritningar eller liknande är det också vanligt att man gör en förstoring av verkligheten (till exempel skala 100:1). En avbildning av verkligheten utan förstoring eller förminskning har skalan 1:1.

Areaskala är förhållandet mellan areor. Areaskalan är kvadraten på längdskalan. Ytterligare en annan typ av skala är volymskala som visar förhållandet mellan volymer. Volymskalan är kuben på längdskalan.

Stor och liten skala 
En skala är ett bråk när den skrivs med formen skala = 1 : skalfaktor. Det ger att man med en större skalfaktor (som är nämnare) får en mindre skala, och med en mindre skalfaktor får en större skala, dvs då blir avbildningen större. Det innebär exempelvis att 1:100 000 är en mindre skala än 1:10 000.

Se även 
 Skalmodell

Arkitektur
Geometri
Modellbygge
en:Scale (measurement)
es:Escala (cartografía)
fr:Échelle
pl:Skala mapy
Ekvidistans

Ekvidistansen anger höjdskillnaden mellan två höjdkurvor på en karta.

Lantmäteriets karta med skalan 1:50 000 har ekvidistansen 5 meter, 10 meter i Norrlands inland och 20 meter i fjälltrakterna.

På fjällkartor är ekvidistansen 10 eller 20 meter beroende på skala. 

På orienteringskartor är det vanligast med en ekvidistans på 5 meter, men även 4 och 2,5 meter förekommer. På kartor för sprintorientering som oftast genomförs i parker och bland bebyggelse är ekvidistansen 2 meter.

Källor

Se även
 Isaritm

Kartografi
Xanadu (film)

Xanadu är en amerikansk romantisk fantasy-musikalfilm från 1980 i regi av Robert Greenwald. I huvudrollerna ses Olivia Newton-John, Michael Beck och Gene Kelly. Filmen hade svensk premiär den 20 oktober 1980.

Handling 
Grekiska gudar tar människogestalter på jorden för att inspirera människor. En av dem, Kira (Olivia Newton-John), bestämmer sig för att hjälpa artisten Sonny Malone (Michael Beck). Med lite hjälp av en man som Kira hjälpt 40 år tidigare, Danny McGuire (Gene Kelly), lyckas Sonny bygga en stor discorink.

Rollista i urval

Produktionen 
Filmens titel syftar på namnet på den klubb filmens huvudpersoner öppnar. Klubben anspelar i sin tur på ett diktverk av Samuel Taylor Coleridge, Kubla Khan, or A Vision in a Dream. A Fragment, som syftar på Khubilai khans stad Xanadu.

Gene Kellys rollfigur, en före detta musiker, bär namnet Danny McGuire, vilket råkar vara samma namn som på Tommy Noonans rollfigur i En stjärna föds från 1954.

Exteriören till filmens "Xanadu" är den nu nerbrunna lokalen Pan-Pacific Auditorium i Los Angeles.

Xanadu blev Gene Kellys sista huvudroll i en spelfilm.

Mottagande, efterföljare 
Kritikerna sågade filmen. Den blev heller inte någon publiksuccé. Filmen vann en Razzie Award för sämsta regissör och nominerades i flera andra kategorier. Filmmusiken, som bestod till hälften av Olivia Newton-Johns låtar och till den andra hälften av låtar med Electric Light Orchestra (ELO), nådde en viss framgång. Speciellt titellåten Xanadu, där Newton-John sjunger tillsammans med ELO, som tog sig ända upp till förstaplatsen i England.

En Broadwaymusikal baserad på filmen hade premiär 2007.

Referenser

Externa länkar 
 

Amerikanska musikalfilmer
Amerikanska fantasyfilmer
Los Angeles på film
Filmer 1980
Engelskspråkiga filmer
Sullivan Bluth Studios filmer
Delvis animerade spelfilmer
Filmer baserade på grekisk-romersk mytologi
Filmer från Universal Studios