kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Keith Moon

Keith John Moon, född 23 augusti 1946 i Wembley i nordvästra London, död 7 september 1978 i Mayfair, London, var en brittisk trummis och sångare.

Biografi 
Keith Moon är mest känd som trummis i rockbandet The Who. Han kom med i bandet efter att ha gått fram till dem under en konsert 1963, då The Whos gamla trummis Doug Sandom precis lämnat gruppen, och de hade olika trummisar varje konsert. Moon gick fram till sångaren Roger Daltrey och sade: "Jag hör att ni letar efter en trummis. Jag är mycket bättre än den ni har." Moon fick då komma upp på scenen och visa vad han gick för. Daltrey sade att hans trummande var som en jetmotor som startade och gitarristen Pete Townshend menade att han praktiskt taget slog sönder trumsetet, då visste de att Keith var deras man.

Keith Moon var mycket av en showman och gick helt besatt in i sin roll, bland annat genom att kasta upp trumpinnarna i luften och snurra dem i händerna. Ett av The Whos främsta kännetecken de första åren var också att avsluta konserterna med att Pete Townshend spelade sönder och sedan slog sönder sin gitarr, medan Keith Moon sparkade trummor och cymbaler ut över hela scenen till publikens jubel. Även privat levde Keith Moon vilt med sprit, droger och fester. Keith Moons enda soloalbum kom 1975 och heter Two Sides of the Moon.

Keith Moon avled i sömnen av en överdos medicin 1978. Han har en minnesplakett i minneslunden vid Golders Green Crematorium i London. Keith Moon anses som en av rockens mest exceptionella och nyskapande trummisar.

Från 1974 till sin död hade Keith Moon ett förhållande med den svenska fotomodellen Annette Walter-Lax.

Enligt en myt körde Keith Moon ner en Lincoln Continental i hotellbassängen i Holiday Inn i Flint i Michigan på sin 21-årsdag år 1967.

Diskografi
Solo album
Two Sides of the Moon (1975)

Källor

Noter

Tryckta källor

Externa länkar 

 The Keith Moon movie 

Födda 1946
Avlidna 1978
Brittiska musiker
Brittiska trummisar
Män
Musiker från London
Personer från Wembley
Långedrag

Långedrag  är ett primärområde i stadsområde Sydväst i Göteborgs kommun.

Långedrag är beläget i Västra Frölunda socken och ingick efter kommunreformen 1862 i Västra Frölunda landskommun. I denna inrättades 19 augusti 1910 Långedrags municipalsamhälle, vilket 1 januari 1922 uppgick i Älvsborgs municipalsamhälle. Detta i sin tur upplöstes 1 januari 1945 när landskommunen uppgick i Göteborgs stad.

Historik 

Namnet Långedrag påträffas första gången år 1766 och avsåg då ett salteri och ett fiskeläge. Innebörden av namnet anses komma av "den långa, för vinden utsatta segelleden utanför Västerberget" (Långe-) och "öppet vatten där vinden ligger på" (-drag).

Den stora sillruschen i slutet av 1700-talet bidrog till utvecklingen av Långedrag och att en väg anlades till Göteborg. Vägen blev en viktig led speciellt under svåra vintrar då fjorden och älven var stängda av is.
 
I mitten av 1800-talet började ångbåten Delphin göra regelbundna dagsresor med badgäster till Långedrag. Kallbadhus med separata avdelningar för herrar och damer och en restaurang byggdes. Tomter började avstyckas för sommarboende och ganska snart också för åretruntboende.

År 1911 fick den nystartade Göteborgs kanotförening disponera ett område på Ängholmen.

Göteborgs Kungliga Segelsällskap och Långedragsskolorna ligger i området. Göteborgs spårväg trafikerar området med Långedragslinjen. Området har fått ge namn åt de så kallade  Långedragsjullarna - rejäla och sjövärdiga små skolsegelbåtar i ett antal storlekar.

Nyckeltal

Stadsområdes- och stadsdelsnämndstillhörighet 
Primärområdet tillhörde fram till årsskiftet 2020/2021 stadsdelsnämndsområdet Västra Göteborg och ingår sedan den 1 januari 2021 i stadsområde Sydväst.

Bilder

Referenser

Noter

Källor
Namn och Bygd, Erik Abrahamson 1935

 Göteborgs stad - Stadsdelar och primärområden Läst 2011-01-29.

Vidare läsning

Externa länkar 

Primärområden i Göteborg
Älvsborg
Maria från Alexandria

Denna artikel handlar om alkemisten. För det kristna helgonet, se Maria från Egypten.

Maria från Alexandria, även kallad Maria judinnan och Maria Hebraea, var en romersk-egyptisk alkemist. Hon beräknas ha levt mellan första århundradet och 200-talet.

Maria, som var en av de allra första alkemisterna, levde och verkade i Alexandria i Egypten.  Uppgifterna är ganska oklara om henne; huvuddelen av vår kunskap kommer från den egyptiske alkemisten Zosimos, som verkade cirka 500 år efter Maria. Enligt vissa legender levde hon långt tidigare och skall ha varit identisk med Mose syster Mirjam. Detta bygger dock troligen på en feltolkning av uttrycket "syster till Moses" som enbart användes för att betona att hon var judisk och mycket vis.

Det anses att hon experimenterade med en rad olika kemiska reaktioner, och att hon sökte omvandla metaller till andra metaller baserat på en teori om att de var levande och hade hanligt och honligt kön.

Hon uppfann en rad apparater för att värma och destillera ämnen, bland annat vattenbadet, som på många språk är uppkallat efter henne (franska: bain-Marie, tyska: Marienbad, italienska: bagnomaria).

Källor

Noter 

Alkemister
Antikens vetenskapsmän
Personer i Egypten under 000-talet
Kvinnor under antiken
Ture

Ture eller Thure är ett mansnamn, en variant av Tore. Det har använts i Sverige sedan 1300-talet.

Namnet har länge varit ovanligt, men ökar nu snabbt i popularitet.
31 december 2005 fanns det totalt 7 762 personer i Sverige med namnet, varav 3 119 med det som tilltalsnamn.
År 2003 fick 102 pojkar namnet, varav 39 fick det som tilltalsnamn. År 2018 hade namnet blivit så populärt att det tog sig in i topplistan bland nyfödda pojkar, och placerade sig på plats 91 bland de populäraste pojknamnen för året, med 153 nya namnbärare.

Namnsdag: 28 april

Personer med namnet Ture/Thure
 Thure Ahlqvist, pugilist, OS-silver 1932
 Thure Alfe, regissör, manusförfattare och skådespelare
 Thure Andersson (brottare), OS-silver 1936
 Thure Andersson, politiker (S), landshövding
 Ture Bengtsson (Bielke) – flera personer
 Thure Bergentz, arkitekt och stadsplanerare
 Thure Drufva, överste, landshövding
 Ture Eriksson Sparre, riksråd, landshövding
 Ture Gudmundsson, folkmusiker och musikdirektör
 Ture Hedman, gymnast, OS-guld 1920
 Thure Jadestig, riksdagsledamot (S)
 Ture Jönsson (Tre Rosor), lagman, riksråd, upprorsledare
 Ture Königson, politiker (fp), riksdagsledamot
 Ture Nerman, journalist, radikal politiker, antimilitarist och poet
 Thure Petrén, fängelseläkare, kommunalpolitiker
 Ture Rangström (dramatiker), teaterchef, dramatiker, textförfattare, översättare och Strindbergkännare
 Ture Rangström (tonsättare), tonsättare, sångpedagog, musikkritiker och dirigent
 Thure Sjöstedt, brottare, OS-guld 1928, OS-silver 1932
 Ture Turesson (Bielke), riksråd, marsk

Fiktiva personer med namnet Ture
 Ture Sventon, litterär figur
 Tur-Ture, seriefigur i Hagbard Handfaste.
 Ture Björkman, antagonist i serien Skrotnisse och hans vänner.

Källor

Mansnamn
Svenska mansnamn
Nordiska förnamn
Tyko

Tyko (Tycko, Tycho m.fl.) är ett mansnamn. Namnets ursprung är lite oklart, men troligtvis är det en latinisering av det medeltida namnet Tyke (den danska och sydsvenska formen var Tyge), i sin tur sidoformer av namnet Toke ("tok"), som var ett vanligt vikinganamn.
En annan förklaring är att det skulle komma från grekiskans ty'che - "lycka", eller att det skulle vara en kortform av Torkel (formerna tykir eller tyki).

Namnet är ovanligt. 
Det fanns 31 december 2005 totalt 476 personer i Sverige med förnamnet Tyko, varav 119 hade det som tilltalsnamn.
År 2003 fick 20 pojkar namnet Tyko, varav 10 fick det som tilltalsnamn.

Namnsdag: 29 april  (Sedan 1774. 1993-2000 låg det dock på 28 april)

Personer med namnet Tyko/Tycho/Tyge
 Tyge Asmundsen, superintendent i Lunds stift 1560–1577
 Tycho Bergvall, regissör, make till Marianne Löfgren
 Tycho Brahe, dansk astronom

 Tycho Hedén, socialdemokratisk politiker i Uppsala
 Tycho de Hofman, dansk ämbetsman och författare
 Tyge Krabbe, dansk adelsman, marsk och riksråd
 Tycho Norlindh, professor i botanik
 Tyko Reinikka, finländsk politiker under andra världskriget
 Tyko Sallinen, finländsk konstnär
 Tycho Tullberg, professor i zoologi
 Tycho (musiker) (1976/1977–),  en amerikansk musiker

Fiktiva figurer
 Tyko Gabriel Glas - en litterär huvudfigur i romanen Doktor Glas av Hjalmar Söderberg
 Varuhuschef Tyko Jonsson – svensk litterär karaktär

Mansnamn
John Entwistle

John Alec Entwistle, född 9 oktober 1944 i Chiswick i västra London, död 27 juni 2002 i Las Vegas, Nevada, var en brittisk basist, sångare och låtskrivare. Han är känd som medlem av rockgruppen The Who.

Biografi 
Entwistle träffade den blivande sångaren i The Who, Roger Daltrey, på gatan när han gick och bar på sin hemmagjorda elbas. Daltrey frågade vad det var för instrument, då elbasen var relativt ny. Entwistle svarade att det var en elbas, och de två började prata och Daltrey bjöd in Entwistle till sitt band. Entwistle tog med sin vän Pete Townshend då bandet behövde en bra kompgitarrist. 

Till skillnad från de övriga The Who-medlemmarna gjorde inte Entwistle så mycket väsen av sig på scen. Till exempel slog han aldrig sönder sina instrument som Pete Townshend eller Keith Moon, utan spelade lugnt igenom låtarna. Vid sidan av Townshend skrev Entwistle mycket av The Whos material. "Heaven and Hell", "Cousin Kevin", "Boris the Spider" och "My Wife" är några av låtarna han skrivit till gruppen.

Som svar på uppfattningen om hans tillbakadragna natur skrev och sjöng han den starka låten "The Quiet One", som gavs ut på albumet Face Dances 1981. Även hans basspelande kan betecknas som mycket exceptionellt och explosivt; därför tog han en spindel som inofficiell symbol, då det liknade hur hans långa fingrar for över strängarna, och för att den första låten han skrev för The Who var just Boris the Spider. 

Från början av 1970-talet och fram tills sin död var han aktiv som soloartist vid sidan av The Who, och släppte flera album. John Entwistle dog den 27 juni 2002 på rum 660 på Hard Rock Hotel and Casino, kvällen innan en turné skulle börja i Las Vegas. Kokain i samspel med ett dåligt hjärta orsakade ett hjärtstopp. Entwistle är gravsatt på egendomen Quarwood i närheten av Stow-on-the-Wold i Gloucestershire.

Instrument och utrustning

 1964–1970 Fender precision bass
 1967 Gibson EB-2
 1967–1969 Rickenbacker 4001
 1971–1974 Gibson Thunderbird lV, Fenderbird
 1973–1975 The Axe
 1975–1976 Alembic Series 1
 1976–1985 Alembic Explorer bass
 1986–2002 Status Series / Buzzard bass

Diskografi, solo

Källor

Externa länkar 

 John Entwistle – webbplats
 John Entwistle – Tribute to the OX
 The John Entwistle Foundation

Födda 1944
Avlidna 2002
Brittiska rockmusiker
Brittiska basister
Män
Personer från Chiswick
Musiker från London
Jim Clark

James "Jim" Clark Jr. OBE, född 4 mars 1936 i Kilmany i Fife i Skottland, död 7 april 1968 i Heidelberg i Tyskland, var en brittisk racerförare.

Clark blev världsmästare i formel 1 två gånger,  och . Jim Clark omkom under ett formel 2-lopp på Hockenheimring 1968.

Racingkarriär 
Clark debuterade i formel 1  för Lotus och kom att stanna i stallet under resten av sin karriär. Han tog sin första pallplats i Portugal samma år. Clark slog igenom på allvar och vann sitt första lopp  och slutade sedan tvåa i förar-VM efter sin kombattant Graham Hill i BRM. Clark vann förar-VM säsongen  och satte då rekord då han vann sju lopp under en säsong, ett rekord som stod sig i 25 år trots att antalet lopp utökades! 

Säsongen  kunde det blivit en ny VM-titel, men hans motor gav upp på sista varvet i finalloppet i Mexiko när han ledde loppet och var på väg mot mästartiteln.  vann han dock mästartiteln igen efter sex segrar med 14 poängs marginal. Samma år vann Clark även Tasman Series och Indianapolis 500 och blev då den förste europeiske föraren som vann det loppet på 54 år.
 
Säsongen  var svårare med många motortillverkare och en opålitlig bil.  kom han dock tillbaka och vann fyra deltävlingar men slutade ändå bara trea i förar-VM, på grund av bilens bristande tillförlitlighet. Säsongen  var Clark storfavorit och vann också premiären i Sydafrika.

Clark förolyckades under ett formel 2-lopp på Hockenheimring 7 april 1968 då han av okänd anledning i en hastighet av 274 km/h körde av banan, voltade och kraschade mot ett träd.

Clark blev för sina insatser invald i International Motorsports Hall of Fame 1990.

F1-karriär

Noter

Källor 
 

Födda 1936
Avlidna 1968
Brittiska racerförare
Skotska racerförare
Brittiska Formel 1-förare
Tasman Series-förare
BTCC-förare
Indianapolis 500-vinnare
Indianapolis 500-förare
Team Lotus F1-förare
Formel 1-racevinnare
Formel 1-racevinnare under 1960-talet
Världsmästare i formel 1
Förolyckade F1-förare
Män
Medlemmar i International Motorsports Hall of Fame
Ian Paice

Ian Anderson Paice, född 29 juni 1948 i Nottingham, England, är en brittisk trummis. Ian Paice var trummis i hårdrocksbandet Deep Purple från starten 1968 fram till upplösningen 1976. När Deep Purple återförenades 1984 så började han spela igen och han är fortfarande bandets trummis vilket gör honom till den ende nuvarande medlemmen som spelat med gruppen sedan starten och som varit med på alla skivinspelningar.

Paice började sin musikaliska bana med att spela fiol, men bytte i tonåren till trummor. Han började med att spela med en massa lokala band tills han blev tillfrågad att vara med i Ritchie Blackmores band Roundabout. Kort därefter bytte man namn till Deep Purple.

Han hade sedan sin givna plats i bandet fram tills upplösningen 1976. Efter Deep Purple har han bland annat varit inblandad i inspelningar med Eddie Harris och The Velvet Underground. Han var även trummis i David Coverdales grupp Whitesnake under början av åttiotalet. Sedan återföreningen 1984 är han åter medlem i Deep Purple och gruppen har turnerat och spelat in skivor sedan dess.

Externa länkar
 En av de få svenska intervjuerna med Ian, i nättidningen Drummer's Digest

Födda 1948
Engelska rocktrummisar
Medlemmar i Whitesnake
Medlemmar i Deep Purple
Män
Vänsterhänta musiker
Levande personer
Personer från Nottingham
Karl Bartos

Karl Bartos, född 31 maj 1952 i Berchtesgaden, är en tysk musiker och kompositör. Han var medlem av Kraftwerk mellan åren 1975 och 1991. Efter att ha lämnat Kraftwerk startade han bandet Elektric Music med Lothar Manteuffel. Bartos har även släppt två soloalbum: Communication och Off the Record.

Biografi 
Karl Bartos föddes 1952 i Berchtesgaden. Mellan 1970 och 1976 studerade han vid Robert Schumann Hochschule Düsseldorf.

Kraftwerk (1975–1991) 

Kraftwerk hade just släppt albumet Autobahn, och de skulle precis ut på världsturné, när Bartos blev medlem i gruppen. Han spelade elektroniska trummor i Kraftwerk tillsammans med Wolfgang Flür åren 1975-1991. Bartos medverkar på albumen Radioaktivität (1975), Trans Europa Express (1977), Die Mensch-Maschine (1978), Computerwelt (1981) och Electric Café (1986). År 1991 utgavs The Mix som är ett samlingsalbum med nyinspelningar av gamla låtar. Kort därefter lämnade Bartos Kraftwerk på grund av att han upplevde att produktionstakten i Kling Klang Studion var alltför låg.

Moderne (1980) 
1980 blev Bartos intresserad av att spela in några låtar med det (idag upplösta) franska synthbandet Moderne, men det blev aldrig av.

Elektric Music (1992–2000) 
Efter att ha hoppat av Kraftwerk startade han bandet Elektric Music tillsammans med Lothar Manteuffel, och de gav ut albumet Esperanto (1993). Lothar Manteuffel hoppade senare av Elektric Music och Bartos justerade gruppnamnet till Electric Music, under vilket ett album med likadant namn släpptes 1998.

Sedan valde Bartos att inleda en solokarriär och släppte år 2003 albumet Communication.

Därefter gjorde han inte någon ny musik på 10 år tills han släppte Off the Record 2013 och gav sig ut på världsturné 2014.

När Karl Bartos spelar live brukar han spela både låtar från Kraftwerk, låtar från Elektric Music och sin solokarriär.

Diskografi

Kraftwerk

Elektric Music 
Album

Singlar

Solo 
Album

Singlar

Referenser

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Kraftwerk
Tyska electronicamusiker
Födda 1952
Män
Levande personer
Personer från Berchtesgaden
Musiker från Bayern
Maastricht

Maastricht (nederländska [maːˈstɾɪxt]) är Nederländernas äldsta stad, grundlagd redan på romartiden. Den har fått sitt namn efter det latinska uttrycket för ”övergång av Maas” – Mosae Traiectum – Maas Tricht. Detta var benämningen på den bro över floden, som byggdes på kejsar Augustus tid. 

Maastricht blev biskopssäte på 300-talet. Från 1200-talet administrerades Maastricht av hertigen av Brabant och furstbiskopen av Liège men kom under 1600-talet under Nederländernas inflytande. 1815 blev staden en integrerad del av Nederländerna. 1579 erövrades och plundrades Maastricht av spanjorerna, återtogs 1632 av Fredrik Henrik av Oranien. Maastricht besattes av fransmännen bland annat 1673, 1748 och 1793.

Rester av den medeltida stadsmuren finns ännu kvar. Stadshuset härstammar från 1400-talet, rådhuset från slutet av 1600-talet. Bland andra byggnader märks Sankt Servatiusdomen, Nederländernas äldsta katedral, med en intressant krypta. Kyrkan blev ombyggd i gotik under högmedeltiden. Andra kyrkor är den romanska Vårfrukyrkan och Johanneskyrkan i gotisk stil och med ett högt torn.

Staden ligger där floden Jeker flyter in i Maas i Nederländernas allra sydligaste del mellan Belgien och Tyskland och den har cirka 120 000 invånare (2006).

Maastricht är huvudstad i den nederländska provinsen Limburg. Staden har sedan 1976 ett eget universitet, Universiteit Maastricht, som är ett av landets yngsta.

I Maastricht undertecknade EG:s stats- och regeringschefer Maastrichtfördraget som är underlaget för bildandet av EU och den gemensamma valutan euro.

Källor

Externa länkar 
 http://www.maastricht.nl
 http://www.wikimaas.tk

Gränsorter i Europa
Nederländernas provinshuvudstäder
Orter i Limburg, Nederländerna
Avantgarde

Avantgarde (franska förtrupp), är de personer eller verk som för sin tid är experimentella, nyskapande eller innovativa, speciellt inom konst, kultur och politik. Vissa teoretiker, som Peter Bürger, delar in de konstnärliga avantgardistiska grupperingarna i "det historiska avantgardet” vilket är grupper verksamma innan andra världskriget, och neoavantgarde som grupperingar som uppträdde efter andra världskriget som  lettrism, situationism, konkret konst, konkret musik och konkret poesi.

Inom konst och kultur
Det avantgardistiska representerar en förflyttning av gränsen för vad som är accepterat som norm eller status quo i samhället, framförallt inom den kulturella sfären. Många teoretiker har med blandat resultat försökt att kartlägga de parametrar som definierar avantgardet. En av de analyser som brukar citeras om avantgardet som kulturellt fenomen är Renato Poggiolis bok Teoria dell'arte d'avanguardia från 1962, som visar att avantgardet kan ses som en gemensam uppfattning kring vissa ideal och värderingar som manifesterar sig i en nonkonformistisk livsstil och som kan betraktas som en variant eller subkategori av det bohemiska.

Föreställningen om ett avantgarde beskrivs ibland som en grundförutsättning för modernismen, och en viktig distinktion gentemot postmodernismen. Vissa teoretiker, som Peter Bürger, menar att försöken till experimentell kultur efter andra världskriget bara var tröstlösa upprepningar av stilar och strategier från 1900-1920 och beskrev dessa verk som neoavantgardistiska. Under postmodernismen har vissa teoretiker istället talat om ett postavantgarde. Om normen blivit att bryta mot normen och vara nyskapande, så är det istället avantgardistiskt att återgå till äldre tiders stilar och uttryck. En av dessa företeelser var det italienska nyfigurativa måleriet som dök upp på 1980-talet och som benämnts transavantgarde, det vill säga några som gör anspråk på att ha överskridit avantgardet.

Inom militär verksamhet

Inom politik
Inom revolutionär marxism innebär det ”revolutionära avantgardet” (eller ”förtruppen”) de delar av proletariatet som medvetet arbetar för ett kommunistiskt maktövertagande. Bolsjevikerna är ett exempel på en rörelse som ansåg sig utgöra ett sådant revolutionärt avantgarde.

Se även
 Fluxus
 Surrealism
 Happening
 Performance
 Festum Fluxorum Fluxus

Referenser

Noter

Termer inom kultur
Kommunism
Pete Shotton

Peter "Pete" Shotton, född 4 augusti 1941 i Liverpool, död 24 mars 2017 i Knutsford i Cheshire, var en brittisk affärsman. Han var skolkamrat till John Lennon och spelade tvättbräda i Lennons skifflegrupp The Quarrymen.

Källor 

Brittiska musiker
The Beatles
Män
Födda 1941
Avlidna 2017
Giacomo Balla

Giacomo Balla, född 18 juli 1871 i Turin, död 1 mars 1958 i Rom, var en italiensk målare.

Biografi 
Giacomo Balla gjorde sig känd genom akademiska målningar som skattades högt i samtiden. Under en kort vistelse i Paris 1900 upptäckte han impressionismen och divisionismen samt greps av entusiasm för ljus- och färgproblem. Vid återkomsten till Rom lärde han känna Gino Severini och Umberto Boccioni och influerade dem i de nya idéerna. 1909 introducerades han för futurismen av Filippo Tommaso Marinetti. Han var en av de fem undertecknarna av det futuristiska manifestet 1910, men den ende som inte deltog i Parisutställningen. Det var först sedan han sett Gino Severinis målning Sfärisk expansion i rymden som han till fullo insåg innebörden i den futuristiska dynamiken. Ballas målning Damen med hunden (1912) är ett försök att framställa rörelse genom att placera flera bilder ovanpå varandra. Detta ligger helt i linje med futurismens idéer, men hans måleri utvecklades i abstrakt riktning och upplöstes i allt högre grad i ett kraftfullt och rörligt linjespel av abstrakt karaktär, såsom hans serie tavlor Merkurius passerar framför solen målade 1913–1916. Han kom dock aldrig att få någon större uppmärksamhet för sina målningar i samtiden, först efter andra världskriget kom han att uppmärksammas för sina pionjärinsatser inom det moderna måleriet.

Källor 

Födda 1871
Avlidna 1958
Italienska konstnärer under 1900-talet
Män
Pointillism

Pointillism (av franskans point ’punkt’) eller divisionism är en konstriktning under det sena 1800-talet. 

Istället för att blanda färgerna på paletten lade konstnären på ren färg i form av små punkter eller klickar på duken. På rätt avstånd ger de av klara färgprickar sönderdelade ytorna ett intryck av färgytor, mer subtila och mättade än som kan uppnås med konventionella metoder. Stilens främsta företrädare är fransmännen Georges Seurat och Paul Signac.

Se även 
 Pointillé
 Neoimpressionism

Källor 
Store norske leksikon, pointillisme

Externa länkar 

Postimpressionism
Neoplasticism

Neoplasticism (fr. néo-plasticisme, från holl. nieuwe-beelding "nyformande") är en konstteori som förändrade estetiken. Den lades fram av De Stijl, en grupp av konstnärer, bland dem Piet Mondrian och Theo van Doesburg.

Neoplasticismens principer var att konsten skulle vara helt och hållet abstrakt. De förespråkade en användning av elementära former i konsten, i synnerhet kuber, vertikaler och horisontaler. Endast räta hörn i horisontella eller vertikala lägen fick användas, och färgerna skulle vara de enkla elementarfärgerna, med tillägg av vitt, svart och grått.

Piet Mondrian var även inspirerad av teosofin och hans måleri var ett sökande efter den ordning som rådde bortom "det för ögonen givna". De vertikala linjerna kan tolkas som det teosoferna kallar "maskulina konstruktiva" och de horisontella som det "feminina passiva". Därför är det möjligt att se hans måleri som ett slags sökande efter balans och harmoni i djupare mening.

Modernism
Abstrakt konst