kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Yul Brynner

Yul Brynner, född Julij Borisovitj Briner (ryska: Юлий Борисович Бринер) den 11 juli 1920 i Vladivostok i Ryssland, död 10 oktober 1985 i New York, var en ryskfödd schweizisk-amerikansk skådespelare och sångare. 

Brynners kännetecken var det rakade huvud som han behöll efter den Tony-belönade rollen i musikalen Kungen och jag 1951, för vilken han rakat av sig håret. Bland Brynners filmer märks filmatiseringen av musikalen (1956), för vilken han erhöll en Oscar, De tio budorden (1956), Anastasia (1956), 7 vågade livet (1960), uppföljaren Sju kommer tillbaka (1966), Westworld (1973) samt dess uppföljare Jakten på dubbelgångare (1976).

Biografi 
Yul Brynners mor, Marusija Blagоvidova (ryska: Маруся Благовидова), var dotter till en rysk läkare, och hans far, Boris Briner (ryska: Борис Бринер), var en ingenjör och uppfinnare med schweiziskt och en sextondels mongoliskt ursprung – något Brynner, döpt till Yul efter sin farfar Jules Briner, skulle utnyttja när han senare exotiserade sin bakgrund och beskrev sig själv som född "Taidje Khan", son till en mongolisk man och en zigensk kvinna. 

Sedan fadern övergivit familjen tog Brynners mor honom och hans syster, Vera Briner (ryska: Вера Бринер), till Harbin, Kina, där de gick i en skola driven av YMCA. 1934 flyttade hela familjen till Paris. Yul Brynner kom till USA 1940, där han – på grund av sina utmärkta språkkunskaper – rekryterades av U.S. Office of War Information och arbetade som radiokommentator på franska. År 1946 gjorde han scendebut på Broadway och filmdebuterade sedan 1949 som bandit i B-filmen Port of New York.

Sitt stora genombrott fick Brynner 1951 i rollen som kungen i Broadwayuppsättningen av Kungen och jag; han gjorde 1 246 föreställningar i den första uppsättningen och totalt drygt 4300 föreställningar i och med senare uppsättningar fram till 1985. Han upprepade sin framgång i filmversionen 1956 och erhöll en Oscar för bästa manliga huvudroll.

Brynner var under senare delen av sitt liv bosatt på ett 1500-talsslott i Normandie i Frankrike. 

Yul Brynner avled i lungcancer 1985. Först begravdes han på slottets ägor men när hans änka sålde slottet, flyttade hon hans kvarlevor till en kyrkogård utanför den lilla staden Luzé inte långt från Tours.

Innan sitt frånfälle spelade Yul in en antitobaksreklam som sändes efter hans död, där hans budskap var ”Nu när jag inte längre finns med er vill jag säga följande: Rök inte, vad ni än gör rök helt enkelt inte! Om jag kunde ta tillbaka allt som jag hade rökt så är jag övertygad om att vi inte hade behövt att tala om någon cancer.”

Privatliv 
Brynner var gift fyra gånger och blev far till tre biologiska barn samt två adopterade. Hans första äktenskap var tillsammans med skådespelaren Virginia Gilmore och varade i sexton år, mellan 1944 och 1960. Hans sista äktenskap med Kathy Lee varade från 1983 fram till hans död två år senare.

Filmografi i urval

Referenser

Noter

Externa länkar 

 
 

Födda 1920
Avlidna 1985
Sovjetiska skådespelare
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska scenskådespelare
Oscar för bästa manliga huvudroll
Personer från Vladivostok
Män
Meredith Ann Pierce

Meredith Ann Pierce, född 5 juli 1958 i Seattle, Washington, är en amerikansk författare inom fantasy och science fiction.

Böcker (urval)
Den fjortonde bruden (1986)
Vidundrens väg (1987)
Flickan som älskade vildrenens son (1989)
Eldbäraren (1987)
Ravennas dotter (1990)

Trilogin om Aeriel och Mörkängeln:
Den fjortonde bruden
Vidundren
Ravennas dotter

Referenser

Noter

Engelskspråkiga författare
Födda 1958
Kvinnor
Levande personer
Amerikanska fantasyförfattare
Alumner från University of Florida
K.M. Peyton

K.M. Peyton är en gemensam pseudonym för brittiska författaren Kathleen Wendy Herald Peyton, född 2 augusti 1929 i Birmingham i England och hennes man Michael P. Peyton. K.M. Peyton är främst känd för sina ungdomsböcker, ofta om flickor och hästar, till exempel Flambardstrilogin.

Hon började skriva när hon var nio men hennes första publicitet var när hon var 15 år under namnet Kathleen Herald, Sabren, Horse of the Sea. Hennes första böcker handlade om flickor som hade egen ponny. Hon var besatt av dem, fast hon inte någon egen häst. Vid sidan av författarskapet studerade hon konst, ett tag arbetade hon som bildlärare och hon har även illustrerat många av sina böcker själv.

Många av sina tidigare böcker skrev Kathleen Peyton tillsammans med sin man, Michael Peyton, under det gemensamma namnet K.M Peyton. Kathleen Peyton fortsatte använda namnet även efter att hon slutat skriva med maken.

Åren 1967–1969 utkom Peytons kanske mest kända böcker; serien om Flambards. År 1969 fick Peyton "The Carnegie Medal in Literature" (inrättad 1936) för boken Flickan från Flambards, en av böckerna i Flambards-serien. 
Åren 1967–1981 visades en TV-serie baserad på böckerna på engelsk TV.

Peyton har idag skrivit över 50 böcker, varav cirka 20 har blivit översatta till svenska. Hon bor i Essex tillsammans med sin man. Paret har två döttrar tillsammans.

Bibliografi, böcker översatta till svenska 
De röda seglen, 1965 (Windfall)
Farligt uppdrag, 1968 (Thunder in the sky)
Beviset, 1969 (The plan for Birdsmarsh)
Flicka med ponny, 1972 (Fly-by-night) (Utgiven 1976 med titeln "Tänk om jag hade en ponny!", svensk översättning: Carla Wiberg)
Flambards, 1973, svensk översättning: Bo Lundin
Flickan från Flambards, 1974 (The edge of the cloud), svensk översättning: Bo Lundin
Sommar på Flambards, 1976 (Flambards in summer), svensk översättning: Bo Lundin
Ponnylaget, 1977 (forts. på Flicka med ponny) (The team), svensk översättning: Anne Östman
Rosenmönstret, 1981 (A pattern of roses), svensk översättning: Marie Berthelius
Pennington, 1987 (Pennington's seventeenth summer), svensk översättning: Eva Imber-Liljeberg
Medaljen, 1989 (forts. på Pennington) (The Beethoven medal), svensk översättning: Eva Imber-Liljeberg
Utmaningen, 1994 (Who Sir? Me, Sir?), svensk översättning: Birgitta Gahrton
Darkling, 1991, svensk översättning: Birgitta Gahrton
Queen Moon, 1995 (The wild boy and Queen Moon), svensk översättning: Birgitta Gahrton
Drömmen om Svalan, 1996 (The Swallow tale), svensk översättning: Lena Karlin
Sommar med Svalan, 1996 (The Swallow summer), svensk översättning: Lena Karlin
Svalan blir upptäckt, 1997 (Swallow, the star), svensk översättning: Lena Karlin

Priser och utmärkelser 
 Carnegie Medal 1969 för The edge of the cloud

Brittiska författare
Brittiska författare av barn- och ungdomslitteratur
Engelskspråkiga författare
Författarpseudonymer
Födda 1929
Levande personer
Kvinnor
Gummo Marx

Milton "Gummo" Marx, född 23 oktober 1893 på Upper East Side på Manhattan i New York, död 21 april 1977 i Palm Springs, Kalifornien, var en amerikansk skådespelare, en av Bröderna Marx. 

Han samarbetade med bröderna under vaudevilletiden, men slutade då han inte gillade skådespeleri. Detta var innan de gjorde någon av de kända filmerna. 

Efter att ha lämnat scenen blev Gummo klädskapare. Senare skötte han en teateragentur tillsammans med brodern Zeppo Marx. När agenturen sålts, representerade han brodern Groucho Marx och TV-serien The Life of Riley, vilken han hjälpte till att utveckla.

Referenser

Noter

Externa länkar 
 The Marx Brothers Museum (svensk sida på internet sedan 1999)

Amerikanska scenskådespelare
Amerikanska komiker
Födda 1893
Avlidna 1977
Män
Bröderna Marx
Alderaan

Alderaan är en fiktiv jordlik planet i Star Wars, och prinsessan Leias, Bail Organas och Ulic Qel Dromas (stred i Stora Sithkriget) hemplanet.

Planeten ligger centralt belägen i galaxen och är en av de viktigare med en befolkning på två miljarder invånare. Efter klonkrigen avskaffades vapen på planeten. Härskaren över planeten är senatorn Bail Organa som adopterade Padmé Amidalas enda dotter Leia för att inte avslöja att Darth Vader är hennes biologiska far.

I filmen Stjärnornas krig förintas planeten av Dödsstjärnan, på order av Grand Moff Tarkin och Darth Vader.

Den förekommer också i filmen Mörkrets hämnd (som utspelar sig före "Stjärnornas krig").

Planeten förekommer även i TV-spelen.

Källor

Fiktiva planeter i Star Wars
Julian Lennon

Julian Charles John Lennon (född John Charles Julian Lennon, 8 april 1963 i Liverpool, Merseyside), är en brittisk musiker, kompositör, fotograf och skådespelare. Han är son till John Lennon och dennes första hustru Cynthia, f. Powell. Han är därmed halvbror till Sean Lennon.

Biografi

Uppväxt
Det var till en början hemligt att John Lennon hade gift sig och fått en son, eftersom man trodde att Lennons image skulle skadas av detta.

John Lennon blev inspirerad att skriva Beatleslåten Lucy in the Sky with Diamonds 1967 efter att ha sett en teckning som Julian gjort på dagis, föreställande hans kamrat Lucy O'Donnell. Beatleslåten Hey Jude (som skrevs av Paul McCartney) handlar om Julian i samband med föräldrarnas skilsmässa.

Lennon spelade trummor på spåret Ya Ya på Johns album Walls and Bridges, från 1974. Efter att han hörde det för första gången sa han: "Varför gjorde du så? Om du hade sagt att det skulle vara på albumet skulle jag spelat bättre!"

Karriär
Efter Johns död 1980 hoppade Julian av skolan. Han tillbringade ett par månader på det franska slottet Valotte, och spelade där in sitt debutalbum Valotte (1984). Efter det fjärde albumet Help Yourself (1991) drog han sig tillbaka som musiker.

Julian Lennon försökte sig på en filmkarriär mellan åren 1991 och 1998, och var med i flera filmer, som Farväl Las Vegas och gjorde rösten för en tecknad version av Charles Dickens David Copperfield.

Han gjorde comeback 1998 med albumet Photograph Smile.

Julian Lennon har även producerat dokumentärfilmen Whaledreamers, om en aboriginstam och dess speciella relation till valar. Den tar också upp många miljöproblem. Filmen har fått flera priser och visades vid filmfestivalen i Cannes 2007.

Diskografi

Singlar
1984 – Valotte
1984 – Too Late For Goodbyes
1984 – Say You're Wrong
1984 – Jesse
1986 – Stick Around
1986 – This Is My Day
1986 – Want Your Body
1989 – Now You're In Heaven
1989 – You're The One
1989 – Mother Mary
1991 – Rebel King
1991 – Listen
1991 – Help Yourself
1991 – Get A Life

Album

 med sången Day After Day
 (samlingsalbum)

Filmografi 
 1987 - The Hunting of the Snark
 1991 - The Linguini Incident
 1993 - David Copperfield
 1995 - Farväl Las Vegas

Referenser

Noter

Externa länkar

 Officiell webbplats
Julian Lennon på allmusic.com
 
 

Brittiska musiker
Brittiska skådespelare
John Lennon
Män
Födda 1963
Levande personer
Rajiv Pratap Rudy

Rajiv Pratap Rudy är en indisk politiker (BJP). Han var först handelsminister och sedan minister för civilflyget i Atal Behari Vajpayees indiska regering 1998 - 2004. I valet 2004 förlorade han sitt mandat för Chapra i norra delen av delstaten Bihar till Laloo Prasad Yadav, och står därför utanför Lok Sabha under dess fjortonde valperiod.

Externa länkar
Valkampen 2004 med Laloo Prasad Yadav - artikel från 17 april 2004
Intervju från 30 april 2004 om kravet på omräkning av rösterna i Chapra

Indiska politiker
Män
Födda 1962
Levande personer
Gegong Apang

Gegong Apang, född den 8 juli 1949, är en indisk politiker som var chefsminister (Chief Minister) i delstaten Arunachal Pradesh mellan 1980 och 1999 samt mellan 2003 och 2007.

Externa länkar
 

Politiker i Arunachal Pradesh
Män
Födda 1949
Levande personer
Sara Teasdale

Sara Trevor Teasdale, född 9 augusti 1884 i St. Louis, Missouri, död 29 januari 1933 i New York, var en amerikansk poet och kulturpersonlighet. Hon var dotter till handelsmannen John Warren Teasdale och Elizabeth, född Willard.

Teasdales dikter är mycket känslosamma med starka naturskildringar och eviga teman, och de var mycket omtyckta under 1900-talet, i synnerhet av kvinnor och ungdomar. Under hela sitt liv led Teasdale av svag hälsa, och det var inte förrän vid nio års ålder hon bedömdes vara tillräckligt stark för att börja skolan – en privatskola endast några kvarter från hemmet. Hon tog examen vid Hosmer Hall 1903. Influenser för skrivandet var skådespelerskan Eleonora Duse som hon dock aldrig såg uppträda, Christina Rossetti, och flera resor till Europa.

1913 uppvaktades Teasdale av två män. Vachel Lindsay som var en berömd poet förälskade sig i henne och friade, men hon avböjde och gifte sig istället med Ernst Filsinger 1914. Följande år flyttade de till New York vilket blev hennes hemstad för resten av hennes liv. Hon fortsatte ha en platonisk men nära vänskap med Lindsay, och några dikter av honom som är kända i USA är skrivna till henne.

1918 tilldelades Teasdale Pulitzerpris för diktsamlingen Love Songs (1917). Pulitzerpriset i poesi började först delas ut 1922, Teasdales pris möjliggjordes genom ett särskilt stipendium från Poetry Society of America.

Teasdale var i mycket färgad av sin viktorianska uppfostran, och i verkliga livet upplevde hon inte den glöd som dikterna uttrycker. Äktenskapet blev olyckligt och hon skildes 1929 mot Filsingers vilja. En morgon den 29 januari 1933 tog hon en överdos sömntabletter hemma i sin lägenhet, lade sig i badkaret och somnade in.

Flera av Teasdales dikter har tonsatts. Dikten "Dusk in June" tonsattes av Amy Beach för kör 1917. Josefine Lindstrand släppte 2009 albumet "There will be stars" vars texter är dikter av Sara Teasdale.

Svenska översättningar 
 Dikter (översättning: Magnus Tigerschiöld) (Bonnier, 1938)

Referenser

Externa länkar 

Poems of Sara Teasdale

Engelskspråkiga författare
Amerikanska författare
Födda 1884
Avlidna 1933
Kvinnor
Autobahn

Autobahn är det tyska ordet för motorväg, se Motorvägar i Tyskland och Motorvägar i Österrike

Autobahn är en låt och ett musikalbum av gruppen Kraftwerk som gavs ut i november 1974 av skivbolaget Phonogram på etiketten Philips. Skivbolaget lät, utan bandets vetskap, korta ned låten till en 3 minuter lång radioversion som också blev den singel som blev bandets stora genombrott internationellt. Denna tre minuter långa singel hamnade som bäst på plats 25 på US Billboard-listan och den hamnade på 11 plats på försäljningslistan i Storbritannien. Det var med denna hit i bagaget som Kraftwerk gav sig ut på sin långa turné i USA 1975. 

Detta album anses vara en av de allra första elektroniska popskivorna, och det är ett av de viktigaste när det kommer till populariseringen av elektronisk musik, trots att albumet inte enbart består av elektroniskt skapade ljud utan även av gitarr, flöjt och fiol. Titelspåret Autobahn är ett nästan 23 minuter långt epos om känslan att köra på motorvägen med allt som hör till - dunket när bilen kör över skarvarna i betongunderlaget, ljudet av vindrutetorkare, inställning av radiokanaler.

Omslaget är ett collage skapat av konstnären Emil Schult som också var med och skrev texten till låten Autobahn tillsammans med Hütter och Schneider. På framsidan ser man ett avsnitt av en tysk motorvägsträcka (Autobahn) med en vit Volkswagen-bubbla och en svart Mercedes-Benz. På omslagets baksida ser vi ett fotografi av Barbara Niemöller med gruppen sittande i baksätet på en bil. Från vänster till höger sitter; Hütter, Schneider, Röder och Flür vars huvud är inretuscherat ovanpå Emil Schults kropp.

Låtlista

Medverkande
 Ralf Hütter - musik, koncept, text, produktion, sång och elektronik
 Florian Schneider - musik, koncept, text, produktion, sång och elektronik
 Klaus Röder - fiol och gitarr
 Wolfgang Flür - slagverk
 Konrad Plank - producent
 Emil Schult - text och skivomslag
 Barbara Niemöller - fotograf

Musikalbum 1974
Musiksinglar 1974
Sånger 1974
Album av Kraftwerk
Trafiksånger
Die Mensch-Maschine

Die Mensch-Maschine är ett musikalbum av gruppen Kraftwerk, utgivet 1978, kanske mer känt under den engelska titeln The Man-Machine. Uttrycket "The Man-Machine" började dock Kraftwerk använda sig av redan 1975. Det verkar som om detta uttryck, enligt Ralf Hütter, är själva essensen av bandet. Den perfekta harmonin mellan människa och maskin. 

Uttrycket kan vara hämtat från pamfletten L'homme machine, skriven av läkaren Julien Offray de La Mettrie, som kom ut 1748.  

Albumet The Man-Machine är mindre experimentellt och mer dansvänligt än tidigare verk från gruppen. Här finns "Das Modell" som är en av gruppens mest kända låtar och som blev en stor försäljningssuccé kring 1981 i Storbritannien.

The Man Machine finns med i boken  1001 Albums You Must Hear Before You Die.

Låtförteckning

Tysk utgåva
Die Roboter  (Hütter/Schneider/Bartos) - 6:14
Spacelab  (Hütter/Bartos) - 6:02
Metropolis  (Hütter/Schneider/Bartos) - 6:03
Das Modell  (Hütter/Bartos/Schult) - 3:43
Neonlicht  (Hütter/Schneider/Bartos) - 9:00
Die Mensch-Maschine  (Hütter/Bartos) - 5:26

Engelsk utgåva
The Robots  (Hütter/Schneider/Bartos) - 6:12
Spacelab  (Hütter/Bartos) - 5:55
Metropolis  (Hütter/Schneider/Bartos) - 6:02
The Model  (Hütter/Schneider/Bartos) - 3:42
Neon Lights  (Bartos/Hütter/Schneider/) - 8:55
The Man-Machine  (Hütter/Bartos) - 5:28

Medverkande
 Ralf Hütter – elektronik, sång
 Florian Schneider – elektronik, sång
 Karl Bartos – elektroniska trummor
 Wolfgang Flür – elektroniska trummor
 Leanard Jackson – ljudtekniker
 Joschko Rudas – ljudtekniker
 Karl Klefisch – grafisk design 
 Günther Fröhling – fotograf

Referenser

Noter 

Musikalbum 1978
Album av Kraftwerk
Dårarnas paradis

Dårarnas Paradis (originaltitel The Palm Beach Story) är en amerikansk komedifilm från 1942 i regi av Preston Sturges.

Handling 
Tom Jeffers (Joel McCrea) och Gerry Jeffers (Claudette Colbert) har varit gifta i fem års tid. De älskar varandra, men det som de saknar är pengar. Tom är en uppfinnare som har gott om bra idéer, men saknar pengar för att förverkliga dem. Gerry föreslår att de ska skiljas så att hon kan gifta sig med en miljonär och sedan ge pengar till Tom. Han hatar naturligtvis idén.

Deras pengar tar slut och de riskerar att vräkas, men medan Tom är ute så träffar Gerry på en förmögen man (Robert Dudley) i deras hus som tittar på en annan lägenhet. Han ger Gerry en massa pengar så att hon kan betala deras räkningar. Tom blir inte förtjust över att hon tagit emot pengar och de börjar gräla. Gerry ger sig iväg och hamnar till slut på ett tåg mot Palm Beach i Florida. På tåget träffar hon på förmögna män som kallar sig Ale and Quaile Club som är på en jaktresa, som betalar hennes resa. På tåget träffar hon miljonären J.D. Hackensacker III (Rudy Vallée) som blir kär i henne och ber henne följa med honom på sin yacht i Florida. På yachten träffar hon J.Ds karltokiga syster, prinsessan Centimillia (Mary Astor) som redan hunnit avverka flera äkta män.

Så småningom dyker Tom upp i Florida, och Centimillia faller för honom. Gerry övertygar honom att han ska låtsas vara hennes bror för att inte riskera förhållandet med J.D. Detta dubbelspel leder till olika problem, och det dröjer inte länge innan sanningen står klar för både J.D. och Centimillia. Då händer något oväntat; Tom och Gerrys identiska tvillingar dyker upp och drar iväg med J.D. och Centimillia så att de ursprungliga Tom och Gerry kan resa hem igen.

Om filmen 
Filmen hade svensk premiär den 13 januari 1943 på Folkan i Stockholm.

Rollista (i urval) 
Claudette Colbert - Geraldine "Gerry" Jeffers
Joel McCrea - Tom Jeffers/Kapten McGlew
Mary Astor - Prinsessan Centimillia
Rudy Vallée - John D. Hackensacker III, bror till Centimillia
Sig Arno - Toto
Robert Warwick - Mr. Hinch, Ale & Quail Club
Arthur Stuart Hull - Mr. Osmond
Torben Meyer - Doktor Kluck
Jimmy Conlin - Mr. Aswel, Ale & Quail Club
Victor Potel - Mr. McKeewie
William Demarest - Ale and Quail Club-medlem
Jack Norton - Ale and Quail Club-medlem
Robert Greig - Ale and Quail Club-medlem
Chester Conklin - Ale and Quail Club-medlem
Robert Dudley - Wienie King
Arthur Hoyt - konduktör
Al Bridge - konduktör
Franklin Pangborn - lägenhetsföreståndaren
Esther Howard - Kings fru

Källor

Externa länkar 
 
 

Amerikanska komedifilmer
Filmer 1942
Filmer i regi av Preston Sturges
Engelskspråkiga filmer
Svartvita filmer
Järnväg på film
Dogm

Dogm (av den klassiska grekiskans δόγμα, 'dogma', ) betecknar en bindande formulering av en religiös sanning. Dogm används också i betydelsen verksamhetsförklaring, inriktning och koncept i icke-religiösa sammanhang, exempelvis inom politiken.

Religiös dogmatism 
I romersk-katolska kyrkan uppfattas en dogm som det kyrkliga läroämbetets normgivande utläggning av den gudomliga uppenbarelsen. Dessa handlar uteslutande om tron och moralläran, och är grundpelare och måste bejakas av alla katoliker. De kyrkliga besluten anses ha skett med den Helige Andes hjälp, och är därför ofelbara. Detsamma gäller påvliga uttalanden som skett ex cathedra.

Ideologisk dogmatism 
Ideologisk dogmatism eller politisk dogmatism betecknar en bindande formulering av en ideologisk eller politisk sanning. En individ som är dogmatisk i sin världsåskådning kan inte tänka sig något annat än att dennes egen uppfattning är den korrekta.

Teologi
Shan Atci

Kagan Shan Atci, född 6 juli 1978 i Flemingsberg i Huddinge församling, är en svensk ståuppkomiker. Han medverkade i de två första säsongerna av Stockholm Live 2004 och 2005. 

Atci, som är av kurdisk härkomst, var våren 2005 programledare för den egna talkshowen Lobby på ZTV och var programledare för Melodifestivalen 2005, delfinalen i Göteborg, samt Lilla melodifestivalen 2005. Han medverkade också i humorprogrammet 100% tillsammans med Adam Alsing, Magnus Betnér, Kristoffer Appelquist och Marika Carlsson som sändes i början av året 2006 på TV4. 

Shan Atcis humor handlar ofta om skillnaderna mellan olika folkgrupper i samhället. 2019 startade han talkshowen Backaframåt.  

Genom åren har Atci turnérat runt Sverige med standup-föreställningar.

Filmografi/Musik
2005 – Stockholm Live, DVD
2007 – Svenska 2 - Gymnasieturnén, DVD
2008 – Blattefierad, DVD
2008 – Toarulle feat. Medina, singel Musik
2009 – Comedy Tour, DVD
2016 – Originalet Youtube
2017 – Då&Nu Youtube
2019 – Backaframåt - Talkshow Youtube 
2020 – Backa Framåt Youtube

Standup-turnéer 
2009 – Comedy Tour, 
2014 – Shan Atci Live
2014 –  Cok Roligt
2015–  Shan Atci Live
2016 – Originalet 
2017 – Då&Nu 
2019 – Backaframåt
2020 – Kians Baba

Referenser

Externa länkar
Officiell webbplats
Youtubekanalen https://www.youtube.com/c/shanatciofficial

Födda 1978
Svenska komiker
Melodifestivalens programledare
Kurdiska skådespelare
Kurder i Sverige
Män
Levande personer
Personer från Stockholm
Personer i Sverige under 2000-talet
Hypotetisk-deduktiv metod

Hypotetisk-deduktiv metod är en vetenskaplig metod som anses beskriva hur vetenskaper fungerar. Metoden i sig kom som ett svar på den logiska positivismens försök till att finna hur kunskap kan generaliseras ur ren induktion. Metoden beskrevs först av Karl Popper i "Forskningens logik" som publicerades 1934. 

Metoden innebär

 Att formulera en eller flera hypoteser.
 Att härleda konsekvenser som logiskt måste följa av hypotesen eller hypoteserna (beteckningen hypotetisk-deduktiv syftar här på deduktiv härledning av konsekvenser ur den givna hypotesen).
 Att undersöka om dessa konsekvenser stämmer överens med verkligheten.

Om man hittar konsekvenser som inte överensstämmer måste hypotesen förkastas (se falsifikation). Konsekvenser som visar sig stämma med verkligheten kan sägas stärka hypotesen, men man kan inte bevisa dess riktighet. Detta eftersom man ju inte kan utesluta att någon annan senare lyckas komma med ett försök som ger negativt resultat.

Exempel 
Vi vill prova hypotesen 
Det gäller alltid att: Om något är en svan så är den svart (dvs "alla svanar är svarta")
Vi söker upp ett djur och fastställer att det är en svan (utan att bry oss om dess färg). Av hypotesen följer konsekvensen logiskt att eftersom djuret är en svan måste det vara svart. Om nu djuret inte är svart (vi hittar en vit svan) är alltså hypotesen garanterat felaktig. Däremot kan vi inte säga att hypotesen garanterat är korrekt om vi hittar en svart svan.

Se även 
 Hypotesprövning
 Falsifikationism

Källor 

 Molander, Bengt. Vetenskapsfilosofi. Thales 1998.
 Nationalencyklopedin. "Hypotetisk-deduktiv metod". Nätupplaga, läst 13 januari 2007.

Vetenskaplig metod