kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Silent Service

Silent Service, är ett ubåtsspel av Sid Meier från 1985, där man som befälhavare för en amerikansk ubåt under andra världskriget skall sänka ett antal japanska mål. Spelet släpptes till ett antal 8- och 16-bitarsdatorer, däribland Amiga, Atari ST, Commodore 64 och Apple II.

Spelarläge

Krigspatrullering
Spelarläget där spelaren patrullerar i södra Stilla havet och fiender försöker ta över öarna.

Konvojscenarion
Fasta scenarion som har inträffat i verkligheten.

Svårighetsgrader
Det finns flera olika parametrar att ställa in för att få olika svårighetsgrader. Dessa tillsammans påverkar spelarens totala svårighetsgrad. Ju högre svårighetsgrad, ju mera poäng får spelaren om den lyckas med sitt uppdrag. Skikten på översiktskartan kan vara obegränsad eller bara så lång som radarn ca 12 km. Konvojerna kan påverkas så att fartygen alltid ligger i linje, eller sicksackar runt varandra för att vara svårare att träffa.

Spelare kan ställa in så att spelaren bara har torpeder som exploderar eller att vissa är blindgångare. Även möjlighet till reparation under pågående uppdrag eller bara när båten ligger i hamn. Samt om jagare kan vara av standardtyp eller av experttyp som har en bättre hydrofon. Konvojer kan vara nära direkt när spelar på börjar sitt uppdrag eller så behöver spelaren leta upp dem själv.

Spelkontroller
 Maskintelegraf - Här ställer spelaren in ubåtens hastighet. I ytläge kan spelaren koppla in dieselmotorn. Då går det som mest i 20-knop.
 Backväxel - med backväxeln kan spelaren göra snabbare svängar och komma i position för att använda de aktre torpederna.
 Riktning - 0 Norr eller vänster. Sänk eller ubåt, 90 på att bäring(bea- hoger eller oster, ring) och riktning 180 neråt eller (heading) är olika söder, 270 vänster.
 Kartskala - ställer in skalan på översiktskartan för bästa överblick.
 Tidsskalan - här kan spelar snabbt upp och ner tiden vid långa vänttider.
 Periskop - indikerar om periskopet är uppe eller nere
 Torped - spelar huvudvapen, fungerar bäst på avstånd under 300 yards (274m).
 Däckskanon - använder däckskanonen mot försvarslösa transportskepp när alla torpeder gått åt till jagare. Däckskanoners vinkel går att ställa in för att nå mål på längre distanser.

Mottagande
Christer Rindeblad ansåg i sin recension för Datormagazin att spelet var dramatiskt.

Källor

Fotnoter

Externa länkar

Datorspel 1985
Amigaspel
Amstrad-spel
Apple II-spel
Atari 8-bit family-spel
Atari ST-spel
C64-spel
NES-spel
Ubåtsspel
ZX Spectrum-spel
Andra världskriget i fiktion
Datorkrigsspel
Datorspel som utspelar sig i Oceanien
Rare-spel
Lili Taylor

Lili Anne Taylor, född 20 februari 1967 i Glencoe i Illinois, är en amerikansk skådespelare.

Taylor föddes i Glencoe i Illinois, en förort till Chicago, som det femte av sex barn. Efter att hon gått ut high school började hon studera teater vid DePaul University och Piven Theatre Workshop.

Hon gjorde spelfilmsdebut 1988; bland hennes tidiga filmer är Tre tjejer (1988), Född den fjärde juli och Snacka går ju... (båda 1989). Hon har företrädesvis medverkat i independentfilmer och även i teateruppsättningar. Under 1990-talet fick hon uppmärksamhet för sin roll i Nancy Savocas film Vadet (1991) och under det årtiondet medverkade hon bland annat i Emir Kusturicas Arizona Dream (1993), Robert Altmans Short Cuts (1993) och Abel Ferraras The Addiction (1995). Rollen som Valerie Solanas i I Shot Andy Warhol (1996) gav henne flera utmärkelser, bland annat vid Sundance filmfestival. Förutom independentproduktioner har hon även medverkat i bredare filmer som Ransom (1996) The Haunting (1999).

Under 2000-talet har hon bland annat medverkat i High Fidelity (2000) och The Notorious Bettie Page (2006) samt tv-serien Six Feet Under för vilket hon nominerats till en Emmy Award.

Filmografi (urval)

Externa länkar 

 
Internet Broadway Database

Amerikanska skådespelare
Amerikanska scenskådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Kvinnor
Födda 1967
Levande personer
Alumner från DePaul University
Moj e bukura More

Moj e bukura More (på svenska Åh min vackra Moré) är en albansk nostalgisk sång om Peloponnesos "Morea".

Källor

Noter 

Musik i Albanien
Albanska sånger
Albanskspråkiga sånger
Köprülü

Köprülü var också det osmanska namnet på staden Veles i Nordmakedonien.
Köprülü, även Koprili, var en osmansk adelssläkt av albanskt ursprung till vilken flera betydande storvesirer under 1600-talet hörde.

Bland dessa märks:
 Köprülü Mehmed Pascha (1585-1661)
 Köprülü Fazıl Ahmed Pascha (1635-1676)
 Köprülü Fazıl Mustafa Pascha (1637-1691)
 Amcazade Köprülü Hüseyin Pascha (1644-1702)
 Mehmet Fuat Köprülü (1890-1966)

Källor 
 

Osmanska riket
Prinsessan Charlotte Augusta av Wales

Prinsessan Charlotte Augusta av Wales, född 7 januari 1796, död 6 november 1817, var en brittisk prinsessa; hon var det enda barnet till Georg IV (vid denna tid prins av Wales och tronföljare) och Caroline av Braunschweig, och därmed nummer två i den brittiska tronföljden. Vid hennes död var fadern fortfarande tronföljare och prinsregent, annars skulle hon också (1820) ha blivit tronföljare och (1830) regerande drottning.

Biografi 
Charlotte föddes i Carlton House i London och hennes födelse betraktades som något av ett under då Georg IV senare påstod att han och hans maka bara haft sexuellt umgänge tre gånger under hela deras äktenskap. Då hon var några månader gammal separerade Charlottes föräldrar och hennes mors tid med henne begränsades av fadern. 

Hon beskrivs som en egensinnig och svår tonåring som förlorade kontakten med modern, då denna beslutade sig för att gå i exil på kontinenten. Charlotte stängdes in på Cranbourne Lodge i Windsor, Berkshire från juli 1814 till januari 1816 medan prins Leopold av Sachsen-Coburg-Saalfeld utövade påtryckningar på prinsregenten och det engelska parlamentet för rätten att uppvakta henne..

Charlotte gifte sig med prins Leopold 2 maj 1816 på Carlton House. Samtida källor beskriver äktenskapet som lyckligt, och de bodde på Claremont House, en bröllopsgåva från nationen. Efter två missfall i början av äktenskapet blev hon gravid en tredje gång. Även om hon mådde bra i början av graviditeten, vidtog läkarna extra försiktighetsåtgärder; denna tids läkarvetenskap föreskrev åderlåtning och en strikt diet, som bara försvagade Charlotte. Efter en femtio timmar lång förlossning på Claremont, födde hon en dödfödd son 5 november 1817, och förblödde till döds tidigt nästa morgon . 

Förlossningsläkaren, Sir Richard Croft, som misslyckats med att använda förlossningstång, begick självmord. Därigenom gav denna graviditet upphov till tre dödsfall. Hon begravdes i St. George's Chapel, Windsor med sonen vid sina fötter. Hennes död sörjdes över hela nationen, i samma skala som efter Prinsessan Dianas död 1997, även om Percy Bysshe Shelley i An Address to the People on The Death of the Princess Charlotte (1817) skrev att även om hennes död var mycket sorglig, var avrättandet följande dag av de tre män som lett Pentrichupproret en ännu större tragedi. 

Charlottes död ledde till att tronen stod utan direkta arvingar och resulterade i att hennes ogifta farbröder snabbt gifte sig; hennes farbror Prins Edvard, hertig av Kent och Strathearn, fick en arvinge; Viktoria. Hennes far gifte inte om sig efter hustruns död och försökte inte få fler barn.

Referenser

Noter

Externa länkar

Charlotte Augusta
Huset Hannover
Kvinnor
Födda 1796
Avlidna 1817
Personer som dött i barnsäng
Panta rei

Panta rei kan syfta på:

 Panta Rei (musikalbum) – ett musikalbum från den serbiska sångerskan Jelena Tomašević.
 Panta Rei – ett vågspel om Halmstad – en musikteaterföreställning som sattes upp till Halmstads 700-årsjubileum
 Panta Rei (musikgrupp) – ett progressivt rockband från Uppsala under 1970-talet
 Panta rei (Herakleitos) – ett uttryck tillskrivet Herakleitos
Walter Schellenberg

Walter Schellenberg, född 16 januari 1910 i Saarbrücken, Saarland, Tyskland, död 31 mars 1952 i Turin, Italien, var en tysk SS-officer. Schellenberg, som uppnådde tjänstegraden SS-Brigadeführer 1944, ledde 1939–1945 avdelningen för kontraspionage inom RSHA, Nazitysklands säkerhetsministerium.

Efter andra världskriget dömdes Schellenberg vid Ministerierättegången till sex års fängelse för krigsförbrytelser.

Biografi 
Schellenberg föddes i Saarbrücken år 1910. Hans far var pianotillverkare. När Frankrike ockuperade Saar-området efter första världskriget, flyttade familjen Schellenberg till Luxemburg. År 1929 började Schellenberg att studera medicinvetenskap och rättsvetenskap vid Bonns universitet. Han anslöt sig till den anrika studentföreningen Kösener Senioren-Convents-Verband.

Verksamhet inom SS 
I mars 1933 inträdde Schellenberg i SS och månaden därpå blev han medlem i NSDAP. År 1934 blev han knuten till Sicherheitsdiensts huvudkontor (SD-Hauptamt). I Reichssicherheitshauptamt (RSHA) samarbetade Schellenberg med Reinhard Heydrich i kampen mot motståndsgrupper, bland andra Rote Kapelle. Amiralen Wilhelm Canaris, som möjligtvis var invigd i planerna och genomförandet av attentatet mot Adolf Hitler den 20 juli 1944, greps personligen av Schellenberg tre dagar efter attentatet.

Rättegång 
Vid Ministerierättegången 1948–1949 dömdes Schellenberg till sex års fängelse för krigsförbrytelser. Han frisläpptes dock redan 1950 på grund av hälsoskäl. Han var under en kort tid rådgivare åt den brittiska underrättelsetjänsten. Schellenberg avled i cancer 1952.

Schellenbergs memoarer, vilka utkom på engelska 1956 under namnet The Labyrinth: Memoirs of Walter Schellenberg, Hitler's Chief of Counterintelligence, väckte stor internationell uppmärksamhet.

Befordringar inom SS 
 SS-Mann – 10 januari 1934
 SS-Sturmmann – 17 oktober 1934
 SS-Rottenführer – 15 januari 1935
 SS-Unterscharführer – 15 maj 1935
 SS-Scharführer – 9 november 1935
 SS-Oberscharführer – 13 september 1936
 SS-Untersturmführer – 20 april 1937
 SS-Obersturmführer – 30 januari 1938
 SS-Hauptsturmführer – 1 augusti 1938
 SS-Sturmbannführer – 30 januari 1939
 SS-Obersturmbannführer – 1 september 1941
 SS-Standartenführer – 21 juni 1942
 SS-Oberführer – 21 juni 1943
 SS-Brigadeführer und Generalmajor der Polizei – 21 juni 1944

Referenser

Noter

Webbkällor

Tryckta källor

Externa länkar 

Födda 1910
Avlidna 1952
Män
Personer från Saarbrücken
Personer dömda för krigsbrott i andra världskriget
SS-Brigadeführer
Reichssicherheitshauptamt
Mottagare av Krigsförtjänstkorset av första klassen
Alumner från Bonns universitet
Diskho

En diskho är en trågartad, fast och öppen behållare med avlopp (en ho) i en diskbänk. Den används till handdisk, då den vattenfylls med diskvatten.

Beskrivning och bakgrund
Med vasken (även kallad slasken) avses en intilliggande ho som är diskbänkens huvudsakliga avlopp för spillvatten. Den har en perforerad botten och används vid avsköljning av det diskade godset. Begreppet slask är en förkortning av slasktratt, med syftning på den avsmalnande nedre delen där vattnet rinner ner, och finns i svensk skrift sedan 1894. En äldre betydelse för slask är som hink för köksavfall, som en kortform av ordet slaskhink. Ordet slasktratt finns i svensk skrift sedan 1886.

Begreppen diskho och vask (slask) förutsätter oftast att rinnande vatten är draget till köket, numera via en lång och roterbar vattenkran med varm- och kallvatten. Detta skedde i stor omfattning i de svenska hushållen i slutet av 1800-talet, då även de här orden blev vanligare i svensk skrift. Ordet vask finns dock skrivet sedan 1824. Ordet ho är emellertid äldre, med betydelse av urgröpning eller behållare för svinmat eller drickvatten för kreatur. I svensk skrift finns det sedan 1538.

Diskhoar var tidigare tillverkade av förzinkad eller emaljerad plåt och ställdes på köksbänken. Numera är de vanligtvis gjorda av rostfritt stål och infällda i diskbänken.

Tvättho

En ho i ett tvättställ som är anpassad för handtvätt av textilier kallas istället för en tvättho. En sådan skiljer sig från till exempel diskhon genom att den har minst en lutande sida försedd men räfflor som på en tvättbräda. Tvätthon är normalt även större och djupare.

Se även
Diskbänk, där diskhon sitter
Tvättställ (handfat)
Vaskning av champagne

Referenser

VVS

ang:Mundlēow
cs:Umyvadlo
da:Håndvask
de:Waschbecken
en:Sink
es:Fregadero
eo:Lavujo
fr:Évier
he:כיור
lb:Lavabo
lt:Kriauklė (santechnika)
nl:Gootsteen
ja:流し台
no:Vaskeservant
pl:Umywalka
pt:Pia
qu:P'uruña
sk:Umývadlo
tl:Lababo
zh:盥洗盆
Luigi Vanvitelli

Luigi Vanvitelli, född 12 maj 1700 i Neapel, död 1 mars 1773 i Caserta, var en italiensk arkitekt under senbarocken och nyklassicismen. Han var son till Gaspare Vanvitelli.

Vanvitelli, som var elev till Filippo Juvarra, ritade bland annat ett flertal byggnadsverk i Neapel.

Referenser

Externa länkar

Italienska arkitekter under 1700-talet
Födda 1700
Avlidna 1773
Män
Arkitekter från Neapel
Fontana della Barcaccia

Fontana della Barcaccia är en fontän i Rom, belägen på Piazza di Spagna vid foten av Spanska trappan. Den utfördes 1627–1629 av skulptören Pietro Bernini.

Fontänen är utformad som en vattenfylld båt som ser ut att ha strandat. Barcaccia betyder ungefär "värdelös båt". Enligt en tradition går detta tillbaka på Tiberns svåra översvämning år 1598, då en båt skall ha gått på grund vid foten av Pincio.

Stilistiskt är fontänen utförd i ett senmanieristiskt formspråk med sina överdimensionerade former. Bina och solarna, som smyckar fontänen, kommer från beställaren påven Urban VIII Barberinis heraldiska vapen.

Fontana della Barcaccia är en omtyckt mötesplats i Rom.

Källor

Externa länkar 
 

Fontäner i Rom
Skulpturer från 1600-talet
Skulpturer av italienska skulptörer
Spoleto

Spoleto (latin: Spoletium) är en stad och kommun i provinsen Perugia i regionen Umbrien i Italien. Kommunen hade  invånare (2018). Staden ligger på foten till Apenninerna vid Tiberns biflod Topino. Under medeltiden var det ett hertigdöme, ingick sedan i Kyrkostaten, och införlivades med Italien 1860.

Stadsbild 

Staden har många ansenliga palats, bland annat Palazzo Comunale, kommunalpalatset med målningar av Spagna, mer än tjugu kyrkor, däribland katedralen Santa Maria dell'Assunta med fresker av Filippo Lippi, samt åtskilliga byggnadsminnen från antiken (ruiner efter några tempel, en akvedukt, en romersk teater med mera).

Ståtlig är den 206 meter långa och 81 meter höga viadukt (tillika vattenledning), som leder över en djup klyfta och som i sin nuvarande gestalt byggdes 1355. Det gamla kastellet, La Rocca eller Rocca Albornoziana, som en tid begagnades till straffängelse, uppfördes 1364 för kardinal Gil Álvarez Carrillo de Albornoz samt erövrades 1831 av insurgenterna under Sercognani och 1860 av piemontesarna.

Historia 

Staden var i forntiden, då den hette Spoletium, en av de mest betydande i Umbrien, blev 241 f.Kr. romersk koloni och försvarade sig 217 f.Kr. tappert mot Hannibal. Av goterna förstörd, återuppbyggdes staden av Narses. Under det langobardiska herraväldet i Italien blev den 574 huvudstad i hertigdömet Spoleto, som ägde bestånd även under frankernas herravälde och omfattade större delen av östra mellersta Italien. Guido II, sedan 882 hertig av Spoleto, blev 891 romersk kejsare, och hans son Lambert, medkejsare 892, blev ensam kejsare 894.

På 1000-talet var det en kort tid förenat med Tuscien, men blev 1030 åter självständigt. År 1155 förstördes staden av Fredrik Barbarossa. Det införlivades 1220 med Kyrkostaten, och var skådeplats för striden mellan guelfer och ghibelliner, tills kardinal Gil Álvarez Carrillo de Albornoz 1354 återställde den påvliga ordningen.

Napoleon I intog staden 1809, och den var då en stund huvudstad i det franska departementet Trasimène, men inom fem år återgick den till Kyrkostaten, eftersom Nopoleon besegrades. År 1860 uppgick dess område i kungariket Italien.

Källor

Orter i Umbrien
Kommuner i provinsen Perugia
Spello

Spello, under antiken Hispellum, är en stad och kommun i provinsen Perugia i regionen Umbrien i Italien. Kommunen hade  invånare (2018).

Referenser

Externa länkar 

 Spellos officiella webbplats

Orter i Umbrien
Kommuner i provinsen Perugia
Kolossai

Kolossai (grekiska: Κολοσσαί, latin: Colossae), sedermera Kona, Honaz eller Chonæ, var en stad i Frygien, belägen ca 17 mil öster om Efesos, i närheten av floden Lykos, en av Menderes bifloder. Platsen för Kolossai, som är belägen ca 3 km norr om det moderna Honaz i nuvarande Anatolien i Turkiet, har aldrig blivit utgrävd.

Under persiska krigen, år 396 f.Kr., dödades Tissaphernes i Kolossai av agenter till Kyros den yngre. Plinius d.ä. berättar att yllet från Kolossai (colossinus) gav namn åt färgen på cyklamenblomman. Staden hade viss betydelse som handelsplats under hellenismen, men under första århundradet e.Kr. hade den minskat i storlek och anseende.

Det verkar inte som om Paulus besökt staden, när han skrev Kolosserbrevet till församlingen i Kolossai, eftersom han skriver till Filemon i Filemonbrevet att han önskar göra detta när han släppts fri från fängelset. Det synes som att Epafras grundade kyrkan i Kolossai.

Staden förföll, möjligen på grund av en jordbävning, och Bysantinska riket uppförde en annan stad, Kona eller Chonæ (Χῶναι), ca 3 km söder om Kolossai. Niketas och Michael Choniates, två bysantinska bröder och författare, var födda där.

I den bysantinska och ryska konsten är staden förknippad med temat "Ärkeängeln Mikaels mirakel i Kona". Enligt östortodox tradition, ska hedningar ha lett en flod mot staden för att förstöra Mikaels helgedom, men ärkeängeln ska då ha visat sig, låtit en blixt klyva en klippa och därmed lett floden åt ett annat håll. Samtidigt sägs han ha helgat vattnet från Lykos. De östortodoxa firar händelsen den 6 september. Kudovklostret i Moskva Kreml, Mirakelklostret, där tsarfamiljen traditionellt döptes, var tillägnat ärkeängeln Mikales mirakel i Kona.

Referenser 

Historiska platser i Turkiet
Platser i Bibeln
François de Cuvilliés den äldre

Jean François Vincent Joseph de Cuvilliés, född 23 oktober 1695, död 14 april 1768 i München, var en fransk-tysk rokokoarkitekt.

Cuvilliés blev omkring 1706 upptagen av kurfursten Max Emanuel av Bayern, då denne, fördriven från sitt land, vistades i Frankrike. Efter fredsslutet 1715 följde Cuvilliés med kurfurstens hov till München. Han var till en början "kammardvärg", men uppfostrades i sällskap med unga adelsgossar, ämnade bli fortifikationsofficer, blev fänrik 1717, men övergick till arkitekturstudier för Joseph Effner och under en tids vistelse i Paris 1720 för Blondel.

I München blev Cuvilliés hovbyggmästare 1725 och intog snart en ledande ställning i Bayern, där han avancerade till förste byggnadsdirektör 1763. Paris besökte han andra gången 1754-55 och lärde då känna rokokostilen i dess sista fas, den gryende "style Louis XVI". I södra Tyskland införde han den tidigare rokokon, "genre rocaille". Hans förnämsta och mest representativa verk är Karl VII:s våning, "Reiche Zimmer" i slottet i München, som totalt nyinreddes efter en brand 1729, det lilla lustslottet Amalienburg i parken vid Nymphenburg (1734-39) och Residenztheater i München (1750-53), en av de mest praktfulla och smakfulla festsalarna i Tyskland. Till hans tidiga arbeten hör hans andel i utsmyckandet av slottet Brühl i samarbete med Michael Leveilly 1728-30, hans ritningar till det närbelägna lilla lustslottet Falkenlust (1729), ett av hans sista verk är fasaden och delvis den inre dekoreringen av Theatinerkirche i München, där han avslutade den avlidne arkitekten Enrico Zuccalis ritningar med fyndiga ändringar "i klassiska former, men helt och hållet i rokokons anda".

I flera privatpalats i München gör sig Cuvilliés smak gällande. Han skapade med ymnigt flödande fantasi och formell idérikedom. I hans slottsinteriörer breder sig ornamenten i lekfull frihet och i smidig elegans i ständigt nya formförbindelser över väggytor och tak. Att han på tysk grund förde den franska rocaille-stilen till dess fulländning, räknas honom i Tyskland till stor förtjänst. Han förde stilen i alla händelser längre, än hans franska medtävlare fann förenligt med den mest förfinade smak. "Hans rokoko står närmare tysk känsla."

Cuvilliés samlade och utgav i kopparstick en stor mängd arkitekturritningar och ornamentsmotiv, en samling, som fortsattes av hans son med samma namn (1731-77), som gick i faderns fotspår och utövade livlig verksamhet.

Källor 
 

Franska arkitekter under 1700-talet
Tyska arkitekter under 1700-talet
Rokokoarkitekter
Födda 1695
Avlidna 1768
Män
Ugglan
NV (motorfordon)

NV var ett motorcykelmärke som skapades av AB Nymans Verkstäder, grundat 1873 i Uppsala, från 1947 under namn Nymanbolagen AB, 1960 sammanslaget med AB Cykelfabriken Monark i Varberg.  Ett flertal mc-modeller monterades med DKW-motorer.

NV kom även att säljas med andra varumärken på tanken. Bl.a. Tiger, Blixt och Komet.

NV-märket användes mellan 1927 och 1958. 1958 - 59 började Nymanbolagen att använda Crescent-märket på sina tävlingsmotorcyklar i stället för NV.

Monarks uppköp av Nymanbolagen 1960 fick som följd att motorcykeltillverkningen i Uppsala upphörde.

En av de sista modeller som byggdes i Uppsala var NV/Crescent 24 Jet Crosser.
Vid Monarks fabrik i Varberg kom Monarks 125-kubikare att även förses med Crescent-märket. Eget gemensamt motorcykelmärke, MCB, kom också att användas på det sammanslagna bolagets motorcyklar. Crescent-märket marknadsfördes starkt av Monark och vid 1960-talets slut byggde Billy Andersson och Agne Carlsson varsin TT-motorcykel med en Crescent 500 cc båtmotor som drivkälla. 1967 körde körde engelsmannen Eric Parkinson sidvagns-TT med Crescents båtmotor i ramen. Bl.a. deltog Eric på Isle of Man med sitt ekipage. Schweizaren Rudi Kurth använde sig också av Nymans utbordarmotorer (500 cc) i sina TT-motorcyklar, som kördes i solo- respektive sidvagnsklassen.
 
Flera kända mc-förare har kört på NV eller Crescent, bl.a. "Orsa" Bohlin och Bill Nilsson.

Externa länkar 
Raketsport - Allt om NV & Crescent mopeder samt MC 

Ej längre existerande svenska motorcykeltillverkare
Forskardocent

Forskardocent var en befattning på svenska universitet.

Genom ett bra betyg på doktorsavhandlingen kunde man bli förordnad som docent under sex år och sedan forskardocent under ytterligare sex år om man var framstående inom forskningen. 

Det var ett problem för forskarna vars forskardocenttjänst tog slut och inte blev professorer.  Dessutom hade forskardocenterna 1961 lägre lön än laboratorerna även om arbetsuppgifterna var likartade. Därför bildades Sveriges forskardocenters förbund av landets 38 forskardocenter. 

Forskarutredningen tillsatt 1963föreslog 1966 att de extra ordinarie tjänsterna som docent skulle dras in och de extra ordinarie forskardocenterna skulle bli biträdande professorer, en anställning utan tidsbegränsning. Det skedde den 1 juli 1969 med följden av undervisningsskyldigheten ökade från 25 timmar till drygt 100 för dem som blev biträdande professorer.

Källor 

Akademiska titlar
Fellow

Fellow är en beteckning som används inom den engelskspråkiga akademiska världen.

Inom universitetsvärlden motsvarar "research fellow" närmast det svenska begreppet docent eller forskare på postdoktornivå.

"Visiting fellow" motsvarar gästforskare.

Inom sällskap och organisationer betecknar "fellow" den högsta nivån av medlemskap, hedersledamot.

Se även 
 Fellow of the Royal Society

Referenser

Akademiska titlar
Jordens smartaste ord

Jordens smartaste ord  är Fredrik Lindströms andra bok om det svenska språket.
Det är en fortsättning på Världens dåligaste språk

Svensk litteratur
Facklitteratur 2002
Naimaner

Naimaner (naiman betyder "åtta" på mongoliska) var en mongolisk eller möjligen turkisk folkgrupp i Centralasien som omkring år 1200 var bosatt ungefär i nuvarande norra Mongoliet men som dock underkuvades av Djingis khan snart därefter. De var troligen nära besläktade med karakitajerna och underdåniga dessa fram till 1177. Precis som karakitajerna var många av dem nestorianska kristna.

Mer än 40% av dagens kazaker anses ha naimanskt ursprung. Vissa naimaner ska även ha uppgått i dagens kirgizer och uzbeker.

Äldre folkgrupper i Asien
Mongolfolk