kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Bystdrottning

Bystdrottning (av franska buste 'överkropp', italienska busto 'bål', 'byst', den vuxna kvinnans bröstparti, barm) är en benämning på vissa filmskådespelerskor som var speciellt populära under 1940- och 1950-talet, då det kvinnliga skönhetsidealet innefattade en stor välformad byst. Begreppet har i perioder kritiserats som ett uttryck för sexism och objektifiering.

Historik 
Skönhetsidealen har varierat genom historien. I sin bok Bröstens historia skriver Peter Englund: 

Byst och kurviga former var ett ideal kring sekelskiftet 1900, men under 1920-talets "garçonne"-mode idealiserades istället en platt byst och raka, pojkaktiga former. Det kurviga idealet återkom under 1940- och 1950-talen. År 1943 lanserades filmen Den laglöse, med bland andra skådespelerskan Jane Russell. Filmen vållade en häftig moraldebatt i USA, inte minst för hur Russells kurvor exponerades, även om hon hela tiden var påklädd. I diskussionerna kring denna film, och liknande myntades begreppet "bystdrottning" vilket bland annat märks i att ordet dyker upp i en artikel i Expressen november 1952 där just skådespelerskan Jane Russell omnämns.

Under 1960-talet förändrades idealen igen med hippie- och unisexmode och företeelsen bystdrottning kom att uppfattas som föråldrat. Under 1980-talet återkom de dock då sångerskor som Samantha Fox och Sabrina Salerno framställdes som sentida motsvarigheter.

Kända bystdrottningar 
Många kända bystdrottningar var italienska skådespelare, som Silvana Pampanini, Silvana Mangano, Gina Lollobrigida och Sophia Loren. Ett annat land med många kända bystdrottningar under 1940- och 50-talet var USA, med Jane Russell och Jayne Mansfield, och i Storbritannien Diana Dors. Anita Ekberg från Sverige, gjorde internationell karriär och bosatte sig i Italien.

Se även 
 Sexsymbol

Källor 

Skönhet
Kroppskonstitution
Bröst
Benämningar på personer
Mikael Hylin

Björn Mikael Niklas Hylin, ursprungligen Ruttkay, född 21 februari 1962 i Skarpnäck, är en svensk regissör och manusförfattare.

Biografi 
Hylin är son till Ivan Ruttkay och hans dåvarande hustru Carin (omgift Hylin). 

Han har bland annat gjort filmintervjuer med livstidsdömda. Han har även gjort några dokumentärer om Palmemordet. Dokumentären Jag såg mordet på Palme (2006) framför teorin att det var Christer Pettersson som utförde mordet, men i tron att det var Sigge Cedergren. Hylin har även regisserat dokumentärserien Palme, träsket och mordrättegångarna.

Hylin tilldelades Guldspaden för avslöjandet av Jan Guillou och hans samröre med KGB och den sovjetiske spionchefen Jevgenij Gergel.

Han startade Spionpodden 4 december 2019.

Filmografi (i urval)

Regi 
1990 - Storstad (Drama-serie)
1992 - Kvällspressen (Drama-serie i sex delar)
1995 - Älskar, älskar inte
1997 - Vänner och Fiender (Drama-serie)
2000 - Hassel - Förgörarna
2001 - Dream

Dokumentärfilm/serier 
1987 - I andarnas grepp (Inspelad i Venezuelas djungler)
1988 - Barn som föder barn (Inspelad i Caracas)
2003 - Norrmalmstorgsdramat inifrån
2006 - Jag såg mordet på Palme
2011 - Diamond Dogs
2018 - Palme, träsket och mordrättegångarna

Producent/Kreativ producent    
1996 - Lilla Jönssonligan och cornflakeskuppen
1997 - Expedition Robinson (TV-serie)
1997 - Lilla Jönssonligan på styva linan
2006 - Jag såg mordet på Palme
2015 - Min hemlighet

Manus
1996 - Lilla Jönssonligan och cornflakeskuppen
1997 - Lilla Jönssonligan på styva linan

Jurymedlem
2013- Yari Film Festival (iranska filmfestivalen)
2016-2017 Balkan New Film Festival i Stockholm

Opera

Regi
'Askungen' - (av Gioacchino Rossini premiär på Confidencen)
'Trollflöjten' - (av Wolfgang Amadeus Mozart premiär på Vallentuna Operan med bli Bengt Rundgren.)
'Don Pasquale' - (av Gaetano Donizetti premiär på Confidencen)
'La finta semplice' - (av Wolfgang Amadeus Mozart premiär på Confidencen)
'Den brottsliga modern' - (musik/libretto: Inger Wikström. Libretto/regi: Mikael Hylin. Pjäs av: Pierre Augustin Caron de Beaumarchais. Premiär på Confidencen.)
'Figaros bröllop' - (av Wolfgang Amadeus Mozart premiär på Confidencen)
'Näktergalen' - (musik/libretto: Inger Wikström. Urpremiär [Theater Ulm] sedan Kungliga Operan, Rotundan.
'Lohengrin' - (regi: Götz Friedrich. regiassistent: Mikael Hylin

Teater/Show

Regi

Undervisning 
2007-2009 Regilärare på European Film College
2015-2017 Regi- och dokumentärfilmslärare (Medieinstitutet i Stockholm)
2018-2019 Masterclasses i filmförståelse på NCA (National College of Arts in Lahore, Pakistan) och [Riphah International University] i samarbete med United Nations Information Centres (UNIC).

Referenser

Externa länkar 
 

Födda 1962
Svenska manusförfattare
Svenska filmregissörer
Män
Levande personer
Manusförfattare från Stockholm
Regissörer från Stockholm
Svenska TV-regissörer
Svenska operaregissörer
Svenska teaterregissörer
Hitoshi Sakimoto

Hitoshi Sakimoto , är en japansk spelmusikkompositör född 1969. Han började jobba som frilansare 1990, och 1997 blev han anställd av SquareSoft.

Ludografi 
 Magical Chase: Kompositör
 Ogre Battle: Kompositör
 Tactics Ogre: Kompositör
 Sokyukourentai: Kompositör
 Radiant Silvergun: Kompositör
 Final Fantasy Tactics: Kompositör
 Vagrant Story: Kompositör
 Odin Sphere: Kompositör
 Valkyria Chronicles: Kompositör
 Final Fantasy XII: Kompositör (tillsammans med Nobuo Uematsu)
 Stella Deus: Kompositör (tillsammans med Masaharu Iwata)

Datorspelsmusiker
Födda 1969
Japanska kompositörer
Män
Levande personer
Personer från Kagoshima
WP:Projekt Japan
Ann Zacharias

Ann Zacharias, egentligen Anne Zezette Zacharias Taube, ogift Zacharias, ursprungligen Ragneborn, född 19 september 1956 i Engelbrekts församling i Stockholm, är en svensk skådespelare, regissör och manusförfattare.

Biografi
Zacharias fick sitt stora publika genombrott som 18-åring med  Janne Halldoffs film Det sista äventyret 1974. På 1970-talet for hon till Paris, arbetade som fotomodell och fick roller i ett antal franska långfilmer, bland annat tillsammans med Gérard Depardieu och Louis de Funès. Hon har också medverkat i filmatiseringen av Thomas Manns roman Bergtagen (1982), Marianne Ahrnes På liv och död (1986) och den påkostade internationella TV-serien Peter the Great om den ryske tsaren Peter den store.

På 1980-talet började hon själv skriva och regissera filmer. Den svensk-franska långfilmen Testet, där hon också spelade den kvinnliga huvudrollen, tilldelades filmpriserna Opera Prima och Festivalpriset i San Remo för Bästa film och manuskript, samt Jantarpriset för Bästa skådespelare.

Familj 
Ann Zacharias är dotter till skådespelaren Arne Ragneborn och socialarbetaren Gun Zacharias. Hon är dotterdotter till läkaren Josef Zacharias och systerdotter till skådespelaren Sissi Kaiser.

Hon gifte sig 1975 med Sven-Bertil Taube, skilde sig samma år, men fick tillsammans med honom dottern Sascha Zacharias 1979, som också är skådespelare. Senare sammanlevde hon med Ted Gärdestad och de fick barnen Sara Zacharias (född 1982) och Marc Zacharias  (född 1983; utövade ett tag ultraortodox judendom under namnet Moishe Zacharevsky). Mellan 1988 och 1992 var hon gift med konsulten Christer Bredbacka (1946–2000). I ett senare förhållande fick hon en son 1993.

Filmografi, TV-produktioner

Skådespelare 

1974 – France société anonyme

1974 – Les doigts dans la tête
1976 – Néa
1976 – L'aile ou la cuisse / En fluga i soppan
1977 – La Nuit, tous les chats sont gris
1980 – Flygnivå 450
1982 – Der Zauberberg / Bergtagen

1987 – Yagmur kaçaklari
1988 – Le Testament d'un poète juif assassiné

TV-serier - TV-teater 

1986 – Peter the Great

Regi, manus, producent 
1987 – Testet / Le Test
1988 – The Glory of the Russian Ortodox Church (dokumentärfilm)

Källor

Externa länkar
  Bild på Ann Zacharias, GP läst 23 april 2022.
 

Kvinnor
Födda 1956
Svenska filmregissörer
Svenska manusförfattare
Levande personer
Regissörer från Stockholm
Skådespelare från Stockholm
Kvintett för piano och blåsare (WA Mozart)

Kvintett för piano och blåsare i Ess-dur K. 452, är ett verk Mozart själv uppskattade högt. Han skrev till sin far, Leopold Mozart, "detta är det bästa verk jag någonsin gjort".

I. Largo – Allegro moderato
II. Larghetto
II. Rondo (Allegro)

Kvintetten finns inspelad tillsammans med de fyra hornkonserterna med hornisten Dennis Brain (född 1921) i en inspelning från 1954.

Verk av Wolfgang Amadeus Mozart
Bob

Bob, BoB eller BOB kan avse:

 Bob – en anglosaxisk förkortning av personnamnet Robert
 Bob (sport) – en vintersport
 Bob – ett annat namn för snowracer
 Bob (varumärke) – ett svenskt varumärke för livsmedel
 Bobfrisyr – en frisyr, se 
 Chalmersspexet Bob – ett spex på högskolan Chalmers
 Byggare Bob – ett barnprogram
 BOB (datorspel) – ett TV-spel
 BOB – flygplatskoden för flygplatsen på Bora Bora, se Bora Bora flygplats 
 BOB – valutakoden för valtan i Bolivia, se boliviano
 Microsoft Bob – en mjukvaruprodukt
 B&B – förkortning för en facktidskrift om tecknade serier, se Bild & Bubbla
 BOB – en väska som fylls med nödvändigheter för att lättare kunna överleva i 72 timmar, se Bug-out bag
 Bob – Barn och unga i organiserad brottslighet, en föreslagen samverkansmetod för att förebygga ungdomsbrottslighet i Sverige

Personer
 B.o.B (1988–), en amerikansk rappare
Ginetta

Ginetta är en brittisk sportbilstillverkare.

Historia

1900-talet 
Ginetta grundades 1958 av de fyra bröderna Bob, Ivor, Trevers och Douglas Walklett i Woodbridge, Suffolk, England. Deras första bil, som inte var avsedd för produktion, och i efterhand kom att benämnas Ginetta G1, baserades på en Wolseley Hornet från 1930.

Från början tillverkades lantbruksmaskiner, men racingintresset tog snart överhanden och 1958 kom Ginetta G2 med fackverksram och förberedd för Fordkomponenter. G3 kom 1960 med kaross i glasfiber. 1961 kom den verkliga succén för företaget, Ginetta G4. Den hade motor från Ford Anglia och ett följsamt chassi. Bilen blev ett segervapen mot Lotus Elan på banorna och nu kunde bröderna satsa fullt ut på biltillverkning.

1962 flyttade tillverkningen till Witham, Essex, England. Ett antal nya bilmodeller kom under de följande åren, däribland G10 som var baserad på MGB fast med en Ford V8 på 4,7 liter. Denna vagn blev ingen större framgång, trots att den lär har varit snabbare än AC Cobra. En populärare bil blev G12 som kom 1966. Den var praktiskt taget Englands första mittmotorsportbil. Också den var segerrik på banorna och fanns med allt från Angliamotorer upp till amerikanska V8:or.

1970-talet tillverkades både rena tävlingsbilar såväl som landsvägsdito. Ginetta G15 hade motor från Hillman Imp och G21 fanns med drivpaket från MGB, Ford V6 såväl som Sunbeam Rapier. Åren 1972-1974 var tillverkningen förlagd till Sudbury, Suffolk, England.

Fram till slutet av 1980-talet hade Ginettabilarna mestadels sålts som byggsatser, s.k. kit cars. G32 skulle bli fabrikens första bil som såldes helt färdig. För detta krävdes det mera kapital och 1989 sålde tre av bröderna Walklett sina andelar till Martin Phaff och Mike Modiri. Ivor Walklett blev kvar som konstruktör. G32 var en mittmotorcoupé baserad på Ford Fiesta. 1990 återupptog man produktionen av de gamla typerna G4 och G12 som såldes bra framförallt i Japan. En ny modell samma år var G33. I England såldes den med Rover V8, men exportbilarna fick Ford Cosworth-motor på 220 hk. Designen var av Mark Walklett. 1993 kom en billigare version med en mindre Fordmotor, G34. 1994 bildade den svenske importören Ingemar Engström ett bolag för att tillverka denna bil i Sverige. G34 fick Volvos tvålitersfyra med turbo (B200FT). Tillverkningen startade 1997 i Arvika, men flyttades sedan till Älvdalen. Satsningen höll dock inte, utan produktionen upphörde våren 1998.

2000-talet 
2005 köptes Ginetta av LNT Automotive, ett företag drivet av den erarne racerföraren Lawrence Tomlinson. Hans mål var att liksom Bröderna Walklett tillverka innovativa, välfungerande och prisvärda sportbilar.

2007 flyttades tillverkningen till Leeds. Målsättningen var att sälja 200 bilar per år.

Galleri

Se även 
Ginetta G20 Cup

Externa länkar
Officiell webbplats

Källor 

Brittiska biltillverkare
Sportbilar
Plancklängd

Plancklängd, betecknat , är en längdenhet och en av de grundläggande Planckenheterna, ett måttenhetssystem som bygger på naturliga enheter. Plancklängd definieras som:

där  är gravitationskonstanten,  Diracs konstant och  ljusets hastighet i vakuum.

Dess värde är ungefär  eller .

Källor 

Längdenheter
Längd
Planckmassa

Planckmassa, betecknat , är en massenhet och en av de grundläggande Planckenheterna, ett måttenhetssystem som bygger på naturliga enheter. Planckmassa definieras som:

där  är gravitationskonstanten,  Diracs konstant och  ljusets hastighet i vakuum.

Dess värde är ungefär  eller .

Källor 

Massenheter
Massa
Plancktid

Plancktid, betecknat , är en tidsenhet och en av de grundläggande Planckenheterna, ett måttenhetssystem som bygger på naturliga enheter. Plancktiden är cirka 5,4 x 10−44 sekunder.

Värdet på Plancklängden och Plancktiden kan beräknas utifrån tre fundamentala naturkonstanter: ljushastigheten, Plancks konstant samt gravitationskonstanten.

Plancktid definieras som:

där  är gravitationskonstanten,  Diracs konstant och  ljusets hastighet i vakuum.

Dess värde är ungefär .
Eller annorlunda uttryckt:
1 Plancktid = 0,000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 053 910 6 sekunder.

Vid dessa ytterst minimala tider och längder blir kvantmekaniska effekter viktiga för att förstå hur gravitationskraften fungerar. Eftersom vi ännu inte har någon bra teori som förenar kvantmekaniken med gravitationsteorin (kallas även för Einsteins allmänna relativitetsteori), så sätter Plancktiden och Plancklängden just nu den yttersta gränsen för vad vi kan förstå med fysikens teorier.

Källor 

Tidsenheter
Tid
Plancktemperatur

Plancktemperatur, betecknat , är en enhet för temperatur och en av de grundläggande Planckenheterna, ett måttenhetssystem som bygger på naturliga enheter. Plancktemperatur definieras som:

där  är gravitationskonstanten,  Diracs konstant,  ljusets hastighet i vakuum och kB Boltzmanns konstant.

Dess värde är .

Källor 

Temperaturenheter
Temperatur
Björn Henricson

Björn Anders Henricson född 27 maj 1942 i Eskilstuna, producent, produktionsledare filmer 1980-1986. Död 20 april 2000 i Åre.

Regi
1980 - Kvällen före dagen efter

Producent
1986 - Gröna gubbar från Y.R.

1984 - Jönssonligan får guldfeber
1980 - Flygnivå 450

Svenska filmproducenter
Män
Födda 1942
Levande personer
Personer från Eskilstuna
Personer i Sverige under 1900-talet
Yokoi Shoichi

Yokoi Shoichi (japanska: 横井 庄一), Yokoi Shōichi, född 31 mars 1915 i Saori i Aichi prefektur, död 22 september 1997 i Nagoya, var en japansk värnpliktig soldat.

Han sändes under andra världskriget till Guam som Japan då ockuperade. Då Douglas MacArthurs trupper återerövrade ön 1944 gömde Yokoi Shoichi sig och fick inte veta att kriget tagit slut förrän den 24 januari 1972 då han hittades av två jägare i en avlägsen del av Guam.

Han återfördes till Japan där han blev en mediepersonlighet. 1977 gjordes en dokumentär om hans tjugosju år som gömd på Guam. 1991 fick han audiens hos kejsar Akihito, vilket han beskrev som sitt livs största ära.

Han avled 1997, 82 år gammal, i hjärtinfarkt.

Se även
Hiroo Onoda

Noter

Referenser 
 Hatashin, Omi och Shoichi Yokoi, Private Yokoi's War and Life on Guam, 1944-72: The Story of the Japanese Imperial Army's Longest WWII Survivor in the Field and Later Life”, London: Global Oriental, ; , (2009); OCLC 316801727.
 Mendoza, Patrick M.,  Extraordinary People in Extraordinary Times: Heroes, Sheroes, and Villains. Englewood, Colorado: Libraries Unlimited. ;  (1999)

Japanska militärer
Personer i Japan under 1900-talet
Personer från Aichi prefektur
Födda 1915
Avlidna 1997
Män
WP:Projekt Japan
Höjdkurva

Höjdkurvor är nivåkurvor (linjer) på en karta. De används för att visa förändring i höjd över kartområdet. Mellan varje höjdkurva är en viss höjdskillnad som avgörs av kartans ekvidistans.  Om det är otydligt åt vilket håll höjdförändringen är brukar man rita ut små lutningsstreck vinkelrätt mot höjdkurvan åt det håll som är neråt (i backen).

Höjdkurvor på orienteringskartor 

För orienteringskartor är det normalt med en ekvidistans mellan 2,5-5 meter. Normalt används 5 meter, och 2,5 m i flack terräng. I stockholmsregionen används ofta ekvidistansen 4 meter. Höjdkurvorna är bruna och var femte höjdkurva är tjockare än de andra för att man lätt ska kunna räkna stigning över många höjdkurvor. Dessa kurvor kallas stödkurvor. För att visa mer detaljerat hur höjdnivån ändras mellan två höjdkurvor används hjälpkurvor. Dessa är streckade linjer och mellan en vanlig höjdkurva och en hjälpkurva är hälften så stor höjdförändring som ekvidistansen. Hjälpkurvor används sparsamt.

Se även
Ekvidistans
Isaritm
Karta
Orientering
Orienteringskarta

Kartografi

en:Contour line#Isopleths
Sven Björkman

Sven Henry "Esse" Björkman, född 30 juli 1916 i Uppsala, död 2 mars 1967 i Oscars församling, Stockholm, var en svensk författare, kåsör, manusförfattare, kompositör, vissångare, skådespelare och sångtextförfattare.

Biografi 
Björkman avlade studentexamen 1936 och läste därefter litteraturhistoria vid Uppsala universitet. Debutboken Möte med livet utkom 1936. Han författade revyer under sin Uppsalatid och senare hos Karl Gerhard. Han skrev dagsvers och hade uppdrag inom radio och filmen. Sina visor gav han ut i nothäften och även som bok med titeln Dans på Rusakula år 1956. Några av hans produktioner är utgivna under namnet Esse Björkman. Hans sista verk var Värdshuset den blaserade guldfisken som spelades på Boulevardteatern i Stockholm 1965.

Björkman är begravd på Almby kyrkogård i Örebro.

Filmmanus

Filmmusik

Bibliografi

Musiktryck 
 Vind för våg : sjömansvals ur filmen Örlogsmän / text och musik: Esse Björkman. Stockholm: Edition Sylvain, 1943.
 Dans på rosor : vals : ur serien "Pipor i vassen" / text och musik: Sven Björkman ; arr.: Gunnar Hahn. Stockholm : Nils-Georgs musikförlag, 1948.
 Sju sjösjuka sjömän : sjömansvals : ur serien "Pipor i vassen" / text och musik: Sven Björkman ; arr.: Gunnar Hahn Stockholm : Nils-Georgs musikförlag, 1948.
 Dans på Rusakula : visor i gränd och grönska / Esse Björkman ; arrangerade för piano av Gunnar Hahn ; med teckningar av Lasse Lindqvist. Stockholm, 1956.

Källor 

 Visans gyllene tid / [utgiven av:] Samfundet för visforskning. Sundbyberg : Four Leaf Clover, 2005.

Externa länkar 

Födda 1916
Avlidna 1967
Svenska kompositörer under 1900-talet
Svenska vissångare
Svenska manusförfattare under 1900-talet
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenskspråkiga författare
Svenska kåsörer
Män
Skådespelare från Uppsala
Gravsatta på Almby kyrkogård
Gabrielle Carteris

Gabrielle Anne Carteris, född 2 januari 1961 i Scottsdale, Arizona, är en amerikansk skådespelerska. Hon är mest känd för rollen som Andrea Zuckerman i Beverly Hills 90210 (1990-1995). Carteris har också lett en egen talkshow med namnet Gabrielle som dock lades ner efter en säsong.

Mellan 2016 och 2021 var hon ordförande för fackföreningen Sag-Aftra.

Referenser

Amerikanska TV-skådespelare
Kvinnor
Födda 1961
Levande personer
Personer från Scottsdale
Personer inom amerikansk fackföreningsrörelse
Alumner från Sarah Lawrence College
Patrick Duffy

Patrick George Duffy, född 17 mars 1949 i Townsend, Montana, är en amerikansk skådespelare, sångare och regissör.

Duffy är mest känd för sin genombrottsroll som Bobby Ewing i TV-serien Dallas (1978-1985, 1986-1991, 2012; 356 avsnitt). Han medverkade även i tre avsnitt av Knots Landing som Bobby Ewing. Duffy var direkt efter Dallas med i komediserien Lugn i stormen tillsammans med Suzanne Somers. Han har också varit med i Danielle Steel-filmen Pappa. År 2006 medverkade han i Glamour som Stephen Logan. Dessutom var han med och producerade filmen Dallas: Släktfejden (1998). Han hade en återkommande gästroll i den svensk-amerikanska komediserien Welcome to Sweden.

Duffy var även aktiv som sångare på 1980-talet. Hans kanske största framgång var en duett 1983 med den franska sångerskan Mireille Mathieu.

Den 18 november 1986 sköts båda hans föräldrar, Terrence och Marie Duffy, ihjäl av två tonåringar, Kenneth Miller och Sean Wentz, under ett väpnat rån vid föräldrarnas hem i Boulder i Montana.  De två var tonåringar vid den tiden och dömdes för morden till 75 års fängelse. Miller ansökte men nekades nåd efter att Wentz erkänt som den enda som sköt under rånet. Miller och Wentz släpptes villkorligt 2007 respektive 2015.

Filmografi 
 Vamping (1984)
 Rusty: A Dog's Tale (1998) (Röst)
 He's Such a Girl (2009)
 You Again (2010)
 Trafficked (2017)

TV-roller 
 Hurricane (1974)
 The Man from Atlantis (1977-1978)
 Dallas (1978-1991) (327 avsnitt)
 Bombplan på hemligt uppdrag (1980)
 Stormvarning (1982)
 Strong Medicine (1986)
 Operation Bigger (1988)
 The Perfect Crime (1988)
 Mördande kärlek (1988)
 Children of the Bride (1990)
 Avlyssnaren (1990)
 Danielle Steel - Pappa (1991)
 Lugn i stormen (1991-1998)
 Texas (1994)
 Dallas J.R. Återvänder (1996)
 Eldsjäl (1997)
 Dallas: Släktfejden (1998)
 Don't Look Behind You (1999)
 Perfect Game (2000)
 Desolation Canyon (2006)
 Falling in Love With the Girl Next Door (2006)
 Love Takes Wing (2009)
 Healing Hands (2010)
 Dallas (2012-2014)
 Welcome to Sweden (2014)
 Hollywood Darlings (2017) (1 avsnitt)
 The Christmas Cure (2017)

Regi 
 1981-1991 - Dallas (29 avsnitt)
 1992-1998 - Lugn i stormen (41 avsnitt)
 2014 - Dallas (1 avsnitt)
 2015-2016 - Major Crimes (3 avsnitt)

Källor 

 Filmdelta, läst den 18 januari 2009.
 , läst den 18 januari 2009.

Externa länkar 

Amerikanska TV-skådespelare
Amerikanska röstskådespelare
Amerikanska TV-regissörer
Personer från Broadwater County
Födda 1949
Levande personer
Män
Alumner från University of Washington
Linda Gray

Linda Ann Gray, född 12 september 1940 i Santa Monica, Kalifornien, är en amerikansk skådespelare. Linda Gray förknippas främst med sin roll som den alkoholiserade lyxhustrun Sue Ellen Ewing i TV-serien Dallas. Hon medverkade där i 13 säsonger av 14 och i de båda Dallas-filmerna 1996 och 1998.

1994 gästspelade Linda Gray i Melrose Place som Heather Locklears mamma Hillary Michaels vilket ledde till spinoffserien Models Inc. som sändes på TV3 i Sverige. 2004–2005 gästspelade hon även i TV-serien Glamour som Priscilla Kelly.

Linda Gray har också haft framgång på teaterscen, bland annat som Mrs. Robinson i Mandomsprovet på West End i London.

Referenser

Noter

Externa länkar 

Amerikanska skådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Födda 1940
Kvinnor
Levande personer
Personer från Santa Monica
Colin Chapman

Anthony Colin Bruce Chapman CBE , född 19 maj 1928 i Richmond utanför London, död 16 december 1982, var en brittisk racerförare och bilkonstruktör. Han var bilmärket Lotus grundare.

Chapman studerade teknik vid University College i London och konstruerade under skoltiden sin första bil. Denna bil döptes till Lotus efter Lotusblomman, men det var också det smeknamn han använde på sin flickvän Hazel Williams. Bygget påbörjades i oktober 1947 och var byggd av Austin Seven-komponenter. Han var även med och konstruerade De Lorean DMC-12 som tillverkades i rostfritt stål.

Chapman deltog i ett formel 1-lopp, Frankrikes Grand Prix 1956, där han körde en Vanwall. Han fick dock motorstopp redan i starten. Hans bilmärke Lotus fick dock senare många framgångar genom sitt formel 1-stall Team Lotus. Chapman blev invald i International Motorsports Hall of Fame 1994.

Referenser

Källor

Födda 1928
Avlidna 1982
Brittiska racerförare
Brittiska Formel 1-förare
Formelbilkonstruktörer
Grundare av bilindustri
Män
Personer från Richmond, London
Medlemmar i International Motorsports Hall of Fame
Stallägare i Formel 1