kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Gustaf Gründgens

Gustaf Gründgens, född Gustav Heinrich Arnold Gründgens den 22 december 1899 i Düsseldorf, Nordrhein-Westfalen, död 7 oktober 1963 i Manila, Filippinerna, var en tysk skådespelare och regissör.

Biografi 
Gustaf Gründgens blev 1934 chef för Staatlisches Schauspielhaus i Berlin. Från 1937 till 1945 var han chef för Preussisches Staatstheater. Hans karriär fortsatte med chefskap för Düsseldorfs Schauspielhaus 1947–1955 och för Deutsches Schauspielhaus i Hamburg 1955–1963.

Gustaf Gründgens var också en av Tysklands främsta skådespelare och regissörer, verksam såväl inom teatern som filmen. Särskilt berömd har hans tolkning av Mephisto (en djävul) i Goethes Faust blivit. Hans hållning under nazisttiden har varit föremål för en häftig debatt. Ofta, bland annat av den tidigare svågern och samarbetspartnern Klaus Mann i dennes nyckelroman Mephisto (1936), har han betraktats som en utpräglad medlöpare.

Även om han också ibland gav stöd åt förföljda kolleger, är det otvetydigt att Gründgens gjorde en mycket framgångsrik karriär under nazistregimens beskydd. Han lyckades få utgivningen av Klaus Manns roman stoppad, och även efter hans död fortsatte förbudet. Romanen kom inte ut i Tyskland förrän 1981. Efter krigsslutet blev Gustaf Gründgens internerad nio månader i sovjetisk fångenskap, men därefter startade han en ny karriär och blev återigen hyllad.

Åren 1926–1929 var han gift med Erika Mann och 1936–1946 var han gift med Marianne Hoppe.

Filmografi i urval

Som regissör

Som skådespelare

Referenser

Noter

Webbkällor 
filmportal.de
DN:s artikel 2010-01-03, Konstnären som klättrare, en evig historia
Gustaf Gründgens på deutsche-biographie.de

Externa länkar 

 

Tyska teaterregissörer
Tyska skådespelare under 1900-talet
Personer från Düsseldorf
Personer i Nazityskland
Personer i Tyskland under andra världskriget
Födda 1899
Avlidna 1963
Män
Storofficerare av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Adlercreutz regemente

Adlercreutz regemente var ett värvat infanteriförband inom svenska armén som verkade i olika former åren cirka 1803–1808.

Historia
Förbandet sattes upp i södra Finland 1803 som Finska värvade fotjägarregementet eller Nya jägarregementet. Den 10 september 1804 utnämndes Carl Johan Adlercreutz till regementschef och regementet fick då sitt slutliga namn. Regementet bestod av fyra bataljoner med inledningsvis ca 2 000 man fördelade på 13 kompanier (ett om 200 man, övriga om 150 man vardera). År 1805 överfördes det 200 man starka Elimä kompani till Nylands jägarbataljon. Vid Finska krigets utbrott i februari 1808 förlades regementet till Helsingfors, men då starka ryska kejserliga trupper närmade sig förlades regementet runt den 2 mars 1808 till garnisonen på Sveaborg.

Efter Sveaborgs fall den 3 maj 1808 upplöstes regementet. Efter den svenska kapitulationen vid Sveaborg så lovade den Ryska armén i kapitulationsaktens 18 paragraf att alla svenska officerare och manskap skulle få kvarstanna i Finland till krigsslutet. Då ryssarna bröt detta löfte, och istället ville föra soldaterna till Ryssland så kände sig flera inte bundna av kapitulationen, utan flydde och anslöt sig till den Svenska armén igen. Bland de som gjorde detta var kaptenen Florus Toll, sekundadjutanten Carl Silfversvan samt adjutanten Carl Gustaf Jack. De som inte flydde fördes till den ryska staden Veliki Ustjug som låg 1614 verst (ca 172 mil) från Sankt Petersburg.

Heraldik och traditioner

Regementsfanan
Fanan fastställdes i Stralsund av kung Gustaf IV Adolf den 4 december 1803, och den beskrivs som följer:

År 1811 övertogs regementets fanor av det nybildade Södra skånska infanteriregementet.

Framstående personer vid regementet
 Carl Gustaf Jack - adjutant, som flydde efter Sveaborgs kapitulation för att fortsätta striden mot Ryssland.
 Carl Silfversvan - sekundadjutant, som flydde efter Sveaborgs kapitulation för att fortsätta striden mot Ryssland.
 Florus Toll - kapten, som flydde efter Sveaborgs kapitulation för att fortsätta striden mot Ryssland.
 Gustaf Carl Palmfelt - major och chef för Kaupio kompani, samt under Sveaborgs belägring var befälhavare på Svartö.

Förbandschefer
1803–1804: ???
1804–1808: Carl Johan Adlercreutz

Namn, beteckning och förläggningsort

Bilder

Referenser

Anmärkningar

Noter

Tryckta källor

Ej längre existerande svenska infanteriregementen
Svenska värvade infanteriförband
Sveaborg
Svenska militära enheter bildade 1803
Svenska militära enheter upplösta 1808
Hans Rameau

Hans Rameau född 28 november 1901 i Berlin, död 9 april 1980 i Gavignano, Rom, Italien, manusförfattare och skådespelare.

Filmmanus i urval

Externa länkar

Tyska manusförfattare
Tyska skådespelare under 1900-talet
Födda 1901
Avlidna 1980
Män
Skådespelare från Berlin
Norrvrå

Norrvrå är en småort belägen sydost om Södertälje i Hölö socken i Södertälje kommun. Närmaste tätort är Hölö tre kilometer bort mot norr.

Läge
Orten ligger mellan Lillsjön och Nyköpingsbanan som passerar samhällets västra sida. Mot söder begränsas samhället av Edeby allé som leder fram till Edeby säteri.

Historia
Norrvrå är omramad av fyra större gårdar, Norrvrå gård, Vrå herrgård, Lida gård och Edeby säteri. I området finns även forntida gravfält. Orten hade tidigare egen matbutik, skola och järnvägsstation (hållplats). Mitt i samhället finns resterna av ett marmorbrott som tillhörde Edeby säteri och bedrev sin verksamhet mellan 1922 och 1970-talet under namnet Edeby marmorbrott AB. Brottet är numera vattenfyll och tjänar orten som friluftsbad.

Bilder

Noter

Externa länkar

Orter i Södertälje kommun
Småorter i Sverige
Thea von Harbou

Thea Gabriele von Harbou, född 27 december 1888 i Tauperlitz (numera en del av Döhlau, nära Hof), Bayern, död 1 juli 1954 i Berlin, var en tysk manusförfattare, författare och skådespelare. Hon skrev manus till regissören Fritz Langs mest berömda tyska filmer, däribland Metropolis (1927), M (1931) och Dr. Mabuses testamente (1933), och till flera filmer i regi av F.W. Murnau. Hon var gift med skådespelaren Rudolf Klein-Rogge 1914–1921 samt 1922–1933 med regissören Fritz Lang.

Hon publicerade sin första roman 1905 men började sedan arbeta som skådespelerska. I Aachen träffade hon Klein-Rogge. Hon skrev sitt första filmmanus, Das Indische Grabmal 1920 tillsammans med Fritz Lang och de gifte sig 1922. Hon skrev bland annat Metropolis baserat på en roman 1926. Förutom till Langs filmer skrev hon även manus bland annat till ett par filmer av F.W. Murnau. 

Hon gick med i nazistiska Nationalsocialistiska tyska arbetarepartiet (NSDAP) 1932. Lang delade inte hennes politiska övertygelse och de skilde sig 1933. Året efter flyttade Lang till USA. Efter skilsmässan var hon i hemlighet gift med den indiske journalisten Ayi Tendulkar. Förhållandet hölls hemligt på grund av den nazistiska regimens rasistiska människosyn. Under nazitiden fortsatte hon att skriva manus, bland annat till Veit Harlans propagandafilm Der Herrscher (1937). Hon regisserade också själv två filmer, Elisabeth und der Narr och Hanneles Himmelfahrt (båda 1934).

Eftersom von Harbou varit medlem i nazistpartiet internerades hon efter andra världskriget i ett brittiskt fångläger, från juli till oktober 1945. 1945 och 1946 arbetade hon som "Trümmerfrau" (ruinkvinna).

Filmmanus i urval

Referenser

Noter

Externa länkar 

Tyska författare under 1900-talet
Tyskspråkiga författare
Tyska manusförfattare
Tyska skådespelare under 1900-talet
Födda 1888
Avlidna 1954
Kvinnor
Skådespelare från Bayern
Ögonbryn

Ögonbryn är hår som växer vid ögonhålornas övre kant. De flesta människor har ögonbryn.

Ögonbrynens huvudfunktion är att skydda ögonen mot svett och regn. Deras form gör att detta istället rinner ner längs med sidorna runt ögonen. Ögonbrynen består av tre partier. Det inre partiet, närmast näsan, har hårstrån som växer uppåt och åt sidorna. Det mellersta partiet, ovanför iris, har hårstrån som växer uppåt-utåt. Det yttre partiet har hårstrån som växer åt sidorna, mot tinningarna.

Förlust av ögonbryn kallas madarosis, och är ett sjukdomstecken. Det kan drabba endast de yttre partierna, vilket kallas Hertoghes tecken (eller drottning Annes tecken), och är i så fall ett tecken på hypotyroidism.

Somliga har ögonbryn som växer ihop över näsroten, vilket på engelska kallas unibrows eller monobrows.

Se även
 Madarosis, förlust av ögonbryn
 Trikomegali, onormalt långa fransar och bryn

Källor
 Annapurna Kumar och Kaliaperumal Karthikeyan, Madarosis: A Marker of Many Maladies, Int J Trichology. 2012 Jan-Mar; 4(1): 3–18

Externa länkar

Ansiktshår
Arbetsplats

Arbetsplats är ett relativt begrepp. 

En resande försäljare eller till exempel serviceman/kvinna kan ha en hel region att arbeta i, men har som regel en specifik arbetsplats varifrån arbetet utgår som kan vara hemmet, kontoret, stationen och så vidare. Personal i hemtjänsten arbetar i vårdtagarnas hem, men har en samlingspunkt där man håller kontakt med kolleger.

Andra arbeten, till exempel lärare och sjukhuspersonal, utför merparten av arbetet i vissa utrymmen, men planerar och organiserar arbetet i andra. Skolan respektive sjukhuset är då den officiella arbetsplatsen, och inom de lokalerna har vissa yrkeskategorier en alldeles egen plats, eller delad, som är individens arbetsplats för en del av arbetet.

För resor till och från arbetet, arbetsresor/arbetspendling, regleras av skattemyndigheten vad som är den officiella arbetsplatsen.  

Den som arbetar som yrkeschaufför har ingen fast arbetsplats, utan kan kalla fordonet denne får betalt för att köra för sin arbetsplats.

Referenser 
 "Arbetsplatsen". Arbetsmiljöupplysningen. Prevent. Läst 30 april 2018.
 "Lokaler och arbetsutrymme" Arbetsmiljöverket. Läst 30 april 2018.

Arbetsmiljö
Odengatan

Odengatan är en gata i stadsdelarna Vasastaden och Östermalm i Stockholms innerstad som löper från Valhallavägen vid Stockholms östra, förbi bland annat Stockholms stadsbibliotek, Odenplan och Vasaparken upp till Sankt Eriksplan. Gatan är cirka 30 meter bred, och 1850 meter lång.

Historia 
Gatans utformning och sträckning är ett resultat av Lindhagenplanen från 1866, som bland annat reglerade gatunät och kvarter i norra Norrmalm, alltså norr om det vid tiden bebyggda Stockholm. I gaturegleringens planeringsstadiet kallades den öst-västliga esplanaden för "Odinsgatan". Vid namnrevisionen i Stockholm 1885 fastställdes namnet "Odengatan" i kategori "den nordiska gudaläran" och uppkallat efter den fornnordiska gudavärldens överhuvud Oden. Ett tidigare förslag var "Rörstrandsboulevarden". Delar av Odengatan anlades som en trädkantad allé. De första lindarna planterades 1908.

Byggnader längs gatan (urval)

Nr. 1 – Tofslärkan 8, f.d. Arvedsons gymnastikinstitut
Nr. 3 – Tofslärkan 7, ursprungligen arkitekt Folke Zettervall privatbostad, idag kontor och ateljéer samt Loyal Gallery
Nr. 5 – Tofslärkan 6, Lettlands ambassad i Stockholm
Nr. 7 – Tofslärkan 5, uppfördes 1912 efter ritningar av arkitekterna Osvald Almqvist och Gustaf Linden
Nr. 9 – Tofslärkan 4, Ericastiftelsen
Nr. 11 – Tofslärkan 3, ägdes av Sveriges statsminister Karl Staaff
Nr. 13 – Tofslärkan 2, uppfördes 1912–1914 av byggmästaren Gustaf Alfred Johansson efter ritningar av arkitekt Victor Bodin
Nr. 15 – Flugsnapparen 2, uppfördes 1915–1917 efter ritningar av arkitekt Eric Svanberg
Nr. 19 – Lövsångaren 4, uppfördes 1912–1913 efter ritningar av arkitektkontoret Höög & Morssing
Nr. 20 – Sankt Georgios kyrka, uppfördes 1889–1890 efter ritningar av arkitekt Anders Gustaf Forsberg
Nr. 21 – Lövsångaren 3, uppfördes 1912–1913 efter ritningar av arkitektkontoret Höög & Morssing
Nr. 23 – Lövsångaren 2, uppfördes 1912–1913 efter ritningar av arkitektkontoret Höög & Morssing
Nr. 27 – Lindquists konditori från 1915. I huset bodde Carin och Hermann Göring under sin tid i Stockholm på 1920-talet.
Nr. 31 – Konsum, den första i Sverige med självbetjäning, öppnad 1941. Nuvarande byggnad dock uppförd på 1990-talet
Nr. 35 – Continental Herrekipering, klassisk neonskylt
Nr. 37 – Carl Wilhelmsons målarskola under åren 1911–1928, ateljén låg högst upp
Nr. 41 – Olssons Skor, klassisk butik och neonskylt
Nr. 51 – Stockholms stadsbibliotek, byggt 1927
Nr. 52–56 – Här låg tidigare Asylet för Pauvres Honteux
Nr. 59 – Stadsbibliotekets annex, byggt 1953
Nr. 64–66 – Gustaf Vasa kyrka, byggd 1906
Nr. 69 – Läkarhuset Odenplan, uppfördes 1962–1970 efter ritningar av arkitekterna Sten Lindegren och Stig Ancker
Nr. 79–81 – f.d. Hyvénska varuhuset
Nr. 80–82 – f.d. Vasa högre flickskola, byggd 1931
Nr. 81 – Intiman, invigd 1950
Nr. 92 – Sko Wera-skylten, klassisk neonskylt

Referenser

Externa länkar 

Gator och torg på Östermalm
Gator och torg i Vasastan
Rutger Fuchs

Rutger Fuchs, född 2 april 1682 i Malmö, död 10 april 1753 i Stockholm, var en svensk friherre, generalmajor och överståthållare.

Biografi
Rutger Fuchs var son till överstelöjtnant Kristian Fuchs, som 1648 flyttade till Sverige och blev kommendant i Malmö. Modern hette Susanna Eleonora Lejonsten. Han inledde sin militära bana 1699, blev kapten 1704 och tjänstgjorde fram till 1707 i östersjöprovinserna och i Finland samt därefter i Sverige. Fuchs blev 1710 major vid Dalregementet och 1712 överstelöjtnant. Samma år följde han med Magnus Stenbock till Tyskland. I slaget vid Gadebusch kommenderade han hela Dalregementet och sårades i striden, så att han därefter tvingades att använda kryckor ett helt år. 1716 deltog Rutger Fuchs i Karl XII:s anfall mot Norge. Han blev samma år adlad och befordrad till överste, först vid Dalregementet och sedan vid Södermanlands regemente (fram till 1739). Han deltog även i det andra fälttåget mot Norge 1718. Efter hemkomsten utförde han sin mest berömda bedrift, då han med sitt regemente, som räknade endast 700-800 man, gjorde en avgörande insats i striden vid Södra Stäket den 13 augusti 1719. För denna bragd upphöjdes Fuchs samma år i friherrligt stånd och utnämndes till generalmajor.

Under den följande tiden tog Fuchs verksam del i det politiska livet. Han slöt sig i allmänhet till Arvid Horn. Den krigiska stämning, som väcktes till liv på 1730-talet, tycks emellertid ha påverkat den gamle krigaren, och vid riksdagen 1738-39 slöt sig Fuchs till hattpartiet, insattes i sekreta utskottet och i den tolvmannanämnd, som utarbetade en försvarsplan och det så kallade sekreta bihang, genom vilket regeringen under vissa omständigheter bemyndigades förklara Ryssland krig. 1739 utnämndes Fuchs, efter påtryckningar från ständerna, till överståthållare i Stockholm. Det dröjde emellertid inte länge förrän Fuchs åter skilde sig från hattarna och redan 1740 uppträdde han ivrigt mot krigspolitiken och tillhörde under den följande partikampen mösspartiets ledande och mest ansedda män.

Rutger Fuchs var gift tre gånger. Han dog barnlös den 10 april 1753 i Stockholm och är jordfäst i Riddarholmskyrkan.

Rutger Fuchsgatan på Södermalm i Stockholm och Rutger Fuchsvägen i Saltsjö-Boo är uppkallade efter honom.

Se även 
 Historiearvsmuseet i Nacka

Referenser

Vidare läsning

Födda 1682
Avlidna 1753
Överståthållare
Svenska friherrar
Personer i stora nordiska kriget
Karoliner
Kommendörer av Svärdsorden
Riddare och kommendör av Kungl. Maj:ts Orden
Svenska generaler
Män
Militärer från Malmö
Mottagare av Serafimerorden
Ugglan
Svenska militärer under 1600-talet
Svenska militärer under 1700-talet
Deltagare i slaget vid Gadebusch
Kranvatten

Kranvatten eller kommunalt vatten är vatten som transporteras i vattenledningssystem och är avsett att användas i hushåll som dricksvatten och för hygieniska ändamål, som handtvagning, disk, dusch och klädtvätt.

Kallvatten
Kallvatten är det kranvatten som kommer ur kallvattenkranen och som inte värmts upp till tappvarmvatten. I Sverige kostar en liter kallvatten ungefär ett öre om man tappar det direkt ur kranen. Det låga priset beror på den goda tillgången på vatten. Vattenförsörjningen är reglerad i Lagen om allmänna vattentjänster.

Varmvatten
Varmvatten, eller mer korrekt, tappvarmvatten, används normalt för hygien och är det vatten som kommer ur varmvattenkranen. Tappvarmvatten ska inte förväxlas med värmevatten som används i radiatorer. 

Tappvarmvatten bör ej drickas eller användas i matlagning. Det varma vattnet löser ut ohälsosamma mängder metaller ur varmvattenberedaren och ledningsystemet. Kalkrikt vatten oxiderar metaller ännu snabbare och därför avkalkar man ofta kallvatten som ska värmas. Kalkrikt vatten ger också kalkavlagringar vilket täpper till ledningsystemet.

Se även
Vattenverk 
Vattenledning 
Vattentorn
Vattenmätare
Vattenförsörjning

Referenser

Externa länkar
 https://web.archive.org/web/20150813203231/http://www.drickkranvatten.se/ - Kampanjplats för att få folk att dricka mer kranvatten.

Vattenförsörjning
Åke Söderqvist

Per Erik Åke Söderqvist, född 13 september 1933 i Sundsvall, död 2 maj 1987 i Vaxholm, var en svensk TV-man och krögare.

Åke Söderqvist, som växte upp på Frösön, anställdes på Sveriges Radio 1956 och blev 1958 den förste chefen för televisionens nyhetsprogram Aktuellt. Han gick i början av 1960-talet över till underhållningsavdelningen, där han så småningom blev underhållningschef och TV-underhållare, bland annat som ett av "Skäggen". Det var Söderqvist som 1963 köpte in sketchen Grevinnan och betjänten som årligen sedan 1976 har sänts i SVT på nyårsafton.

Från slutet av 1960-talet fram till sin död var han krögare i Stockholm och skapade bland annat en av dåtidens innekrogar i Stockholm, Victoria i Kungsträdgården. Under senare år drev han Waxholms Hotell.

Söderqvist gav ut många böcker om mat och dryck (inklusive dryckesvisor) samt humorböcker (inklusive fräckisar).

Bibliografi
 1965 – Skäggets bästa fräckisar 
 1966 – Skäggets andra fräckisar
 1967 – Skäggets bästa snapsisar
 1967 – Skäggets bästa matisar
 1968 – Skäggets tredje & sista fräckisar
 1969 – Skäggets samlade fräckisar
 1969 – Pappa Penna och Strecket
 1970 – Barnens kokbok  (med Lasse Åberg)
 1971 – Upptaget : ABC på pottkanten (med Lasse Åberg)
 1972 – Lathund för ordblajare  (med Lasse Åberg)
 1977 – Nu tar vi den: snaps-, bords- och dryckesvisor (med Lasse Åberg)
 1978 – Partybok i glada vänners lag
 1979 – Att grilla
 1983 – Några säkra nummer i köket: recept för alla
 1985 – Sällskapsliv: lätt etikett på rätt sätt (med Ebba Wachtmeister)
 1986 – Mina damer och herrar: konsten att hålla tal
 1987 – Små, små ord om mat & dryck

Filmografi

Teater och revy

Roller

Källor
Åke Söderqvist i Norrländsk uppslagsbok, band 4, 1996
Åke Söderqvist i Nationalencyklopedin

Noter

Externa länkar
 
 Åke Söderqvist på Svensk mediedatabas
 Åke Söderqvist på SVT Play

Födda 1933
Avlidna 1987
Män
Svenska krögare
Svenska TV-personligheter
Personer från Sundsvall
Manchester Airport

Manchester Airport  är Storbritanniens tredje största flygplats. Flygplatsen grundades 1954 och ligger cirka 15 kilometer söder om Manchesters centrum. Mellan 1975 och 1986 användes namnet Manchester International Airport. 2007 använde drygt 22 miljoner passagerare flygplatsen. Flygplatsen har två landningsbanor och tre terminaler. Den har också en järnvägsstation.

Sevärdheter 

År 1992 öppnades "Aviation Viewing Park" som är belägen vid flygplatsens västra sida. Platsen ger möjligheter för flight spotters att beskåda starter och landningar på flygplatsens båda landningsbanor. Dessutom finns följande äldre flygplan utställda:

 G-BOAC, en Concorde som tillhört British Airways, som tidigare hade sju Concorde-plan i sin flotta.

 Det sista trafikflygplan som byggdes i Storbritannien, BAE Systems Avro RJX, G-IRJX.

 Den främre delen av flygplanskroppen på en Douglas DC-10 som tillhört Monarch Airlines.

 En av bara två bevarade Hawker Siddeley Trident 3B, i BEA:s färger.

Externa länkar 
 

Byggnader och anläggningar i Manchester
Flygplatser i England
Vävknut

Vävknut är en knut med egenskaper som liknar en råbandsknop. Den används för att skarva varpen och annan tråd vid vävning. Inom bokbinderi används vävknuten för att skarva tråden vid häftning av ett bokband.

Referenser

Vävning
Knopar
New Party

New Party (det nya partiet) var ett politiskt parti som var verksamt i Storbritannien under en kort period i början av 1930-talet.  Partiet bildades av Oswald Mosley, som hade blivit besviken på Labourpartiet när detta på sin kongress 1930 med knapp marginal förkastade hans manifest ("Mosleymanifestet"), en skrift om hur han tänkte sig att lösa problemet med arbetslösheten.

Den 8 december 1930 publicerade Mosley en utvidgad version av Mosleymanifestet, som fick stöd av 16 av Labours parlamentsledamöter.  Den 28 februari 1931 lämnade Mosley Labour och lanserade New Party dagen därpå. Han fick först stöd av sex Labourledamöter i underhuset, men två av dem lämnade det nya partiet efter en dag och blev oberoende ledamöter.

New Partys första valkampanj var i ett fyllnadsval i Ashton-under-Lyne i april 1931.  Med en svag organisation lyckades de få 16% av rösterna och orsakade en splittring av Labourväljarnas röster som ledde till att en konservativ kandidat valdes till ledamot.

New Partys partiprogram byggde på Mosleymanifestet och förespråkade en nationell politik för att möta den ekonomiska krisen som orsakats av den stora depressionen. De förespråkade en stark regeringsmakt, med endast generell kontroll av parlamentet, och inrättandet av ett kabinett med fem medlemmar som skulle påminna om krigskabinettet som infördes under första världskriget. Deras ekonomiska strategi följde i stora drag keynesianska tankar och föreslog stora investeringar i bostäder för att ge arbetstillfällen och förbättra bostadsstandarden.

Mosleys tendens till att vilja kontrollera beslutsfattandet inom partiet fick många medlemmar att lämna det. Senare under 1931 anslöt sig dock en konservativ och en liberal parlamentsledamot till New Party.  I valet 1931 kandiderade New Party i 24 valkretsar, men bara Mosley själv och en kandidat i Merthyr Tydfil (där Labours representant var den enda motkandidaten) fick någorlunda många röster.

Efter valet åkte Mosley runt i Europa och blev övertygad om fascismens förträfflighet.  Delar av New Party hade redan börjat anta fascistiska tänkesätt, exempelvis ungdomsförbundet, och 1932 förenade Mosley de olika fascistiska organisationerna i Storbritannien och bildade British Union of Fascists, som New Party uppgick i.

Historiska politiska partier i Storbritannien
Politiska partier bildade 1931
Politiska partier upplösta 1932
Massa (olika betydelser)

Massa kan syfta på:

 Massa – storhet inom fysiken.
 Massa- och pappersindustri – en gren av skogsindustrin
 Massa (sociologi) – ett sociologiskt begrepp
 Massproduktion –  industriell produktion av varor i stor skala
 Mandelmassa – mald mandel ihoprört med socker
 Pappersmassa – en huvudråvara som används vid pappersframställning
 Betmassa – urlakad betsaft
 Massa (TV-program) – ett tävlingsprogram i ZTV sänt 1996-1997
 Felipe Massa (1981–), en brasiliansk racerförare

Geografi

Italien 

 Hertigdömet Massa och Carrara – en liten stat i nordvästra Italien 1452–1859
 Massa (ort i Italien, Basilicata), Provincia di Potenza, 
 Mossa (kommunhuvudort), Friuli-Venezia Giulia, Provincia di Gorizia, 
 Massa, Toscana, kommun, Toscana, Provincia di Massa-Carrara, 
 Massa, Pistoia, kommunhuvudort, Toscana, Provincia di Pistoia, 
 Massa (kommunhuvudort i Italien, Marche), Provincia di Macerata, 
 Massa (ort i Italien, Toscana, Province of Arezzo), 
 Massa (ort i Italien, Toscana, Provincia di Lucca), 
 Massa (ort i Italien, Kampanien), Provincia di Benevento, 
 Massa-Carrara (provins) – en provins i Italien

Marocko 

 Massa (kommun i Marocko), i regionen Souss-Massa och provinsen Chtouka-Aït Baha, 

Robotskapade Italienförgreningar
Anastasios I

Anastasios I, Flavius Anastasius, född 430 i Dyrrahcium, död 9 juli 518, var bysantinsk kejsare från och med 491 till sin död. Hans regeringstid präglades av ständiga uppror då han stödde den monofysitiska läran som redan var förkastad av pöbeln i Konstantinopel. Han reformerade och höjde skatterna i Bysans. På det viset lade han grunden för de militära erövringar som skedde under Justinianus I:s tid vid makten.

Referenser 

Bysantinska kejsare
Illyrer
Personer från Durrës
Födda 430
Avlidna 518
Män
Gravsatta i Apostlakyrkan
Personer i Bysantinska riket under 400-talet
Personer i Bysantinska riket under 500-talet