kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Sveriges första elefant

Den första elefanten kom till Sverige 1804, en ung asiatisk elefanttjur från dåvarande Ceylon, tillhörig Jean Baptiste Gautier. Gautier hade köpt elefanten i London och kom via Preussen, Polen, Ryssland och Finland till Sverige med sin familj, sin medhjälpare Anton Agazzi och sitt menageri till Stockholm hösten 1804. De logerade i en barack vid Brunkebergstorg, möjligen vid nuvarande kvarteret Elefanten och allmänheten inbjöds att komma och bese den och de andra djuren.

Ur Årstafruns dagbok

Den 13 november 1804 hade elefanten visats så mycket att den fick en veckas paus. Bland berömda besökare finns bl.a. Årstafrun, Märta Helena Reenstierna, vars dagbok är bevarad. Den 25 februari 1805 reste hon med sin son Hans Abraham in till stan med hästdragen släde för att bese elefanten, "som var ett förunderligt kreatur. Han var docka blott en unge, ehuru mot andra Djur vi sett, ganska stor. Dess tänder voro cirka 3 qvarter långa (ca 45 cm), 1 ½ tum i diamethre (ca 4cm). Han gjorde flera konster, hvartill han kommenderades på franska. Jag klappade honom på snabeln, låret och svansen. Han uplyfte Hans Abraham och åt utur våra händer. Dess ögon voro små men eldiga. Dess fötter hiskeligt stora."

Upploppet i Skänninge 1806

Efter att elefanten visats i Stockholm i nästan två år turnerade Gautier runt i Sverige med sitt menageri. Elefanten drogs på en vagn dragen av 8 par hästar och i augusti 1806 nådde man Skänninge. Agazzi fick stalla upp elefanten i en sal i rådhuset, och hit inbjöds allmänheten. Tydligen blev det långa köer och man tyckte att det var dyrt att se den. Irritationen kulminerade, när någon började kasta sten på rådhusfönsterna och även träffade Skänninges borgmästare i huvudet. Borgmästaren räddade sig med hjälp av komminister Sundelius och fick fri lejd bort, medan folk tog sig in till elefanten, tog tillbaka 60 riksdaler av Gautier och tvingade Agazzi att ge gratis föreställningar. Borgmästaren rekvirerade 20 militärer och lyckades få lugn den andra dagen. Landshövdingen i Linköping Fredrik Georg Strömfelt skickade lagman Pereswetoff-Morath till Skänninge för att hålla förhör med magistraten. I sin skrivelse till justitiekanslern berättade han senare om magistratens ovilja att klarlägga fallet, eftersom allmogen hotat att bränna Skänninge, om det ledde till åtal. Det blev ingen rättegång.

Gautier och elefanten hamnade sedan i Danmark; elefanten lär ha dött under brittiska flottans belägring av Köpenhamn under Napoleonkrigen 1807 när den brittiska flottan och av denna ilandsatt artilleri förstörde så gott som hela den danska huvudstaden.

Elefanten visades sedan uppstoppad av Gautier på ett torg i Köpenhamn.

Litteratur 
 Wåhlberg, P.A.: Cirkus i Sverige, 1992, 
 Karlbom, Rolf: Hungerupplopp och strejker 1793-1867 : en studie i den svenska arbetarrörelsens uppkomst (Lund, 1967) (om Skänningeincidenten)

Vidare läsning 
 Gustafsson, Martin: Elefantupploppet i Skänninge : om händelserna på Olofsmässo första marknadsdag den 11 augusti 1806, Examensarbete för kandidatexamen LU 2006

Berömda elefanter
Kravaller i Sverige
Schönbrunn

Schönbrunn är ett före detta kejserligt lustslott sydväst om Wien som uppfördes i sin nuvarande form i början av 1700-talet. Det är ett av de mest betydande besöksmålen i Österrike och sedan 1960-talet den sevärdhet i Wien som har flest besökare. 

Slottet har en stor i fransk stil anlagd cirka 160 hektar stor park med bland annat växthus, djurpark, en brunn efter vilken slottet fått sitt namn och paviljongen Gloriette. 

Slottet har sedan monarkin avskaffandes 1918 ägts av förbundsrepubliken och sedan 1992 genom den statskontrollerade organisationen Schloss Schönbrunn Kultur- und Betriebsges.m.b.H. År 1996 blev slottet och den tillhörande trädgården upptaget på Unescos världskulturarvslista.

Historia 
Namnet kommer från den artesiska brunn som finns på platsen från vilken en vattenledning för dricksvatten till hovet. Detta ledde senare till att namnet Schönbrunn etablerades. Det äldsta belägget är från 1642 då det användes på en räkning för inköp av träd. Eleonora av Mantua, änka efter tysk-romerske kejsaren Ferdinand II tillbringade mycket tid på platsen och byggde ett palats och uppförde ett orangeri.

År 1687 gav Leopold I sin tronarvinge Josef I ett uppdrag i form av att bygga ett representativt nybygge. Johann Bernhard Fischer von Erlach (adlad 1696) gav 1688 ett pompöst förslag som skulle överträffa Versailles, men förslaget var däremot inte finansierbart. Detta gjorde att arkitekten i stället 1693 fick ett litet blygsammare projekt i uppdrag.

Karl VI var själv inte speciellt intresserad av Schönbrunn, men gav det till sin dotter Maria Teresia som började använda det som kejserligt sommarresidens, vilket Schönbrunn fortsatte att vara till 1918. Maria Theresia lät 1743-1749 hovarkitekten Nikolaus von Pacassi bygga om och bygga ut. Under denna tid försvann freskerna av Johann Michael Rottmayr, men samtidigt kom också det mesta av inredningen från Maria Theresias tid. Inredningen är ett ypperligt exempel på österrikisk rokoko. Vid sidan av slottet befinner sig också slottsteatern som öppnades 1747 och där bland andra Joseph Haydn uppträdde.

Det var sommarslott för kejserliga ätten Habsburg av Österrike. De mest bekanta personligheterna som bott här är kejsarinnan Maria Theresia, berömd för sina 12 barn, och kejsarparet Franz Josef av Österrike och hans fru Sisi (Elisabeth av Bayern). En annan kändis var ärkehertigen (kronprinsen) Frans Ferdinand av Österrike, som sköts 28 juni 1914 vilket inledde första världskriget, och kejsardömets fall. En något tragisk barndom tillbringade här också Napoleon I:s son Napoleon II efter faderns fängslande. 

Det var även på detta slott, närmare bestämt i ena festsalen, som en femårig pojke från Salzburg, Wolfgang Amadeus Mozart, höll sin första konsert.

Se även 
 Hofburg

Referenser

Noter

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Världsarv i Österrike
Slott i Wien
Världsarv inskrivna 1996
Kungliga residens i Europa
Sevärdheter i Wien
Skoglar-Toste

Skoglar-Toste eller Sköguls-Toste var, enligt Snorre Sturlasson, en svensk storman under 900-talet. Skögul betyder "kamp", "strid". Han ska ha varit far till jarlen Ulf Tostesson och Sigrid Storråda, enligt uppgift drottning av Sverige. Han kan vara identisk med den Toste som ledde ett vikingatåg till England omkring år 970, där det tog gäld, och är omnämnd på Orkestastenen (U 344): 

in ulfr hafiR onklati ' þru kialtakat þit uas fursta þis tusti ka - t ' þa - - - - þurktil ' þa kalt knutr

Uttytt: 
"Men Ulf har i England tagit tre gälder. Den första, som Toste gäldade. Sedan gäldade Torkel. Sedan gäldade Knut". 

Personer i Sverige under 900-talet
Slaget vid Cable Street

Slaget vid Cable Street var en viktig milstolpe för den brittiska arbetarrörelsen under 1930-talet. 

I England fanns vid denna tid den växande organisationen British Union of Fascists (BUF), även kallade svartskjortor på grund av sin uniform. Deras ledare var sir Oswald Mosley.

Den 4 oktober 1936 hade fascisterna under Mosley planerat att marschera från Royal Mint Street genom East End i London. Fascisterna hade marscherat genom East End tidigare, och detta hade uppfattats som ren provokation eftersom området beboddes av socialistiskt sinnade arbetare och judar. När marschen startade stötte fascisterna snart på motstånd från kommunister, fackföreningar och Labourpartiet. Bakslaget för de brittiska fascisterna denna dag visade sig vara en vändpunkt, efter vilken dess styrka snabbt minskade. Samtidigt utgjorde det ett symboliskt viktigt enande av arbetarrörelsen.

Slaget vid Cable Street i populärkultur 
Folkpunkbandet The Men They Couldn't Hang sjöng om händelsen i sången The Ghosts of Cable Street som fanns med på albumet How Green Is The Valley 1985. Händelsen nämns också i en sång av Billy Bragg, The Battle of Barking, från albumet Fight Songs 2011.

Ken Follett återberättar Slaget vid Cable Street i sin roman Winter of the World (2012, svensk titel Världens vinter), genom att låta hans protagonist Lloyd Williams vara en av dem som organiserar motståndet mot Mosley.

Referenser

Externa länkar 
 Go Britannia!
 Film från Slaget vid Cable Street 1936

1936 i Storbritannien
Fascism
Kravaller i Storbritannien
London under 1900-talet
Sprinter (dator)

Sprinter är en klon av ZX Spectrum som tillverkas av Peters Plus Ltd i Sankt Petersburg. Den är byggd på vad man kallar flexarkitektur vilket gör den väldigt programmerbar. Den kör även operativsystemet Estex.

Hemdatorer
Synkretism

Synkretism är ett teologiskt begrepp med betydelsen religionsblandning, eller att en religion under nytt namn utvecklas genom inhämtande av det "bästa" från två eller flera etablerade religioner (se exempelvis manikeism). Vanligt i historien när kulturer möts och religioner blandas. Förekommer ofta i moderna religionsbildningar och strömningar som New Age. Cao Ðài, som bildades i Vietnam på 1920-talet, har en brokig samling helgonfigurer, inklusive Karl Marx och Victor Hugo. Synkretism är även en komponent i swedenborgianismen.

Ofta när två religioner blandas svarar den ena religionen på problem som uppkommit i den andra och vice versa.

Begreppet används även i andra sammanhang när man förenar två olika parter.

Se även 
Eklekticism
Multikulturalism
Social integration
Synkretisk politik

Referenser 

Teologi
Religiös synkretism
Systematik

Systematik kan avse:

Systematik (biologi) – gruppering av organismer inom biologin
Systematiskt fel – ett fel i en mätning eller beräkning som beror på att informationen man har tillgång till är felaktig på ett förutsägbart sätt
Systematisk teologi – det systematiska studiet av (de kristna) troslärorna
Systematic Chaos –  progressive metal-bandet Dream Theaters nionde studioalbum från 2007
Systematiskt förtryck – förtryck under legitimerade former
Systematisk anatomi – olika organsystem med tämligen sammanhållna funktioner
Systematiskt arbetsmiljöarbete – verksamhet enligt arbetsmiljölagen

Se även
 BSAB-systemet – en gemensam struktur för information i byggsektorn
 Klassifikationssystem för bibliotek – används för att klassificera böcker och andra media på bibliotek
 Klassificering – att sammanföra likartade objekt
Sexualsystemet

Sexualsystemet är en indelning av växtriket efter deras könsdelar; ståndare och pistiller, eller uppfattningen att djur- och växtriket normalt är tvåkönade samt att eukaryoters reproduktion beskrivs könsartat.

Det bevisades 1694 av Rudolf Jakob Camerarius att växter var tvåkönade, men hade anats under antiken. Prospero Alpini visade redan 1594 att dadelpalmer är tvåkönade, om vilket han skrev i De Plantis Aegypti liber, och Sébastien Vaillant generaliserade idén och beskrev pollinering på 1720-talet.

Carl von Linné utvecklade en systematik, kallad Linnés sexualsystem, i Systema naturae, som är grundad på arternas yttre utseende med ståndare och pistiller, och biologins hierarki. Denna taxonomi är baserad bland annat på Camerarius och Alpinis iakttaglser. Ofta avses endast Linnés systematik med begreppet. Innan Linné hade andra taxonomier uppställts: växter hade inordnats efter deras blommor som Joseph Pitton de Tournefort, efter deras hjärtblad som John Ray, eller efter deras frukter och frön som Andrea Cesalpino.

Systematik
Stam

Stam kan avse:

 Stam – äldre benämning på naturfolks etniska tillhörighet, se: 
Naturfolk – ett nära beroende till naturen och som typiskt sett saknar egna statsbildningar
Stam (samhällsvetenskap) – en social formgruppering som existerar före övergången till stat
Klan – en social grupp, oftast definierad genom släktskap
 Stam – systematisk grupp inom djurriket, se fylum (biologi)
 Ordstam – inom språk en samling fonem som tillsammans med prefix eller suffix kan bilda ord.
 Stam (heraldik) – inom heraldiken område i vapensköldens nedre del med horisontell överkant.
 Stam (botanik) – den vertikala delen av ett träd, på vilken grenarna växer ut.
Släkte

I biologisk systematik är ett släkte (synonym: genus, pluralis: genera) en grupp inom en familj. Släkte är alltså ett snävare begrepp än familj, vilket kan vara lite förvirrande eftersom det oftast uppfattas tvärtom när det gäller släkt och familj hos människor. Ett släkte består av en eller flera arter. De släkten som endast består av en enda art kallas ibland monotypiska.
 
I det tvådelade vetenskapliga namnet på en art är den första delen släktets namn. Ett exempel på ett släkte är granar (genus Picea), som i sin tur innehåller ett antal arter, däribland rödgran (Picea abies), vitgran (Picea glauca), svartgran (Picea mariana) och sitkagran (Picea sitchensis). Namn på släkten inleds alltid med stor bokstav, medan artepitetet alltid har liten begynnelsebokstav.

Kursivering
Namn på släkten och arter ska alltid kursiveras: det är praxis inom all biologisk nomenklatur. Detsamma gäller namn på taxon med ännu lägre taxonomisk rang, som underarter och varieteter. Det är inte lika vanligt att vetenskapliga namn på taxon med högre rang än släkte – till exempel familjer och ordningar – kursiveras. Ett undantag gäller alla virus, vars vetenskapliga namn alltid kursiveras oavsett rang. På liknande sätt har kursiveringar över släktesnivå blivit vanligare inom mykologin.

Se även 
 Typ (biologi)
 Binomial nomenklatur

Källor 

Systematik
Stephen Jay Gould

Stephen Jay Gould, född 10 september 1941 i Queens, New York, död 20 maj 2002 på Manhattan i New York, var en amerikansk paleontolog, evolutionsbiolog och vetenskapshistoriker. Han var också en av sin generations mest inflytelserika och lästa populärvetenskapliga författare.

Gould växte upp i sekulär judisk familj i New York och tog kandidatexamen vid Antioch College, för att sedan forska i paleontologi vid Columbia University, där han 1967 disputerade på en avhandling om fossila landlevande snäckor i Bermuda. Större delen av sitt yrkesverksamma liv, från 1967 till sin död 2002, tillbringade Gould vid Harvard University där han 1973 blev professor i geologi och intendent vid Museum of Comparative Zoology. 1982 utnämndes han till professor i zoologi (den s.k. Alexander Agassiz-professuren), också det vid Harvard. Han var ordförande för Paleontological Society 1985-1986 och för Society for the Study of Evolution 1990-1991. Hans egen forskning inkluderade bland annat studier av fossila snäckor, evolutionsbiologi och utvecklingsbiologi.

Gould blev berömd inte bara genom sin forskning, utan är kanske främst känd för den breda massan genom sina essäer för en större allmänhet, bland annat i tidningen Natural History. Han var också basebollfantast och socialdemokrat, medan hans far var marxist.

Han räknade sig som agnostiker. På en fråga från Skeptic magazine svarade han såhär:

If you absolutely forced me to bet on the existence of a conventional anthropomorphic deity, of course I'd bet no. But, basically, Huxley was right when he said that agnosticism is the only honorable position because we really cannot know. And that's right. I'd be real surprised if there turned out to be a conventional God.

Bibliografi (svenska översättningar) 
 Alltsedan Darwin: tankar kring evolutionen (Ever since Darwin) (översättning Lars Werdelin, Alba, 1981) 
 Den felmätta människan (The mismeasure of man) (översättning Lars Werdelin, Alba, 1983)  
 Pandans tumme: naturhistoriska essäer (The panda's thumb) (översättning Karin Malmsjö, Ordfront, 1987)
 Flamingons leende: naturhistoriska essäer (The flamingo's smile) (översättning Karin Malmsjö, Ordfront, 1989)  
 Livet är underbart: om femögda djur och naturens slumpmässiga historia (Wonderful life) (översättning Lars Werdelin, Ordfront, 1990) 
 Myterna om millenniet (Questioning the millennium) (översättning Birgitta Schwartzman, Ordfront, 1999)

Utmärkelser 
Asteroiden 8373 Stephengould

Källor

Externa länkar 
 Debattinlägg av Gould om evolutionen 

Amerikanska paleontologer
Populärvetenskapliga författare
Mottagare av Linnean Medal
Alumner från Antioch College
Alumner från Columbia University
Personer från Queens
Födda 1941
Avlidna 2002
Män
Småländska höglandet

Småländska höglandet, ofta enbart Höglandet, är benämningen på den del av höglandsområdet Sydsvenska höglandet som ligger inom Småland. Småländska höglandet omfattar delar av kommunerna Aneby, Eksjö, Nässjö, Sävsjö, Tranås och Vetlanda, samtliga tillhörande Jönköpings län. Även en liten del av Kronobergs Län hör till Småländska höglandet där byn Karryd ligger på 311 meter över havet. Området är i huvudsak beläget 200–250 meter över havet. Dess högsta punkt Tomtabacken i Nässjö kommun, 377 meter över havet, utgör Götalands högsta.

Klimat
Småländska höglandets klimat skiljer sig påtagligt från lägre liggande områdens (under omkring 200 meter över havet) och påminner om klimatet i Norrlands sydligare delar en bit innanför kusten. En följd därav är att växtlighet och djurliv avviker från resten av Småland och de närmast kringliggande landskapen.

Västliga vindar dominerar, vilka pressas uppåt, när de träffar höglandet, vilket leder till så kallat orografiskt regn och mer åska än i kringliggande områden. Luftens brytningsindex för radiovågor, som i huvudsak bestäms av kombinationen av temperatur, lufttryck och luftfuktighet har en speciell årstidsvariation i småländska höglandet.

Namnets användning 
Namnet Höglandet har alltmer börjat användas på liknande sätt som ett landskapsnamn men särskiljer området från Småland i övrigt. Det har tagits in i namnsättning av företag, lokala media, turistverksamheter med mera. Hotell Högland i Nässjö är ett av de första exemplen. En långvandringsled har namnet Höglandsleden, ett sjukhus heter Höglandssjukhuset. Industrier och företag är exempelvis Höglands logistik, Höglands stål och Höglands maskin. Även idrottsföreningar har tagit in begreppet Högland(et) i sina namn, som Nässjö Highlanders i basket. Några gratis lokaltidningar likaså, Höglandsnytt och Höglandet nu.

Källor

Fotnoter

Informella regioner i Sverige
Småland
Staffan Hallström

Staffan Hallström, född 19 oktober 1914 i Stockholm, död 8 december 1976, var en svensk målare och tecknare.

Staffan Hallström var son till Gustaf Hallström, antikvarie vid Statens historiska museum och Astrid Hallström, född Berg. Han studerade på Gerlesborgsskolan, Tekniska skolan 1932–1934 och vid Kungliga Konsthögskolan i Stockholm 1935–1941 för bland annat Isaac Grünewald och Olle Hjortzberg 1935–1941. Han företog studieresor till Frankrike, Italien, Nederländerna och Belgien.

Staffan Hallström bodde och arbetade under 1940-talet i Saltsjö-Duvnäs, där han hyrde rum av konstnären Olle Nyman. Han fick då kontakt med Evert Lundqvist, som inspirerade honom och gav honom stöd. Tillsammans med Olle Nyman, Evert Lundqvist och Roland Kempe ingick han i Saltsjö-Duvnäs-gruppen. Senare hade han även ateljé på Varvsgatan och kombinerad bostad och ateljé vid Brunkebergstorg.

År 1946 hade han sin debututställning på Konstnärshuset i Stockholm. Han slog igenom med utställningen Hundra målningar på Konstakademien 1961 och spåddes då lysande framtid framför allt av skulptören Torsten Renqvist.

Staffan Hallström, arbetade i nyexpressionistisk stil och bland hans mest kända verk är Ingens hundar från 1958, som köptes in av Moderna museet. Detta motiv målade han sedan i olika versioner. Tillsammans med Lasse Andréasson gestaltade han 1972 Masmos tunnelbanestation med verket Ta ned solen i tunnelbanan, målningar på plåt utefter spårväggarna. Han är representerad på bland annat Moderna museet, Göteborgs konstmuseum, Norrköpings konstmuseum och Nationalmuseum.

Staffan Hallström är begravd på Sandsborgskyrkogården i Stockholm.

Referenser

Noter 

Svenska målare under 1900-talet
Svenska tecknare under 1900-talet
Ledamöter av Konstakademien
Konstnärer verksamma i Stockholms tunnelbana
Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Representerade vid Nationalmuseum
Representerade vid Moderna museet
Representerade vid Norrköpings konstmuseum
Konstnärer från Stockholm
Gravsatta på Sandsborgskyrkogården
Födda 1914
Avlidna 1976
Män
Stamfader

Stamfader definieras inom släktforskning som den tidigast kända manliga personen i en släkt.

Exempel på stamfäder i svenska adelsätter

 Biörnstierna: Magnus Beronius, far till fem söner som adlades Biörnstierna.
 Leijonhufvud: Påstådd stamfader Gudmar Månsson (Hjortehufvud) till Lo.
 Stenbock: Olof Arvidsson (Stenbock) (den yngre grenen)
 Stellan Otto von Mörner introducerad år 1625, stamfader till alla Mörner i Sverige.
 Reuterswärd: officeren Anders Svensson Hof adlad Reuterswärd år 1690.

Se även 
 Patriarkat
 Förfader

Genealogi
Shakespeare and Company

Shakespeare and Company, 37 Rue de la Bûcherie, Paris, är en bokhandel och ett förlag, som grundades av Sylvia Beach. Framför allt under mellankrigstiden var detta en samlingspunkt för engelskspråkiga artister ur den "förlorade generationen" som bodde i staden.

Historik och utveckling 
Amerikanskan Sylvia Beach startade boklådan 1919, då på 8 rue Dupuytren och flyttade till 12 Rue L'Odéon 1922, i Paris latinkvarter. Hennes koncept var att sälja och marknadsföra engelskspråkig litteratur i Paris, och särskilt känd är hennes insats att vara den första att ge ut Joyces kontroversiella roman Odysseus på författarens fyrtioårsdag den 2 februari 1922. När tyskarna intog Paris under andra världskriget, fängslades hon; bokhandeln vandaliserades och förstördes. Efter kriget återuppstod den, men nu på ny adress och i ny regi.

Bokhandeln har alltid varit en samlings- och mötesplats för litteraturintresserade. Unga författare har alltid kunnat få bo här, mitt bland myllret av alla böcker. Runt om i den tre våningar höga bokhandeln står det sängar.

Idag hyser lokalerna förutom bokhandeln även Sylvia Beachs egen boksamling. Hela andra våningen utgör ett relativt oordnat referensibliotek, där inga böcker är till salu, men där vem som helst får sitta och läsa under bokhandelns öppethållande, vanligen fram till midnatt.

Närmaste Métrostation är Saint-Michel.

I litteraturen 

Sylvia Beach beskriver i sina memoarer Shakespeare and Company sitt liv under tiden hon drev affären, samt de författare hon stötte på. Även Ernest Hemingway har i En fest för livet, i vilken han skriver om Paris på 1920-talet, ett kapitel om Shakespeare and Company.

I filmen 
Bara en dag (2004), den andra delen i den amerikanske indiefilm-regissören Richard Linklaters romantiska trilogi om paret Jesse och Céline, börjar med att Jesse intervjuas i egenskap av romanförfattare i Shakespeare and Companys lokaler. Trilogins första del, Bara en natt (1995), utspelar sig för övrigt samma datum som James Joyces roman Odysseus, nämligen 16-17 juni.

Externa länkar 
Shakespeare and Company

Kultur i Paris
Singalesiska

Singalesiska (සිංහල) är det språk som talas av folkslaget singaleser, som utgör den etniska majoriteten i Sri Lanka.

Den singalesiska skriften används även till pali (jämte burmesisk, thai- och khmer-skrift), och lokalt till sanskrit (där man internationellt numera använder devanagari-skriften).

Singalesiskan och den närbesläktade maldiviskan bildar en sydlig gren av de indoariska språken inom den indoiranska språkgruppen i den indoeuropeiska språkfamiljen. Den skiljer sig från övriga indoariska språk, som talas i Nordindien, bland annat genom inflytande från de dravidiska språken, främst tamil, som förutom att vara huvudspråk i Tamil Nadu på indiska fastlandet också är öns största minoritetsspråk.

Grammatik 

Skillnaden mellan bestämd och obestämd form utmärks med ändelse – som i svenskan, fast tvärtom: grundformen är bestämd (till exempel miniha, människan), genom ändelse blir den obestämd (minihek, en människa).

 Verb skrivs alltid sist i en mening.

Exempel: Några fraser 
 Oyata kohomadha?: Hur mår du/ni? -Mata hodhay: Jag mår bra.
 Oyage nama mokaddha?: vad heter du/ni? -Mage nama (namnet): mitt namn är (namnet)
 Mata udhau karanna: hjälp mig!
 Oya enna: Du, kom hit!
 Ayeooo: Oj oj

Skrift 

Singalesiska skrivs med Sinhala. Liksom andra skriftsystem i Brahmifamiljen så är Sinhala en abugida vilket innebär att varje konsonant har en medföljande vokal. För att ändra eller avlägsna vokalen används diakritiska tecken.

I klassisk singalesiska används bara vissa av bokstäverna. De övriga, markerade med grått, används för lånord från bland andra sanskrit, pali och engelska.

Vokaler

Konsonanter 

Indoariska språk
 
Språk i Sri Lanka
Skriftspråk i Brahmifamiljen
Subjekt–objekt–verb-språk