kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Apostoliskt ledarskap

Apostoliskt ledarskap förekommer både inom vissa nyare kristna rörelser och äldre kyrkor som har en hierarkisk uppbyggnad. Själva ordet hierarki har kyrklig bakgrund och betyder helig ordning.

Vissa karismatiska kristna rörelser har en ledarskapsfilosofi som bygger på att de såsom apostlarna försöker vittna om Gud, Jesus, och sprida deras kristna tro, samt övertygelsen att ledarna kommit att stå närmre Gud i en apostolisk relation, vanligen genom en personlig kallelse. Dessa rörelser kännetecknas av starka informella hierarkiska strukturer. Ett exempel på en rörelse där man tillämpar och sprider denna ledarskapsfilosofi är trosrörelsen.

Flera äldre kristna kyrkor menar att deras ledare ärvt positionen efter apostlarna med så kallad apostolisk succession. Detta förekommer i äldre hierarkiskt uppbyggda kyrkor, till exempel Katolska kyrkan och Svenska kyrkan. De hierarkiska strukturerna är här formaliserade.

Övriga svenska frikyrkor i allmänhet och pingströrelsen i synnerhet, anser att båda dessa former av ledarskap är ickedemokratiska och oförenliga med Jesu lära om att den högste ska vara de andras tjänare, inte deras herre. Här har man medvetet valt att i större eller mindre omfattning undvika både formella och informella hierarkier, resultatet är en antihierarkisk struktur där endast Gud är överordnad den enskilda människan. Den första kristna trosbekännelsen som bland annat återges av Paulus i Romarbrevet kap 10 och vers 9: "Jesus är Herre" är ett uttryck för detta synsätt.

Kristen filosofi
Maurice Rollinat

Joseph Auguste Maurice Rollinat, född den 29 december 1846 i Châteauroux, död den 26 oktober 1903 i Ivry-sur-Seine, var en fransk poet.

Rollinat skrev naturskildringar (Dans les Brandes 1877), som visade intryck från George Sand, och utvecklade sedan pessimism och satanism i Baudelaires stil i sina följande diktsamlingar, Les névroses (1883), L'abîme (1886) och Les apparitions. Naturlyrik finns i La nature (1892), Le livre de la nature (1893), Paysages et paysans (1899) med flera. Sedan 1884 levde han på landet. Postumt utgavs Ruminations. Proses d'un solitaire (1903). Hans biografi skrevs av Émile Vinchon (1921).

Källor

Externa länkar 
 "Den levande begravnes kval" - "Maurice Rollinat. Med fem tolkningar av skaldens dikter. Till svenskan av Sigrid Elmblad." (Artikel om Rollinat och fem till svenska översatta dikter på retrogarde.org)

Franska poeter
Franskspråkiga poeter
Poeter under 1800-talet
Franska författare under 1800-talet
Personer från Châteauroux
Födda 1846
Avlidna 1903
Män
Ugglan
Kjell Borg

Kjell Borg, född 22 juni 1941 i Göteborg, död 27 mars 2009 i Strömstad, var en svensk marinmålare och musiker.

Biografi 
Borg utbildade sig i Stockholm. Han studerade porträttmåleri för Dag Störtebecker och marinmåleri för William Kjeldgaard i Danmark.

Karriär 
Borgs första utställning ägde rum 1975 och därefter har han haft utställningar i Luleå, Nykvarn, Torreby Slott, Sarpsborg, Oslo, Nice, Åbo, Pargas, Göteborg, Stockholm, Workington och Barrow-in-Furness i England, Fredrikstad, Hankö och Hamburg.

Borg är representerad i Sverige, Danmark, Norge, Finland, USA, Frankrike, Tyskland och England.

Inköp: Sjöfartsmuseet, Göteborg

Lexikon: Svenska Konstnärer.

Svenska marinmålare
Män
Födda 1941
Avlidna 2009
Konstnärer från Göteborg
Viktoriakorset

Viktoriakorset (VC) (engelska: Victoria Cross) är den högsta utmärkelse för tapperhet, som en brittisk militär (oavsett grad) kan erhålla. Den kan också tilldelas civila, som är under militärt befäl. Det är även den högsta utmärkelse som utdelas inom det brittiska utmärkelsesystemet. En person, som erhållit Viktoriakorset har i officiella sammanhang bokstäverna V.C. efter sitt namn. Sedan 1991 finns det ett särskilt Viktoriakors för Australien, sedan 1993 ett för Kanada och sedan 1999 ett för Nya Zeeland.

Utseende
Viktoriakorset, som är gjutet i brons är 3,5 cm brett och bärs i ett 3,8 cm brett högrött band. Korset är tillverkat av metall från två kinesiska bronskanoner, enligt uppgift kanoner som erövrades från ryssarna vid Sevastopol; vissa historiker betvivlar att kanonerna varit vid Sevastopol. Korsets släpspänne var ursprungligen mörkt rött för armén och mörkt blått för marinen, men när RAF grundades 1918, ändrades färgen till mörkt rött för alla försvarsgrenar. Alla Viktoriakors är tillverkade av guldsmedsfirman Hancocks & Co i London.

Bärande
Viktoriakorset bärs före alla andra ordenstecken, dekorationer och medaljer. Traditionen föreskriver att all militär personal oavsett grad hälsar först på den som bär Viktoriakorset. En general gör sålunda honnör för en vicekorpral med Viktoriakorset.

Penningbelöning
Till Viktoriakorset är knutet en penningbelöning vilken 2015 är fastställd till GBP 10 000 skattefritt per år under mottagarens livstid.

Mottagare 
 
Korset utdelades första gången 29 januari 1856 av drottning Viktoria för tapperhet under Krimkriget 1854-55. Utmärkelsen har utdelats sammanlagt 1 356 gånger. Sedan andra världskrigets slut har den utdelats endast 15 gånger: fyra i Koreakriget, en i indonesisk-malaysiska konfrontationen 1965, fyra till australiensare i Vietnamkriget, två under Falklandskriget 1982, en i Irakkriget 2004, och tre i Afghanistankriget 2006, 2013 och 2015. Viktoriakorset för Australien har utdelats fyra gånger; för Nya Zeeland en gång; för Kanada ingen gång hittills. William Manley är den ende person som tilldelats både Viktoriakorset och Järnkorset; det förra som bataljonsläkare under de nyzeeländska krigen och det senare som ambulansläkare under det fransk-tyska kriget.

Förlänad två gånger
Tre personer har förlänats Viktoriakorset två gånger:
 Kapten Noel Godfrey Chavasse, medicinalofficer, första världskriget
 Kapten Arthur Martin-Leake, medicinalofficer, andra boerkriget och första världskriget
 Kapten Charles Upham, infanteriofficer, andra världskriget

Se även 
 Lista över mottagare av Viktoriakorset under Sepoyupproret

Referenser

Noter

Externa länkar 

 
Priser och utmärkelser instiftade 1856
Viktoria av Storbritannien
Jordbävningen i Kobe 1995

Jordbävningen i Kobe ägde rum den 17 januari 1995 klockan 05:46 lokal tid i Kobe, Japan. Då inträffade en jordbävning av magnitud 7,2 med epicentrum vid ön Awaji. Skakningarna mätte upp till 7 på den japanska shindoskalan. Jordbävningen kallas på japanska Hanshin-Awaji Daishinsai (阪神・淡路大震災), "Stora Hanshin—Awaji-jordbävningen".

De flesta dödsfall inträffade i de påföljande bränderna. 6 434 personer omkom, mellan 27 000-35 000 skadades och 60 återfanns aldrig. Omkring 300 000 människor tvingades lämna sina hem. Detta var den värsta jordbävningen i Japan sedan den stora jordbävningen i Tokyo 1923.

Beredskapen för jordbävningar i Kobe var relativt låg. Mindre än hälften av byggnaderna uppfyllde det japanska räddningsverkets säkerhetsriktlinjer, att jämföra med omkring 80 procent i Tokyo. Den japanska regeringen fick efter jordbävningen kritik för att inte omedelbart tackat ja till utländska hjälperbjudanden.
  
I december varje år hålls en högtid till minne av offren för jordbävningen.

Referenser

Se även 

1995 i Japan
Kobe 1995
Kobe 1995
Kobe
Naturkatastrofer 1995
WP:Projekt Japan
Bränder i Japan
Bränder 1995
Spökhistoria

En spökhistoria är en berättelse om möten med avlidna människor, någon gång även avlidna djur, som i romanen Jurtjyrkogården. Minst ett spöke måste uppträda i berättelsen för att den skall kunna kallas spökhistoria. Spökhistorien byggs i regel upp med en mystisk grundstämning som ökar alltmer till själva mötet med spöket eller spökena.

En spökhistoria kan vara mer eller mindre skrämmande, det finns också komiska spökhistorier som berättelsen om Spöket på Canterville. Människor torde ha berättat spökhistorier sedan urminnes tider, och de gamla historierna har i regel någon sedelärande funktion: att inte utmana de dödas andar. Spöken har ofta något ogjort i tidigare liv.

Historik
Spökhistorier kan ha samband med kult och rit. Enligt 1:a Samuelsboken 28:7-19 besökte kung Saul en häxa i En-Dor, som frambesvor Samuels ande. Spökhistorier som underhållning har också gamla anor. Man hittar dem t.ex. i Apulejus roman Den gyllene åsnan. Ofta ingår spökhistorier som tacksamt element i andra verk (Shakespeares dramer, Walter Scotts romaner etc.).

Nämnas kan också den litteratur som avsattes av det nya intresset för mesmerism och "animal magnetism", exempelvis Schillers fragment Der Geisterseher och senare Maupassants noveller.

Det första världskrigets många döda medförde en våg av ockult intresse och försök till kontakt med andevärlden. Detta speglas också i litteraturen, där spökhistorien fick en ny storhetstid. Särskilt tycks genren trivas i England och Irland med mästare som M. R. James (1862-1936) och Sheridan Le Fanu (1814-73). Amerika har Henry James, Frankrike litterära storheter som Gautier (1811-72) och Barbey d’Aurevilly (1808-89).

I Sverige gav Nicander och Norling ut sin stora samling Syner och röster ur det fördolda (1838) med det viktigaste svenska namnet är Selma Lagerlöf. Albert Engströms Ränningehus – en formlig spökkatalog – kan också nämnas liksom noveller av Henning Berger och John Nihlén. Danmarks Karen Blixen och Norges Jonas Lie är också viktiga i sammanhanget.

Källor
Bra Böckers lexikon, 1979.

Noter

Externa länkar 
Spökhistorier – via laxton.se

Folkminnen
Litterära genrer
Hallstahammars församling

Hallstahammars församling var en församling i Västerås stift och i Hallstahammars kommun i Västmanlands län. Församlingen uppgick 2006 i Hallstahammar-Bergs församling.

Administrativ historik 
Församlingen har medeltida ursprung under namnet Svedvi församling som 1943 namnändrades till det nuvarande. Församlingen utgjorde till 1943 ett eget pastorat för att därefter till 2006 vara moderförsamling i pastoratet Hallstahammar och Berg. Församlingen uppgick 2006 i Hallstahammar-Bergs församling.

Församlingen tillhörde fram till 1995 Munktorps kontrakt och från 1995 till 2006 Mälardalens kontrakt.

Kyrkoherdar

Organister

Kyrkor 
 Hallstahammar S:t Lars kyrka
 Svedvi kyrka

Se även
Hallstahammars köping
Svedvi socken

Källor 

Historiska församlingar i Västerås stift
Indelningar i Hallstahammars kommun
Färist

Detta är en artikel om väganordningen färist, för brandväggen se artikeln Färist (brandvägg)

Färist, ibland endast rist, kallas ett galler eller annan anordning som placerats så att det finns ett mellanrum mellan detta och marken därunder, i vägbanan. Själva risten behöver inte spärras med grind eller bom utan stoppar ändå klövdjur, vilka undviker att gå på risten. De finns för att hindra djur från att passera gränsen till det område de får beta.

Det första belägget för ordet färist är från 1965. I en annan källa uppges dock att det inte råder något tvivel om att ordet använts regionalt i olika delar av Sverige långt tidigare än så. Ordet är inlånat från det norska ordet ferist, efter fe=fä/husdjur och rist=galler/skakanordning.

Se även
 Ha-ha
 Spårviddshinder
 Stätta
 Vändkors

Källor

Noter

Djurskötsel
Stängsel
Vägutrustning
Aintree Motor Racing Circuit

Aintree Motor Racing Circuit är en racerbana 9 km nordost om Liverpool i England. Storbritanniens Grand Prix kördes här fem gånger. Numera används bara en liten del av banan till racing.

Externa länkar

Racerbanor i Storbritannien
Formel 1-banor
Bindvävsmassage

Bindvävsmassage är en massage som anses lossa på den bindväv som vuxit fast, vilket kan vara en ganska plågsam behandling. Bindvävsmassage anses öka blodcirkulationen, göra huden mer flexibel och få kroppen att släppa på spänningar och värk.
Eventuell effekt av bindvävsmassage är ej vetenskapligt fastställd.

Referenser 

Alternativmedicin
Massage
De Laval

de Laval är en svensk adlig släkt som härstammar från Frankrike. Stamfadern, Claude de Laval, invandrade till Sverige 1622, tjänade sig upp från soldat till överstelöjtnant vid Smålands kavalleri och blev slottshauptman i Vadstena samt adlades 1646 på nr 355.

Medlemmar av släkten 
 Carl de Laval (1680–1750), militär
 Ebba de Laval (1851–1944), skolledare
 Erik de Laval (1888–1973), modern femkampare och fäktare
 Georg de Laval (1812–1868), militär och företagsledare
 Georg de Laval (1883–1970), militär och idrottsman
 Gustaf de Laval (1845-1913), uppfinnare och civilingenjör
 Jacques de Laval (1847–1899), svensk militär
 Jacques de Laval (1881–1965), svensk militär
 Jan de Laval (1948–2019), regissör och skådespelare
 Karin de Laval (1894–1973), översättare (ingift)
 Palne de Laval (1804–1883), jurist och riksdagsman

Se även 
 Hugenotter

Källor 

Svenska adelsätter
Veterinär

Veterinär är en person som yrkesmässigt vårdar och behandlar skadade och sjuka djur.

I exempelvis Sverige är det ett legitimationsyrke vars arbetsuppgifter till stor del inkluderar medicinsk behandling av djur, livsmedelskontroll, djurskydd, forskning och laboratoriearbete samt arbete med folkhälsa och epizooti.

Kliniskt verksamma veterinärer arbetar med djursjukvård, med inriktning på ett eller flera djurslag, som smådjur, hästar, lantbrukets djur eller fisk. Det finns både statligt och privat anställda veterinärer med klinisk inriktning. Veterinärer arbetar också inom livsmedelsområdet, med livsmedelskontroll på till exempel slakterier. Ett annat veterinärt arbetsområde är administration och förvaltning.

Det vetenskapsområde som veterinärer utbildas inom kallas veterinärmedicin.

Sverige
Veterinärer utbildas i Sverige vid veterinärprogrammet vid Sveriges lantbruksuniversitet (SLU) i Uppsala, på vad som är känt som Ultuna (campusområdet). Utbildningen omfattar 330 högskolepoäng (5,5 år) och varvar teori med praktik. Efter avslutad utbildning ansöker man om yrkeslegitimation, som utfärdas av Jordbruksverket. Veterinärer organiseras fackligt i Sveriges Veterinärförbund.

Vid antagningen till veterinärprogrammet höstterminen 2020 krävdes det minst 20,90 poäng i betygsgenomsnitt i urvalsgrupp BI eller 1,55 poäng på högskoleprovet. För att vara behörig krävs förutom kärnämnena godkänt i Matematik 4, Kemi 2, Fysik 2 och Biologi 2 (förut kallat matematik D, kemi B, fysik B och biologi B). Med endast ett lärosäte i Sverige är konkurrensen om programmets platser extremt hård.

Flera statliga myndigheter - Jordbruksverket, Livsmedelsverket och Statens veterinärmedicinska anstalt - är arbetsgivare åt många veterinärer. Dessa kan bland annat ha titlar som länsveterinärer och statsveterinärer.

Sveriges första veterinärskola startades av Peter Hernquist i Skara år 1775. Idag ligger Veterinärmuseet i denna byggnad.

Specialistutbildning
I Sverige finns sedan 2002 fem specialitéer. Dessa är på tre år.

Följande specialistutbildningar finns:
Grisens sjukdomar
Hästens sjukdomar
Livsmedel
Nötkreaturens sjukdomar
Smådjurens sjukdomar (med smådjur avses hund och katt)

Innan veterinären blir godkänd specialist måste denne bli godkänd av en examinations- och styrkommitté. Att notera är att examinations- och styrkommittén för de som blir specialister i smådjur heter "Examinations- och styrkommittén för Hund och Katt", medan de andra har samma namn som specialistutbildningen.

Omkring en fjärdedel av Sveriges smådjursveterinärer arbetar inom den svenska djursjukvårdskoncernen AniCura.

Referenser

Externa länkar 

Yrken
Veterinärmedicin
Legitimerade yrken i Sverige
Sabratha

Den antika staden Sabratha (arabiska Jamahiriya) är en arkeologisk plats i nordvästra Libyen cirka 70 km väster om huvudstaden Tripoli i Zawiadistriktet. Moderna Sabratha är en liten stad med cirka 100 000 invånare.

Sabratha utgjorde tillsammans med städerna Oea och Leptis Magna det så kallade området Tripolitania.

Platsen upptogs på Unescos världsarvslista 1982.

Historia
Staden och dess hamn grundlades omkring 500 f.Kr. som en fenicisk handelsplats för varor från Afrikas inland. Sabratha blev en del av det kortlivade numidiska massinissariket innan det blev en del av romarriket, i provinsen Africa. Under 100-talet och 200-talet byggdes staden upp. Kejsaren Septimius Severus var född i närliggande Leptis Magna och Sabratha nådde sin höjdpunkt under hans och hans släkts regeringstid. Staden skadades svårt av jordbävningar under 300-talet, särskilt den som inträffade 365. Staden återuppbyggdes i mer modest skala av bysantinska guvernörer. Handeln hade då flyttat till andra hamnar, och Sabratha förföll till en by.

Staden
Förutom teatern från sent 200-tal, har Sabratha tempel dedicerade till Liber Pater, Serapis, Hercules och Isis. Där finns en justiniansk basilika och mosaikgolv typiska för den romerska eliten i Nordafrika.

Externa länkar
 UNESCO världsarv Sabratha
 om Sabratha
 Libyska turistbyrån om Sabratha

Fenicien
Världsarv i Libyen
Fornminnen i Libyen
Världsarv inskrivna 1982
Jamahiriya

Jamahiriya eller jamahiriyya (arabiska: جماهيرية jamāhīriyyah) var ett politiskt system som tillämpades 1977–2011 av Muammar al-Gaddafi när han styrde Libyen. Gaddafi menade att jamahiriya innebar ett folkstyre och att Libyen var en direktdemokrati. Observatörer som Human Rights Watch, Amnesty och Freedom House menade dock att Libyen var en hård diktatur.

Jamahiriyya är också det arabiska namnet för den antika staden Sabratha.

Noter 

Libyens politiska historia
Tranås kyrka

Tranås kyrka kan syfta på:

Tranås kyrka, Skåne – norr Tomelilla, Lunds stift
Tranås kyrka, Småland – Tranås, söder Boxholm, Linköpings stift
Angela Watkinson

Angela Eileen Watkinson, född 18 november 1941 är en brittisk parlamentsledamot för Conservative. Hon representerar valkretsen Upminister sedan valet 2001.

Källor

Brittiska parlamentsledamöter
Födda 1941
Kvinnor
Levande personer
Nigel Waterson

Nigel Christopher Waterson, född 12 oktober 1950 i Bradford, är en brittisk konservativ politiker. Han var parlamentsledamot för valkretsen Eastbourne från 1992 till 2010.

Han har tidigare jobbat som advokat och är gift. Han har vunnit valkretsen med knappa majoriteter, och Liberaldemokraterna satsade hårt på att vinna valkretsen, vilket kröntes med framgång 2010.

Källor

Noter 

Brittiska parlamentsledamöter
Alumner från The Queen's College, Oxford
Män
Födda 1950
Levande personer
Death

Death var en amerikansk musikgrupp som bland andra namngav musikstilen death metal (andra som bidrog till namnet är till exempel Possessed). Albumet Scream Bloody Gore (1987) var banbrytande för genren.

Historia
Bandet bildades i Florida 1983 av Chuck Schuldiner, Rick Rozz och Kam Lee, och kallades först Mantas. Rozz och dåvarande trummisen Lee lämnade bandet 1985 för att bilda bandet Massacre. Bandet har sedan starten haft 27 olika medlemmar, och Chuck Schuldiner var den största drivande kraften i bandet och den ende som var med från början fram till den 13 december 2001 då han dog i cancer och bandet upphörde.

Bandmedlemmar

Senast kända medlemmar 
 Chuck Schuldiner – sång, gitarr (1994–2001; död 2001)
 Shannon Hamm – gitarr (1996–2001)
 Scott Clendenin – basgitarr (1996–2001; död 2015)
 Richard Christy – trummor (1996–2001)

Tidigare medlemmar

Sång 
 Louie Carrisalez (Spiritual Healing–turnén)

Gitarr 
 Rick Rozz (1983–1985, 1987–1989)
 Matt Olivio (1985)
 James Murphy (1990)
 Walter Trachsler (Spiritual Healing-turnén)
 Albert Gonzalez (Spiritual Healing-turnén)
 Paul Masvidal (1990–1992)
 Andy LaRocque (1993)
 Craig Locicero (1993 – på Individual Thought Patterns-turnén)
 Ralph Santolla (1993; död 2018)
 Bobby Koelble (1995)

Basgitarr 
 Scott Carlson (1985)
 Terry Butler (1987–1990)
 Steve DiGiorgio (1986, 1991, 1993)
 Scott Carino (1991–1992)
 Kelly Conlon (1995)

Trummor 
 Kam Lee (1983–1985)
 Eric Brecht (1985)
 Chris Reifert (1986–1987)
 Bill Andrews (1987–1990)
 Sean Reinert (1990–1992)
 Gene Hoglan (1993–1995)

Tidslinje

Diskografi

Studioalbum 
 1987 – Scream Bloody Gore
 1988 – Leprosy
 1990 – Spiritual Healing
 1991 – Human
 1993 – Individual Thought Patterns
 1995 – Symbolic
 1998 – The Sound of Perseverance

Demo 
 1984 – Death by Metal Reissue
 1984 – Reign of Terror
 1984 – Live tape #2
 1984 – Live tape #3
 1984 – Infernal Live (Live tape #5)
 1985 – Rehearsal tape #5
 1985 – Infernal Death
 1985 – Rigor Mortis
 1985 – Rehearsal tape #8
 1985 – Rehearsal tape #9
 1985 – Rehearsal tape #6
 1985 – Back from the Dead
 1985 – Rehearsal tape #10
 1985 – Live tape #8
 1985 – Rehearsal tape #11
 1986 – Rehearsal tape #12
 1986 – Rehearsal '86
 1986 – Mutilation
 1986 – Scream Bloody Gore aborted sessions
 1988 – Rehearsal Tape
 1988 – Live tape #9

Livealbum 
 2001 – Live in L.A. (Death & Raw)
 2001 – Live in Eindhoven '98
 2012 – Vivus!

Samlingsalbum 
 1992 – Fate: The Best of Death

Samlingsalbum (Chuck Schuldiner) 
 2004 – Chuck Schuldiner: Zero Tolerance
 2004 – Chuck Schuldiner: Zero Tolerance II
 2005 – Zero Tolerance / Zero Tolerance II

Video 
 2001 – Live In L.A. (Death & Raw)
 2001 – Live in Eindhoven '98
 2005 – Live in Cottbus '98

Annat 
 1989 – The Ultimate Revenge 2 (delad album: Dark Angel / Death / Forbidden / Faith or Fear / Raven)

Källor 
Death på Encyclopaedia Metallum

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Amerikanska death metal-grupper
Upplösta amerikanska death metal-grupper
Musikgrupper bildade 1983
Musikgrupper upplösta 2001
Musikgrupper från Florida
Satariel

Satariel är ett svenskt death metal-band, bildat 1993 i Boden.

Medlemmar
Nuvarande medlemmar
 Pär Johansson – sång 
 Magnus Alakangas – gitarr, synthesizer, programmering 
 Mikael Granbacke – basgitarr 
 Mikael Granqvist – trummor , gitarr, bakgrundssång 
 Robert "Zoid" Sundelin – trummor 

Tidigare medlemmar
 Mats Ömalm – gitarr
 Andreas Nilzon – trummor 
 Henrik Åberg – gitarr 
 Fredrik Andersson – gitarr 
 Simon Johansson – gitarr

Diskografi
Demo
 1993 – Thy Heavens Fall
 1994 – Desecration Black
 1995 – Hellfuck
 1996 – Promo 96
 2000 – Promo 2000

Studioalbum
 1998 – Lady Lust Lilith
 2002 – Phobos & Deimos
 2005 – Hydra

EP
 2007 – Chifra
 2014 – White Ink: Chapter 1

Källor
 Satariel på Encyclopaedia Metallum

Externa länkar
 Officiell webbplats
 Låttexterna på DarkLyrics.com

Musikgrupper bildade 1993
Svenska death metal-grupper
Musik i Boden
Bradford Bulls

Bradford Bulls är en rugbyklubb i Bradford. Klubben, som ursprungligen hette Bradford Rugby Club, bildades 1863 och har varit mycket framgångsrikt. Bland annat har de vunnit Super League (Europe) ett flertal gånger.

Bradford
Brittiska rugbyklubbar
Pamela, or Virtue Rewarded

Pamela, or Virtue Rewarded är en brevroman av Samuel Richardson, publicerad 1740-1741. Den första svenska översättningen Pamela eller Den belönta dygden utkom 1783. En modern översättning Pamela eller Dygdens belöning (översättning: Ingrid Ingemark) utkom 1993.

Den vackra Pamela Andrews är tjänsteflicka hos den lättsinnige herremannen Mr. B. Han ger henne skamliga förslag, som hon stolt avvisar, och till sist friar Mr. B. Genom sin skönhet och allmänna präktighet vinner Pamela striden och kan med bevarad jungfrudom vigas med Mr. B. Sensmoral: Arbeta och var moralisk, så kommer du att lyckas. Och lita inte på överklassen!

Parodier 
Romanen blev mycket populär men också kritiserad. Författaren Henry Fielding skrev två parodier:
1) An Apology for the Life of Ms. Shamela Andrews (1741), där huvudpersonen skildras som en streber som genom sin låtsade oskuld vill lura den rike mannen att gifta sig med henne. Denna satir utgav Fielding under pseudonym.
2) Jospeh Andrews (1742), där Fielding vänder på könsrollerna och låter den kyske tjänaren Joseph (Pamelas bror) bli utsatt för skamliga förslag från sin matmor.

Skönlitteratur 1740
Brittiska romaner
Brevromaner
Engelskspråkig skönlitteratur