kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Fabian Wrede

Fabian Wrede kan syfta på:

 Fabian Wrede (förbindelsefartyg, 1915)
 Fabian Wrede (skolfartyg, 2006)

Perosner
 Fabian Wrede (1641–1712), greve 1687, ämbetsman, statsman, landshövding, lantmarskalk m. m.
 Fabian Wrede (1654–1709), friherre, överstelöjtnant
 Fabian Wrede (1694–1768), friherre af Elimä, riksråd
 Fabian Casimir Wrede (1724–1795), friherre af Elimä, general
 Fabian Wrede (1760–1824), greve 1809, fältmarskalk, politiker
 Fabian Jakob Wrede, friherre, generallöjtnant och generalfälttygmästare
 Fabian Wrede (1874–1943), greve
Erik Sparre

Erik Sparre kan syfta på:

 Erik Sparre (1550–1600), svensk rikskansler och riksråd, avrättad vid Linköpings blodbad. 
 Erik Larsson Sparre (1618–1673), friherre, riksråd, landshövding i Hudiksvalls län, president i Åbo hovrätt
 Erik Karlsson Sparre (1628–1678), svensk friherre och landshövding i Södermanland 1657-1678.
 Erik Sparre af Sundby (1665–1726), svensk greve, fältmarskalk och riksråd. 
 Erik Arvid Sparre (1707–1770), svensk amiral
 Erik Sparre (1718-1766), svensk major, son till Knut Gustav Sparre
 Erik Sparre (1753–1791), svensk ryttmästare, son till Erik Arvid Sparre
 Erik Samuel Sparre (1776–1843), landshövding i Gävleborgs län, far till Erik Josias Sparre 
 Eric Josias Sparre (1816–1886), svensk greve och landshövding.
 Erik Sparre (1871–1950), svensk sjökapten och författare
 Erik Sparre (1929–2022), (1929–2022)
Siarö

Siarö är en ö i Stockholms skärgård. Ön ligger strax norr om Ljusterö och tillhör Österåkers kommun.

Siarö är i huvudsak bebyggd med fritidshus. Ön var militärstrategiskt intressant i samband med andra världskriget. Här började Siaröfortet byggas, men flyttades senare till Kyrkogårdsön (idag STF:s vandrarhem och turistattraktion "Siaröfortet") strax utanför Siarösundet i Furusundsleden. Ön har ingen bro eller färjeförbindelse med Ljusterö eller fastlandet.  

Ett smalt sund, det så kallade Siarösundet med en minsta bredd på cirka 30 m, skiljer ön från Ljusterö. Närmaste servicecenter med livsmedelsbutik etc. ligger på Ljusterö cirka 4 km från närmaste båttilläggningsplats på Ljusterö.

På ön hade Jussi Björling sitt sommarställe och det innehas fortfarande av familjen Björling.

Externa länkar 
Kustartilleriets information om Siarö
Information om Siaröfortet från StockholmTown

Öar i Österåkers kommuns skärgård
Blidö

Blidö är en ö i Blidö socken, Norrtälje kommun, Stockholms län i Stockholms skärgård.

Historik
På grund av sitt läge med närheten till fastlandet har Blidö länge varit ett av Roslagens populära sommarparadis och sommargäster har funnits på ön sedan slutet av 1800-talet. Konstnären Rune Jansson föddes här 1918. Ture Nerman hade sommarstuga på Blidö i 50 år. Tove Jansson tillbringade sin barndoms somrar på ön.

Kommunikationer
Till Blidö från Norrtälje via grannön Yxlan finns bussförbindelse (med SL:s busslinje 634) och färjeförbindelse från Furusund via trafikfärjelederna Furusundsleden och Blidöleden. Ön har inga broar utan endast vägfärjor som går mellan Furusund (som i sin tur har broförbindelse med fastlandet) och Köpmanholm (Yxlan) samt mellan Larshamn (Yxlan) och Norrsund (Blidö). Waxholmsbolaget trafikerar Blidö sommartid från Stockholm med fartygen Blidösund, Sjögull och Sjöbris.

Kultur
Blidö kyrka ligger i mitten av ön och uppfördes år 1859. Kyrkan är med i filmen Tjorven och Skrållan (Saltkråkan) från 1965 som den kyrka Malin och Peter gifter sig i.
Blidö har även en egen biograf, Blidö Bio, som har sina lokaler strax söder om Stämmarsund i en byggnad från 1918. Utöver filmer arrangerar Blidö Bio även konserter.
I samband med att Tove Jansson hade sitt sommarställe på Blidö under sin barndom blev Blidö även förebild till Mumindalen.

Bilder

Orter på Blidö 

Blidö (småort)
Oxhalsö
Västerö
Stämmarsund
Bromskär
Bruket
Storvik
Sunda (bondgård)
Sunda (barnkoloni)
Linken (naturreservat)
Storö
Glyxnäs
Eknäs
Horsvärn

Se även 
 Blidö församling
 Frötuna och Länna skeppslag
 Kung Valdemars segelled

Externa länkar

Öar i Norrtälje kommuns skärgård
Ingmarsö

Ingmarsö är en ö i Österåkers kommun, Stockholms skärgård. Namnet Ingmarsö finns det flera olika teorier om, den äldsta är att namnet kommer av alla de sjöar, inmarer, som en gång fanns på ön. Inmarsö har blivit Ingmarsö, som fortfarande är en sjörik ö med Storträsk, Lillträsk, Bergmar och Maren. Den västligaste delen av Ingmarsö utgörs av halvön Brottö.

För tusen år sedan låg havsytan fem meter högre än i dag. Det betyder att nuvarande Ingmarsö till största delen låg under vatten. Några spridda holmar var det som så småningom skulle bli en sammanhängande landmassa. Första gången Ingmarsö nämns i ett dokument är i jordaboken från år 1539. Öns fyra bönder skulle betala skatt, bland annat en halv tunna torsk, till kung Gustav Vasa. En annan milstolpe i öns historia var när Karl XI skapade indelningsverket och ön skulle hålla en båtsman med ett båtsmanstorp. År 1694 stod Ingmarsös båtsmanstorp färdigt. Det finns fortfarande kvar och ligger vid Norrgården.

Skärgårdslivet var fattigt och slitsamt men trots det växte befolkningen. På 1800-talet tog man till svedjebruk för att få större odlingsytor och för att kunna försörja flera. År 1910 fanns 223 personer mantalsskrivna på ön. Redan år 1867 kom skolundervisning i gång för öns barn och år 1901 invigdes skolhuset. Det har byggts om och byggts till och numera är förskolan där. Byggnaden rymmer nu också bibliotek. Öns affär är nästan lika gammal. Den öppnade år 1887 och verksamheten har varit i gång sedan dess. År 1998 tog affären över ansvaret för öns postkontor. På 1930-talet började sommargästerna komma. De hyrde rum av de bofasta, bodde på det gamla pensionatet eller byggde egna hus. 

Ingmarsö byalag bildade år 2006 stiftelsen Ingmarsö Norrgård och Skola, som äger och arrenderar ut Norrgården. Stiftelsen är en samlande kraft för att hålla jordbrukslandskapet öppet. 

I dag har Ingmarsö cirka 150 bofasta och ett trettiotal företag, bland annat båtvarv, plastfabrik, krog, affär med apoteks-, system- och postombud, hembageri, snickare och andra entreprenörer. 

Ön saknar vägförbindelse med fastlandet men trafikeras av Waxholmsbolaget, Cinderellabåtarna och båttaxi till två reguljära bryggor: Ingmarsö Södra och Ingmarsö Norra.

Externa länkar

Öar i Österåkers kommuns skärgård

 www.ingmarso.se Ingmarsö webbplats
Yxlan

Yxlan är en ö i Stockholms skärgård, som ligger mellan Furusund och Blidö i Blidö socken i Norrtälje kommun, Stockholms län.

Historia
Yxlan omnämns i Kung Valdemars segelled som Øslæ. På den tiden bestod Yxlan av flera öar och namnet refererar antagligen bara till den del där byn Yxlö fortfarande ligger. Först 1954 fick ön en allmän färjeförbindelse mot Furusund i väster respektive Blidö i öster.

Natur och bebyggelse
Yxlan är en mestadels skogbeklädd, långsmal ö. Yxlan är cirka 15 kilometer lång och en dryg kilometer bred. På norra delen av ön, nära Köpmanholm, ligger en skola. Väster om Yxlan ligger den hård trafikerade Furusundsleden och öster om ön sträcker sig Blidösund med Blidöleden.

Bilder

Orter på Yxlan

Alsvik
Yxlö 
Vagnsunda 
Köpmanholm
Kolsvik
Hamnviken

Se även
 Blidöleden
 Furusundsleden

Externa länkar

Yxlan's hemsida
Brokholmen

Öar i Norrtälje kommuns skärgård
Erik Brahe (1552–1614)

Erik Brahe, född 4 september 1552 på Sundholmens slott i Västergötland, död 15 april 1614 i Danzig i Polen, var en svensk ståthållare, riksråd och greve till Visingsborg.

Biografi
Han var son till Beata Gustavsdotter Stenbock och Per Brahe den äldre.

Efter utländska resor tjänstgjorde Brahe som ung vid hovet, både under Johan III och Sigismund. Han fick därefter flera diplomatiska uppdrag och var svenskt sändebud vid kungavalet i Polen 1587 där han medverkade till att Sigismund valdes till kung av Polen, och påverkades starkt av den katolska miljön vid hovet. År 1591 följde han Sigismund till Polen och övergick där till den katolska läran. Samma år tillträdde han Visingsborgs grevskap efter faderns Per Brahe den äldres död. Efter sin återkomst blev Brahe ståthållare på slottet Tre Kronor i Stockholm, men hade svårt att samarbeta med hertig Karl, som redan traktade efter makten och i Brahe såg Sigismunds lydiga redskap.

Han gifte sig 24 juni 1582 på slottet Harburg i Braunschweig i Tyskland med hertiginnan Elisabet av Braunschweig-Lüneburg (1553–1618) av släkten Welf, dotter till hertig Otto II av Braunschweig-Lüneburg-Harburg (1528–1603) och grevinnan Margareta von Schwarzburg-Leutenberg (1529–1559). Äktenskapet var olyckligt, dels för att han var katolik och hon protestant, men också för att Erik hade ett flertal utomäktenskapliga förbindelser. Under 1596 höll kvinnoaffärerna på att kosta honom hela grevskapet. Hertig Karl hade fått nog av alla skandaler och ville dra in Visingsborg till kronan med motiveringen att greven "med hordomslast, icke en utan många resor, befunnen". Men Erik fick behålla grevskapet och hans favorit för tillfället, Anna Filipsdotter Kern, kunde föda deras son Gustav på Visingsö 1598 (se släkten Örnevinge).

Vid Sigismunds landstigning i Sverige befann sig Brahe på hans sida, men efter slaget vid Stångebro tog Erik hertig Karls parti. Medverkade tillsammans med bröderna i rättegången år 1600 mot de Sigismundstrogna rådsherrarna. Slutet blev bland annat att Eriks andre svåger Erik Larsson Sparre avrättades. Han fann sig knappast särskilt väl tillrätta i Sverige och lämnade landet redan samma år. I Polen försökte han återvinna Sigismunds förtroende, men förgäves, och han förde därefter en omkringflackade tillvaro i Europa. I Prag träffade han år 1601 en avlägsen släkting, den berömde astronomen Tycho Brahe, som tillhörde den danska Braheätten. Tycho Brahe dog helt plötsligt några veckor senare.

Hans intressanta dagboksanteckningar, skrivna med chifferskrift, vilka påträffats och refererats av Sven Tunberg, ger en för sin tid ovanlig inblick i en adelsmans privata förhållanden.

Familj 
Barn med Elisabet av Braunschweig-Lüneburg:
Beata Margareta Brahe, (1583–1645), gift 1607 med riksrådet Gustav Eriksson Stenbock.

Barn med  Anna Filipsdotter Kern:
Gustav Örnevinge

Noter

Externa länkar 

Erik 01
Svenska grevar
Svenska riksråd under 1500-talet
Gunstlingar vid svenska hov
Män
Födda 1552
Avlidna 1614
Personer under äldre vasatiden
Svenska riksråd under 1600-talet
Sigismund
Johan III:s hov
Gustav Stenbock

Gustav Eriksson Stenbock, riksråd, riddare, född 11 september 1575 på Hörningsholms slott i Mörkö socken, Södermanland, död 16 juni 1629 i Stockholm, var en svensk friherre och ämbetsman

Biografi
Gustaf Stenbock var son till Erik Gustavsson (Stenbock) och Malin Sture. Då fadern 1599 lämnade Sverige, följde Gustaf med honom. Han var en tid anställd i Sigismunds tjänst men fick 1603 av hertig Karl fri lejd att återvända till Sverige, där han tillträdde sin fars förbrutna friherreskap och andra förläningar. Hertig Karl tog honom omedelbart i anspråk för olika uppgifter. Sina främsta insatser gjorde Gustaf Stenbock som diplomat och civil ämbetsman. Han sändes 1605 till generalstaterna för att med bland annat Abraham Cabiljau diskutera planerna på Göteborgs grundläggning. Likaledes var Stenbock tillsammans med bland annat Johan Skytte deltagare i Karl IX:s stora beskickning till generalstaterna och England 1610. Som en av fredsförhandlarna i Knäred 1612–1613 fick han åter tillfälle att visa sina diplomatiska talanger. Efter freden utnämndes Stenbock till ståthållare på Skaraborg och landsherre i Västergötland. 1615 tillträdde han som hovrättsråd i den året innan bildade Svea hovrätt. 1617 sändes han till Moskva för att förhandla om gränsdragning i anledning av fredsslutet i Stolbova. Åtminstone från Gustav II Adolfs regerinstillträde tillhörde Stenbock riksrådet, och ha var på 1620-talet upprepade gånger medlem av de under kungens vistelse i fält tillförordnade rådsregeringarna. Trots sina många uppdrag verkar Stenbock aldrig ha tillhört Gustav II Adolfs närmaste rådgivare. I likhet med många andra adelsmän föredrog han en position som mäktig godsherre framför att delta i landets styre. Gustaf Stenbock är begravd i Länghems kyrka.

Familj
Stenbock gift 15 november 1607 i Tropa med grevinnan Beata Margareta Brahe (1583–1645), dotter till riksrådet Erik Brahe och Elisabet av Braunschweig-Lüneburg. De fick tillsammans barnen presidenten Fredrik Gustavsson (Stenbock) (1607–1652), Kristina Katarina (Gustavsdotter) Stenbock (1608–1650) som var gift med Per Brahe den yngre, Margareta Stenbock (1609–1631) som var förlovad med friherre Nils Bielke den yngre, generalguvenören Erik Stenbock (1612–1659), riksamiralen Gustav Otto Stenbock (1614–1685), grevinnan Magdalena Gustavsdotter (Stenbock) (1616–1686) som var gift med riksskattmästaren Seved Bååt och grevinnan Birgitta Stenbock (1617–1653).

Referenser 

Svenska riksråd under 1600-talet
Svenska riddare
Svenska friherrar
Gustav
Personer från Mörkö socken
Födda 1575
Avlidna 1629
Män
Ugglan
Lagmän i Tiohärads lagsaga
Magnus Brahe

Magnus Brahe kan syfta på:

Magnus Brahe (1564-1633)
Magnus Fredrik Brahe (1756-1826)
Magnus Brahe (1790-1844)
Magnus Per Brahe (1849-1930)
Sveriges riksmarskalk

Hans Majestät Konungens Riksmarskalk är i Sverige den högste ämbetsmannen vid de Kungliga Hovstaterna och utses av statschefen. Riksmarskalken är ansvarig för hovstaternas verksamhet inför Konungen och sköter kontakterna med riksdagen och regeringen. Riksmarskalken bär titeln excellens (förkortad H. Exc.), som till 1974 även bars av stats- och utrikesministrarna.

Vid högtidliga tillfällen bär riksmarskalken hovuniform och en ämbetsstav, vilket är en lång stav i vars topp syns en förgylld kunglig krona.

Organisation 
Riksmarskalken leder Riksmarskalksämbetet (RMÄ) som omfattar en expeditionschef och ett kansli som handlägger juridiska och konstitutionella frågor. I Riksmarskalksämbetet ingår även hovets personalavdelning, ekonomiavdelning samt press- och informationsavdelning. Under riksmarskalken sorterar även Läkarstaten och Kleresistaten samt hovauditören och överhovmästarinnan.

Nära medarbetare till riksmarskalken är förste hovmarskalk som leder Hovmarskalksämbetet (HMÄ) och ansvarar för förberedelser och genomförande av kungafamiljens offentliga framträdanden, audienser och resor samt statsbesök.

Sedan 2012 har ämbetet ett vapen bestående av stora riksvapnet lagd över två korslagda riksmarskalkstavar. Riksmarskalken kan även lägga stavarna bakom sitt personliga vapen.

Historik 

Ordet marskalks ursprungliga betydelse är ’hästsven’ och har förekommit i Sverige sedan medeltiden i dess sammandragna form, marsk. Riksmarskalksämbetet inrättades i Sverige 1607 då riksrådet Göran Claesson Stiernsköld utnämndes av Karl IX. I 1634 års regeringsform fastslogs att riksmarskalken ska vara ett riksråd, tillhöra de lägre riksämbetena och vara chef för hovet. År 1680 ändrades titeln till överstemarskalk för att 1722 ändras tillbaka till riksmarskalk. Fram till 1844 var riksmarskalken ordförande i borgrätten. Riksmarskalken rekryterades från början från högadliga ätter och den förste på posten som inte tillhörde adeln var Axel Vennersten (1936–1946).

Lista över Sveriges riksmarskalkar sedan 1607

Se även 
Lantmarskalk
Fältmarskalk
Hovmarskalk
Marskalk
Riksmarsk
Överståthållarämbetet

Referenser

Noter

Källor

Externa länkar
 Riksmarskalkämbetet - officiell webbplats

Kungliga hovstaterna
Titlar i svensk statsförvaltning
Svenska titlar
Gunnar Brodin

Gunnar Brodin, född 1 juni 1931 i Ragunda församling i Jämtlands län, död 24 december 2009 i Hedvig Eleonora församling i Stockholm, var en svensk ingenjör, professor, ämbetsman och riksmarskalk.

Biografi
Brodin växte upp i östra Jämtland under den tid då vattenkraften byggdes ut, och uppgav att detta fick honom att bli intresserad av att studera elektroteknik. År 1952 påbörjade han studier i ämnet vid Kungliga Tekniska högskolan (KTH) och 1956 tog han civilingenjörsexamen. Han fortsatte därefter en tid som assistent vid KTH, där han blev teknologie licentiat, och studerade även reglerteknik vid Norges tekniske høgskole i Trondheim. Därefter var han anställd vid Axel Johnsons Institut för industriell forskning 1959–1963 och vid Försvarets forskningsanstalt (FOA) 1963–1970, där han var laborator och arbetade med tröghetsnavigering.

År 1970 återkom Brodin till KTH, där han var professor i elektrisk mätteknik 1970–1981 och rektor 1981–1988. Därefter var han universitetskansler 1988–1992. Åren 1992–1995 var han landshövding i Norrbottens län. Brodin var riksmarskalk 1995–2003 och ordenskansler vid Kungl. Maj:ts Orden 2004–2009.

Bland övriga uppdrag kan nämnas det som ordförande för Granskningskommissionen av säkerhetstjänsterna, den så kallade Säkerhetstjänstkommissionen, som bland annat granskade SÄPO och som rapporterade i december 2002 efter tre och ett halvt års utredning. Han var även ordförande för FOA:s styrelse och som ordförande i Hedlunds stiftelse. Han satt också en tid i regeringens industriella och tekniska råd.

Brodin invaldes som ledamot av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien 1978 och som ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien 1988. Han promoverades till teknologie hedersdoktor vid KTH 1989.

Gunnar Brodin är begravd på Skogskyrkogården i Stockholm.

Referenser

Män
Födda 1931
Avlidna 2009
Personer från Ragunda socken
Svenska ingenjörer under 1900-talet
Svenska forskare under 1900-talet
Svenska ämbetsmän under 1900-talet
Alumner från Kungliga Tekniska högskolan
Personer verksamma vid Kungliga Tekniska högskolan
Rektorer för Kungliga Tekniska högskolan
Svenska professorer i elektroteknik
Personer verksamma vid Försvarets forskningsanstalt
Hedersdoktorer vid Kungliga Tekniska högskolan
Universitetskanslerer i Sverige
Landshövdingar i Norrbottens län
Svenska riksmarskalkar
Ledamöter av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Mottagare av Hans Majestät Konungens medalj
Kungl. Maj:ts Orden
Hedersledamöter vid Norrlands nation
Gravsatta på Skogskyrkogården i Stockholm
Sten Rudholm

Sten John Gustaf Rudholm, född 27 april 1918 i Karlstad, död 29 november 2008, var en svensk jurist och ämbetsman. Han var riksmarskalk, domare samt ledamot av Svenska Akademien, vari han efterträdde Sture Petrén på stol nummer 1, som under 1900-talet av hävd upptogs av jurister.

Sten Rudholm var son till läroverksadjunkt Henning Rudholm och dennes hustru Lajla (född Nyström). Han blev juris kandidat 1942 vid Stockholms högskola. Efter notarietjänstgöring och anställning som fiskalsaspirant förordnades han som hovrättsfiskal 1945. Han blev hovrättsråd 1961 och utsågs 1967 till president i Svea hovrätt.

Han var chef för lagbyrån på Justitiedepartementet 1955–1961, justitiekansler 1962–1967 och riksmarskalk 1983–1986.

Sten Rudholm är begravd på Rimbo kyrkogård.

Utmärkelser 
   Riddare och Kommendör av Kungl. Maj:ts orden (Serafimerorden), 3 december 1974.
   Kommendör med stora korset av Nordstjärneorden, 6 juni 1972.

 H.M. Konungens medalj i guld av 12:e storleken att bäras om halsen i kedja (Kon:sGM12mkedja) – tilldelad för sitt arbete som riksmarskalk, utnämnd 1986.
 Juris hedersdoktor vid Stockholms universitet 1972.
  Storkors av Norska förtjänstorden, 19 augusti 1987.

Bibliografi i urval
Handbok för nämndemän: rättegången i häradsrätt och rådhusrätt, Stockholm, 1949  (tillsammans med Ernst Leche) 
 Jörgen Westerståhl som författningsutredare, i Vetenskapen om politik. Festskrift till professor emeritus Jörgen Westerståhl, Göteborg, 1996.

Källor

Noter

Externa länkar 

Ledamöter av Svenska Akademien
Hovrättspresidenter i Svea hovrätt
Svenska riksmarskalkar
Sveriges justitiekanslerer
Svenska reservofficerare
Personer med anknytning till Bofors
Alumner från Stockholms universitet
Hedersdoktorer vid Stockholms universitet
Riddare och kommendör av Kungl. Maj:ts Orden
Kungl. Maj:ts Orden
Kommendörer med stora korset av Nordstjärneorden
Mottagare av Serafimerorden
Mottagare av Hans Majestät Konungens medalj
Jurister från Karlstad
Födda 1918
Avlidna 2008
Män
Svenska jurister under 1900-talet
Svenska ämbetsmän under 1900-talet
Ämbetsmän från Karlstad
Archibald Douglas

Archibald Douglas kan syfta på bland andra:

 Sir Archibald Douglas (död 1333), skotsk militär
 Archibald Douglas, 3:e earl av Douglas (död 1400), skotsk militär
 Archibald Douglas, 4:e earl av Douglas (död 1424), skotsk militär
 Archibald Douglas, 5:e earl av Douglas (död 1439), skotsk militär och regent
 Archibald Douglas, 5:e earl av Angus (död 1514), skotsk militär och styresman
 Archibald Douglas, 6:e earl av Angus (död 1557), skotsk regent
 Archibald Douglas (1883–1960), svensk greve och lantmilitär
 Archibald Douglas (1910–1992), svensk greve och direktör
 Archibald Douglas (född 1949), svensk greve
Axel von Fersen (olika betydelser)

Axel von Fersen kan syfta på:

Personer med namnet
Axel von Fersen d.ä., (1719–1794), greve, fältmarskalk, riksråd
Axel von Fersen d.y., (1755–1810), greve, riksmarskalk; känd för sin relation till Marie-Antoinette, sitt försök att frita den franska kungafamiljen 1791, och som offer för det Fersenska mordet 1810
Axel von Fersen (1798–1838), ryttmästare, major i armén, godsägare

Övriga betydelser
Ett skolfartyg i den finska marinen, se Axel von Fersen (skolfartyg, 2008)
Ett förbindelsefartyg i den finska marinen, se Axel von Fersen (förbindelsefartyg, 1915)
Johan Kasimir av Pfalz-Zweibrücken

Johan Kasimir av Pfalz-Zweibrücken, född 12 april 1589 i Zweibrücken, död 8 juni 1652 på Stegeborg, var en tysk-svensk adelsman, son till Johan I av Pfalz-Zweibrücken och Magdalena av Jülich. Hans titlar var Pfalzgreve vid Rhen, hertig av Jülich, Kleve och Berg, greve till Veldenz, Sponheim och Ravensburg och herre till Ravenstein, men detta innebar inte att han hade något inflytande i något av dessa områden.

Johan Kasimir var stamfar till den så kallade pfalziska ätten på Sveriges tron, en gren av furstehuset Wittelsbach.

Biografi
Johan Kasimir uppfostrades i faderns humanistiska fursteskola i Zweibrücken. Efter faderns död 1604 kom han att uppfostras hos sin förmyndare Fredrik IV av Pfalz i Heidelberg. Efter fadern ärvde han Pfalzgrevskapet Kleeburg i Elsass, bestående av två slott, en köping och ett tiotal byar. Det var i denna egenskap han bar titeln pfalzgreve. År 1613 sändes han till Sverige för att söka stöd för den protestantiska unionen. Hans kalvinistiska tro gjorde det till en början svårt för honom att anpassa sig. År 1615 gifte han sig med sin syssling prinsessan Katarina av Sverige (dotter till kung Karl IX av Sverige, sysslingarna var besläktade genom Filip den ädelmodige av Hessen som var farmors far till Johan Kasimir och mormors far till Katarina). Efter att ha återvänt till sitt hertigdöme 1617, såg han sig samma år tvingad att fly därifrån till följd av de kejserligas framgångar i de pfalziska länderna.

När han återvände till Sverige 1622 med sin hustru, förlänades han Stegeborg i Östergötland som pantlän för hemgiften. Dette bekräftades återigen 1651.. Han är begravd i Strängnäs domkyrka.

Barn
 Christina Magdalena (1616–1662), gift med Fredrik VI av Baden-Durlach.
 Johan Wolfgang Karl (1618–1621).
 Emilia Elisabeth (1619–1628).
 Karl X Gustav (1622–1660), kung av Sverige 1654–1660.
 Maria Eufrosyne (1625–1687), gift med Magnus Gabriel De la Gardie.
 Eleonora Katarina (1626–1692), gift med lantgreve Fredrik av Hessen-Eschwege.
 Kristina (1628–1629).
 Adolf Johan (1629–1689), riksmarskalk med mera.

Se även
 Lista över Huset Wittelsbach
 Pfalz-Zweibrücken (hertigdöme)
 Sveriges hertigdömen

Referenser

Källor

 Svensk Uppslagsbok, Malmö 1947–55
 Nationalencyklopedin
 Carl Georg Starbäck & Per Olof Bäckström: "Berättelser ur den svenska historien", Stockholm 1885–86
 Otto Sjögren: "Sveriges historia", Malmö 1938
 Sten Carlsson, Jerker Rosén, Gunvor Grenholm m.fl: "Den svenska historien", Stockholm 1966–68 (senare upplaga finns)
 Alf Henrikson: "Svensk historia", Stockholm 1966,  (senaste upplagan 2004)
 Alf Åberg: "Vår svenska historia", Lund 1978,  (senare upplagor finns)

 Historiska personer, privat historiehemsida

Noter

Externa länkar 
 Det Jülich-Kleveska arvkriget på tyskspråkiga Wikipedia

Personer i Tyskland under 1600-talet
Huset Wittelsbach
Födda 1589
Avlidna 1652
Män
Tyska hertigar
Tyska grevar