kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Zvolen

Zvolen (ungerska: Zólyom, tyska: Altsohl) är en stad i centrala Slovakien, cirka 20 km söder om Banská Bystrica invid floden Hron. Staden har en yta av 98,73 km² och hade år 2015 en befolkning som uppgick till cirka 42 868 invånare. Staden hyser ett historiskt centrum med ett slott.

Kända personer 
Ján Lašák,  slovakisk professionell ishockeymålvakt
Elena Kaliská,  slovakisk kanotist

Referenser

Externa länkar 

  Zvolen officiella webbplats

Orter i Slovakien
Béthune

Béthune är en stad och kommun i den franska tidigare provinsen Artois, som numera ingår i departementet Pas-de-Calais. Béthune har en yta av  km² och en befolkning, som uppgår till cirka  invånare ().

Staden Béthune grundades på 1100-talet. Den är platsen för en gammal flandrisk fästning och kom 1678 under Frankrike. Under första världskriget utspelade sig hårda strider runt staden som erhöll svåra skador.

Tidigare var Béthune centrum för en omfattande stenkolsbrytning. Man hade även en omfattande spannmålshandel och textilindustri. Idag är bilindustrin viktigast. Stadens centrum domineras av ett klocktorn från 1300-talet.

Befolkningsutveckling 
Antalet invånare i kommunen Béthune

Vänorter
Béthune har tre vänorter:
 Hastings, Storbritannien
 Schwerte, Tyskland
 Sully-sur-Loire, Frankrike

Se även 
 Lista över kommuner i departementet Pas-de-Calais

Källor

Externa länkar 

Orter i Hauts-de-France
Kommuner i Pas-de-Calais
Harald Jacobson (poet)

Fredrik Harald Jacobson, född 1 april 1863 i Göteborg, död 4 juni 1913 i Rom, var en svensk skald.

Biografi
Föräldrar var grosshandlaren Johan Conrad Jacobson och Josefina Olivia Svensson. Jacobson blev 1882 student vid Uppsala universitet, där han 1891 avlade filosofie kandidatexamen. 

Han debuterade 1890 med diktsamlingen Solregn. Jacobson är en lyriker som till sin läggning i någon mån påminner om Bengt Lidner, med starka känslor och högstämd retorik. Samhällets missförhållanden, komplicerade känslostämningar och en hänförd dyrkan av särskilt Italiens sköna natur var huvudmotiv i hans diktning. Den visade samband med äldre svensk lyrik men kunde, på grund av formella ojämnheter, inte göra sig riktigt gällande.

Bibliografi
 - Omslagstitel: Minne från student-roligheterna i Uppsala den 31 januari 1890 :tillegnat de 13 olycklige.

 -

Enskilda dikter
Sverige är mitt allt på jorden

Referenser

Externa länkar

Svenskspråkiga poeter
Födda 1863
Avlidna 1913
Män
Författare från Göteborg
Svenska poeter under 1800-talet
Svenska poeter under 1900-talet
Känner du landet, det härliga rika

Känner du landet, det härliga rika, Sörmlandssången, är en svensk fosterländsk sång skriven av Bernhard Elis Malmström och tonsatt av Knut Hamnström (1813–1886), kyrkoherde i Torsåker.

Referenser

Noter

Externa länkar

Svenska landskapssånger
Södermanland
Sven Sköld

Sven Josua Sköld, född 20 juli 1899 på Lidingö, död 23 oktober 1956, var en svensk kompositör, arrangör, cellist och dirigent. 
 
Sköld började som biograf- och restaurangmusiker under stumfilmsepoken. Han anställdes 1943 vid Radiotjänst som arrangör och musiker. För musiken till Hon dansade en sommar tilldelades han ett Filmfestivalpris.

Filmmusik i urval

Musikarrangör
1953 – Det var dans bort i vägen

Källor

Externa länkar 
 https://levandemusikarv.se/tonsattare/skold-sven/

Svenska filmmusikkompositörer
Personer från Lidingö socken
Födda 1899
Avlidna 1956
Män
David Neal

David Neal, född 13 februari 1932 i Kettering, Northamptonshire, död 27 juni 2000, var en engelsk skådespelare.

Filmografi (urval)

Externa länkar
 
 

Brittiska manusförfattare
Brittiska skådespelare
Män
Födda 1932
Avlidna 2000
Personer från Kettering
Apulanta

Apulanta är ett finskt punk/rockband som grundades 1991. Trion är i stort sett okänd utanför Finland, men på hemmamarknaden är de ett av de mest framgångsrika banden.

När trion grundades spelade de extrem metal men övergick inför debutalbumet "Attack of the A.L. People" till punk. Med det andra albumet "Ehjä" fick bandet sin första hit, och de två efterföljande skivorna "Kolme" och "Aivan kun kaikki muutkin" följde ett lättare rockrecept. Bandets fyra efterföljande skivor kan närmast beskrivas som experimentell, alternativ rock. Alla album har varit kommersiella framgångar med många hits.

I början av karriären grundade bandet tillsammans med den andra finska gruppen Tehosekoitin sitt eget skivbolag, vilket gav dem möjligheten att sälja sina album billigare. Ordet "apulanta" betyder konstgödsel och valdes enligt Toni och Sipe som bandnamn, eftersom Toni saknade sin dåvarande flickvän, och att de ville ha något roligare namn än de flesta andra band. Detta blev ett namnval som bandet senare kom att ångra.

Medlemmar 
 Toni Wirtanen - sång och gitarr (1991-)
 Simo "Sipe" Santapukki - trummor (1991-)
 Sami "Skäggige Sami" Lehtinen - bas (2005-)

Före detta medlemmar
 Antti Lautala - sång och gitarr (1991-1994) 
 Amanda "Mandy" Gaynor - bas, trombon och sång (1992-1993) 
 Tuukka Temonen: bas (1993-2004) och musikvideor (1993-2005)

Diskografi 
 Attack of the A.L. People (1994)
 Ehjä (1996)
 Kolme (1997)
 Aivan kuin kaikki muutkin (1998)
 Plastik (2000)
 Heinola 10 (2001)
 Hiekka (2002)
 Kiila (2005)
 Armo (2005)
 Eikä vielä ole edes ilta (2007)
 Kuutio (2008)
  Singlet 2004-2009 (2010)
  Kaikki kolmesta pahasta (2012)
  Kunnes siitä tuli totta (2015)
  Sielun kaltainen tuote'' (2022)

Finländska musikgrupper
CMX

CMX är ett finskt rockband. Det grundades 1985 i Torneå. Bandets frontman är sångaren A.W. Yrjänä. Deras först spelning var i Haparanda i Sverige.

Externa länkar 
 Officiell webbplats
 

Finländska rockgrupper
Bugsy Siegel

Benjamin "Bugsy" Siegel, född 28 februari 1906 i Williamsburg i Brooklyn i New York, död 20 juni 1947 i Beverly Hills i Kalifornien, var en amerikansk brottsling nära knuten till maffian. Han ägde också Flamingo Hotel i Las Vegas och var en av de drivande krafterna i stadens tillväxt. Siegel var kompanjon med Meyer Lansky.

På kvällen den 20 juni 1947 sköts Siegel ihjäl i sin villa på 810 Linden Drive i Beverly Hills.

Referenser

Externa länkar 

Amerikanska brottslingar
Personer som blivit mördade i USA
Gravsatta på Hollywood Forever Cemetery
Personer från Brooklyn
Födda 1906
Avlidna 1947
Män
Gunnel Nilsson

Gunnel Marianne Nilsson, född 14 oktober 1933 i Malmö, död 13 november 2018, var en svensk sångerska och skådespelare. Hon var även verksam under namnet Gunnel Nilsson-Göransson.

Biografi 
Nilsson var engagerad vid Folkets Parks barnteater och deltog i tidningen Arbetets ungdomsrevy, där hon spelade mot Jan Malmsjö. Hon filmdebuterade 1944 i Ragnar Frisks Rännstensungar. Hon medverkade under 1960-talet i TV-programmet Bialitt och i 1962 års julkalender Tomtefamiljen i Storskogen. På senare år spelade hon receptionisten Ebba vid Ystadspolisen i filmerna om Kurt Wallander.

Gunnel Nilsson blev också känd genom sitt samarbete med Lennart Kjellgren, folklivs-, folkvise- och skillingtrycksexpert, sångare, kantor/artist och journalist. De medverkade bland annat under 1960-talet i det Malmöproducerade populära TV-programmet Bialitt med Lasse Holmqvist som programledare.

Hon "lockades tillbaka" till teatern i mitten av 1990-talet av regissören och teaterchefen Anders Aldgård och medverkade med stor framgång på Pildammsteatern och inte minst i Nöjesteaterns största succé My Fair Lady 1995–1996, där hon i 168 utsålda föreställningar gjorde Mrs Pearce mot Jan Malmsjö, Sofie Lindberg, Maj Lindström med flera. Hennes sista roll blev som Frälsningsarmégeneralen i Guys and Dolls mot bland andra Tommy Körberg, Jenny Silver, Claes Malmberg, Sofie Lindberg och Stig Grybe, i Anders Aldgårds regi.

Gunnel Nilsson är begravd på Limhamns kyrkogård i Malmö.

Filmografi

Referenser

Externa länkar 
 

Svenska scenskådespelare
Svenska sångare under 1900-talet
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska barnskådespelare
Skådespelare från Malmö
Sångare från Malmö
Gravsatta på Limhamns kyrkogård
Födda 1933
Avlidna 2018
Kvinnor
Casino Royale (film, 1967)

Casino Royale är en amerikansk-brittisk actionkomedifilm från 1967.  Den är löst baserad på Ian Flemings första James Bond-bok Casino Royale från 1953.

Handling 
David Niven spelar en adlad och pensionerad James Bond som efter M:s hastiga bortgång får ett nytt uppdrag: att återvända och ta över Secret Service och stoppa den mystiske kortspelaren Le Chiffre, bankir åt världens terroristorganisationer. Hans första åtgärd blir att förvirra sina fiender genom att döpa alla agenter, inklusive kvinnorna, till James Bond, och att anlita baccaratexperten Evelyn Tremble för att slå Le Chiffre i baccarat. Men i bakgrunden lurar den ännu mer mystiske Dr. Noah, som har en hemsk plan på att släppa lös ett virus som gör alla kvinnor vackra och alla män kortare än han själv.

Om filmen 
Casino Royale är en parodi på James Bond och hela spiongenren och är inte en del av serien Bondfilmer som produceras av EON Productions. Tillsammans med Never Say Never Again betraktas den stundom därför som en "inofficiell" Bondfilm. Grundhistorien bygger dock på boken med samma namn av Bonds skapare Ian Fleming. Boken, som var Flemings första om James Bond, såldes snabbt till amerikanen Charles Feldman och producerades för amerikansk TV redan på mitten av 1950-talet. När EON Productions filmer fått stora framgångar, framför allt med filmerna Goldfinger och Åskbollen, närmade sig Feldman EON för att göra Casino Royale med Sean Connery i huvudrollen. EON tackade dock nej, varpå Feldman hämnades genom att göra en parodi. Filmen hade premiär samma år som den "officiella" Bondfilmen Man lever bara två gånger.

I början av 2000-talet visade det sig att rättigheterna till boken Casino Royale och rättigheterna till de andra böckerna ägdes av samma moderbolag. Då beslöt EON att göra en ny version av filmen, denna gång som en "vanlig" Bondfilm, se Casino Royale.

Tagline 
Casino Royale is too much for one James Bond!

Rollista, i urval 
 David Niven – Sir James Bond 
 Peter Sellers – Evelyn Temble/James Bond/007
 Ursula Andress – Vesper Lynd/007
 Orson Welles – Le Chiffre 
 Woody Allen – Dr. Noah/Jimmy Bond
 Barbara Bouchet – Miss Moneypenny
 Joanna Pettet – Mata Bond 
 Daliah Lavi – The Detainer/007  
 Deborah Kerr – Agent Mimi/Lady Fiona McTarry
 William Holden – Ransome
 Charles Boyer – Le Grand
 John Huston – McTarry/M
 Kurt Kasznar – Smernov
 Jean-Paul Belmondo – Som sig själv
 Terence Cooper – Cooper/James Bond/007

Externa länkar 
 

James Bond-filmer
Brittiska filmer 1967
Parodifilmer
Engelskspråkiga filmer
Franskspråkiga filmer
Filmer i regi av John Huston
Spionkomedi-filmer
Amerikanska filmer 1967
Filmer från Columbia Pictures
Per Björkman

Per Gustaf Fredrik Björkman, född 27 augusti 1898 i Västra Skrävlinge, Malmöhus län, död 17 december 1978 i Malmö, var en svensk skådespelare och operettsångare.

Biografi
Björkman studerade för Judith Lindenau, Lotten Seelig och Martin Öhman och han scendebuterade som Erik i Värmlänningarna vid Axel Engdahls teater i Göteborg den 14 mars 1920, varefter han fick engagemang vid Folkteatern, Göteborg 1920–1922. Han blev sedan efter några kortare engagemang fast vid Oscar Winges  Hippodromen i Malmö 1925 och följde sedan med denne till den nybildade Malmö stadsteater 1944. Han medverkade där i över 50 föreställningar och blev kvar på teatern till sin pensionering 1968.

Han behärskade det skånska idiomet och var enligt Uno Ericson något av en teaterlegend i Malmö. Han filmdebuterade 1939 i Emil A. Lingheims Kalle på Spången och kom att medverka i nästan alla filmer som spelades in i Malmö på 1940-talet, bland annat fyra med Edvard Persson i huvudrollen.

Per Björkman är begravd på Sankt Pauli mellersta kyrkogård i Malmö.

Filmografi

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser

Noter

Källor

Externa länkar
 Per Björkman på Malmö stadsteater

Svenska scenskådespelare
Svenska operettsångare
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska sångare under 1900-talet
Personer från Västra Skrävlinge socken
Gravsatta på Sankt Pauli mellersta kyrkogård
Födda 1898
Avlidna 1978
Män
W.S. Gilbert

William Schwenck Gilbert, född 18 november 1836 i London, död 29 maj 1911 i Harrow Weald i London Borough of Harrow i Greater London, var en brittisk operett- och manusförfattare.

Biografi
Gilbert började sin litterära karriär med att skriva humoristiska verser som publicerades i bland annat tidskriften Fun. Hans humoristiska dikter kom senare att spridas under titeln Bab ballads. Han övergick senare till att skriva humoristisk-satiriska teaterstycken och inledde ett samarbete med kompositören Arthur Sullivan. De komiska sångstyckena kom att kallas Gilbert & Sullivan-operetter eller Savoyoperor efter teatern i London, där de uppfördes från 1882.

Gilbert drunknade i sin egen sjö, som tillhörde hans lantegendom Grim's Dyke nära London. Han simmade där tillsammans med två damer, varav den ena fick problem. Gilbert försökte hjälpa henne, men sjönk plötsligt till botten, drabbad av en hjärtattack.

Teaterstycken (urval) 
 The palace of truth 1870
 Trial by jury 1875
 H.M.S. Pinafore 1876
 The Pirates of Penzance 1879
 The Mikado 1885 (svensk bearbetning av Harald Molander 1890)
 The yeomen of the guard 1888
 The gondoliers 1889
 The grand duke 1896

Se även
Arthur Sullivan 
Gilbert & Sullivan.
Topsy-Turvy

Referenser 

Engelskspråkiga författare
Brittiska författare
Födda 1836
Avlidna 1911
Män
Alumner från King's College London
Lennart Johanssons pokal

Lennart Johanssons pokal är det vandringspris som tilldelas det lag som vinner Allsvenskan i fotboll för herrar och därmed blir svenska mästare. Priset instiftades 2001, sedan det i början av november 2000 uppmärksammats i massmedierna att Clarence von Rosen, som namngett det gamla priset von Rosens pokal, haft nazistsympatier under 1930-talet.

Lennart Johanssons pokal är designad av Anja Nibbler Kothe, och tillverkad av sterlingsilver. Den har en fotboll monterad på en sockel med rejäla handtag på sidan som den kan lyftas i. Utseendemässigt har pokalen hämtat inspiration från minnespjäsen som Sverige vann vid den olympiska fotbollsturneringen 1948 i London. Pokalen har fått sitt namn från AIK:s hedersordförande Lennart Johansson, som också var ordförande i Uefa åren 1990 - 2007.

Det första lag som fick lyfta pokalen var Hammarby IF 2001. Malmö FF har fått lyfta pokalen flest gånger, senast 2021 då klubben blev svenska mästare för åttonde gången sedan pokalen instiftades.

Hemlig inskription 
Den 4 november 2010 gick tidningen Dagens Nyheter ut med en artikel där guldsmeden Peter Gustafsson berättar att hans gamla kollega Ingemar Eklund som var den som skapade pokalen graverat in "Bajen Forever" inuti bollen som pryder pokalen. Uppgifterna bekräftas senare av Ingemar Eklunds dotter. Efter att ha genomfört en titthålsoperation på pokalen den 17 december 2010 visade det sig dock att det ingraverade budskapet var "Djurgården är bäst!!" Dessutom var fyra namn inristade, T Henriksson, Anna, Ludvig och Leopold. Svenska Fotbollförbundets ordförande Lars-Åke Lagrell sade i en kommentar att inskriptionen skulle tas bort i samband med att Malmö FF fick sin segerinskription för 2010.

Vinnare 
Dessa lag har vunnit Lennart Johanssons pokal sedan början 2001.

2001 – Hammarby IF
2002 – Djurgårdens IF
2003 – Djurgårdens IF
2004 – Malmö FF
2005 – Djurgårdens IF
2006 – IF Elfsborg
2007 – IFK Göteborg
2008 – Kalmar FF
2009 – AIK
2010 – Malmö FF
2011 – Helsingborgs IF
2012 – IF Elfsborg
2013 – Malmö FF
2014 – Malmö FF
2015 – IFK Norrköping
2016 – Malmö FF
2017 – Malmö FF
2018 – AIK
2019 – Djurgårdens IF
2020 – Malmö FF
2021 – Malmö FF
2022 – BK Häcken

Referenser

Priser och utmärkelser instiftade 2001
Svenska fotbollspriser
Fotbollsallsvenskan
Rennie Mirro

Rennie Taj Mirro, född 4 januari 1972 i Gustav Vasa församling, Stockholm, är en svensk skådespelare, musikalartist och dansare.

Biografi 
Mirro var i många år anställd i Kungliga Baletten, men började sedan arbeta med andra uttrycksmedel. Han tilldelades teaterpriset Guldmasken i kategorin bästa manliga musikalartist 2005 för sin medverkan i Grease på Göta Lejon tillsammans med Pernilla Wahlgren. Mirro spelade Don Lockwood i den svenska uppsättningen av musikalen Singin' in the Rain på Oscarsteatern i Stockholm 2006–2007 och på Malmö opera och musikteater 2010. Hösten 2009 spelade Mirro rollen som Rum Tum Tugger i musikalen Cats på Cirkus, Stockholm. Våren 2014 spelade han i Flashdance the musical, baserad på filmen med samma namn, på China teatern.

Den 22 maj 2015 avgav han sin röst till Eurovision Song Contest 2015 som en av jurymedlemmarna i den svenska jurygruppen. Juryns röster presenterades dagen efter i samband med Eurovision Song Contests final.

Mirro är son till den amerikanske musikern Eric Bibb och halvbror till sångerskorna Sarah Dawn Finer och Zoie Finer genom deras gemensamma, USA-födda, mor, psyko- och dansterapeuten Francine Lee Mirro-Finer. Han har varit gift med musikalartisten Petra Nielsen och med dansaren Åsa Engman.

Den 19 augusti 2018 var Mirro säsongens sista sommarvärd i Sommar i P1.

År 2022 kom Mirro på tredjeplats i Masked Singer Sverige med karaktären Trollkarlen.

Filmografi  

1992 – Tre danser (TV)
 (kortfilm)
1997 – Chock. Förbjuden frukt (TV)
 (kortfilm)
 (gästroll)

 (kortfilm)

 programledare
 (röst till Al-G Rhythm)

Teater

Roller (ej komplett)

Koreografi

Referenser

Externa länkar 

Amerikanska dansare
Amerikanska scenskådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Födda 1972
Dansare från Stockholm
Svenska dansare under 2000-talet
Svenska skådespelare under 2000-talet
Män
Levande personer
Svenska musikalartister
Skådespelare från Stockholm
Sommarvärdar 2018
Stratocumulus

Stratocumulus eller valkmoln, förkortning Sc, är ett huvudmolnslag med cumulusliknande moln som ofta uppkommer om kvällarna när cumulusmoln sjunker samman på grund av brist på värme från marken. Stratocumulus är låga, utsträckta moln och är ofta platta på ovansidan. En annan form av valkmoln förekommer dagtid, då man kan se valk efter valk breda ut sig utan synbart mellanrum. Molnen befinner sig på mellan cirka 600 meter och cirka 2 000 meters höjd.

Skillnad mellan stratus- (St) och stratocumulusmoln (Sc) 
Stratusmoln är mycket stabila. Skillnaden mellan stratus och stratocumulus är bland annat att molnundersidan generellt är lägre för stratusmoln. Stratocumulus har en mer bullig undersida och är mer väldefinierade än det släta stratustäcket. Anledningen är att det i stratocumulusmoln förekommer lite turbulens. Denna turbulens gör också att molnen höjer sig lite. Stratocumulus kan vintertid ibland skapa ett lättare snöfall.

Typer av stratucumulus 

Följande arter finns av stratocumulus
 Stratocumulus stratiformis (Sc str) - breder ut sig i vidsträckta horisontella skikt.
 Stratocumulus lenticularis (Sc len) - lins- eller mandelformade moln, starkt utdragen på längden. Ovanlig.
 Stratocumulus castellanus (Sc cas) - har utväxter i form av torn som ger molnet ett krenelerat utseende. Ovanlig.

Följande specialformer är applicerbara på stratocumulus
 translucidus (tr) - "genomskinlig", moln som är tillräckligt genomskinliga för att visa solens eller månens läge
 perlucidus (pe) - "tillåtande ljus att tränga igenom (mellan molnsegmenten)", moln i vidsträckta flak, men med tydliga luckor
 opacus (op) - "ogenomskinlig", moln som är tillräckligt täta för att inte avslöja solens eller månens läge
 duplicatus (du) - "dubblerad", "i flera lager", moln flera, delvis sammansmälta skikt
 undulatus (un) - "vågig", moln i vågformade skikt
 radiatus (ra) - "strålformad", moln i parallella band
 lacunosus (la) - "försedd med hål eller fåror", moln med regelbundet hålmönster

Följande ytterligare känneteckan samt följemoln finns för stratocumulus
 mamma (mam) - nedhängande juver- eller bröstliknande utväxter
 virga (vir) - "fallstrimmor", nederbörd som ej når marken
 praecipitatio (pra) - "regnande", nederbörd som når marken

Observation
Stratocumulus kan ibland vara svår att skilja från altocumulus, men skiljs från denna genom att molnelementen hos stratocumulus har mörka partier samt att molnelementen 30 grader över horisonten har en skenbar bredd på mer än fem grader. Fem grader motsvarar ungefär bredden av tre fingrar när armen är utsträckt.

Existensen av molnelement skiljer molnet från altostratus, nimbostratus och stratus. Stratocumulus visar, förutom vid mycket låg temperaturer, aldrig ett trådigt utseende vilket altostratus ofta har. Nederbörden från stratocumulus är, om den förekommer, alltid av svag intensitet.

Till skillnad från cumulus förekommer stratocumulus i grupper och består av flak. Stratocumulus har dessutom oftast relativt plan översida. Skulle de ha en kupolformad översida så stiger de upp från molnundersidor som smält samman.

Referenser

Tryckta källor

Se även 

Huvudmolnslag
Nimbostratus

Nimbostratus, på svenska fackmässigt i inskränkt betydelse kallade regnmoln, är ett huvudmolnslag som förkortas Ns. Den kan enkelt beskrivas som ett stratocumulus som det kommer regn ur. Nimbostratusmoln är ofta mycket utbredda och upp till 3000 meter tjocka.

Under nimbostratus hittar man ofta stratustussar som syns på bilden (de mörkare molnet mitt i bilden).

Från Nimbostratus moln kommer det regn eller snöfall, nederbörd från bymoln heter istället regnskurar eller snöbyar. Den ihållande nederbörden, som i allmänhet faller från nimbostratus ger molnen ett mörkt, diffust utseende. Undersidan döljs ofta av låga, trasiga moln. 

I princip kan sägas att nederbörd vid varmfront kommer från nimbostratus, medan nederbörd vid kallfront kommer från cumulonimbus.

Nimbostratusmoln förekommer främst i fronter. Det är moln med stor vertikal och horisontell utsträckning som det ofta faller nederbörd ur.

Källor

Huvudmolnslag
Gustaf Bergman (operasångare)

Gustaf Bergman, född 3 oktober 1880 i Stockholm, död 5 juni 1952 i Hedemora, var en svensk operasångare (tenor), skådespelare, teaterchef, manusförfattare och operaregissör.

Biografi
Bergman utbildade sig till operasångare i bland annat för Hugo Bellwidt och Engelbert Humperdinck i Tyskland och för Vidal i Italien. Sitt första engagemang fick han 1905-1906 vid stadsteatern i Rostock, där han hade stor framgång som Lohengrin och Siegfried samt Erik i Den flygande holländaren. Därefter arbetade han i andra tyska städer som i Krefeld och Mannheim samt i New York. 1914-1919 var han verksam som sångare och regissör vid Hofoper Berlin. 1922-1925 var han regissör och chef för Storan i Göteborg och 1925-1929 1:e regissör vid Stockholmsoperan. 1929 engagerades han av Franz Engelke som förste regissör vid Vasateatern, men redan samma år blev han avstängd från tjänsten. Bergman stämde Engelke, men förlorade i rätten. Efter en kortare tid vid Städtische Oper i Nürnberg återkom han som chef för Storan 1935-1937.

Bland Bergmans hans iscensättningar märks Turandot, Pelléas och Mellisandre, Låglandet, Nero, Kavaljererna på Ekeby, Brudköpet, Läderlappen och Tiggarstudenten. Han har även översatt Verner von Heidenstams Karolinerna till tyska.

Han var son till ingenjör Frans Bergman och Frederique Bergman, född Åslund. Gift 1928 med operasångerskan Kerstin Thorborg.

Filmografi

Regi

Filmmanus

Roller

Teater

Regi (ej komplett)

Källor

Fotnoter

Tryckta källor
Vem är det : Svensk biografisk handbok 1939, P A Norstedt & Söners Förlag, Stockholm 1939

Svenska manusförfattare under 1900-talet
Svenska regissörer under 1900-talet
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska teaterchefer under 1900-talet
Skådespelare från Stockholm
Födda 1880
Avlidna 1952
Män
Svenska filmregissörer
Svenska operaregissörer