kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Adad

Adad var en gud i det gamla Mesopotamien som ansågs ha makten över vädret. Han kallas Adad på akkadiska och Ishkur på sumeriska. Hans västliga motsvarighet var Hadad.

Adad hade en dubbla aspekter; han var både givare och förstörare av liv. Hans regn gjorde landet fruktbart och därför fick han titeln överflödets herre. Hans stormar och orkaner var bevis på hans vrede mot fiender, de förde med sig mörker, nödlidande och död. De destruktiva aspekterna av guden är mer framträdande i södra Mesopotamien, medan han i norr vördades i större utsträckning som den välgörande regnbringaren.

Adad var i den dominerande släktbeskrivningen son till Anu, men i viss litteratur är han son till Enlil. Han var gift med Shala (Šala, sumeriska: Medimša). En lista över gudar innehåller fem barn till Adad, två söner och tre döttrar.

Adads symbol var cypressen och hans heliga tal var sex. Tjuren och lejonet var också heliga för honom, han avbildas ofta med åskviggar, stående på eller bredvid en tjur eller en lejondrake. I Babylonien, Assyrien och Aleppo var han också gud över orakel och spådom. Han tillbads i många av de viktiga städerna i Mesopotamien, inklusive Babylon och Ashur, huvudstad i Assyrien.

Källor 

Gudar i sumerisk mytologi
Gudar i mesopotamisk mytologi
Vädergudar
Adapa

Adapa är i den mesopotamiska mytologin en gestalt som skapats av Ea. Han tjänade Ea som fiskare. I likhet med Gilgamesh så förlorade han chansen till evig ungdom och evigt liv för sig och sina barn då han inte äter den föda som skulle gett honom detta.

Referenser

Mesopotamisk mytologi
Aditi

Aditi (sanskrit अदिति), den gränslösa, är en hinduisk gudinna. Hon omnämns i en av sina gestalter som Krishnas moder och är en himmelsgudinna, som råder över framtiden och det förgångna samt fruktbarheten. I Vedaböckerna omtalas hon även som Vishnus maka.

Se även 
 Indisk mytologi

Referenser

Gudinnor i indisk mytologi
Himmelsgudar
Skapargudar
Modersgudar
Adonis

Adonis är en synnerligen tilldragande yngling i grekisk mytologi. En gud som symboliserade årstidernas växlingar, och inlånad från syrisk-fenicisk religion, möjligtvis via den feniciska kolonin Cypern. Enligt Svenska Akademiens ordbok är Adonis även en skämtsam beteckning för en man som är mycket mån om sitt utseende, en sprätthök eller snobb.

Bakgrund 
Den vackraste av unga män var son till kung Kinyras av Cypern och hans dotter Myrrha. Gudarna förvandlade Myrrha till ett träd, och Adonis föddes ur dess stam. Eftersom han var ett resultat av incest gömdes han i underjorden, och Persefone skötte om honom. Med sin skönhet lockade han kärleksgudinnan Afrodite åtrå, och därmed krigsguden Ares svartsjuka. Adonis blev dräpt av Ares, förklädd till vildsvin, när han var ute på jakt. När han dödades under en vildsvinsjakt bad Afrodite Zeus att återuppväcka honom. ”Zeus gick med på att föra den unga mannen tillbaka till livet, men han måste stanna i dödsriket på vintern och vara med Afrodite på sommaren. På så sätt växte plantor och träd på sommaren och dog på vintern.”

Det förefaller som om tre av den syro-feniciska religionens främsta gudinnor var föremål för myter om yngre älskare: Modergudinnan Ashera (motsvarande den grekiska Rhea) ansågs ha älskaren Eshmun, och kärleksgudinnan Astarte (motsvarande dels den grekiska Afrodite, dels den grekiska Artemis) hade älskaren Tammuz (motsvarande den babyloniske Dumuzi). Adonis kan mycket väl vara en version av Tammuz, och namnet Adonis kommer förmodligen ursprungligen från det nordvästsemitiska Adonaj, ”(min) herre” och alltså var en titel. I sen syro-fenicisk mytologi, återgiven av Lukianos i verket De Dea Syria (Om den syriska gudinnan), är Adonis' älskarinna emellertid inte Astarte, utan hennes syster Atargatis. 

Adoniskulten var den första stora kulten i det antika Grekland. Det har föreslagits att Adonis var en semitisk gud eftersom hans namn verkar vara en grekisk form av adon – herre. Myten påminner också om den babyloniska berättelsen om guden Tammuz där det istället är Ishtar som sörjer och återuppväcker honom.

Särskilt de antika grekiskorna dyrkade Adonis, och kvinnors klagan kallades ibland Adonisklagan. De så kallade Adonisträdgårdarna bestod av blomkrukor med frön i som omgav en staty av guden. De vissnade snabbt i sommarhettan, vilket symboliserade myten. Detta gjorde också Adonis till en vegetationsgud. I juli hölls adonisfestivaler, där vilda glädjefiranden pågick, avslutade med sorgeprocessioner när torkan satte in.

Se även 
 Persefone
 Mytologi: Jakten
 Adonisar, ett växtsläkte

Referenser

Externa länkar 

Gudar i grekisk mytologi
Gudar i fenicisk mytologi
Kanaaneisk mytologi
Afrodite
Uleåborgs län

Uleåborgs län (finska: Oulun lääni) var ett län i Finland. Länet bildades 1776 och upphörde med utgången av år 2009, då Finlands indelning i län avskaffades. 

Det gränsade till Lapplands län, Västra Finlands län och Östra Finlands län. Länet angränsade även mot Bottniska viken och Ryssland.

Bland de stora älvarna i länet återfanns Ijo älv och Ule älv–Kajana älv.

Historia 

Uleåborgs län skapades 1776 från en del av Österbottens län. Det var ett svenskt län fram till 1809, då det avträddes till Ryssland efter det svenska nederlaget i finska kriget. Efter Freden i Fredrikshamn införlivades delar av Lappland och Västerbotten till länet och 1922 tillfördes Petsamo till länet. Lapplands län avsöndrades ur länet 1938.

Vid länsreformen i Finland som genomfördes den 1 september 1997 reducerades antalet län i Finland från 12 till 6. Uleåborgs läns gränser kom dock att förbli oförändrade vid reformen.

Administration 
Länsstyrelserna i Finland var gemensamma administrativ myndighet som leddes av sju ministerier. Länsstyrelsen för Uleåborgs län hade kontor på tre orter; huvudkontoret låg i Uleåborg, ett regionalt tjänstekontor fanns i Kajana. Länsstyrelsen leddes av länshövdingen Eino Siuruainen.

Landskap 

Uleåborgs län delades in i två landskap:
 Norra Österbotten (Pohjois-Pohjanmaa)
 Kajanaland (Kainuu)

Landskapen i Uleåborgs län var indelade i 43 kommuner.

Heraldik 
Länsvapnet har skapats genom att man kombinerade det historiska landskapet Österbottens vapen och Kajana stads vapen.

Kommuner 2009

Tidigare kommuner

Landshövdingar
Carl Magnus Jägerhorn 1775–1782
Adolf Tandefelt 1782–1785
Johan Fredrik Carpelan 1785–1800
Samuel af Forselles 1800–1802
Adolf Edelsvärd 1802–1804
Jakob Daniel Lange 1805–1808
Carl Henrik Ehrenstolpe 1809–1820
Samuel Fredrik von Born 1820–1826
Johan Abraham Stjernschantz 1826–1834
Robert Wilhelm Lagerborg 1834–1849
Alexander Lavonius 1849–1862
George von Alfthan 1862–1873
Otto Nyberg 1873–1879
Carl Johan Jägerhorn 1878–1883
Carl Adolf Tamelander 1883–1884
Johan Gabriel Masalin 1884–1886
Johan Axel Gripenberg 1886–1889
Anders Johan Malmgrén 1889–1897
Gustaf Esaias Fellman 1897–1901
Edvard Furuhjelm 1901–1903
Otto Savander 1903–1905
Guido Gadolin 1905–1911
Hjalmar Langinkoski 1911–1915
Axel Fabian af Enehjelm 1915–1917
Matts von Nandelstadh 1917–1925
Eero Pehkonen 1925–1948
Kaarle Määttä 1949–1967
Niilo Ryhtä 1967–1973
Erkki Haukipuro 1973–1986
Ahti Pekkala 1986–1991 
Eino Siuruainen 1991–2009

Referenser

Noter 

 
Historiska svenska län
Finlands län före 1997
Finlands län 1997–2009
Erlang

Erlang är en dimensionslös enhet som används för mätning av trafiktäthet i telefonsystem och anger det genomsnittliga antalet telefonsamtal i nätet. 1 Erlang svarar mot att en telefonledning i en via är permanent belagd. En erlang är 3 600 sekunders telefonsamtal under en timme - alltså ett samtal som varar en hel timme, två samtal på 30 minuter, etcetera. Måttenheten är uppkallad efter den danske matematikern Agner Krarup Erlang (1878–1929), känd för sin matematiska analys av belastningen på telefonnät.

Telefoni
Effektivvärde

Med effektivvärde menas i elektrotekniken, det kvadratiska medelvärdet av en, med tiden varierande, fysikalisk storhet. Vanligen används begreppet i samband med beräkningar på växelström. Effektivvärdet av exempelvis en växelspänning, i en växelströmskrets, är lika med den spänning som i en likströmskrets, med lika stor resistans, ger samma  effekt.

Effektivvärde betecknas på engelska root mean square, RMS, och definieras som kvadratroten ur tidsmedelvärdet av storhetens kvadrerade värde. Effektivvärde används för att förenkla beräkning av effekt i växelströmskretsar.

Om en växelspännings eller växelströms storlek anges exempelvis till 230 V, nätspänningen i svenska hushåll, är det oftast effektivvärdet som avses. Nätspänningens momentana värde varierar då mellan som mest 325 V (toppvärdet), det vill säga 230 gånger kvadratroten ur 2, och som minst -325 V. Av definitionen följer att lika stor värmeenergi utvecklas i ett elektriskt värmeelement som ansluts till vägguttaget som till en likspänning på 230 V.

Icke-periodiska vågformer
Om växelförloppet är tidskontinuerligt är effektivvärdet relaterat till växelförloppets standardavvikelse  och tidsmedelvärde  enligt 

Standardavvikelsen  för en stokastisk signal är således ekvivalent med effektivvärdet av signalens avvikelse  från sitt medelvärde. Om ett växelförlopp har medelvärdet noll (likkomponent saknas) är effektivvärdet och standardavvikelsen ekvivalenta.

Mätning av effektivvärde

Om signalen är sinusformad är det enkelt att mäta signalens effektivvärde genom att först likrikta signalen och sedan använda ett medelvärdesavkännande instrument.

För en signal av godtycklig form är det betydligt svårare att mäta dess effektivvärde och kräver att instrumentet är av en tämligen komplicerad konstruktion.

Av betydelse för valet av instrument är frekvensen av det förlopp som skall mätas. Mätfelen ökar med förloppens frekvens och branthet.

Toppfaktorn (crestfaktorn) definieras som:

(kvoten mellan största värdet och effektivvärdet) och är ett mått på hur svår signalen är att mäta. Instrumentens mätområden brukar vara specificerade med hjälp av toppfaktorn. Normalt har instrumenten inga större problem att mäta signaler med en toppfaktor mindre än 3.

Beräkning av effektivvärde 
För en allmän signal s beroende på tiden t beräknas effektivvärdet enligt formeln:

Där T står för den totala tiden för perioden och t för den förflutna del av denna där man vill beräkna signalen.

Se även
Kvadratiskt medelvärde

Referenser

Noter

Källor 
 Theorie der Elektrizität, Richard Becker, Fritz Sauter, B.G. Teubner Stuttgart 1962.

Elektricitet
Etylbromid

Etylbromid eller brometan, C2H5Br, är en halogenalkan, som vid rumstemperatur är en flyktig och angenämt luktande vätska med kokpunkt 38,4 °C. Den är olöslig i vatten, men löses av eter eller alkohol.

Den tillverkas genom destillation av en blandning av alkohol och svavelsyra med tillsats av kaliumbromid, och därpå följande rening. På detta sätt kan preparatet erhållas fullständigt rent med densitet 1,473.

Användning
Den kan användas som bedövningsmedel och som källa till etylgrupper i organiska reaktioner.

Källor

Bromorganiska föreningar
Reagenser i organisk kemi
Etylacetat

Etylacetat, etyletanoat eller ättiksyreetylester är en ester av etanol och ättiksyra med formeln CH3COOC2H5.

Egenskaper
Etylacetat har en fruktliknande lukt och är mycket lättflyktigt. Ämnet är svårlösligt i vatten. Det är en färglös vätska med kokpunkt 77 °C. I närvaro av natriumhydroxid (NaOH), sönderdelas etylacetat till etanol och natriumacetat.

Framställning
Det är en ester som kan framställas genom reaktion mellan ättiksyra (CH3COOH) etanol (C2H5OH).

Det kan också framställas genom en Tisjtjenko-reaktion av acetaldehyd (CH3CHO)

Användning
Etylacetat kan användas som lösningsmedel samt ingår i fruktessenser och kosmetiska preparat. I koncentrerad form löser det effektivt upp (och limmar) vissa plaster. Under handelsnamnet ättiketer används det ofta för avlivning av insekter, vissa färgpigment kan dock skadas av detta. Thinner, eller förtunning, är ofta en blandning av etylacetat med toluen eller xylen.

Risker
Ångorna verkar irriterande på ögon och luftvägar. Inandning eller förtäring av stora mängder kan ge huvudvärk, illamående, yrsel och i svårare fall medvetslöshet. Vätskan avfettar huden. Stänk i ögonen verkar starkt irriterande. Etylacetat är mycket brandfarligt.

Se även
Metylacetat
Propylacetat
Vinylacetat

Etylestrar
Aromer
Lösningsmedel
Acetatestrar
Giovanni Botero

Giovanni Botero, född omkring 1544 i Bene Vagienna, Piemonte, död 27 juni 1617 i Turin, var en italiensk diplomat, präst och författare, känd för sin kritik mot Niccolò Machiavellis Fursten. Botero förde Salamancaskolans idéer till Italien. I mycket förebådade Botero liberala tänkare som John Locke, Adam Smith och Thomas Malthus.

Biografi 
När Botero var femton år sändes han till jesuiternas skola i Palermo, och sändes ett år därefter till Gregoriana där han studerade Juan Mariana. 1565 började Botero undervisa vid jesuiternas college runt om i Europa. Han blev sedan biskopen av Milano, Carlo Borromeos, assistent, och vid dennes död 1584 stannade han hos familjen Borromeo. Under dessa år anlitades han även som diplomat. När Federico Borromeo utnämndes till ärkebiskop av Milano 1595, blev han informator i Huset Savojen, där han även fick inflytande som rådgivare.

Boteros lära 
Under sina år författade Botero flera verk i statsvetenskap och rättsfilosofi. I synnerhet hans Statens orsaker blev betydelsefull. I denna angriper han Machiavellis Fursten, och menade att en furstes avsikter lyser igenom och att han därför måste ha en god moral. Hans syn på rättvisa var i hög grad påverkad av thomismen och naturrättsteorin som  Francisco de Vitoria och Domingo de Soto företrädde i Salamancaskolan; den furste som blev tyrann hade folket rätt att avsätta, ansåg han. Därigenom försvarade han folksuveränitetsprincipen, och intog en motsatt åsikt till Jean Bodin och andra protestantiska filosofer, som menade att kungamakten kom av Guds nåde.

Bibliografi

De regia sapientia (1583)
Della ragione di Stato (1589)
Relazioni universali (1591)
Aggiunte till Ragion di Stato (1598)
Delle cause della grandezza delle città (1598)
Principi cristiani (1601 & 1602)
Relazione della repubblica veneziana (1605)
I capitani (1607)
Detti memorabili di personaggi illustri (1608)

Externa länkar 
  Ett antal digitaliserade verk av Giovanni Botero, från Biblioteca Italiana. 
  Relationi vniuersali di Giouanni Botero Benese diuise in quattro parti, Venedig, 1595.

Italienskspråkiga författare
Italienska författare
Italienska jesuiter
Italienska diplomater
Italienska filosofer
Personer från Turin
Födda 1544
Avlidna 1617
Män
Eldorado

Eldorado (spanska el dorado ”den förgyllde”) är en mytologisk utopi som är placerad någonstans i Sydamerika och fylld av rikedomar och guld. Myten uppstod hos och spreds av de spanska conquistadorerna på 1500-talet och bidrog till att locka mängder av expeditioner till Sydamerika. Förmodligen är ursprunget till myten en indiansk ritual där den nye hövdingen pudras med guldstoft vid sitt tillträde – därav namnet.

Myten 
Det sägs att sägnen föddes när de spanska conquistadorerna kom till Peru på 1500-talet.

Spanjorerna trodde knappt sina ögon när de såg Inkarikets skatter. Templens guldtäckta väggar fick spanjorerna att drömma och fantisera om mer – om en hel stad, ett berg eller en sjö täckt av guld. Myten om El Dorado spreds till Spanien och Europa och lockade en mängd lycksökare.

Offergåvor i form av guld 
Myten sa att en kung eller en hövding varje år, enligt gammal sed, gav sig ut på sjön. Han var naken och täckt med guldpuder. När han kommit till mitten av sjön badade han först av sig guldet och offrade sedan guld till gudarna genom att sänka ner skatter i sjön. När han var klar offrade hans folk, som stod på stränderna omkring, ännu mer genom att kasta guld i sjön.
Många expeditioner kom till Sydamerika för att söka efter El Dorado, men ingen lyckades. Under 1530-talet hittades en del guld i områden där det också fanns salt. Saltet sades vara nyckeln till guldet och 1545 gjordes ett försök att få upp guld ur sjön Laguna Guatavita som ligger högt upp i Anderna i Colombia. Under tre månader arbetade man de för att tömma sjön på vatten. En del guld hittades, men inte så mycket som guldsökarna hoppats på.

Jakten på El Dorado har kostat många människoliv och området är numera skyddat. Det hindrar inte att myten om skatten lever vidare och att många drömmer om att hitta den guldfyllda sjön eller den förgyllda staden.

Kultur 
I Voltaires roman Candide besöker huvudpersonen i ett kapitel Eldorado. Den gyllene mannen förekommer i serien På jakt efter magentamärket. Hela handlingen i spelet Uncharted: Drake's Fortune handlar om kampen att hitta Eldorado.

Eldorado omnämns och spelar huvudrollen i olika filmer, bland annat i Vägen till El Dorado och i Indiana Jones och Kristalldödskallens rike.

Se även 
 De gåtfulla guldstäderna

Mytiska platser
Turin (provins)

Turin var en provins i regionen Piemonte i nordvästra Italien. Turin var huvudort i provinsen. Den ersattes 2015 av storstadsregionen Turin. Provinsen etablerades i Kungariket Sardinien 1859.

Världsarv i provinsen 
 Huset Savojens residens i Turin är världsarv sedan 1997.

Administration 
Provinsen Turin var indelad i 316 comuni (kommuner).

Källor

Externa länkar

Provinser i Piemonte
Tidigare provinser i Italien
Absolutbelopp

Absolutbeloppet, ibland kallat absolutvärdet eller beloppet av ett tal x betecknas |x| och är ett positivt reellt tal eller noll och kan ges den geometriska tolkningen som ett tals avstånd till origo eller 0-punkten i det fall talet kan representeras på tallinjen.

Absolutbeloppet av ett reellt tal x definieras av

Absolutbeloppet av ett komplext tal z = a + bi definieras av

(se kvadratrot och komplexkonjugat.)

För en vektor v = (x1, x2,..., xn), kallas ibland vektorns längd för vektorns absolutbelopp eller belopp:

Längden av en vektor kallas dock ofta dess norm och betecknas .

Egenskaper
Om a och b är komplexa tal gäller att

 (triangelolikheten)
 (omvända triangelolikheten)
, där a* är det komplexkonjugerade värdet av a
Om a och b är reella gäller även

Exempel

Se även
Norm (matematik)

Externa länkar 

Funktioner
Komplex analys
Speciella funktioner
Austin (olika betydelser)

Austin kan avse:

 Austin (namn) – ett namn som kan vara förnam eller efternamn samt personer med namnet
 Austin-klass – fartygsklass med amfibiefartyg byggda för USA:s flotta
 Austin (album av Post Malone) –  studioalbumet från 2023 av Post Malone

Skolor
Austin College – Sherman, Texas
University of Texas at Austin – flaggskepp för University of Texas System
Austin Peay State University – Clarksville, Tennessee

Företag
Austin Motor Company – brittisk biltillverkare 1905–1989
American Austin Car Company – kortlivad amerikansk biltillverkare 19209–1934
 Austin (traktor) – ett traktormärke

Fartyg
 – en slup (ursprungligen i Texas flotta)
 – en eskortjagare
 – ett amfibiskt transportfartyg

Geografi

Antarktis 

 Austin Rocks, ö, 
 Mount Austin, Antarktis,

Kanada 

 Austin (kommun), Québec, Estrie,

USA 

 Austin, Arkansas, Lonoke County, 
 Austin, Indiana, Scott County, 
 Austin, Texas, delstatshuvudstad, Texas, Travis County, 
 Austin, Minnesota, countyhuvudort, Mower County, 
 Austin, Pennsylvania, Potter County, 
 Austin, Nevada, ort, Lander County,

Musik 
 Austin (album av Post Malone) – ett musikalbum av Post Malone

Se även
Austin Island

Robotskapade Antarktisförgreningar
Robotskapade Kanadaförgreningar
Robotskapade USAförgreningar
Euklides algoritm

Euklides algoritm är en algoritm för att bestämma största gemensamma delare till två heltal. Det är en av de äldsta kända algoritmerna och beskrivs i Euklides Elementa. Algoritmen kräver inte att man kan dela upp talen i faktorer.

Algoritmen kan beskrivas på följande sätt:
 Två heltal a och b, där a > b är givna.
 Om b = 0 är algoritmen klar och svaret är a.
 I annat fall beräknas c, resten när man delat a med b.
 sätt a = b, b = c och börja om från steg 2 igen, (a får det värde b har och b får det värde c har).

Exempel 1 
Finn den största gemensamma delaren till 1071 och 1029.

Den största gemensamma delaren är alltså 21.

Kortare skrivet:
1071 = 1 · 1029 + 42
1029 = 24 · 42 + 21
42 = 2 · 21 + 0, så svaret är 21.

En snabb kontroll bekräftar att 1071 = 51 · 21 och 1029 = 49 · 21.

En följd av Euklides algoritm är Bézouts identitet, som säger att den största gemensamma delaren till två tal a,b kan skrivas som en linjärkombination av talen ax+by (x,y heltal). Genom att lösa ut resterna och köra algoritmen baklänges bestämmer man x och y. I exemplet ovan:

Detta kan användas vid lösning av den diofantiska ekvationen ax + by = c.

Exempel 2 
Nedan följer en alternativ metod som fungerar lika bra som ovan. Med funktionen frac menas decimaldelen av talet. Om  så är  och om , så är decimaldelen noll, det vill säga .

Bevis för Euklides algoritm

Euklides använde sig av ett så kallat motsägelsebevis. Han utgick från att det finns ett tal c som delar b och r, men inte a. Och att divisionen  blir 

Då måste alltså alla tal som delar r och b dela a 

Så sgd(a, b)=sgd(b, r)

Generalisering av Euklides algoritm 
Euklides algoritm kan utvidgas till att operera på andra ringar än heltalen, som ovan. Ringar i vilka Euklides algoritm kan användas kallas Euklidiska ringar. Exempel på Euklidiska ringar är de Gaussiska heltalen och vissa polynomringar.

Referenser

Externa länkar 

Programmering
Talteoretiska algoritmer
Magnus Dahlström

Magnus Dahlström, född 24 mars 1963, är en svensk författare och dramatiker.

Han erhöll Aftonbladets litteraturpris 1987. Debuterade som scendramatiker 1986 med pjäsen Skärbrännaren, om två verkstadsarbetare som möts i ett omklädningsrum (Fria Proteatern). Samma år utkom boken Papperskorg (Fyra berättelser, Alba). Han har också skrivit pjäserna Kidnapparen (1987), Järnbörd (1988), Lilja (1990), Stålverket (1995), Sken (1998) och Turister (2007).
Dahlströms roman Psykodrama nominerades till Sveriges Radios Romanpris för 2015.

Bibliografi 
1986 – Papperskorg (fyra berättelser)
1987 – Fyr (roman)
1988 – Skärbrännaren/Kidnapparen (dramatik)
1990 – Järnbörd (dramatik)
1993 – Nedkomst (roman)
1995 – Stålverket (dramatik)
1996 – Hem (roman)
1998 – Sken (dramatik)
2003 – Dreyfus (dramatik)
2007 – Turister (dramatik)
2011 – Spådom (roman)
2012 – Sken (roman)
2014 – Psykodrama (roman)
2018 – Hemman (roman)
2020 – Förhör (roman)
 2022 –

Filmmanus

Priser och utmärkelser 
1987 – Aftonbladets litteraturpris
1989 – ABF:s litteratur- & konststipendium
1996 – Göteborgs-Postens litteraturpris
1997 – Sveriges Radios Romanpris för Hem
2002 – Henning Mankell-stipendiet
2011 – De Nios Vinterpris
2012 – Doblougska priset

Externa länkar 
Förlagets författarpresentation

Svenskspråkiga författare
Svenska författare under 1900-talet
Svenska författare under 2000-talet
Svenska romanförfattare
Svenska dramatiker
Födda 1963
Män
Levande personer