kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Dykning

Dykning är en aktivitet där en människa håller sig under vatten. Fridykning sker utan andningsgas, genom att dykaren andas in luft ovanför vattenytan innan dykningen sker. Dykning kan också ske med hjälp av andningsgas (till exempel luft, nitrox, trimix eller heliox). Vanligast är att man har med sig gasen i en eller två flaskor som bärs på ryggen. I äldre tid genomfördes dykning med hjälp av en dykarklocka.

En lättdykare simmar fritt i vattnet, medan en tungdykare går på botten.

Dykning kan bland annat ske som rekreation (sportdykning), för underhållsarbete (yrkesdykning) inom sjöfarten, Kustbevakningen och olika marina byggnadprojekt. Marinarkeologiska dykare finns för vrakundersökningar och forskning. Dessutom finns attackdykare och röjdykare inom Försvarsmakten.

Historia 
De första dykarna med luftförråd kan diskuteras vara de avbildade soldaterna på en assyrisk fris ifrån 900 f.Kr. Aristoteles beskriver cirka 350 f.Kr. hur uppochnervända grytor kan användas som luftficka under vatten.

Under 1600- och 1700-talet användes dykarklocka för exkursioner under vattnen. Under 1800-talet tillkom dykardräkten. Denna har landbaserad lufttillförsel via pump och slang. Den i Sverige vanligaste förekommande typen är Siebe och Gormans dykapparat. Hjälmen är av koppar och tyngder hängs på bröst och rygg samt i skor. Hemska historier berättar om slangbrott där backloppsventilen inte fungerat och större delar av dykaren återfunnits i hjälmen och som "korvstoppning" upp genom slangen. Än idag förekommer dykardräkten i Kalle Anka-serier.

Draegerapparaten är bland de första dyksystemen som är oberoende av ytsupport. Den har komprimerad luft i en behållare och system för luftrening.

I slutet av 1942 färdigställde Emile Gagnan den första prototypen av dagens moderna, öppna, luftregulator. Jacques-Yves Cousteau och hans två kamrater Philippe Tailliez och Frederic Dumas testade prototypen i floden Marne. De första dyken dokumenterades och blev till filmen Par Dix-Huit Metres de Fond. Den nya uppfinningen blev väl emottagen i flottan och användes för att röja minor och ammunition efter krigets slut.

1950 fick Cousteau fartyget Calypso från Loel Guinness. Efter två år och över 1000 dyk hade filmen Den tysta världen premiär. Efter detta fick sportdykningen genomslag. 1958 bildades Svenska Sportdykarförbundet. Året därpå, i januari 1959 bildades det internationella Conféderation Mondiale des Activités Subaquatiques. Som första ordförande valdes Jacques-Yves Cousteau. Organisationens första femton medlemsländer hade 2005 utökats till 98.

1961 bärgades regalskeppet Vasa, en stor bedrift och bevis på framsteg inom konsten att vistas under vatten.

Idag ser man hur avancerade andningsgaser, slutna system och dykdatorer blir mer lättillgängliga och med det hur teknisk dykning ökar i popularitet.

Dykningsrelaterade ämnen 
 Dykarklocka
 Dykarsjuka
 Dykhistoria
 Dykmedicin
 Dykutbildningsorganisation
 Dykutrustning
 Marinarkeologi
 Militär dykning
 Mättnadsdykning
 Sportdykning
 Teknisk dykning
 Yrkesdykning

Se även 
 Simhopp
 Lungkollaps

Externa länkar 

 dykarna.nu - svenskspråkig community för dykare
Dorothea Jordan

Dorothea Jordan, även kallad Dorothy och Dora, ursprungligen Dorothea Bland, född 21 november 1761, död 5 juli 1816, var en irländsk skådespelerska  känd för sitt förhållande med kung Vilhelm IV av Storbritannien.

Biografi 

Hon föddes nära Waterford som dotter till Francis Bland och skådespeleskan Grace Phillips. Fadern övergav familjen 1774. Hon blev skådespelerska för att försörja sina syskon och gjorde scendebut 1777. Hon blev berömd, omtalades särskilt för sina vackra ben och agerade ofta i byxroller. 

Hon antog namnet "Mrs. Jordan" då hon kom till England, trots att hon aldrig gifte sig, då det var aningen mer respektabelt att vara gift om man ägnade sig åt skådespeleri; hon tog namnet efter Jordanfloden som metafor för hennes flytt över irländska sjön. Hon beskrevs som vacker, kvick och intelligent.    

Hon hade förhållanden med teaterdirektören i Cork, Richard Daly, löjtnanten Charles Doyne, teaterdirektören Tate Wilkinson, George Inchbald och advokaten Sir Richard Ford, med vilken hon levde 1786–1791.    

Hon kom år 1791 att bli den senare Vilhelm IV:s älskarinna och de fick minst tio barn utom äktenskapet, som erhöll efternamnet FitzClarence efter Vilhelms (Williams) titel, hertig av Clarence:

 George Augustus (1794–1842), fick titeln Earl av Munster 1831.
 Henry Edward (1795–1817)
 Sophia (1796–1837)
 Mary (1798–1864), som gifte sig med Charles Richard Fox
 Frederick (1799–1854)
 Elizabeth (1801–1856)
 Adolphus (1802–1856)
 Augusta (1803–1865)
 Augustus (1805–1854)
 Amelia (1807–1858)

Hon levde med Vilhelm i Bushy House utanför London, visade sig med honom offentligt men ägnade sig inte åt hovintriger och politik utan fortsatte sin skådespelarkarriär. Då paret separerade 1811 fick han vårdnaden över deras söner medan hon fick underhåll och vårdnaden om deras döttrar. 

Underhållet betalades ut endast så länge hon inte var aktiv vid scenen. Då hon år 1814 återvände till scenen för att hjälpa en av sina svärsöner att betala av en skuld, fråntog Vilhelm henne underhållet och vårdnaden om sina döttrar. Hon flydde år 1815 undan sina kreditorer till Frankrike, där hon avled ett år senare.

Ättlingar 

Bland hennes mer kända ättlingar kan nämnas:
 John Crichton-Stuart, 7:e markis av Bute (född 1958), före detta racerförare. 
 David Cameron (född 1966), ledare för Konservativa partiet, premiärminister.

Källor

Noter

Irländska skådespelare under 1700-talet
Brittiska mätresser
Brittiska skådespelare under 1700-talet
Födda 1761
Avlidna 1816
Kvinnor
Det stora blå

Det stora blå (fransk originaltitel: Le Grand Bleu) är en romantisk dramafilm från 1988, i regi av Luc Besson. Den är baserad på den berömda fridykaren Jacques Mayols liv. Filmen är Luc Bessons första engelskspråkiga film.

Rollista (i urval) 
 Rosanna Arquette – Johana Baker
 Jean-Marc Barr – Jacques Mayol
 Jean Reno – Enzo Molinari
 Paul Shenar – Dr. Laurence
 Sergio Castellitto – Novelli
 Jean Bouise – Uncle Louis
 Marc Duret – Roberto
 Griffin Dunne – Duffy
 Andréas Voutsinas – Priest
 Valentina Vargas – Bonita
 Kimberly Beck – Sally

Musik 
 Kompositör: Éric Serra

Referenser

Externa länkar 

Amerikanska biografifilmer
Filmer 1988
Franska biografifilmer
Italienska biografifilmer
Sicilien på film
Amerikanska romantikfilmer
Franska romantikfilmer
Filmer i regi av Luc Besson
Jean Reno

Jean Reno, ursprungligen Juan Moreno y Herrera-Jiménez, född 30 juli 1948 i Casablanca, Marocko, är en fransk skådespelare.

Reno föddes av spanska (andalusiska) föräldrar som slagit sig ner i franskkontrollerade Marocko för att undkomma diktatorn Francos styre i hemlandet. När Reno var tolv år flyttade han med sin familj till Frankrike.

Reno slog igenom i filmen Det stora blå (1988) och har sedan varit med i flera andra av Luc Bessons filmer. Ett par år senare följde filmen Léon (1994) som gjorde honom väldigt känd. Sedan dess har han även medverkat i flera amerikanska filmer.

Filmografi i urval 

 (franskspråkiga versionen)

 (röst)

Externa länkar 

 
 

Födda 1948
Män
Levande personer
Personer från Casablanca
Mottagare av Hederslegionen
Franska skådespelare under 1900-talet
Franska skådespelare under 2000-talet
Löpare (textil)

Löpare (eller bordlöpare) är en långsmal bordsduk. Den skiljer sig från en duk just däri att den är smal i förhållande till det bord den ska ligga på och lång. En duk kan vara smal och lång utan att gå under benämningen löpare, men har då i gengäld en större bredd än den smalare löparen. En löpare kan vara broderad eller vävd, med eller utan fransar. 

Traslöpare är löpare i mattrasor, som regel vävd med enkelt inslag, det vill säga en ensam remsa, och företrädesvis lite smalare än till trasmattor för att ge en tunnare duk än matta.

Festremsor lanserades som begrepp på 1960-talet av hemslöjden för löpare i färgglada randningar i cottolin.

Hemtextilier
Hammenhögs kyrka

Hammenhögs kyrka är en kyrkobyggnad i Hammenhög och församlingskyrka i Gärsnäs församling i Lunds stift.

Kyrkobyggnaden
Den ursprungliga kyrkan byggdes på medeltiden och hade två torn, av vilka ett var fristående, men av dem finns bara ett av tornens nedre del kvar. Storklockan har inskrift i munkstil innehållande Elisabeths hälsning till Maria. På den andra, yngre, står; "Si Deus pro nobis contra nos. Anno Domini 1575. Hielmicke Ååtesen."

Nuvarande kyrkan byggdes 1849 av murmästare Magnus Cederholm, delvis på gamla kyrkans grund, efter ritningar av Carl Georg Brunius, bearbetade av Johan Adolf Hawerman. 1851 restes en mur runt kyrkan som ersattes 1890 av ett smitt järnstaket. Nya kyrkogården invigdes 20 september 1931 av kyrkoherde Dahlström. 1935 fick kyrkan tegeltak istället för papptak.

Inventarier
 Dopfunten härstammar från 1100-talet. Den gjordes av signaturen Sighraf. Bilderna i relief föreställer Marie bebådelse, Jesu födelse, de vise männens besök etc.
 Altartavlan i kyrkan målades 1869 av Bengt Nordenberg och föreställer "Kristus i Getsemane". 
Predikstolen är gjord efter en ritning av Johan Fredrik Åbom från 1849.

Orgel
1868 byggde Carl August Johansson, Hovmantorp en orgel med 11 stämmor.
1923 byggde Olof Hammarberg, Göteborg en pneumatisk orgel. Orgeln har fasta kombinationer. Fasaden är från 1868 års orgel.
Den nuvarande orgeln byggdes 2003 av A. Mårtenssons Orgelfabrik AB, Lund och invigdes i mars samma år.
Man I. Huvudverk:
Borduna 16 B/D,
Principal 8,
Gedackt 8,
Gamba 8,
Oktava 4,
Kvinta 3,
Oktava 2,
Trumpet 8 B/D

Man II. Svällverk:
Rörflöjt 8, Fugara 8, Violin 4

Pedal:
Subbas 16

Koppel: II/I, II/P, I/P, 4' I

Referenser

Tryckta källor
Kyrkobyggnader 1760-1860 Del 1 Skåne och Blekinge  .Utgiven av Riksantikvarieämbetet och Kungl vitterhets historie och antikvitets akademin. Förlag: Almqvist & Wiksell International , Stockholm 1993 
 Orgelbyggaren i Broaryd, Häfte, 2007, Bernt Gustafson, Nöbbele Hembygdsförening

Webbkällor

Kyrkobyggnader i Lunds stift
Hammenhög
Kyrkobyggnader i Simrishamns kommun
Kyrkobyggnader invigda 1849
1849 i Sverige
Draperi

Draperi är ett långt förhänge som når till golvet ofta med många veck och består av tjockt eller tunt tyg eller plast som anbringas vid dörr eller vägg. Draperierna kan vara i ett stycke eller bestå av smala våder. Duschdraperier kan dock vara tillverkade av andra, ofta vattenavvisande material, och används för att förhindra duschvatten att stänka utanför duschen.

Industridraperier

Draperier är vanliga inom industrin och i verkstäder för att skärma av utrymmen, som rumsavdelare eller som ett skydd. Industridraperier är ofta tillverkade av kraftig plast. Det finns draperier för olika ändamål. Det kan till exempel vara svetsdraperi, väderskydd, ljudisolering eller stänkskydd. Draperierna kan vara ett stycke eller små smala våder som även kallas stripes. Draperier hängs ofta upp med hjälp av en skena eller vajer för att de ska vara skjutbara.

Hemtextilier
Rana (tyg)

En rana är tyg av tjock eller tunn kvalitet, ursprungligen hemmahörande inom samisk kultur. De har ursprungligen varit brukade som täcken, och tillverkades främst av nordnorska sjösamer, som även sålde dem till flyttsamer att användas som kåtaduk. I Västerbotten och Norrbotten används rana även om tunnare täcken av icke samiskt ursprung.

Numera tillverkas ranor främst för att hängas på en vägg som en väggbonad, likt en tavla. Ranan kan vara mönstrad eller enfärgad (sällsynt). Traditionellt vanligt med ranor vävda i ull. Mönstringen är inte så omfattande att ranan övergår att kallas bildväv. En smal rana kallas också vepa.

Ordet härstammar ur finska ordet raanu som kommer av det samiska ratnu enligt NE. Det var, enligt NE, en specialitet för nordnorska sjösamer att väva ranor och de kunde tillverkas med de tidiga varptyngda vävstolarna.

I Västerbotten och Norrbotten menades med rana både de yllevävar som användes till väggbonader och den väv som användes till täcken som vävdes i liggande varp (möjligen från golvvävstolens tillkomst).

Källor

Noter  

Hemtextilier
Born Yesterday (album)

Born Yesterday, album med The Everly Brothers utgivet i januari 1986. Albumet är producerat av Dave Edmunds.

Efter framgångarna med föregående album EB84 upprepade man receptet genom att använda samma producent och musiker. Resultatet blev en skiva som inte är lika rockig som föregångaren och kanske inte lika innovativ. Förutom titelspåret, skrivet av Don Everly, är det få låtar som står ut på detta jämna och lyssningsvänliga album.

Låten "Why Worry" är specialskriven av Mark Knopfler åt The Everly Brothers även om Dire Straits också spelade in den på albumet Brothers in Arms. 

Albumet nådde Billboard-listans 83:e plats.

Låtlista
"Amanda Ruth" (Chip Kinman, Tony Kinman)
"I Know Love" (Brian Francis Neary, Jim Photoglo)
"Born Yesterday" (Don Everly)
"These Shoes" (J. Goin, L. Lee)
"Arms of Mary" (Ian Sutherland)
"That Uncertain Feeling" (Steve Gould)
"Thinkin' 'Bout You" (Billy Burnette, Larry Henley)
"Why Worry" (Mark Knopfler)
"Abandoned Love" (Bob Dylan)
"Don't Say Goodnight" (Brian Francis Neary, Jim Photoglo)
"Always Drive A Cadillac" (Larry Raspberry)
"You Send Me" (Sam Cooke)

Musikalbum 1986
Album av The Everly Brothers
Mikojan-Gurevitj MiG-31

Mikojan-Gurevitj MiG-31 (, NATO-rapporteringsnamn: Foxhound), är ett sovjetiskt/ryskt jaktflygplan.

MiG-31 togs i tjänst 1981 i dåvarande Sovjetunionen. Det är ett tvåsitsigt jaktflygplan, vars konstruktion och design påminner mycket om MiG-25. MiG-31 har en mycket lång aktionsradie vilket lämpar sig för patrullering av luftrummet, till exempel för att upptäcka kryssningsrobotar. MiG-31 är också ett mycket snabbt jetflyg med uppmätta hastigheter upp mot 3 000 km/h.

Beväpningen utgörs av en GSj-6-23 automatkanon och upp till 6 stycken jaktrobotar av typerna Molnija R-60 eller Vympel R-33.

Historia 
I början av 1970-talet började Sovjetunionen utvecklingen av ett nytt jaktplan som skulle kunna ersätta det äldre MiG-25. Då planet skulle kunna utföra samma typ av uppdrag så baserade man det nya planet på just MiG-25 men med många uppdateringar.

Specifikation/teknik/prestanda 
Bland annat med en stabilare konstruktion då MiG-25 hade haft strukturella problem vid högre G-krafter. Planet fick också en ny radar som kan spåra upp till tio mål samtidigt på en räckvidd av 400 km. Planets dubbla D30-F6 motorer producerar 152 kN dragkraft vardera och ger planet en topphastighet nära Mach 3.

Provflygningar 
Den första prototypen av det nya planet flögs för första gången den 16 september 1975 och togs i bruk i det sovjetiska flygvapnet i maj 1981.

Produktion/leveranser 
Åren 1976–1992 producerades över 400 plan. Efter Sovjetunionens sammanbrott ärvde Ryssland de flesta av MiG-31-planen, även om ett mindre antal hamnade i andra östländers ägo. Under 1990-talet förblev en stor del av planen stående på marken på grund av brist på reservdelar. Under 2000-talet förbättrades situationen något med Rysslands ekonomiska uppgång och år 2006 var runt 75 procent av flygplanen åter i flygande skick.

Användare 
År 2022 var Ryssland den största användaren med 131 plan i tjänst. Kazakstan har också 20 plan i sitt flygvapen. Ryssland uppdaterar planen allt eftersom ekonomin tillåter och planet är planerat att flyga till åtminstone 2030.

Varianter 
 Ye-155MP – Prototyp baserad på MiG-25.
 MiG-31 – Första serieproducerade versionen. 349 byggda.
 MiG-31M – Förbättrad version med digitalt styrsystem, multifunktiondisplayer, lufttankningsbom och fler vapenbalkar, men utan inbyggd automatkanon. 7 ombyggda på försök innan produktionen av MiG-31B inleddes.
 MiG-31D – Försöksversion avsedd för satellitjakt. 2 byggda.
 MiG-31B – Andra serieproducerade versionen med samma förbättringar som MiG-31M plus nya störsändare och möjlighet att bära den förbättrade jaktroboten R-33S.
 MiG-31BM – Moderniserad variant av MiG-31B med kraftfullare radar och eldledningsdator samt möjlighet att bära den nya jaktroboten Vympel R-37. MiG-31BM har också begränsad multirollkapacitet och kan bära signalsökande robotar, sjömålsrobotar och attackrobotar.
 MiG-31K – MiG-31BM modifierad för att kunna bära den hypersoniska kryssningsroboten Kh-47M2 Kinzjal. Tio ombyggda från MiG-31BM.

Galleri

Referenser

Externa länkar

Sovjetiska jaktflygplan
Sovjetiska militärflygplan under kalla kriget
Överljudsflygplan
Flygplan tillverkade av Mikojan-Gurevitj
Pläd

Pläd är en lätt resefilt av tunnare eller tjockare kvalitet, som dock inte är så kraftig att den övergår att kallas täcke. Pläden liknar ofta en matta till utseende, men är mjukare, rörligare och lättare. Som tillbehör kan finnas ett metallhandtag, som med ett par läderremmar kan spännas fast kring en hoprullad pläd, som då under en resa är lätt att bära med sig. Pläd plus handtag kan även användas för att åstadkomma ett skyddsomslag till ömtåligt resgods.

Etymologi 
Svenska pläd (första belägg 1824) är hämtat från skotska plaid, vilket ord är där känt åtminstone sedan 1512 och är hämtat från skotsk gaeliska plaide. Var detta ord i sin tur kommer ifrån är okänt. Iriska ploid betyder filt.

Plaid 
Plaid betecknar den rektangulära sjal som i Skotska högländerna traditionellt bärs över vänster axel till kilten. Plaid bärs även av kvinnor. Plaiden och kilten är oftast rutmönstrade i klanens färger. Därför har ofta även moderna plädar, även om de inte ingår i en skotsk nationaldräkt, mönster som påminner om de skotska. Ändamålet med pläden är att ge värme och i viss mån skyla användaren. En plaid kan också bäras kring midjan, och då räcker den till knäna. I kyligt väder kan den dras ända ner till fötterna. I Skotska lågländerna är det traditionella mönstret svarta rutor på vit botten eller grårandigt. Sjalen kallas där shepherd's plaid (herdepläd) eller maud.

Material 
Plädar vävs ofta i ull, men andra material kan förekomma. Efterbehandling av ullvävda plädar är ruggning, som inom industrin oftast utförs maskinellt. Hobbyvävare skickar in enstaka plädar för ruggning och måste då väva särskilda partier för fästanordning. Vid dubbelspolat inslag av ull ger ruggningen en tjockare pläd än vid ett enkelspolat inslag. Ullgarnets kvalitet påverkar också resultatet. En pläd som vävs med hårdtvinnat ryagarn kan inte ruggas till samma mjuka kvalitet som ett ullgarn som tvinnas lösare vid spinningen.

Yllegarn för plädar behandlades tidigare ofta med bekämpningsmedel mot klädesmal, som Eulan, Mitin och DDT, mycket stabila medel, vars användning senare förbjudits i Sverige.

Källor 
 The Shorter Oxford English Dictionary on Historical Principles, third Edition. Oxford University Press, London 1972.
 Webster's American Dictionary of the English Language, George and Charles Merriam, Springfield (Massachusetts), 1854.
 Webster's Seventh New Collegiate Dictionary, G & C Merriam Company, Springfield (Massachusetts), 1965.
 Nationalencyklopedins ordbok, Bra Böcker, Höganäs 1995. ()

Noter

Hemtextilier
Inslag (vävning)

Inslag vid vävning är det material som ligger mellan varptrådarna och oftast tvärs dessa. 

Inslag är ofta textilmaterial av olika slag, men kan lika väl utgöras av pinnar, papper, metall, plast, och faktiskt allt som överhuvudtaget går att stoppa in i något annat. En annan ofta förekommande men äldre benämning är väft som är snarlik det engelska ordet för inslag än idag: weft.

Bland de textila materialen dominerar garner av bomull, lin, cottolin och ull, men allt vanligare blir också helt andra material som pappersgarner, metalltråd, blompinnar och så vidare. Val av inslag är helt avhängigt önskat resultat och användningsområde.

Utländska termer 
I amerikansk vävlitteratur anges ofta Inslagets (väftens) täthet med ppi vilket ska tolkas som "antal Picks Per Inch,"  där pick betyder en inslagstråd. Varptrådarnas täthet anges med måttet epi. Detta ska tolkas som Ends Per Inch där man med end menar en varptråd, en trådända. 

En av de faktorer, som bestämmer vävens karaktär är förhållandet mellan tätheten i varpen i förhållande till inslagets täthet. Kvoten epi/ppi kallas sett. 

Vävning
Guldpokalen

Guldpokalen är namnet på den ständigt vandringstrofé i segling, som 1919 uppsattes av Nyländska Jaktklubben. Det är en skulptur, föreställande en snäcka, av rent guld, flytande på små stiliserade vågor av grön emalj på en fot av elfenben.

Från 1922 blev pokalen en av de mest eftertraktade inom seglingssporten och den högst värderade i den internationella 6m-klassen. En båt för varje nation får delta i den årliga seglingen om Guldpokalen, och vinnare för året blir den nation vars båt först vunnit tre seglingar. Arrangör är vanligtvis det land som senast vunnit. Guldpokalen var ursprungligen uppställd i 40 m²-klassen. Mellan 1922 och 1953 seglade man i 6m-klassen och från 1953 i 5.5m-klassen.

Konstruktioner av Gustaf Estlander hemförde 1927, 1929 och 1930 vandringspokalen till Sverige med båtarna May Be, med rorsman Sven Salén, Ingegerd respektive Ian. Bland andra konstruktörer, vars båtar segrat ett flertal gånger i kappseglingen om denna pokal, märks norrmännen Johan Anker och Bjarne Aas samt amerikanen Olin Stephens.

Under senare år har i diverse kappseglingar uppställts pokaler, vars namn är efterbildningar av den ursprungliga Guldpokalen, från vilken man velat låna glans. Bland dessa märks bland andra Guldpokalen i folkbåt och Guldpokalen i drake.

Källor 
 Henrik Ramsay: Sommar och Segel, Centraltryckeriet, Helsingfors 1946
 Henning Haglind och Erik Pallin: Kungl. Svenska Segel Sällskapet 1830-1930, 1930
 P. Barck och T. Street: The Six Metre - 100 Years of Racing, 2007

Kappseglingar
Skälstickor

Skälstickorna i en vävstol förknippas ofta med en särskild slags sägenomspunnen respekt hos vävaren. Det är inte vilka pinnar som helst, trots att dess funktion är både väsentlig i vissa fall och samtidigt överflödig i vissa lägen.

De är tunnare än bomspröten och avfasade i kanterna samt försedda med hål i båda ändar för att möjliggöra fastknytning i varandra.

Skälstickorna anbringas i varpen när uppsättningen av varpflätan påbörjas. Deras ändamål är att hålla isär trådarna på bredden samt bidra till att skilja på de trådar som löper över skälet och de som löper under skälet, i syfte att därmed underlätta det skäl som behövs vid vävningen. 
Eftersom skälstickorna anbringas i varpflätan innan förskedning måste stickorna byta plats i förhållande till vävskeden vid pådragningen. Förskedning utan skälstickor är näst intill omöjlig att genomföra då man inte kan hålla isär trådarna utan stickorna, utan riskerar att varptrådarna korsar varandra, med följd att väven trasslar och varptrådar går av. 

Även solvningen underlättas av att skälstickorna finns kvar, men i det läget är varpen pådragen på varpbommen och det är något enklare att identifiera vilken tråd som står i tur att solvas.

Som regel behålls sedan skälstickorna just för att underlätta det skäl som är grunden i vävningen, att vissa trådar höjs och andra sänks. Men när man närmar sig den allra sista biten av varpen kan det vara nödvändigt att helt ta bort skälstickorna för att ens få till ett skäl. Vilket således talar för att skälstickorna egentligen inte alls behövs för att åstadkomma skälet. Men därom tvistar vävare än idag!

Skälstickorna förankras med fördel till den bakre bommen med gummiband eller liknande för att förhindra att de flyttas framåt när varpen dras fram,

Vävredskap
Förskeda

Förskeda som moment vid uppsättning och pådragning av en väv innebär att varpen fördelas i en vävsked så att trådarna kommer på avsedd plats i förhållande till varandra, och med den bredd som erfordras för att vävresultatet ska bli bra.
Som försked används enklast en vävsked med dubbelt så stort mellanrum mellan rören som den sked man sedan skall väva med. Det underlättar beräkningen av hur trådarna skall fördelas.

Eftersom varpning oftast sker med fler trådar åt gången och dessa vänder över skälpinnarna i varpställningen så har man vid förskedningen att trä grupper av trådar som slutar med en ögla = lang. Öglan är nödvändig för att enkelt kunna föra över varptrådarna på varpbommens käpp efter att trådarna är trädda genom förskeden.
 
Vid vävtekniker som innefattar glesare partier i väven skapas dessa glesa partier vid förskedningen genom att man då trär trådarna med större mellanrum.

Vävning