kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Leonard Bernstein

Leonard Bernstein, född 25 augusti 1918 i Lawrence i Massachusetts, död 14 oktober 1990 i New York i New York, var en amerikansk tonsättare och dirigent.

Asteroiden 4476 Bernstein är uppkallad efter honom.

Biografi 
Ett av Bernsteins mest kända verk är musiken till musikalen West Side Story. Han skrev också, bland mycket annat, filmmusiken till On The Waterfront (Storstadshamn), musikalen On the Town, operetten Candide, operan Trouble in Tahiti, sångcykeln I hate Music, en mässa och tre symfonier.

Bernstein var barn till två rysk-judiska invandrare, entreprenören Samuel Joseph Bernstein och Jennie Resnick Bernstein. Vid tio års ålder började han spela piano av en slump, efter att en släkting förvarade sitt piano i hans föräldrarhem. Bernstein utbildades först vid The Boston Latin School i piano och klassiska ämnen, och därefter vid Harvarduniversitetet följt av The Curtis Institute of Music med examen i dirigering 1939. Bernstein fokuserade på dirigering efter att ha uppmanats till detta av Dimitri Mitropoulos 1937. Han var ofta på sommarkurserna vid Tanglewood tillsammans med dirigenten och grundaren Sergej Kusevitskij. Bernstein tog över dirigentskapet för New York Philharmonic 1957–1958 från Mitropoulos.

Bernstein räknas som en av de främsta dirigenterna av amerikansk härkomst, även om många av hans tolkningar blivit omstridda. Dock anses han allmänt som en betydande Mahlerdirigent. Han var den första USA-födde dirigent att leda en av landets framträdande symfoniorkestrar och han kom även att bli känd för att vara en "showman" vid sina dirigentframträdanden.

Han invaldes 1977 som ledamot av Kungliga Musikaliska Akademien i Stockholm.

Bernstein gifte sig 1951 med den chilenska skådespelerskan Felicia Montealegre Cohn (död 1978). De fick barnen Jamie (1952), Alexander (1955) och Nina (1962). Bernstein dog 14 oktober 1990 av lungproblem. Under månaderna före sin död hade han ofta tvingats ställa in föreställningar.

Verk (urval)

Symfonier 
1942 – Jeremiah, symfoni nr 1
1949 – The Age of Anxiety, symfoni nr 2 (reviderad 1965)
1963 – Kaddish, symfoni nr 3 (reviderad 1977)

Sceniska verk 
1944 – On the Town, som film New York dansar 1949
1952 – Trouble in Tahiti
1954 – Storstadshamn (filmmusik)
1956 – Candide (nytt libretto 1973, slutlig version 1989)
1957 – West Side Story (reviderad 1984)
1971 – Mass
1976 – 1600 Pennsylvania Avenue
1983 – A Quiet Place (reviderad 1986)

Se även 
4476 Bernstein

Referenser 

Amerikanska kompositörer
Amerikanska dirigenter
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Amerikanska musikalkompositörer
Mottagare av Praemium Imperiale
Amerikanska musiker under 1900-talet
Födda 1918
Avlidna 1990
Män
Kommendörer av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Alumner från Harvard College
Singer-songwriter

Singer-songwriter (uttal: [siŋə'sɔŋraitə]; engelska för sångare-låtskrivare), syftar på en sångare som framför sina egna sånger. Termen har funnits i svenskan sedan början av 1970-talet. När termen används för att beteckna en genre förknippas den ofta med en viss ambition vad gäller sångtexten, som kan vara personligt-poetiskt eller politiskt präglad. En singer-songwriter framför ofta sina sånger ensam eller med en liten handfull musiker, mycket ofta själv ackompanjerande sången på (akustisk) gitarr eller annat stränginstrument.

Det etablerade svenska begreppet trubadur – samt synonymen vispoet – täcker ofta samma genre. Trubadur-begreppet kan både syfta på den medeltida kärleksskalden (av provensalskt ursprung) och senare tiders vissångare med luta eller gitarr. Musiken kan ofta kännetecknas som vispop.

Innebörd och historik 
Det har alltid funnits låtskrivare som framfört sina egna låtar, men termen singer-songwriter syftar ofta på de artister som influerats av folksångare som Woody Guthrie och Bob Dylan. De flesta av dessa singer-songwriters uppträdde ensamma med akustisk gitarr. Snart började allt fler spela elektriskt men med ett sparsamt sound. Tonvikten låg snarare på melodi och text än på arrangemang. Den musikaliska inspirationen kom i huvudsak från amerikansk folkmusik och country.

Singer-songwriters i denna stil var som populärast under 1970-talet. Artister som Joni Mitchell, Paul Simon och Jackson Browne blev stilbildande medan James Taylor och Carole King sålde i miljonupplagor. Storbritannien fick sina egna singer-songwriters som till exempel Paul McCartney, John Lennon, George Harrison och Cat Stevens.

Musikstilen har under senare år allt mer blivit en del av indiescenen. Som exempel på den nya generationens singer-songwriters kan nämnas Ryan Adams, Damien Rice, David Gray och Ane Brun. Idag är genren närbesläktad med alternativ country och som så många andra genrer diffust definierad.

I andra länder

Sverige 
En våg av kvinnliga svenska singer-songwriters kom fram under mitten av 2000-talet med musiker som Sofia Talvik, Säkert, Laleh Pourkarim, Frida Hyvönen, Elin Sigvardsson, Anna Ternheim, Britta Persson och Jenny Wilson.

Bland männen kan The Tallest Man on Earth, Ulf Lundell, Joakim Thåström, Lars Winnerbäck och Tomas Andersson Wij nämnas.

Spanien 

I Spanien (ett land med en utbredd användning av "spansk gitarr") finns en livaktig singer-songwriter-scen. Detta gäller inte minst de östligaste, katalansk/valenciansk-talande delarna av landet. Raimon, Joan Manuel Serrat, Maria del Mar Bonet, Toti Soler och Lluís Llach var viktiga namn under 1960- och 1970-talens nova cançó-period, medan singer-songwriters från senare år inkluderar Feliu Ventura, Pau Alabajos, Marcel Cranc, Bikimel, Ivette Nadal och Nico Roig.

Se även 
 Låtskrivare

Referenser

Externa länkar 

Låtskrivare
 Singer-songwriter
 Singer-songwriter
Stenhammar (släkt)

Stenhammar är en svensk släkt som enligt tradition inom släkten härstammar från gården Hamra i Stens socken, numera Västra Stenby socken, idag i Motala kommun, Östergötland.

Barn till mönsterskrivaren Nils Persson (1623–1675), bosatt  på Norrsten i Sten, senare i Vinnerstad, antog efternamnet. Nils Perssons gravsten anger också efternamnet Stenhammar, men det är oklart om han själv använde det. Från Nils Perssons sonsons son, prosten Adolf Stenhammar (1727–1798) , härstammar de i släktträdet upptagna personerna.

Släktträd (urval)
 Adolf Stenhammar (1727–1798), prost
 Matthias Stenhammar (1766–1845), kyrkoherde, psalmförfattare, översättare och riksdagsman
 Mathilda Lönnberg (1837–1907), författare, gift med
+ Carl Lönnberg (1828–1905), lantbrukare och politiker
 Einar Lönnberg (1865–1942), zoolog
 Johan Stenhammar (1769–1799), skald, medlem av Svenska Akademien
 Carl Stenhammar (1782–1827), naturforskare och författare
 Christian Stenhammar (1783–1866), präst, naturforskare och politiker
 Per Ulrik Stenhammar (1829–1875), arkitekt och tonsättare, gift med
+ Louise Rudenschöld (1828–1902), konstnär
Ernst Stenhammar (1859–1927), arkitekt, gift med
+ Anna Flygare-Stenhammar (1880–1968), skådespelare
Ulf Stenhammar (1914–2005), arkitekt, gift med Ester Roeck-Hansen, skådespelare 
 Wilhelm Stenhammar (1871–1927), tonsättare, pianist och dirigent, gift med
+ Helga Stenhammar (1874–1957), tecknare och akvarellmålare
Claes Göran Stenhammar (1897–1968), sångare, sångpedagog, professors namn
 Hillevi Stenhammar (1899–1985), vissångerska, revyartist
 Ove Stenhammar (1901–1983), företagsledare
 Carl Wilhelm Stenhammar (född 1935), rotarian
 Fredrik Stenhammar (1834–1884), sångare och tulltjänsteman, gift med
+ Fredrika Stenhammar (1836–1880), sångerska
 Elsa Stenhammar (1866–1960), sångerska, organist och körledare
 Evald Stenhammar (1836–1910), präst 
 Kerstin Stenhammar-Nordlander (1883–1963), målare, tecknare och författare
Jacob Axel Stenhammar (1788–1826), boktryckare
 Per Axel Stenhammar (1815–1853), lantbrukare
 Maths Stenhammar (1850–1900), godsägare
Waldemar Stenhammar (1877–1940), officer, militärhistorisk författare
 Arne Stenhammar (1886–1974), major
 Olof Stenhammar (född 1941), finansman

Personer som inte har kunnat placeras i släktträdet
 Bo Stenhammar (född 1939), enreprenör inom konset- och musikbranscen
 Pär Stenhammar (född 1987), sångare

Källor
 Stenhammar, släkt i Svenskt biografiskt lexikon, band 33 (2007-2011), sida 305.

Se även
Stenhammar, förgreningssida

Svenska släkter
Mylène Farmer

Mylène Farmer (född Mylène Jeanne Gautier, tog efternamnet Farmer efter Frances Farmer), född 12 september 1961 i Pierrefonds i Montréal, Québec, Kanada, är en fransk sångerska och skådespelare. Hon har nått stora framgångar i Frankrike och andra franskspråkiga länder, med en skivförsäljning på minst 30 miljoner.

Karriär
Några av Mylène Farmers mest kända låtar är "Désenchantée" och "Libertine" (inspelade även av den belgiska sångerskan Kate Ryan), "L'Âme-stram-gram", "Pourvu qu'elles soient douces" och "Sans contrefaçon".

1980-talet och stil
Hon slog igenom år 1984 med sången "Maman a tort". Den följdes 1986 av albumet Cendres de Lune, som bland annat innehöll hitlåten "Libertine".

Farmer har gjort sig känd för sina dubbelbottnade låttexter och explicita musikvideor. "Maman a tort" kan tolkas som kärleken mellan en ung flicka och en sjuksköterska på ett sjukhus, med inslag av onani. "Pourvu qu'elles soient douces" (1988) handlar om en man som har en sjuklig fixering vid sin älskares skinkor, med inslag av sodomi; den 17 minuter långa musikvideon, med handlingen förlagd till 1757, innehåller en scen där en man piskar en pojke.

"Que mon cœur lâche" handlar om kärlek, kondomer och aids. Musikvideon (regisserad av Luc Besson) innehåller bland annat en passage där Gud talar om för Jesus att han inte ska skicka honom till jorden igen, eftersom förra gången var en katastrof.

1990-talet 
Efter att hennes film Giorgino (1994) fick ett dåligt mottagande flyttade Mylène Farmer till USA. År 1995 återvände hon till Frankrike med sin nya skiva Anamorphosée. Skivan, liksom hennes tidigare två, sålde över en miljon exemplar enbart i Frankrike. Skivan finns med i Guinness rekordbok som det mest exporterade icke engelskspråkiga albumet, och det fick även en uppföljare i form av liveskivan och DVD:n Live à Bercy.

2000-talet
Farmer skrev, tillsammans med Laurent Boutonnat, text och musik till den franska sångerskan Alizées båda album Gourmandises och Mes Courants Electriques.

I videon till Farmers sång "Q.I" förekommer många nakenscener. Videon avslutas med en het sexakt mellan henne och en man, där båda är nakna framför kameran.

I videon till "L'Amour n'est rien..." utför Farmer en striptease.

I augusti 2008 kom albumet Point de suture. Under september och oktober 2009 gav hon sig ut på en turné  Frankrike, Belgien, Schweiz och Ryssland.

Filmografi

Spelfilm

Live

Diskografi

Studioalbum

Samlingsalbum

Livealbum

Singlar 

 (en concert)
 (en concert)

 (med Jean-Louis Murat)

 (en concert, med Khaled)
 (en concert)

 (en concert)

 (med Seal)

 (en concert)
 (en concert)
 (med Moby)

 (en concert)
 (en concert)

 (en concert)
 (med Sting)

Referenser

Franska pop- och rocksångare
Franska sångare under 1900-talet
Franska skådespelare under 1900-talet
Kvinnor
Födda 1961
Levande personer
Franska sångare under 2000-talet
Franska skådespelare under 2000-talet
Musiker från Québec
David Erikson

Anton Otto David Erikson, ursprungligen Eriksson, född 26 maj 1899 i Hedvig Eleonora församling, Stockholm, död 22 juni 1973 i Skarpnäcks församling, Stockholm,var en svensk skådespelare.

Biografi
Erikson studerade vid Dramatens elevskola 1908–1909 och scendebuterade 1921, han turnerade med olika teatersällskap innan han engagerades vid Blancheteatern 1937–1939, och vid Karl Gerhard på Folkan 1941–1942. Han filmdebuterade 1937 i Sigurd Walléns Vi går landsvägen, och han kom att medverka i drygt 95 filmproduktioner. Erikson är begravd på Skogskyrkogården i Stockholm.

Filmografi i urval

Teater

Roller (ej komplett)

Radioteater

Referenser

Externa länkar 
 

Svenska skådespelare under 1900-talet
Skådespelare från Stockholm
Alumner från Dramatens elevskola
Födda 1899
Avlidna 1973
Gravsatta på Skogskyrkogården i Stockholm
Män
A Bathing Ape

A Bathing Ape, ofta förkortat till Bape, är ett japanskt streetwear-klädmärke grundat 1993 av designern Tomoaki Nagao, oftare kallad Nigo. Märkets logotyp och tema har sitt ursprung i de första Apornas Planet-filmerna. En genomgående och återkommande tagline i märkets reklam är "ape shall never kill ape", en referens till Apornas Planet-filmerna. "Ape shall never kill ape" är den gyllene regeln som apornas högtstående civilisation grundar sig på.

Märket var mycket populärt i Japan under senare hälften av 1990-talet, och eftersom det burits av hiphop-celebriteter som Pharrell Williams, Jay-Z och  Soulja Boy har gjort att Bape fått spridning även i väst. Det finns för närvarande ca 20 officiella A bathing ape-butiker i exempelvis Kyoto, Osaka, SoHo, New York och London. Butikerna är alla diskret utformade och är avsiktligt förlagda så att de ska vara svåra att hitta. Detta är typiskt för Bapes filosofi, i upplägget ingår att plaggen tillverkas i begränsade upplagor, vilket gör dem svåra att få tag på, och följaktligen mer åtråvärda. Bape har till och med en policy att kunderna inte tillåts köpa flera ex av plagget åt gången och tillika bara i köparens storlek. Detta för att förhindra att folk säljer plaggen på svarta marknaden, för som Nigo säger, "I really don't want a lot of people wearing my clothes". Trots detta är det inte helt ovanligt att hitta plaggen på exempelvis eBay.

Märket omnämndes påfallande ofta i det stilbildande svenska mode-magasinet Bibel i slutet av 1990-talet.

Externa länkar
 A Bathing Ape (officiell webbplats)
 Bapes

Japanska klädmärken
Kultur i Japan
WP:Projekt Japan
Kålrot

Kålrot (inte att förväxla med majrova) eller kålraps (Brassica napus, Napobrassica-gruppen) är en kålväxt som används som rotfrukt. Den har en lång historia som kulturväxt, särskilt i Tyskland och Nordeuropa.

Beskrivning och ursprung
Kålrot är en tvåårig ört, och den har långskaftade och relativt flikiga blad. Basen på stjälken och roten sväller upp till en köttig och vit eller gul ansvällning – "kålroten". Denna är grön, grönguld eller rödviolett i tonen, och köttet är gult eller vitt. Första året utvecklas bladen och den uppsvällda delen, som är vitaminrik. Andra året växer det upp en kraftig, grenig stjälk, där bladen och de gula blommorna formas i kvastlika ställningar. Frukten är en skida, långsmal till formen.

Kålrot nämns 1620 första gången i skrift, men redan 1578 beskrevs i svensk text Hwit Kåål root. Det ursprungliga namnet på växtarten var rotkål. Kålrot har varit särskilt populär i Skandinavien och Tyskland. Tillsammans med rova var den förr en viktig basföda för både husdjur och människor.

Växten har sitt ursprung i Norden. Den nådde på 1600-talet Tyskland och kallades där bland annat Schwedische Rübe ('svensk rova'). Den kan även ha spridits ut i världen via Skottland. Växten anses ha uppstått genom en korsning av kål och rova.

Användning
Kålrot ingår i den traditionella finländska julrätten kålrotslåda. I delar av Europa – inklusive Sverige, Norge och Skottland – är rotmos en vanlig maträtt. I bland annat Sverige tillverkas moset av kålrot och potatis (och ibland morötter). I Skottland mosas kålrot och potatis separat och används som tilltugg till haggis (under benämningen neeps and tatties). Oljeväxten raps är en nära släkting till kålroten.

Namn
Kålrot kallas rabba på skånska (och rotmos blir då rabbegröd eller rabbemos). På västgötska kallas det rotabagge.

I Storbritannien kallas växten oftast swede (från Swedish turnip). I  USA och Frankrike idag oftast rutabaga.  Båda orden har sitt ursprung i svenskan, eftersom Swedish turnip betyder just svensk rova och rutabaga är en förvrängning av det västgötska dialektordet rotabagge. På såväl franska som engelska har andra namn förekommit, men både i Frankrike och USA  användes namnet rutabaga redan på 1700-talet. Den har i Québec benämnts navet jaune ('gul rova').

Synonymer (vetenskapligt namn)
Brassica campestris ssp. napobrassica (L.) Schübl. & Mart.
Brassica napus ssp. napobrassica (L.) Hanelt
Brassica napus var. napobrassica (L.) Rchb.
Brassica napus ssp. rapifera Metzg.
Brassica oleracea var. napobrasscia L.

Referenser

Externa länkar

 "Kålroten - ett klimatsmart kulturarv: Kålrotsakademien och lyssnarnas favoritrecept", Epstein & Nordegren i P1, Sveriges Radio, 26 oktober 2016. Åtkomst den 26 oktober 2016.

Stapelföda
Korsblommiga växter
Kå Växtindex
Halloweenmat
Rotfrukter
Wiange Törnkvist

Hjalmar Alfons Wiange Törnkvist, född 4 oktober 1913 i Helsingfors i  Finland, död 27 januari 2004, var en svensk skådespelare. Törnkvist filmdebuterade 1936 i Anders Henriksons 65, 66 och jag. Han kom att medverka i drygt 30 film- och TV-produktioner.

Törnkvist är gravsatt i minneslunden på Skogskyrkogården i Skellefteå.

Filmografi  i urval

Teater

Roller

Källor

Fotnoter 

Svenska skådespelare under 1900-talet
Skådespelare från Helsingfors
Födda 1913
Avlidna 2004
Män
Ossa (mc)

Ossa, spansk motorcykelfabrik som tillverkade motorcyklar från 1949 till 1985. Ossa grundades av Manuel Giro som tidigare med framgång tillverkat filmprojektorer i huvudsak för den spanska marknaden. 

1950- och 1960-talsmodellerna av motorcyklar var i huvudsak enkla encylindriga 2-takts bruksmaskiner avsedda för den inhemska marknaden. Under Francotiden var den inhemska marknaden skyddad så någon större produktutveckling var inte nödvändig. Det sena 1960-talet och tidiga 1970-talet var Ossas storhetstid med stor export till Europa men främst till USA.

Det stora intresset för offroadkörning gjorde att Ossa tog fram motocross-,  enduro- och trialmaskiner av världsklass. Även i roadracing tävlade man med framgång och var ytterst nära att vinna VM i 250cc 1970 då toppföraren Santiago Herrero förolyckades på Isle of Man.

Under det sena 1970-talet blev konkurrensen från Japan alltför stark. Det fanns inte pengar för att utveckla nya konkurrenskraftiga modeller. Under de sista åren drevs fabriken som ett arbetarkollektiv innan man definitivt fick slå igen 1984.

2010 har fabriken återuppstått och man har lanserat en nykonstruerad trial motorcykel, TRi 280, med en revolutionerande design.

Externa länkar
OSSAFACTORY.ES
Motorcycles by Mats Nyberg

Spanska motorcykeltillverkare
Vibeke Løkkeberg

Vibeke Løkkeberg,  född 22 januari 1945 i Bergen, är en norsk regissör, skådespelare och manusförfattare.

Filmografi
2010 - Gazas tårar
1991 - Måsar

1969 - Invasionen, with Love

Regi i urval
1991 - Måsar
1981 - Løperjenten

Filmmanus i urval
1991 - Måsar
1966 - Liv

Referenser

Noter

Norska filmregissörer
Norska skådespelare under 1900-talet
Norska skådespelare under 2000-talet
Norska manusförfattare
Skådespelare från Bergen
Födda 1945
Levande personer
Kvinnor
Motoplat

Motoplat är ett tändsystem tillverkat i Spanien och användes av de flesta europeiska motocrosscyklarna under 1970-talet. Bland annat användes de av Husqvarna, Maico, KTM, OSSA, Montesa och Bultaco.

Maskinteknik
Motorcyklar
Bernhard Sönnerstedt

Sigfrid August Bernhard Sönnerstedt, ursprungligen Karlsson, född 26 juli 1911 i Nottebäck med Granhults församling, Norrhult, Kronobergs län, död 4 augusti 1973 i Örgryte församling, Göteborg, var en svensk teaterledare och operasångare (basbaryton).

Biografi
Sönnerstedt var yngste son till en skräddare och var tänkt att bli affärsman eller skräddare. Han bedrev både, såväl teoretiska som praktiska, affärsstudier och gick även igenom Tillskärarakademin. Det visade sig emellertid att det var sång och musik som var hans största intresse.
 
Sönnerstedt studerade sång för John Forsell och Joel Berglund. Han debuterade som Furst Gremin i Eugen Onegin 1940 och började samma år på Kungliga Teatern. Han var mellan 1960 och 1970 chef för Stora Teatern i Göteborg.

Bernhard Sönnerstedt gifte sig 1939 med Agda Nilsson (1910–1999). Paret fick sönerna Erland (född 1941), Johan (född 1944) och Göran Sönnerstedt (1946–2015). Göran Sönnerstedt blev också sångare.

Filmografi

Teater

Roller

Referenser

Externa länkar
Bernhard Sönnerstedt på Svensk Mediedatabas
Bernhard Sönnerstedt på Svensk Filmdatabas
Sönnerstedt, S. A. Bernhard, operasångare, teaterchef, Gbg i Vem är det / Svensk biografisk handbok / 1963 / s 1054

Svenska operasångare under 1900-talet
Svenska teaterchefer under 1900-talet
Män
Födda 1911
Avlidna 1973
Personer från Nottebäcks socken
Kulturåret 1812



Händelser
30 maj – Operan Trollflöjten har premiär på Kungliga Teatern i Stockholm, det första verk av Wolfgang Amadeus Mozart som uppförs i Sverige.
Gustaf Hasselgren utnämns till ledamot av Konstakademien

Nya verk
Sorgespelet Prins Gustaf av Lorenzo Hammarsköld
Flyttfåglarna av Esaias Tegnér

Födda
1 januari – Fredrik Deland (död 1894), svensk skådespelare.
13 januari – Kers Erik Jönsson (död 1852), svensk dalmålare.
14 januari – Carl Graedener (död 1883), tysk pianist, tonsättare och musikskriftställare.
7 februari – Charles Dickens (död 1870), brittisk författare.
19 februari – Zygmunt Krasiński  (död 1859), polsk poet.
22 februari – Emily Nonnen (död 1905), svensk författare, översättare och konstnär.
28 februari – Alette Due (död 1887), norsk sångare och tonsättare.
11 mars – William Vincent Wallace (död 1865), irländsk musiker och tonsättare.
4 april – Josef Magnus Stäck (död 1868), svensk konstnär (landskapsmålare) och professor.
6 april – Aleksandr Herzen (död 1870), rysk författare.
20 april – Pauline Åhman (död 1904), svensk harpist.
21 april – Nicolai Ramm Østgaard (död 1873), norsk författare.
27 april – Friedrich von Flotow (död 1883), tysk tonsättare.
29 april – Emilie Högqvist (död 1846), svensk skådespelare.
7 maj – Robert Browning (död 1889), brittisk poet.
12 maj – Edward Lear (död 1888), brittisk författare och konstnär.
19 maj – Herman Sätherberg (död 1897), svensk lyriker och läkare.
20 maj – Gustaf Mankell (död 1880), svensk tonsättare.
18 juni – Ivan Gontjarov (död 1891), rysk författare.
30 juni – Josabeth Sjöberg (död 1882), svensk konstnär och musiklärare.
14 juli – Bernt Lund (död 1885), norsk ingenjör och landskapsmålare.
16 september – Anna Louisa Geertruida Bosboom-Toussaint (död 1886), holländsk författare.
28 november – Ludvig Mathias Lindeman (död 1887), norsk kyrkomusiker och tonsättare.
15 december – Isidor Dannström (död 1897), svensk tonsättare, musikkritiker, operasångare (baryton) och sångpedagog.
28 december – Julius Rietz (död 1877), tysk cellist, dirigent, kompositionslärare och tonsättare.

Avlidna
9 februari – Franz Anton Hoffmeister (född 1754), tysk tonsättare och musikförläggare.
20 mars – Jan Ladislav Dussek (född 1760), tjeckisk-fransk tonsättare och pianist.
21 maj – Joseph Wölfl (född 1773), österrikisk pianist och tonsättare.
19 augusti – Vincenzo Righini (född 1756), italiensk tonsättare.
21 september – Emanuel Schikaneder (född 1751), tysk impressario, skådespelare, sångare och librettist.
13 december – Marianne von Martinez (född 1744), österrikisk sångare, pianist och tonsättare.
okänt datum – Carl Adam Norman (född 1793), svensk violinist.
okänt datum – Carolina Weltzin (född 1754), svensk kokboksförfattare och översättare.

Källor