kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Omoigane

Omoigane eller Omoikane är en vishetsgud inom shinto i japansk mytologi.

Källor

WP:Projekt Japan
Gudar i japansk mytologi
Periodiska systemets perioder

Periodiska systemets perioder är de horisontella raderna i periodiska systemet. Det finns 7 sådana perioder som täcker in alla naturligt förekommande grundämnen och de som hittills framställts på konstgjord väg.

Periodens nummer motsvarar antalet huvudkvanttal som förekommer hos elektronerna i grundämnenas atomer, eller antalet elektronskal som används enligt Bohrs atommodell. Ämnen i samma period har liknande atommassor men olika kemiska egenskaper. Dessa egenskaper bestäms istället i allmänhet av vilken kolumn i periodiska systemet som ämnet finns i, det vill säga vilken grupp som ämnet tillhör.

Varje elektronskal delas in i olika delskal, som fylls i tur och ordning allt eftersom atomnumret ökar.

Perioder

Period 1

Period 2

Period 3

Period 4

Period 5

Period 6

Period 7

Period 8

För närvarande finns det sju perioder i det periodiska systemet. Det högsta atomnumret som hittills tillskrivits ett grundämne är 118. Om ytterligare grundämnen med högre atomnummer upptäcks kommer de att placeras i tilläggsperioder som illustrerar periodiskt återkommande trender för grundämnenas egenskaper.

Period
Kungadömet av Guds nåde

Kungadömet av Guds nåde är en legitimeringsprincip vars grundsats är att monarken är insatt i sitt ämbete av Gud (se kröning). Kungen är ansvarig endast inför Gud. I förhållande till samhället, dess institutioner och individer, är kungen en absolut auktoritet. Teorin är historiskt sett en av de vanligare motiveringarna för absolut monarki.

Dei gratia (latin, "av Guds nåd", "med Guds nåde") var ett om kristlig ödmjukhet vittnande tillägg framför vederbörandes ämbetstitel som förekommer i de biskopliga underskrifterna i tidiga kristna dokument. Begreppet upptogs efter de kyrkliga dignitärernas exempel av Pippin den lille på 700-talet, och det övergick från honom till de frankiske kungarna, de tyske kejsarna och till alla suveräna kristna furstar. Begreppet blev ett uttryck för teorin om furstemaktens gudomliga, av folkviljan oavhängiga ursprung.

Kungadömet av Guds nåde kräver därför underkastelse som under Gud. Klart formuleras denna tanke i en av teorins grundsatser: 

Av Gud Konungen, av Konungen lagen.

Denna sats leder i praktiken till att kungen ensam kan utfärda lag och ändra lag. Medverkan från en lagstiftande församling är därmed inte nödvändig.

Den politiska makten i en stat kan i allmänhet legitimeras av en av flera konkurrerande principer. En av dessa principer är den gudomliga nåden; härskaren eller den regerande samhällsklassen eller eliten grundar sina maktanspråk på ett uppdrag från en högre makt.

I vissa utomeuropeiska stater har härskarna ibland uppgett sig själva vara gudomliga, till exempel i Japan, Tenno, Inkariket, Solens son, och i Kina - Himlens son. I romarriket gjorde sig kejsarna ofta till en personlig gudom, som alla tvangs tillbedja som sådan.

I Sverige

Den siste svenske kung som använde någon variant av titeln "kung av guds nåde" var Gustaf VI Adolf (r. 1950-1973). Hans sonson och efterträdare Carl XVI Gustaf (r. 1973-) valde vid sitt trontillträde att avstå från alla titlar utom "Sveriges konung".

Se även 
 Himlens mandat
 Folksuveränitetsprincipen
 Maktdelningsprincipen
 Karolinska enväldet i Sverige
 Gallikanism
 Personkult
 Hierokrati
 Teokrati
 Negus negesti

Referenser 

Kristen teologi
Monarki
Hipgnosis

Hipgnosis (av hip "inne", "cool" och gnosis "kunskap") var en brittisk designfirma grundad år 1968 av Storm Thorgerson och Aubrey Powell. Hipgnosis gjorde otaliga skivomslag till rockband på 70- och 80-talen.

Några av designgruppens mer kända omslag är till Led Zeppelins In Through the Out Door, Pink Floyds Wish You Were Here, The Alan Parsons Projects Pyramid, Genesis The Lamb Lies Down on Broadway, 10cc:s Deceptive Bends och många andra.

Storm Thorgerson och Aubrey Powell tror att det en gång var Syd Barrett från det tidiga Pink Floyd, som hade klottrat "Hip Gnosis" på designfirmans nymålade dörr, någon klarhet i detta fick de aldrig, men de antog i alla fall namnet men utan mellanslag.

Hipgnosis har numera upphört med verksamheten.

Lista på Hipgnosis skivomslag

Källor
"Pink Floyd, musiken, människorna, myterna". Bengt Liljegren, Historiska Media

Noter

Ej längre existerande brittiska företag
Företag bildade 1968
Företag upplösta 1983
Grant Lee Buffalo

Grant Lee Buffalo är ett amerikanskt rockband, grundat år 1992 och upplöst år 1999. Bandet leddes av sångaren och gitarristen Grant-Lee Phillips, med Joey Peters på trummor och Paul Kimble på bas och klaviatur. Grant-Lee Phillips har sedan bandet upplöstes gått vidare med en solokarriär.
Hösten 2010 meddelade Grant-Lee Phillips att bandet återförenats. Grant Lee Buffalo har sedan återföreningen inte givit ut några skivor men har genomfört kortare turnéer i USA och Europa.

Diskografi
Studioalbum
1993 – Fuzzy
1994 – Mighty Joe Moon
1996 – Copperopolis
1998 – Jubilee

Samlingsalbum
2001 – Storm Hymnal: Gems from the Vault of Grant Lee Buffalo

Singlar/EP
1991 – "Fuzzy" / "We're Coming Down"
1993 – Buffalondon Live (EP)	
1993 – America Snoring (EP)
1993 – Fuzzy (EP)
1994 – Mockingbirds (EP)
1994 – "Jupiter & Teardrop"
1995 – "Honey Don't Think"
1995 – "Lone Star Song"
1996 – "Homespun" / "Crashing At Corona"

Externa länkar 

Officiell webbplats
Grant Lee Buffalo på allmusic.com

Amerikanska rockgrupper
Nordiska akvarellmuseet

Nordiska Akvarellmuseet är en konsthall i Skärhamn på Tjörn. 

Sedan starten år 2000 har museet visat konst av bland andra Salvador Dali, Bill Viola, Louis Bourgeois, Elsa Beskow, Anders Zorn och Lars Lerin. Fokus ligger på samtidskonst och museets målsättning är att se på akvarelltekniken från samtidens och den nutida konstens perspektiv mot bakgrund av akvarellmåleriets tradition. Museet har ingen permanent utställning, utan presenterar istället 6–8 nya utställningar varje år. Utöver utställningsverksamhet bedriver Nordiska Akvarellmuseet pedagogisk verksamhet, anordnar kulturarrangemang, samt bedriver forskning och utvecklingsprojekt. På Bockholmen, i anslutning till museet, ligger fem gästateljéer som bland annat används för konstnärlig utveckling, men hyrs även ut till privatpersoner i mån av plats. Varje år delas museets egna konststipendium, 7 Dagar, ut till yrkesverksamma konstnärer.

Nordiska Akvarellmuseet ritades av de danska arkitekterna Niels Bruun och Henrik Corfitsen. En utbyggnad 2012 på 400 kvadratmeter ritades av Tengbom. I museibyggnaden finns, förutom utställningshallar, även verkstäder, hörsal och restaurang. På en liten kobbe utanför byggnaden finns skulpturen Fyren av gröna drickabackar av den tyska konstnärsduon Winter/Hoerbelt. Ett annat offentligt konstverk är en inristning på den brygga, som löper runt museet. Den har titeln Sjungande Invånare och är skapad av Gunilla Hansson.

Nordiska Akvarellmuseet ägs och drivs av en stiftelse, som instiftats av Nordiska Akvarellsällskapet och Tjörns kommun. Berndt Arell var chef 2000–2002 och efterträddes av Bera Nordal.

Priser och utmärkelser 
 LRF:s litteraturpris 2001
 Årets museum 2010
 Swedish Arts and Business Awards 2010

Källor

Noter

Vidare läsning

Externa länkar
Nordiska Akvarellmuseets webbplats

Tjörn
Museer i Västra Götalands län
Byggnader och anläggningar i Tjörns kommun
Museer invigda 2000
Hakefjorden

Hakefjorden är ett sund mellan Tjörns ostsida och Bohusläns fastland i Stenungsunds och Kungälvs kommuner, från Tjörnbron i norr till Älgön och Brattön i söder. Norr om Tjörnbron vidtar Askeröfjorden, Halsefjorden och Havstensfjorden. Den årliga Tjörn Runt-regattan passerar genom Hakefjorden.

Vattendrag i Bohuslän
Vattendrag i Stenungsunds kommun
Vattendrag i Tjörns kommun
Vattendrag i Kungälvs kommun
Fjordar i Sverige
Sund i Sverige
Kommunvapen

Ett kommunvapen är en kommuns heraldiska vapen. Det förekommer ofta i marknadsföringssammanhang och på broschyrer och blanketter samt på vägskyltar vid kommungränsen.

De allra flesta kommunerna i Europa har kommunvapen, liksom många kommuner i länder utanför Europa som har influerats av europeisk kultur. Vapnet föreställer nästan alltid något som har en nära anknytning till kommunen.

Vapnet skall följa heraldikens regler (annars är det per definition egentligen inget vapen). För detta ändamål kan kommuner i vissa länder få hjälp av en statlig heraldisk myndighet, till exempel i Sverige av statsheraldikern.

Vapnet för en kommun som har status av stad har ofta en murkrona ovanpå skölden. Denna ser något olika ut i olika länder.

Detaljutformning och tolkning av kommunvapen
Eftersom ett kommunvapen är just ett heraldiskt vapen, snarare än en logotyp, uppstår det ibland missförstånd kring ett kommunvapens detaljutformning. Det som gäller är blasoneringen, det vill säga beskrivningen av vapnets innehåll med ord. Till en och samma blasonering är olika detaljutformningar och konstnärliga tolkningar möjliga. I samband med att nätencyklopedin Wikipedia 2007 påstods använda ”förvanskade” versioner av vissa svenska kommuners vapen påpekade statsheraldikern Henrik Klackenberg att ”Ett kommunvapen är fastställt och registrerat som en beskrivning i ord och därför finns det lika många korrekta framställningar av vapnet som det finns konstnärer, så länge beskrivningen av vapnet följs.”

Se även
 Kommunvapen i Andorra
 Kommunvapen i Belgien (på franska)
 Kommunvapen i Danmark
 Kommunvapen i Estland
 Kommunvapen i Finland
 Kommunvapen i Frankrike (på franska)
 Kommunvapen i Italien (på italienska)
 Kommunvapen i Lettland
 Kommunvapen i Liechtenstein
 Kommunvapen i Litauen
 Kommunvapen i Luxemburg
 Kommunvapen i Nederländerna
 Kommunvapen i Norge
 Kommunvapen i Portugal
 Kommunvapen i San Marino
 Kommunvapen i Sverige
 Kommunvapen i Sverige 1952–1970
 Kommunvapen i Sverige, upphörda 1952 eller tidigare
 Lag om skydd för vapen och vissa andra officiella beteckningar
 Kommunflagga

Referenser

Litteratur
Clara Nevéus (text), Bror Jacques de Wærn (illustrationer): Ny svensk vapenbok, Streiffert & Co Bokförlag, Stockholm 1992, 
Clara Nevéus: Kommunvapen: Handledning för kommuner, Allmänna Förlaget, Stockholm 1987, 
Per Andersson: Svensk vapenbok för köpingar, municipalsamhällen och landskommuner 1863–1970, Drakings bokförlag, Mjölby 1994,

Externa länkar 
 Riksarkivet sida om heraldik

 
Heraldik
Kommuner
Lista över öar i Sverige

Sveriges öar är de öar som ligger inom Sveriges gränser. De kan antingen ligga i havet eller i en insjö. I vissa fall omflyts de av ett vattendrags mynningsarmar. Denna listartikel räknar upp de största öarna i Sverige.

Sveriges 50 största öar 
I tabellen nedan listas Sveriges 50 största öar, enligt tillgänglig statistik.

I slutet på år 2014 offentliggjorde Statistiska centralbyrån ny statistik där definitionen av en ö, liksom tidigare, var "ett landområde som omgärdas av vatten". Till skillnad från tidigare gjorde man inte något undantag för områden som traditionellt inte betraktats som öar och som konstgjort skilts från land. Södertörn (som separeras av den grävda Södertälje kanal) kom därför att anses som den tredje största ön efter Gotland och Öland. 

Trots denna definition räknas inte den del av Sverige som ligger söder om Göta kanal för en ö, fastän den är helt omgärdad av vatten och därmed skulle kunna beskrivas som Sveriges största ö. Även i Norrbotten, omfluten av Torne, Kalix och Tärendö älvar samt Bottenviken, ligger ett landområde som kan betraktas som en ö. Frågan om landområdet ska kallas för en ö är en definitionsfråga och har diskuterats. Namnen Tornedalsön, Polcirkelön och Tärendön har föreslagits.
 Öns avgränsningar syns tydligt på en karta för undervisning, modell äldre (bild).

Statistiken uppdaterades 2015 då några öar bytte namn.

(Källa)

Insjööar efter yta 
 Selaön (i Mälaren), 95 km²
 Färingsö (i Mälaren), 82 km²
 Ekerön–Munsö (i Mälaren), 68 km²
 Tosterön–Aspö (i Mälaren), 66 km²
 Torsö (i Vänern), 62 km²
 Ammerön (i Revsundssjön), 60 km²
 Kållandsö (i Vänern), 57 km²
 Hammarön (i Vänern), 49 km²
 Bolmsö (i Bolmen), 42 km²
 Frösön (i Storsjön, Jämtland), 41 km²
 Adelsö (i Mälaren), 26 km²
 Visingsö (i Vättern), 25 km²

Svenska öar efter andra geografiska indelningar 
 Lista över öar i Roslagens skärgård

Se även 
 Sverige

Referenser

Vidare läsning

Externa länkar 
SCB:s sida med information om öar

Öar
Sverige
Orfeus

Orfeus (klassisk grekiska: Ὀρφεύς) är den som fått representera musikkonsten och lyran inom den grekiska mytologin. Han var son till guden Apollon, solens, klarhetens och sångens gud, och musan Kalliope och kom ifrån Thrakien.

Beskrivning
Orfeus var gift med den vackra nymfen Eurydike. Han spelade lyra och sjöng mycket vackert, så att de vilda djuren blev tama och floder stannade upp för att lyssna.

Legenden säger att Eurydike flydde från Aristaios, som hade starka känslor för henne och jagade henne. Hon råkade under sin flykt trampa på en giftorm, blev biten och dog. 
Orfeus sörjde och spelade musik så fylld av sorg, så att den fick gudar och nymfer att börja gråta. Orfeus beslöt sig för att återföra Eurydike till de levande och gav sig i väg mot dödsriket. När han kom fram övertalade han med hjälp av sin musik Hades och Persefone att tillåta Eurydike att få följa med honom tillbaka, på villkoret att han inte fick vända sig om och se på sin hustru, förrän de var uppe i dagsljuset igen. Eurydike var den första någonsin som tillåtits återvända från dödsriket. 
När de nästan kommit fram, fylldes Orfeus av en så stark önskan att se sin vackra frus ansikte att han hastigt vände sig om, och fick då se sin Eurydike sjunka tillbaka till underjorden. Det var den sista gången han såg sin hustru. 

Förkrossad vandrade Orfeus omkring i Thrakiens skogar, sjungande klagosånger om sin hustru. 
Han blev attackerad av menader som slet honom i stycken. Och hans huvud flöt utför floden ut i havet, sjungande Eurydikes namn. Till slut strandade det på ön Lesbos, där det begravdes och ett orakel byggdes ovanpå graven. Hans lyra for upp till himlen och blev stjärnbilden Lyran.

Orpheus är även namnet på den himlakropp som antas ha kolliderat med jorden i solsystemets ungdom och gett upphov till månen.

Orfeus i konsten 
I den grekiska konsten förekommer Orfeus från 400-talet f. Kr. i skulptur och vasmålningar. En berömd relief i Neapel visar Orfeus av Hermes skild från Eurydike. Den kristna konsten upptog Orfeusmotivet, särskilt som "den gode herden", så redan i katakombernas målningar. Under renässansen illustrerades Orfeusmyten till exempel i skulptur av Luca della Robbia och i måleriet av Andrea Mantegna, i senare tid av Anselm Feuerbach.

Orfeus i filmen 

 Orphée 1950, film regisserad av Jean Cocteau
 Orfeus testamente 1960, film regisserad av Jean Cocteau
 Orfeu Negro 1959, modern skildring regisserad av Marcel Camus

Orfeus i musiken 

 Orfeus och Eurydike (opera)
 L'Orfeo (opera)
 L'anima del filosofo (opera)
 Orfeus i underjorden (operett)
Hadestown (musikal)

Se även 
 Orphei Drängar
 Orfeusgruppen, en skulpturgrupp av Carl Milles vid Stockholms konserthus.
 Orfism
 Orficism
 3361 Orpheus

Noter

Externa länkar 

Argonauter
Oiagros

Oeagrus (; nygrekiska: Οίαγρος) var i grekisk mytologi en kung över Thrakien. Han och musan Calliope var möjligen föräldrar till Orfeus och Linus. Oeagrus benämndes även ibland som Marsyas far.

Han regerade över det Edoniska kungadömet i regionen Mygdonia. Oeagrus beskrivs ibland som son till Ares, men andra gånger nämns Charops som hans far, vilket förklarar hans arv till tronen.

Oeagrus benämns som far Orfeus med modern Calliope (ibland benämns Apollon som fadern), och han beskrivs som "en Thrakiensk vingud, som härstammade från Atlas."

Källor

Personer i grekisk mytologi
Orestes

Orestes (Ὀρέστης) var i grekisk mytologi enda son till Agamemnon och Klytaimnestra och bror till Elektra och Ifigenia. Orestes figurerar i flera antika grekiska skådespel och myter.

Orestes dödade sin mor Klytaimnestra och hennes älskare Aigisthos som hämnd för att de mördat hans far Agamemnon. Mordet på Agamemnon skal ha skett efter att denne återvände från Troja och Orestes hämnd på modern och hennes älskare skall ha skett åtta år senare när Orestes kom från Aten till Mykene. Hämnden gav Orestes berömmelse bland de dödliga människorna.
Han förföljdes sedan av hämndgudinnorna, erinyerna, tills han med Apollons och Athenas hjälp försonades med dem och blev fritagen från sin blodskuld. På Apollons befallning skulle han hämta gudinnan Artemis staty från taurernes land (det nuvarande Krim). På den färden, som han gjorde med sin vän Pylades, träffade han på Tauris sin syster Ifigenia som följde med honom tillsammans med statyn tillbaka till Grekland.

Han blev så småningom kung i Mykene och gifte sig med sin kusin Hermione, dotter till kung Menelaos och Helena. Dramat har skildrats av bland andra Aiskylos i Orestien.

Källor  

Store norske leksikon/ Orestes

Se även 
 Aiskylos: Eumeniderna
 Euripides: Orestes

Personer i grekisk mytologi
Perceval

Perceval, äldre Parcival, Peredur eller Parsifal var en hjälte i keltisk mytologi som inlemmades i sagorna kring kung Arthur. 

Enligt Arthursagan blir Parsifal upptagen som en av riddarna av runda bordet och ger sig ut att söka den heliga Graal. Han finner också slutligen bägaren och blir dess vårdare. Han blir kung, men efter sju års regering gör han sig till präst och eremit.

I litteraturen 
Perceval (Parsifal) förekommer tidigt i Chrétien de Troyes' verk Perceval le gallois och Wolfram von Eschenbachs Parzival på svenska Parsifal. Utanför Arthursagorna är han idag förmodligen mest känd genom Wagners opera Parsifal från 1882.

Se även 
 Chrétien de Troyes: Conte del Graal 
 Geoffrey av Monmouth: De brittiska kungarnas historia 
 Thomas Malory: Morte D'Arthur
 Perlesvaus

Källor 

Arthurlegenden
Mononymt kända personer
Peredur

Peredur var en hjälte i keltisk mytologi.

Peredur har många beröringspunkter med Chrétien de Troyes' gestalt Perceval. I den brittiska folksagoversionen av denne gestalt framställs han dock som en enkel pojke som först framstår som en mycket naiv nykomling vid kung Arthurs hov för att snabbt utkristallisera sig som mer själsren än andra.

Se även
 Perceval
 Chrétien de Troyes: Conte del Graal 
 Geoffrey av Monmouth: De brittiska kungarnas historia 
 Thomas Malory: Morte d'Arthur

Personer i keltisk mytologi
Arthurlegenden
Mononymt kända personer
138 f.Kr.



Händelser

Efter plats

Partien 
 Fraates II blir kung av Partien.

Kina 
 Zhang Qian börjar utforska Centralasien för den kinesiske kejsaren Han Wudis räkning.
 Den första kinesiska diplomatiska beskickningen till Ferghanadalen, ledd av Chang Chien, skickas.

Efter ämne

Musik 
Hymn till Apollo skrivs och nedtecknas på en sten i Delfi; det är världens äldsta kända nedtecknade musik med noter.

Födda 
 Lucius Cornelius Sulla Felix, romersk fältherre och statsman

Avlidna 
 Diodotos Tryfon, kung av det seleukidiska riket (självmord)
 Mithradates I, kung av Partien
 Attalos II, kung av Pergamon

Externa länkar
Platinametaller

Platinametaller är ett samlingsnamn för ett antal metalliska grundämnen i grupp 8, grupp 9 och grupp 10 i det periodiska systemet (tidigare grupp VIII):

iridium
osmium
palladium
platina
rodium
rutenium

De har stor kemisk motståndskraft. Även järn, kobolt och nickel hör till grupp 8, 9 eller 10, men de räknas normalt till den separata grupperingen järnmetaller.

Källor 

Periodiska systemet
Elementär algebra

Elementär algebra är algebra som beskriver hur man omvandlar matematiska uttryck, framför allt polynom, för att lösa ekvationer. Exempel på regler är:

 Kvadreringsregel
 Kuberingsreglerna
 Konjugatregeln
 Faktoruppdelningarna

Till skillnad från aritmetiken, som arbetar med tal bestående av siffror, använder sig algebran av bokstäver som betecknar variabler. Då kan man skriva allmängiltiga formler. Denna utveckling kallas den symboliska abstraktionen och skedde på 1600-talet.

På 1800-talet började man formulera axiom för räknelagarna och då definierade man strukturer som kroppar, ringar och grupper. Dessa studeras inom den abstrakta algebran. Algebran är en del av den finita matematiken, då man inte gör gränsövergångar som inom den matematiska analysen.

Källor

Se även 
 Abstrakt algebra

Externa länkar
Tillväxt

Tillväxt kan avse:

 Ekonomisk tillväxt – den relativa ökningen i något produktionsmått
 Logistisk funktion – en modell för tillväxten av en viss mängd P
 Tillväxt hos organismer - tillväxt hos djur och växter
 Organisk tillväxt – inom företagsekonomi, att växa genom expansion
BNP

BNP är en akronym som kan syfta på:

 BNP – IATA:s kod för en flygplats i Pakistan, se  Bannu Airport
 BNP – mäts i blodet på hjärtpatienter för att bättre kunna fastställa prognosen för patienter med hjärtsvikt, se B-typ natriuretisk peptid

Ekonomi och finans 
 BNP – ett mått på den totala ekonomiska aktiviteten i ett land under en tidsperiod, vanligen ett år, se Bruttonationalprodukt
 BNP-deflator – ett prisindex som används för att kompensera för inflation när BNP jämförs mellan olika år.

Politik 
 BNP –  ett vänsterparti i Sri Lanka, se Bahujana Nidahas Peramuna
 BNP –  ett socialistiskt parti i Pakistan, se Balochistan National Party
 BNP –  ett nationalistiskt parti i Bangladesh, se Bangladesh Nationalist Party
 BNP –  ett konservativt högerparti på Lesotho, se Basotho National Party
 BNP – en illegal militaristisk och politisk organisation Biełaruskaja Niezaležnickaja Partyja i Vitryssland under andra världskriget, Belarusian Independence Party
 BNP – ett vänsterparti Indian New Force Party i Indien, se Bharatiya Navshakti Party
 BNP –  ett politiskt parti i Bhutan, se Bhutan National Party
 BNP –  ett politiskt parti i Bophuthatswana, se Bophuthatswana National Party
 BNP –  ett högerextremt nationalistiskt parti i Storbritannien, se British National Party

Sport 
 BNP Paribas Open – en årligen återkommande tennisturnering i Kalifornien, USA
 BNP Paribas Masters – en tennisturnering för herrar som spelas årligen i Paris, Frankrike
 BGL-BNP Paribas Open Luxembourg – en tennisturnering för damer som spelas i Luxemburg, Luxemburg

Företag 
 BNP Paribas – en fransk bank.
 BNP Media – ett amerikanskt förlag Business News Publishing Company som publicerar ett stort antal specialiserade branschtidskrifter.

Akronymer
William Griffith Wilson

William Griffith ”Bill W” Wilson, född 26 november 1895 i East Dorset, Bennington County, Vermont, död 24 januari 1971 i Miami, Florida, var en av Anonyma Alkoholisters två grundare.

I enlighet med AA:s tolfte tradition, anonymiteten, är Wilson allmänt känd som "Bill W" eller bara "Bill".

Wilson uppnådde nykterhet den 11 december 1934 och avhöll sig från alkohol sina återstående 36 år. Wilson träffade ”Dr Bob” i maj 1935 och grundade AA tillsammans med denne i juni samma år. Trots framgången och berömmelsen som AA:s växt gav honom under hans ledarskap, så fortsatte han att lida av depressioner, den värsta av dessa var mellan 1944 och 1955. 1955 överlämnade Wilson kontrollen över AA till ett förtroenderåd. Åren före sin död ändrade han rådets sammansättning, vilket ursprungligen hade en icke-alkoholistisk majoritet, till förtroendevalda som var både tillfrisknade alkoholister och icke-alkoholister, av vilka majoriteten var tillfrisknade alkoholister. Wilson var intresserad av spiritualitet, och i samband med det experimenterade han med andra möjliga botemedel mot alkoholism. Dessa experiment inkluderade LSD, niacin (vitamin B3) och parapsykologi som metoder för andlig förändring.  Wilson dog av emfysem 1971.

Han gifte sig med Lois Burnham den 24 januari 1918. Hon grundade Al-Anon, som skall hjälpa alkoholisters vänner och släktingar. 1999 förklarades Bill W vara bland de 20 främsta av "the Time 100: Heroes and Icons who exemplified "courage, selflessness, exuberance, superhuman ability and amazing grace" in the 20th century." (Time 100: Hjältar och ikoner som exemplifierade "mod, osjälviskhet, livsglädje, övermänsklig förmåga och häpnadsväckande nåd under 1900-talet."

I filmen When Love Is Not Enough: The Lois Wilson Story spelas han av skådespelaren Barry Pepper och det har även gjorts en TV-Film My name is Bill W. där han spelas av James Woods.
2012 kom det en dokumentär Bill W som handlar om hans liv och hur de grundade AA.

Födda 1895
Avlidna 1971
Amerikaner
Män