kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Vilhelm Krag

Vilhelm Andreas Wexels Krag 24 december 1871 i Kristiansand, död 10 juli 1933 i Ny-Hellesund i Søgne, var en norsk diktare, författare och dramatiker, son till Peter Rasmus Krag och bror till Thomas Krag. Han anses tillsammans med Gabriel Scott vara Sørlandets främsta författare.

Krag fick redan som 16-åring sin första dikt tryckt i Fædrelandsvennen. Han läste och tog mycket impulser från Bjørnstjerne Bjørnson och Henrik Ibsen. 

1890 blev han student, var 1908-11 chef vid Nationaltheatret. Från 1911 verkade han som litterär rådgivare hos Aschehoug & co:s förlag. Med debuten Digte (1891) vars melodiösa och vemodiga vers om ensamhet och erotik var påverkad av Holger Drachmann och Jens Peter Jacobsen, folkvisa och fransk symbolism, anslog Krag en ny ton i norsk diktning, som även ljöd i hans nästa diktsamling, Sange fra Syden (1893). Hans dikter fick med tiden en mera enkel och realistisk karaktär genom anknytning till Sørlandets landskap och befolkning, fiskare och sjömän, något som märks i diktsamlingarna Nyere digte (1897), Vestlandsviser (1898), Sange fra min ø (1918) och Viser og vers (1919). Som prosaist nådde Krag högt med sina humoristiska Sørlandsskildringar, Major von Knarren og hans venner (1906), Hos Maarten og Silius (1912) samt Stenansiktet (1918) samt i de självbiografiska Min barndoms have (1926) och Den gang vi var tyve aar (1927). Av hans många skådespel märks Baldevins bryllup (1900) med motiv från sörländskt folkliv och det starkt lyriska Livet en leg (1901). Hans Skrifter (i urval) utgavs 1930 4 band.

Totalt kom han att skriva 43 böcker (dikter, prosa och skådespel), och torde även vara den mest tonsatta norska lyrikern genom tiderna.

Noter 

Norska författare
Födda 1871
Avlidna 1933
Män
Norska teaterchefer
Gottlieb Hering

Gottlieb Hering, född 2 juni 1887 i Warmbronn, död 9 oktober 1945 i Stetten im Remstal, var en tysk SS-Hauptsturmführer och lägerkommendant. Han var bland annat kommendant i förintelselägret Bełżec åren 1942–1943.

Biografi 
Hering genomgick från 1907 till 1909 militärutbildning. År 1912 inledde han sin polistjänst. Under första världskriget stred han i ett grenadjärregemente på västfronten och dekorerades med Järnkorset av första klassen.

Efter kriget återupptog Hering sin polistjänst. År 1920 blev han medlem i SPD och kom under 1920-talet att förespråka stränga åtgärder mot det nybildade Nationalsocialistiska tyska arbetarepartiet (NSDAP) och mot de paramilitära organisationerna Sturmabteilung (SA) och Schutzstaffel (SS).

Tredje riket 
Adolf Hitler utnämndes i januari 1933 till tysk rikskansler och då protesterade Herings underordnade mot hans partitillhörighet. En av Herings kolleger, Christian Wirth, stödde honom dock och i maj 1933 anslöt sig Hering till NSDAP. Året därpå utsågs Hering till chef för Kriminalpolizei i Göppingen.

I september 1939 inleddes officiellt Nazitysklands så kallade eutanasiprogram Aktion T4, inom vilket psykiskt och fysiskt funktionshindrade personer mördades. Hering var bland annat stationerad på anstalten Sonnenstein, där han utfärdade falska dödsattester. I december 1939 ansökte Hering om medlemskap i SS, men nekades detta på grund av medicinska skäl.

Den 1 augusti 1942 avlöste Hering Christian Wirth som kommendant i förintelselägret Bełżec, som ingick i Operation Reinhard, nazisternas plan att förinta Generalguvernementets judiska befolkning. Hering, som inte blev SS-medlem förrän i april 1943, ledde lägret med sin tjänstegrad från Kriminalpolizei. Mellan juli och oktober 1942 nådde transporterna till Bełżec sin höjdpunkt. Hering beordrade att de nyanlända som inte själva orkade gå till gaskamrarna skulle dödas med nackskott. I december samma år stängdes Bełżec och Hering övervakade uppgrävandet och kremeringen av de redan begravda kropparna. I början av 1943 utsågs Hering till kommendant i arbetslägret Poniatowa, beläget cirka 30 kilometer från Lublin. Inom ramen för Aktion Erntefest likviderades lägret och omkring 14 000 fångar arkebuserades.

Efter det att lägren inom Operation Reinhard hade stängts och rivits kommenderades personalen till Operationszone Adriatisches Küstenland i norra Italien. Inom ramen för Sonderabteilung Einsatz R grep och deporterade man italienska judar samt bekämpade partisaner. Under en kort period var Hering kommendant för koncentrationslägret Risiera di San Sabba, där judiska fångar samt partisaner mördades. I april 1945 återvände Hering till Tyskland.

Död 
Efter andra världskrigets slut verkade Hering vid Kriminalpolizei i Heilbronn. Han avled under oklara omständigheter på Katharinen-Hospital i Stetten im Remstal.

Referenser

Noter

Webbkällor

Tryckta källor

Externa länkar 

Födda 1887
Avlidna 1945
Aktion T4
Förintelsen i Polen
Män
Personer från Leonberg
Operation Reinhard
Personal i Treblinka
Personal i Bełżec
SS-Hauptsturmführer
Voltvändning

Voltvändning är en sportteknisk term inom simning. Innan voltvändningen uppfanns använde simmarna händerna för att vända i bassängen om den var kortare än den sträcka de tävlade i. Voltvändning (som alla simmare numer använder) innebär i princip att vändning vid bassängkanten sker under vattnet (kullerbytta/roll) med avstamp med fötterna mot bassängkanten.

Simning
McMahon-Husain-korrespondensen

McMahon-Husain-korrespondensen, även kallat McMahon-Husain-avtalet, var en brevväxling mellan emiren av Mecka  Hussein ibn Ali och Henry McMahon, brittisk high commissioner i Egypten, som ägde rum 1915–16  under första världskriget. Korrespondensen ingick i de brittiska förhandlingarna med Hussein om den politiska framtiden för de arabiska länderna i Mellanöstern och Storbritannien strävade efter att börja ett arabiskt uppror mot Osmanska riket. Resultatet av denna brevväxling blev att om Hussein samarbetade i kampen mot osmanerna utlovades han brittiskt stöd och arabisk självständighet i området.

I juni 1916 iscensatte Hussein och hans söner den arabiska revolten som kulminerade i september 1918. 

Korrespondensen har sedan tolkats som ett brittiskt löfte om ett oberoende arabiskt Palestina i det som efter första världskriget blev det brittiska Palestinamandatet.

Källor 
Encyclopædia Britannica
The McMahon Agreement historylearningsite.co.uk

Historiska dokument
Israel under 1900-talet
Arkham House

Arkham House är ett amerikanskt bokförlag som är specialiserat på skönlitteratur inom skräckgenren.

Arkham House grundades 1939 av August Derleth och Donald Wandrei. Bokförlaget gav ut de första hårdinbundna versionerna av H.P. Lovecrafts samlade verk och är känt för sin goda kvalitet av pärm och tryckning på sina böcker. Namnet är lånat från Lovecrafts påhittade stad Arkham.

Förutom Lovecrafts skönlitteratur har Arkham House även publicerat samlingar med hans brev till fans, vänner och familj. Bland annat var bokförlagets grundare Derleth och Wandrei två av dem som Lovecraft brevväxlade med.

Arkham House ger även ut böcker av skräckförfattare samtida med Lovecraft, bland andra Frank Belknap Long, Clark Ashton Smith, Robert Bloch och även Derleth själv. Även klassisk skräcklitteratur av författare som William Hope Hodgson, Algernon Blackwood och Sheridan Le Fanu, samt nyare författare i Lovecraft-skolan som Ramsey Campbell och Brian Lumley.

Efter Derleths bortgång har bokförlaget utökat med andra författare, bland andra science fiction- och fantasyförfattare som Michael Bishop, Lucius Shepard, Bruce Sterling, James Tiptree Jr. och J.G. Ballard.

Externa länkar
Arkham House Publishers

Amerikanska bokförlag
H.P. Lovecraft
Företag bildade 1939
Balfourdeklarationen (1917)

Balfourdeklarationen () är ett yttrande den 2 november 1917 av den brittiske utrikesministern Arthur James Balfour, i vilket han meddelar lord Walter Rothschild, ledaren för det judiska samfundet i England, att den brittiska regeringen stöder förslaget att upprätta ett judiskt hemland i Palestina, dock under förutsättning att detta inte skulle komma att inkräkta på i Palestina redan existerande icke-judiska samhällens civila och religiösa rättigheter eller judars rättigheter och politiska status i något annat land. År 1917 var Palestina fortfarande formellt en del av det Osmanska riket men blev efter första världskriget ett område som förvaltades av Storbritannien på uppdrag av Nationernas förbund.

Innehållet i meddelandet var avsett att vidarebefordras av Rothschild till Sionistiska federationen, en paraplyorganisation för olika judiska grupper som länge kämpat för att upprätta ett judiskt hemland i Palestina.

Balfourdeklarationen som avsåg att vinna alla världens judar för ententens sak i det då pågående första världskriget, ledde bland annat till upprättandet av Brittiska Palestinamandatet 1920 och utgjorde till andra världskriget en av  hörnstenarna i den brittiska Palestinapolitiken.

Brevet i översättning 
Utrikesdepartementet 
2 november 1917 

Käre Lord Rothschild, 
Det bereder mig stor glädje, att å regeringens vägnar överbringa Eder följande deklaration av medkänsla med de judiska sionisternas strävanden, vilka har blivit underställda och bifallna av kabinettet:
"Regeringen ser med välvilja på en i Palestina upprättad nationell hemvist för det judiska folket och kommer att på bästa sätt bemöda sig om att underlätta verkställandet av denna avsikt, under den otvetydiga förutsättningen att intet må göras som kan inverka menligt på de mänskliga eller religiösa rättigheterna hos befintliga icke‑judiska samhällen i Palestina, eller de rättigheter och den politiska ställning som åtnjuts av judar i något annat land." 
Jag skulle vara tacksam om Ni ville göra denna deklaration veterlig för den Sionistiska federationen. 

Eder tillgivne
Arthur James Balfour

Referenser 
 Artikeln bygger på en artikel på engelska Wikipedia: Balfour Declaration of 1917

Noter 

Judisk historia
Storbritanniens historia
Israel-Palestina-konflikten
1917 i Storbritannien
Politikåret 1917
Transjordanien

Transjordanien syftar, oftast historiskt, på området öster om (enligt ett visst synsätt bortom, därav trans-) floden Jordan, i stort sett liktydigt med Jordanien.

Området ingick fram till första världskriget i Osmanska riket. Efter detta rikes fall blev området en del av det Brittiska Palestinamandatet. År 1921 delades detta mandat i två delar, och området öster om jordanfloden blev det autonoma emiratet Transjordanien. Abdullah ibn Hussein som var son till sharifen i Mekka, Hussein ibn Ali insattes som emir.

Invånarna i Transjordanien uppgick till omkring 240 000, av vilka omkring 220 000 var muslimska och 10 000 kristna araber samt 10 000 kaukasier, huvudsakligen tjerkesser, som förflyttats dit efter rysk-turkiska kriget 1877–1878.

Genom ett fördrag 1946 erkände Storbritannien Transjordanien som självständigt kungadöme men säkrade sig rätten att förlägga trupper och upprätta flygbaser i landet.

Efter det arabisk-israeliska kriget 1948–1949 byttes namnet till det hashimitiska kungariket Jordanien, eftersom landet genom annekteringen  av Västbanken inte enbart låg "bortom" Jordan. Det dittillsvarande Transjordanien kallades därefter också Östbanken. Landet har sedan behållit namnet trots att Västbanken gick förlorad 1967 och landet senare sade upp sina anspråk på det området.

Abdullah ibn Hussein tillhörde den hashimitiska ätten och var emir (regent) av Transjordanien från 1921 och kung av Jordanien från 1946 till 1951.

Källor
Nordisk familjebok (1957)

Referenser

Externa länkar
 Jordan – History: The making of Transjordan
 Amerikanska kongressbiblioteket

Historiska länder och riken i Asien
Jordanien under 1900-talet
Stater och territorier bildade 1921
Stater och territorier upplösta 1946
Yishuv

Jisjuv eller yishuv är hebreiska, betyder "bosättning" eller "samhälle" och används som benämning på det judiska samhället i Palestina före staten Israels tillkomst.

Referenser 

Israels historia
Arkham

Arkham (/ˈɑːrkəm/) är en påhittad stad i Massachusetts i USA som ofta förekommer i H. P. Lovecrafts skräckberättelser. Staden förekom för första gången i The Picture in the House (1920). Enligt Lovecraft själv var staden en fiktiv version av Salem i Massachusetts.

Lovecraft diktade ihop staden för att låta den bli en plats där många av hans berättelser utspelar sig. Staden har även använts flitigt i berättelser av efterföljande författare inom Cthulhu-mytologin.

Arkham i Lovecrafts verk
Staden förekommer i The Picture in the House (1920), Herbert West - Reanimator (1921-22), The Unnamable (1923), The Colour out of Space (1927), The Dunwich Horror (1928), The Shadow over Innsmouth (1931), The Dreams in the Witch House (1932),  Through the Gates of the Silver Key (1932-33), The Thing on the Doorstep (1933) och Skuggan ur tiden (The Shadow out of Time) (1934-35).

Om staden

Historia
Arkham grundades 1692 och införlivades med USA 1699. Textilindustrin är stadens största inkomstkälla men i slutet av 1900-talet liknar staden mer en förort till Boston. Arkham är hemstad för Miskatonic University som även det figurerar påfallande ofta i Lovecrafts verk, till exempel finansierar universitetet expeditionerna i både "Vansinnets berg" (1936) och "Skuggan ur tiden" (1936). Walter Gilman i "Drömmarna i Häxhuset" (1933) deltar i föreläsningar på universitetet. Andra institutioner som finns i Arkham är Arkham Historical Society (Arkhams historieförening) och Arkham Sanitarium (Arkhams mentalsjukhus).

Stadens lokaltidning är The Advertiser vars upplaga även sträcker sig till Dunwich. Under 1880-talet hette tidningen Arkham Gazette.

Geografi
Exakt var Arkham ligger någonstans framgår inte i berättelserna, men staden verkar vara belägen norr om Boston, förmodligen i Essex County, Massachusetts, USA. Författaren själv placerade staden "norr om Salem − kanske i närheten av Manchester".

Arkham i spel och musik 
Rollspelet Call of Cthulhu använder staden som kampanjvärld. Enligt rollspelet Call of Cthulhu ligger Arkham 8 km norr om Salem och 32 km norr om Boston.  Det finns ett brädspel som heter Arkham horror som utspelar sig i Cthulhu-mytologins Arkham, främst inspirerat av rollspelet.

Freddie Wadlings band Cortex har en låt som heter Arkham på sin skiva You can't kill the boogeyman (1986). Freddie Wadling var ett uttalat fan av HP Lovecraft.

Se även 
 Arkham Asylum
 Förlaget Arkham House
 Dunwich
 Innsmouth

Källor

Fotnoter

Tryckta källor
 
 Petersen, Sandy & Willis, Lynn (2005): Call of Cthulhu ()

Fiktiva orter i Massachusetts
Platser i Cthulhu-mytologin
Listowel

Listowel (iriska: Lios Tuathail, ”Tuthails fort”) är en handelsstad i grevskapet Kerry på Irland, som är belägen vid floden River Feale, 28 km  från staden Tralee.

Befolkningen i Listowel uppgår till 22 668 personer (staden och omkringliggande landsbygd); staden själv har en befolkning på 4 820 (2017).

En berömd hästtävling äger rum här årligen, vanligtvis under sista veckan av september.

Listowel är också känt för att ha hand om en årlig författarvecka. Ett antal kända författare har bott här, till exempel John B. Keane och Brian McMahon.

Geografi
Listowel ligger längs vägen N69 som går från Limerick via Foynes till Tralee. Daglig buss går till Tralee, Cork, och Limerick. Närmsta järnvägsstation är Tralee. Staden var ansluten till både Tralee och Limerick med järnväg, tills linjen stängdes på 1970-talet.

Historia 
Listowel spelar en unik roll i Irlands järnvägshistoria. I Listowel fanns nämligen världens första monorailsystem. Lartigue-systemet anslöt staden till Ballybunion, med ett ånglok med två ångpannor som hängde över en monorail. Vagnarna, med en kupé på var sida om spåret, måste balanseras. Om en ko skulle åka till marknaden, skickade man också med två kalvar för att balansera kon på andra sidan. Kalvarna skickades sedan tillbaka, på var sin sida om spåret. Järnvägen skadades allvarligt under det irländska inbördeskriget och stängdes 1925 men ett återuppbyggt 500 meter långt avsnitt av järnvägen har återöppnats som museijärnväg.

Ruinen efter ett slott från 1400-talet har byggts upp och slottet är nu en turistattraktion i Listowel. Slottet tillhörde tidigare Fitzmaurices of Duagh, som tog det som säkerhet från Henry II. Det ger titeln till Earl of Listowel.

Referenser

Källor 
 Prideaux, J.D.C.A. (1981). Odd Man Out, in The Irish Narrow Gauge Railway, pp. 26-27. David & Charles (Publishers) Ltd. .
Gaughan, Father Anthony. Listowel and its vicinity. 1973.

Orter i Kerry
Wilhelm Bock

Wilhelm Heinrich Martin Bock, född 11 september 1903 i Lübeck, död 1 maj 1945 i Berlin, var en tysk SS-Standartenführer och Oberregierungsrat.

Biografi 
Efter Tysklands angrepp på den tidigare bundsförvanten Sovjetunionen den 22 juni 1941 (Operation Barbarossa) efterträdde Bock i december 1941 Erich Körting som befälhavare för Vorkommando Moskau inom Einsatzgruppe B, en särskild insatsgrupp som hade i uppgift att mörda judar, romer, partisaner och politruker i Vitryssland. I juli 1942 utsågs Bock till SS- und Polizeistandortführer i Vinnitsa, underordnad SS- och polischefen i Zhitomir, Otto Hellwig.

Bock begick självmord i Berlin den 1 maj 1945.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 
 

Födda 1903
Avlidna 1945
Män
Personer från Lübeck
SS-officerare som begått självmord
Personer inom Einsatzgruppen
Ove Ekelund

Karl Ove Herman Ekelund, född 18 mars 1894 i Jönköping, död 20 september 1961 i Stockholm, var en svensk författare och pjäsförfattare

Filmmanus

Bibliograf i urval
 Kriget : en prosadikt (Tiden, 1914)
 Ur vimlet och sju andra dikter på hexameter (Bonnier, 1916)
 Herr Alms upptäckt och andra noveller (Dahlberg, 1917)
 Brånad (Ernst Bauer, 1918)
 50 Pfennig och andra historier (Wahlström & Widstrand, 1923)
 Skuggan : en rapsodi (Tiden, 1925)
 Spökhästen och andra sällsamma historier (Saxon & Lindström, 1934)
 Tåget går vidare : roman (Saxon & Lindström, 1937)
 Femton droppar vid oro : roman (Centrum, 1946)

Externa länkar

Svenskspråkiga författare
Svenska manusförfattare under 1900-talet
Män
Födda 1894
Avlidna 1961
Karlsborgs artillerikår

Karlsborgs artillerikår kan syfta på:

 Karlsborgs artillerikår, No 9 (1893–1902) – A 8 ett artilleriförband inom svenska armén, se Boden-Karlsborgs artilleriregemente
 Karlsborgs artillerikår, A 10 (1920–1928) – Lv 1 ett luftvärnsförband inom svenska armén, se Karlsborgs artilleriregemente
Abramtsevokolonin

Abramtsevokolonin var en grupp ryska konstnärer som under 1870- och 1880-talen samlades kring järnvägsmagnaten Sava Mamontov på godset Abramtsevo utanför Moskva. Där ingick Isak Levitan, Vasily Polenov, Ilja Repin, Valentin Serov, Viktor Vasnetsov och Michail Vrubel. Några tillhörde gruppen Vandrarna.

Abramtsevokolonin hade en nationalistisk inriktning och var influerad av rysk folkkonst och den bysantinska traditionen i Ryssland. De var de första ryska konstnärer som arbetade med scendekor; de flesta av dem vid Mamontovs privata opera.

Se även 
 Matrjosjka

Konst under 1800-talet
Rysk konst
Konstnärsgrupper
Museer i Ryssland
Hakkapeliter

Hakkapeliter, på finska hakkapeliitat, var det finska kavalleriet under det trettioåriga kriget (1618–1648). Ordet kommer från deras stridsrop ”hakkaa päälle (pohjan poika)”, ordagrant ”hugg på (nordens son)”.

I den svenska armén ingick tre kavalleriregementen från Finland:
 Nylands och Tavastehus läns kavalleriregemente
 Åbo och Björneborgs läns kavalleriregemente
 Viborgs och Nyslotts läns kavalleriregemente

Hakkapeliterna har i Finland fått en legendarisk ställning som kända hjältar och fruktade motståndare. Den historiska forskningen ser numera hakkapeliterna som en del av det dåtida svenska rytteriet, utan särställning. Dock hade Gustav II Adolf med framgång reformerat det svenska rytteriets taktik, som därmed skilde sig från motståndarnas, genom den mer direkta anfallstaktiken. Hakkapeliterna skulle i full fart rida emot fienden och avfyra sin första pistol på tjugo språngs avstånd, sin andra pistol på fem språngs avstånd och därefter drog de sina svärd och red in i fienden.

Se även 
 Finska rytteriets marsch

Sveriges militärhistoria
Finlands historia under svenska tiden
Trettioåriga kriget
Kavalleri
Finland under 1600-talet
Runar Schildt

Ernst Runar Schildt, född 26 oktober 1888 i Helsingfors, död där 29 september 1925, var en finlandssvensk författare, dramatiker och översättare.

Biografi
Hans föräldrar var Arthur Abraham Christoffer Schildt och Ofelia Adelaide, född Strömberg. Runar Schildt är far till konsthistorikern och författaren Göran Schildt, till journalisten och skådespelaren Monica Schildt samt till radiojournalisten och direktören Christoffer Schildt. Han var brorson till Hjalmar Schildt och kusin till Holger Schildt. 

Runar Schildt verkade som amanuens vid universitetsbiblioteket i Helsingfors 1908–1916. Han var scenisk ledare och regissör vid Svenska Teatern 1913–1915 och litterär chef vid Holger Schildts förlag 1915–1923. Han var även verksam som litteraturkritiker, framför allt i Finsk Tidskrift, i början av 1910-talet. Han debuterade som författare med novellsamlingen Den segrande Eros 1912. Novellen kom att bli Runar Schildts främsta uttrycksform men han skrev även tre pjäser under sina sista år. 37 år gammal tog Runar Schildt sitt liv.

Flera av Schildts noveller har filmatiserats, däribland "Zoja" (De landsflyktige av Mauritz Stiller 1921) och "Köttkvarnen" (Varastettu kuolema - Den stulna döden av Nyrki Tapiovaara 1938 och Med livet som insats av Alf Sjöberg 1940). Skådespelet Galgmannen filmatiserades av Gustaf Molander 1945.  Novellen Aapo blev filmatiserad år 1994 av Tero Jartti.

Hans arkiv finns hos Svenska litteratursällskapet i Finland.

Bibliografi

Samlade upplagor och urval
 - Ett urval noveller från de två första samlingarna.

 - Innehåll: Regnbågen ; Rönnbruden ; Prövningens dag ; Hemkomsten.
 - Urval och inledning av Göran Schildt.
 - Urval och inledning av Göran Schildt.
 - Urval och inledning av Göran Schildt.

Översättningar (urval)
 Arthur Schnitzler: Den grekiska danserskan och andra noveller (1918)
 Barbra Ring: Peik (Bonnier, 1919)
 Eduard von Keyserling: Vågor (Bonnier, 1920)
 Maila Talvio: Kärlek (Kaksi rakkautta) (Bonnier, 1924)
 Pierre Mille: Monarken (Le monarque) (Norstedt, 1924)

Källor
Svenska litteratursällskapet i Finland: författarporträtt om Runar Schildt
Runar Schildts arkiv vid Svenska litteratursällskapet i Finland

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 
 

Finlandssvenska författare
Författare från Helsingfors
Svenska översättare
Översättare från tyska
Översättare från norska
Översättare från danska
Översättare från finska
Födda 1888
Avlidna 1925
Män
Finlandssvenska manusförfattare
Finländsk adel
Mottagare av Tollanderska priset
Feministas

Feministas är ett socialdemokratiskt feministiskt nätverk grundat av Marita Ulvskog på internationella kvinnodagen 8 mars 2005.

Feministas har enligt egen uppgift 518 aktiva medlemmar.

Feministas hemsida är tills vidare stängd.

Externa länkar
 feministas.se
 

Kvinnoorganisationer i Sverige
Feminism i Sverige
Johansson och Vestman

Johansson och Vestman är en svensk dramafilm från 1946 i regi av Olof Molander.

Om filmen
Filmen premiärvisades 3 september 1946. Förlaga till filmen var statsminister Karl Staaffs pjäs Johansson och Vestman, som skrevs omkring 1898.

Rollista i urval
Holger Löwenadler – Adolf (Hilmer) Johansson, trädgårdsmästare 
Sture Lagerwall – Vestman 
Wanda Rothgardt – fru Helena Bergfors 
Håkan Westergren – ryttmästare Hugo Bergfors, Helenas man, ägare till Härnesholms säteri 
Hjördis Petterson – Beda, kokerska 
Naemi Briese – Olga Hallman 
Gösta Ericsson – Swahn, chaufför och betjänt 
Nils Hultgren – Modig, dräng 
Manne Grünberger – Klein, dräng 
Stig Olin – Rusan, dräng 
Karl Erik Flens – Seger, dräng
Alfons Svensson – Abd Ur-Rama, svärdslukare, fakir
Lilly Kjellström

Musik i filmen
En liten stund med Jesus, kompositör Oscar Ahnfelt, text Lina Sandell
Dig skall min själ sitt offer bära, text 1814 Arvid August Afzelius textbearbetning 1979 Britt G. Hallqvist 
Vi hade inga segel ... (Det går långsamt fram ), sång Holger Löwenadler med barnen Jan-Erik Larsson och Kjell Högberg 
Blott en dag, ett ögonblick i sänder, kompositör Oscar Ahnfelt, text Lina Sandell, sång Hjördis Petterson

Svenska filmer 1946
Svenska dramafilmer
Svenska filmer baserade på pjäser
Filmmanus av Rune Lindström
Svenskspråkiga filmer
Filmer i regi av Olof Molander
Efternamnspar