kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Edward Lawrie Tatum

Edward Lawrie Tatum, född 14 december 1909 i Boulder i Boulder County, Colorado, död 5 november 1975 i New York, New York, var en amerikansk genetiker. Han delade Nobelpriset i fysiologi eller medicin 1958 med George Wells Beadle och Joshua Lederberg för upptäckten av genernas roll för reglering av cellens ämnesomsättning.

Biografi 
Tatum gick på college vid University of Chicago i två år,  och flyttade till University of Wisconsin-Madison, där han tog sin kandidatexamen 1931 och doktorsexamen 1934. Från år 1937 arbetade han vid Stanford University, där han började sitt samarbete med Beadle. Han flyttade sedan till Yale University 1945 där han var mentor åt Lederberg. Han återvände till Stanford 1948 och började sedan på fakulteten för Rockefeller Institute 1957. Han var en inbiten cigarettrökare och dog i New York City av hjärtsvikt komplicerad av kroniskt emfysem.

Vetenskapligt arbete
Beadle och Tatums viktigaste experiment handlade om att utsätta brödmöglet Neurospora crassa för röntgenstrålning, vilket orsakade mutationer. I en serie experiment visade de att dessa mutationer orsakade förändringar i specifika enzymer som är involverade i metaboliska förlopp. Dessa experiment, publicerade 1941, ledde dem till att föreslå en direkt koppling mellan gener och enzymatiska reaktioner, känd som "en gen, ett enzym"-hypotesen.

Tatum fortsatte att studera genetik i bakterier. Ett aktivt forskningsområde i hans laboratorium var att förstå grunden för tryptofanbiosyntes i Escherichia coli. Senare visade Tatum och hans student Joshua Lederberg att E. coli kunde dela genetisk information genom rekombination.

Referenser

Noter

Ytterligare läsning

Nobel Lectures, Physiology or Medicine 1942–1962, Elsevier Publishing Company, Amsterdam, 1964.

Externa länkar

Amerikanska genetiker
Amerikanska nobelpristagare
Nobelpristagare i medicin
Män
Födda 1909
Avlidna 1975
Personer från Boulder
Personer i USA under 1900-talet
Alumner från University of Wisconsin–Madison
Alumner från University of Chicago
Ronald Ross

Sir Ronald Ross, född 13 maj 1857 i Almora, Indien, död 16 september 1932 i London, var en brittisk läkare och forskare inom medicin. 1902 belönades han med nobelpriset i fysiologi eller medicin för sin forskning på malaria.

Biografi 

Ronald Ross föddes i Almora, Indien. Han var äldste sonen till Campbell Claye Grant Ross, brittisk officer i indiska armén och Matilda Charlotte Elderton. Åtta år gammal skickades Ross till England för att gå i skolan, först i Ryde, sedan (1869) i internatskola i Springhill, inte långt från Southampton. Till läkare studerade Ross åren 1875–1880 vid St Bartholomew's Hospital i London. Därefter avreste han till Indien för att tjänstgöra i Madras. 

Medan han tjänstgjorde vid olika indiska sjukhus under 1880- och 1890-talen studerade Ross malaria. I tjänst i Bangalore kom han underfund med sambandet mellan förekomsten av myggor och deras tillgång till vatten. Verksam i Ootacamund 1897 insjuknade Ross själv i malaria. Efter att överflyttning till Secunderabad lyckades han härleda malariaparasiten till en särskild myggsort, Anopheles. 

Före Ross hade parasitologen Patrick Manson föreslagit att just myggor sprider smittämnet som orsakar malaria. Själv kunde Ross visa att malaria överförs mellan fåglar genom myggstick och föreslog att myggor även var smittbäraren även vid överföring av malaria till människor. 
Ross dissekerade anophelesmyggor och fann malarieparasiter på ett tidigt stadium av utvecklingen. För sin forskning på malaria belönades Ross med Nobelpriset i medicin 1902.

År 1899 återflyttade Ross till England, där han blev professor vid Liverpool School of Tropical Medicine. År 1901 valdes Ross till ledamot av Royal College of Surgeons. Han var även ledamot av vetenskapsakademin Royal Society. Ross dekorerades även med ordnar. År 1902 mottog han Bathorden ur kung Edward VII:s händer.

Ross arbetade även för att förebygga malarians ytterligare utbredning, bland annat i västra Afrika, vid Suezkanalen, i Grekland, på Mauritius och Cypern. Han utvecklade även en matematisk modell med vars hjälp malariasmittans spridning kunde beräknas.

Vid sidan av sitt läkarvetenskapliga arbete skrev Ross lyrik och teaterstycken samt målade tavlor helt utan anknytning till den forskning som bland annat gav honom Nobelpriset i medicin 1902.

Källor

Externa länkar 

 Nobelprize.org, Nobelpriset i fysiologi eller medicin 1902
 Nobelprize.org, Ronald Ross - biografi
 
 

Nobelpristagare i medicin
Brittiska nobelpristagare
Brittiska professorer i medicin
Ledamöter av Royal Society
Brittiska läkare under 1800-talet
Brittiska läkare under 1900-talet
Brittisk-indiska armén
Födda 1857
Avlidna 1932
Män
Edmond H. Fischer

Dr Edmond H. Fischer, född 6 april 1920 i Shanghai, död 27 augusti 2021 i Seattle, Washington, var en amerikansk biokemist. Han tilldelades Nobelpriset i fysiologi eller medicin 1992 tillsammans med Edwin G. Krebs för deras upptäckt hur fosforylering aktiverar proteiner och reglerar processer i cellen.

Källor

Externa länkar 
 Nobelprize.org, Nobelpriset i fysiologi eller medicin 1992
 Nobelprize.org, Edmond Fischer - Självbiografi

Födda 1920
Nobelpristagare i medicin
Män
Avlidna 2021
Personer från Shanghai
Hundraåringar
Amerikanska biokemister
Amerikanska nobelpristagare
Amerikanska kemister under 1900-talet
Alumner från Genèves universitet
Val-de-Grâce

Val-de-Grâce är en kyrkobyggnad i Paris, invigd åt Jesu födelse och modern Maria. Kyrkan är belägen vid Place Alphonse Laveran i Paris femte arrondissement. Val-de-Grâce uppfördes mellan 1645 och 1667 på initiativ av drottning Anna av Österrike som var gift med kung Ludvig XIII. François Mansart ritade kyrkan och Jacques Lemercier kupolen, medan kupolfresken från 1663 är ett verk av Pierre Mignard.

Källor

Externa länkar

Romersk-katolska kyrkobyggnader invigda 1667
Romersk-katolska kyrkobyggnader i Paris
Barockarkitektur i Paris
Quartier du Val-de-Grâce
Georges J.F. Köhler

Georges Jean Franz Köhler, född 17 mars 1946 i München, Tyskland, död 1 mars 1995 i Freiburg im Breisgau, var en tysk biolog. Han tilldelades 1984, tillsammans med César Milstein och Niels Kaj Jerne, Nobelpriset i fysiologi eller medicin för sitt arbete med immunologi och monoklonala antikroppar. År 1984 tilldelades han Albert Lasker Basic Medical Research Award.

Biografi
Kohlers far, Karl, var tysk, medan hans mor, Raymonde, tillhörde en fransk familj. Han gifte sig med Claudia Reintjes 1968. Hans första möte med Claudia inträffade när han gjorde universitetsstudier där Claudia var läkarassistent. Han arbetade inte bara hårt för att förfina antikroppar utan gav också sin tid till sin familj och hade ett extrajobb som taxichaufför för att försörja familjen. Mest av tiden han spenderade med sina barn kunde han köra en liten traktor på vägarna eller roa sig med rullskridskoåkning på gatan.

Karriär och vetenskapligt arbete 
I april 1974 påbörjade Köhler ett postdoktoralt forskarstipendium vid Laboratory of Molecular Biology i Cambridge, England, där han började arbeta med César Milstein för att utveckla ett laboratorieverktyg som kunde hjälpa dem att undersöka den mekanism som ligger till grund för mångfalden av antikroppar. Det var under detta arbete som de utformade sin hybridomteknik för produktion av antikroppar. Köhler fortsatte sitt samarbete om tekniken när han återvände till Basel Institute of Immunology i april 1974. Köhler stannade kvar på Baselinstitutet i ytterligare nio år, under vilken tid han fortsatte att undersöka antikropparnas mångfald och i början av 1980-talet började han arbeta med utvecklingen av transgena möss som ett verktyg för att förstå den mekanism som ligger till grund för självtolerans. År 1986 blev Köhler chef för Max Planck Institute of Immunobiology där han arbetade fram till sin död 1995. Han dog på grund av ett hjärtfel.

Utmärkelser och hedersbetygelser
Asteroiden 11775 Köhler är uppkallad efter honom.

Referenser

Noter

Externa länkar 

 Nobelprize.org, Nobelpriset i medicin 1984
 Nobelprize.org, Georges Köhler - CV

Födda 1946
Avlidna 1995
Nobelpristagare i medicin
Tyska biologer
Tyska nobelpristagare
Män
Personer från München
Alumner från Freiburgs universitet
Niels K. Jerne

Niels Kaj Jerne, född 23 december 1911 i London, död 7 oktober 1994 i Castillon-du-Gard (nära Nîmes), var en dansk immunolog. Jerne tilldelades 1984 Nobelpriset i fysiologi eller medicin för sin upptäckt av produktionen av monoklonala antikroppar.

Biografi
Jerne föddes i London av danska föräldrar. Han tog studenten i Rotterdam 1928 och läste en tid fysik vid Universitetet i Leiden innan han utbildade sig till läkare vid Köpenhamns universitet. Under studietiden var han anställd på Statens seruminstitut.

Jerne fick ett stipendium på California Institute of Technology hos bakteriofagforskaren och molekylärbiologen Max Delbrück och arbetade för WHO i Genève 1956–1962 som ledare för sektionen för biologisk standardisering. Han blev professor i Pittsburgh och Frankfurt am Main och ledde ett oberoende  forskningsinstitut i Basel som läkemedelsföretaget Hoffmann-La Roche finansierade 1968–1980. Jerne avslutade  sin vetenskapliga karriär som specialrådgivare vid Institut Pasteur i Paris 1981–1982.

Asteroiden 11774 Jerne är uppkallad efter honom.

Källor

Externa länkar 
 Nobelprize.org, Nobelpriset i medicin 1984
 Nobelprize.org, Niels Jerne - självbiografi

Nobelpristagare i medicin
Födda 1911
Avlidna 1994
Män
Ledamöter av Royal Society
Alumner från Köpenhamns universitet
Alumner från Leidens universitet
Naturvetenskapliga Föreningen, Stockholm

Naturvetenskapliga Föreningen vid Stockholms universitet (ofta betecknad NF) är en fakultetsförening som har till uppgift att fylla studentlivet för naturvetenskapsstuderande på universitetet med diverse aktiviteter, till exempel pubar, sällskapsspelkvällar och fester. Föreningen grundades 1914 och har som symbol en groda på ett näckrosblad. Sedan 2005 har föreningen sin föreningslokal i Gréens villa, som ofta kallas Gröna villan.

Föreningen bedriver sin verksamhet främst via sektioner och klubbar (tidigare även ämnesföreningar).

Sektioner
Insparquen
Klubbmästeriet (KM)
Spexet (Naturvetarspexet)

Klubbar
Bryggeriet
Offside
Schackklubben
Pysselklubben

Ämnesföreningar
Alf-alfa
Alf-beta
Allchemie
BioGeo
BUS
Geologklubben
Mask
MEK
MoleQul
Sigma
Quanta

Grodorden
Grodorden eller Den Evigt Leende och Hoppande Lilla Gröna Grodans Orden är ett akademiskt ordenssällskap sedan 1917. 

Utmärkelsen "Numquam Veni ad Astra" (Ingen når stjärnorna) ges ut på Luciabalen vid Stockholms universitet i samband med Nobelfirandet till de som har gjort något förtjänstfullt inom naturvetenskapen. Nobelpristagare i de naturvetenskapliga ämnena som närvarar vid Luciabalen väljs in i Grodorden tillsammans med andra studenter. De som väljs in sägs behöva hoppa som grodor på campus Frescati i tradition med den först utdelade Grodan 1917.

Referenser

Fakultetsföreningar vid Stockholms universitet
Föreningar vid Stockholms universitet
Studentkultur i Stockholm
Fakultetsföreningar
Studentorganisationer
Svensk studentkultur
Stanley Cohen

Stanley Cohen, född 17 november 1922 i Brooklyn i New York, död 5 februari 2020 i Nashville, Tennessee, var en amerikansk biokemist som tilldelades Nobelpriset i fysiologi eller medicin tillsammans med Rita Levi-Montalcini 1986 för deras upptäckter av tillväxtfaktorer så som EGF epidermal growth factor och NGF nerve growth factor.

Biografi
Cohen var son till Fannie (född Feitel) och Louis Cohen, skräddare. Hans föräldrar var judiska invandrare. Cohen tog sin kandidatexamen 1943 vid Brooklyn College, med dubbelexamen i kemi och biologi. Efter att ha arbetat som bakteriolog på en mjölkbearbetningsanläggning för att tjäna pengar, kunde han ta sin masterexamen i zoologi vid Oberlin College 1945. Han tog doktorsexamen vid institutionen för biokemi på en avhandling om metabolismen hos daggmaskar vid University of Michigan 1948.

Vetenskaplig karriär
Cohens första akademiska anställning var vid University of Colorado där han studerade metabolismen hos för tidigt födda barn. År 1952 flyttade han till Washington University i St. Louis där han först arbetade vid institutionen för radiologi och lärde sig isotopmetodik och sedan vid institutionen för zoologi. I samarbete med Rita Levi-Montalcini isolerade han nervtillväxtfaktorn. Han isolerade senare ett protein som kunde påskynda framtänders utbrott och ögonlocks öppning hos nyfödda möss, som gavs benämningen epidermal tillväxtfaktor. Han fortsatte forskning på cellulära tillväxtfaktorer efter att 1959 ha börjat arbeta på fakulteten vid Vanderbilt University School of Medicine. Han avgick med pension 1999.

Utmärkelser och eftermäle
Cohen mottog
 Wolfpriset i medicin tillsammans med Barbara McClintock 1981,
 Louisa Gross Horwitz-priset från Columbia University (tillsammans med Rita Levi-Montalcini) 1983,
 Nobelpriset i fysiologi eller medicin 1986 för isolering av nervtillväxtfaktor och upptäckten av epidermal tillväxtfaktor  
 the National Medal of Science 1986.
 Albert Lasker Basic Medical Research Award 1986.
 
Hans forskning på cellulära tillväxtfaktorer har visat sig grundläggande för att förstå utvecklingen av cancer och utvecklingen av läkemedel mot cancer.
Scopus h-index = 107.

Referenser

Noter

Externa länkar

  including the Nobel Lecture 8 December 1986 Epidermal Growth Factor
 Stanley Cohen Nobel link
 The Official Site of Louisa Gross Horwitz Prize

Nobelpristagare i medicin
Amerikanska kemister under 1900-talet
Födda 1922
Avlidna 2020
Män
Personer från Brooklyn
Amerikanska nobelpristagare
Forskare från New York
Alumner från Brooklyn College
Alumner från Oberlin College
Alumner från University of Michigan
James Black

Sir James Whyte Black, född 14 juni 1924 i Uddingston, South Lanarkshire, död 21 mars 2010, var en brittisk (skotsk) farmakolog

Black, som upptäckte propranolol  och syntetiserade cimetidin, belönades 1988 med Nobelpriset i fysiologi eller medicin för detta. År 2004 erhöll han Royal Medal.

Propanolol är en betablockerare och anses har revolutionerat behandlingen av angina pectoris. Cimetidin är en histamin-receptorantagonist och används mot en för hög saltsyraproduktion i magen.

Utmärkelser 
 Scheelepriset, 1983
 Nobelpriset i fysiologi eller medicin, 1988

Källor

Noter

Externa länkar 

 Nobelprize.org, Nobelpriset i medicin 1988
 Nobelprize.org, James Black - självbiografi
 Dödsannons - BBC (engelska)

Nobelpristagare i medicin
Brittiska farmakologer
Brittiska nobelpristagare
Mottagare av Royal Medal
Personer i Storbritannien under 2000-talet
Födda 1924
Avlidna 2010
Män
Ledamöter av Royal Society of Edinburgh
Alumner från Saint Andrews-universitetet
Lever du det nya livet

Lever du det nya livet är en psalm med sex verser av Lina Sandell-Berg.

Publicerad i
Herde-Rösten 1892 som nr 168 under rubriken "Sjelfpröfning:"
Samlingstoner 1919, som nr 57 under rubriken "Väckelsesånger".
Svenska Missionsförbundets sångbok 1920 som nr 237 under rubriken "Omvändelse och nyfödelse".
Fridstoner 1926 som nr 92 under rubriken "Frälsnings- och helgelsesånger".
Svensk söndagsskolsångbok 1929 som nr 98 under rubriken "Frälsningen i Kristus"
Sionstoner 1935 som nr 323 under rubriken "Nådens ordning: Väckelse och omvändelse".
Guds lov 1935 som nr 121 under rubriken "Väckelse och inbjudan".
Lova Herren 1988 som nr 290 under rubriken "Kallelsen till Guds rike"

Svenska psalmer
Säbysjön (Järfälla socken, Uppland)

Säbysjön är en sjö i Järfälla kommun i Uppland som ingår i . Sjön har en area på  kvadratkilometer och ligger  meter över havet. Sjön avvattnas av vattendraget Igelbäcken. Vid provfiske har bland annat abborre, gädda, mört och ruda fångats i sjön.

Säbysjön ligger på Järvafältet och ingår i sin helhet i Västra Järvafältets naturreservat. Säbysjön är en naturlig rastplats för många flyttfåglar. Det har setts en del mer sällsynta arter här och området är populärt bland fågelskådare. Storlom häckar i sjön. Säbysjön är en grund och näringsrik slättsjö, som ibland har problem med syrebrist vintertid. Sjön avvattnas av Igelbäcken som mynnar ut i Edsviken nära Ulriksdals slott i Solna kommun. I nära anslutning till sjön ligger Säby gård, som har betande nötkreatur.

Fisk 
Vid provfiske har följande fisk fångats i sjön:

 Abborre
 Gädda
 Mört
 Ruda
 Sutare

Delavrinningsområde 
Säbysjön ingår i delavrinningsområde (659154-161727) som SMHI kallar för Utloppet av Säbysjön. Medelhöjden är  meter över havet och ytan är  kvadratkilometer. Det finns inga avrinningsområden uppströms utan avrinningsområdet är högsta punkten. Avrinningsområdets utflöde Igelbäcken mynnar i havet. Avrinningsområdet består mestadels av skog (58 procent), öppen mark (11 procent) och jordbruk (11 procent). Avrinningsområdet har  kvadratkilometer vattenytor vilket ger det en sjöprocent på  procent. Bebyggelsen i området täcker en yta av  kvadratkilometer eller 10 procent av avrinningsområdet.

Se även 
 Järvafältets naturreservat
 Lista över insjöar i Järfälla kommun

Källor

Externa länkar 

 
 
 

Insjöar i Åkerström-Norrströms kustområde
Insjöar i Uppland
Insjöar i Järfälla kommun
George H. Hitchings

George H. Hitchings, född 18 april 1905 i Hoquiam, Washington, död 27 februari 1998 i Chapel Hill, North Carolina, delade 1988 Nobelpriset i fysiologi eller medicin med Gertrude B. Elion för uppfinning av flera läkemedel.

Källor

Externa länkar 
 Nobelprize.org, Nobelpriset i medicin 1988
 Nobelprize.org, George Hitchings - självbiografi

Nobelpristagare i medicin
Alumner från Harvard Medical School
Personer från Hoquiam
Födda 1905
Avlidna 1998
Män
J. Michael Bishop

J. Michael Bishop, född 22 februari 1936 i York i Pennsylvania, är en amerikansk immunolog och mikrobiolog. Han delade Nobelpriset i fysiologi eller medicin 1989 tillsammans med Harold E. Varmus för deras upptäckt av retrovirala onkogener. Detta ledde till en förståelse hur cancer kan uppstå från normala gener, de var även de första att hitta och identifiera en onkogen, v-src.

1982 tilldelades han Albert Lasker Basic Medical Research Award.

Källor

Noter

Externa länkar 
 Nobelprize.org, Nobelpriset i medicin 1989
 Nobelprize.org, Michael Bishop - självbiografi

Nobelpristagare i medicin
Amerikanska biologer under 1900-talet
Alumner från Gettysburg College
Personer från York, Pennsylvania
Födda 1936
Levande personer
Män
Amerikanska nobelpristagare
Forskare från Pennsylvania
Amerikanska immunologer
Amerikanska mikrobiologer
Alumner från Harvard Medical School
Marie Nilsson Lind

Anna Charlotta Marie Nilsson Lind, ogift Nilsson, född 13 december 1961 i Alvare i socknen När på Gotland, är en svensk sångerska, textförfattare och kompositör.

Biografi 
Nilsson var en av medlemmarna i gruppen Ainbusk och skrev text och musik till de flesta  av gruppens låtar. 

I februari 2018 hade hon premiär med en teaterföreställning på Länsteatern i Visby, Mina drömmars land – en show om mi och di.

Marie Nilsson var med i dokumentärfilmen Josefin Nilsson – Älska mig för den jag är, som handlar om hennes syster Josefin. Dokumentären visades först på SVT Play fredagen 22 mars 2019 och två veckor senare visades den på SVT 2. I dokumentären berättade hon att systern samlade material och ville skriva en bok, och att hon själv ville förverkliga den.

I mars 2020 släpptes boken Josas bok: min berättelse, som även är en självbiografisk berättelse. Ny musik från systern har släppts och låtarna spelades för första gången när Marie Nilsson sommarpratade i P1 i augusti 2019.

Under hösten 2021 var hon en av artisterna som medverkade i den tolfte säsongen av underhållningsprogrammet Så mycket bättre. I programmets sjunde avsnitt framförde hon (med uppbackning från resten av Ainbusks levande medlemmar) en cover av Daniel Adams-Rays och Aviciis låt Somewhere In Stockholm, som även fungerade som en hyllning till Josefin.

Familj 
Marie Nilsson är dotter till Allan Nilsson och äldre syster till Josefin Nilsson som också var medlem i Ainbusk. Hon är sedan 1999 gift med musikern Magnus Lind.

Utmärkelser 
 1988 – Karamelodiktstipendiet, Povel Ramels pris.
 2003 – Gotlands kommuns kulturpris, tillsammans med hela gruppen Ainbusk

Bibliografi

Referenser

Externa länkar
Officiell webbplats

Kvinnor
Födda 1961
Svenska sångare inom populärmusik
Levande personer
Personer från Närs socken
Deltagare i Melodifestivalen 2008
Sommarvärdar 2019
Svenska sångare under 1900-talet
Svenska sångare under 2000-talet
Deltagare i Så mycket bättre
Uti Bibeln finns en skatt

Uti Bibeln finns en skatt är en söndagsskolesång som är skriven av Horatio Richmond Palmer och som sjungs på samma melodi som Är du glad, av hjärtat nöjd och Tomten och haren.

Publicerad i 
Svensk söndagsskolsångbok 1908 fyra verser, som nr 82 under rubriken "Guds ord".
Lilla Psalmisten 1909 vers 1 och 4, som nr 117 under rubriken "Guds ord".
Svensk söndagsskolsångbok 1929 som nr 83 under rubriken "Guds ord".

Externa länkar
Hos Projekt Runeberg finns text och noter.

Amerikanska psalmer
Maria Olofsson

Maria Olofsson, född 5 juni 1886 vid Mullvads i Ardre på Gotland, död 20 december 1972 i Katrineholm, var en svensk barnboksförfattare. Hon skrev boken På trollkalas, sagor för snälla och stygga barn. Bilder i boken var gjorda av Robert Högfeldt.

Externa länkar
Runeberg, Maria Olofsson

Kvinnor
Svenskspråkiga författare
Svenska författare av barn- och ungdomslitteratur
Födda 1886
Avlidna 1972
Personer från Ardre socken
Marie Nilsson

Marie Nilsson kan syfta på:

 Marie Nilsson (fotograf), född 1947
 Marie Nilsson Lind (född 1961), svensk sångerska, textförfattare och kompositör, medlem i gruppen Ainbusk (Ainbusk Singers)
 Marie Nilsson (fackföreningsledare) (född 1964), svensk fackföreningsledare, förbundsordförande för IF Metall sedan 2017
 Marie Nilsson (friidrottare), svensk medeldistanslöpare

Se även 
 Maria Nilsson (olika betydelser)
Stella Fare

Stella Shanti Helen Fare, ogift Vinterhed, ursprungligen Kumar, född 27 oktober 1958 i norra London, är en svensk politiker. Hon representerade det lokala Stockholmspartiet 1985−2002 och var dess gruppledare under tio år. Fare var borgarråd i Stockholm från 1998 till 2002. Hon är mest känd bland stockholmarna för att ha drivit igenom en omfattande satsning på cykelbanor i Stockholm.

Biografi 

Fare växte upp på Södermalm i Stockholm. Under ett par år i tonåren bodde hon på Barnbyn Skå på Färingsö där hennes styvfar Bengt Börjeson efterträtt Gustav Jonsson som chef. 1974 tillbringade hon ett år som AFS-stipendiat i USA. Efter gymnasiestudier på Norra Latin och Sveaplans vuxengymnasium påbörjade hon studier vid Stockholms universitet och blev fil. kand. med historia som huvudämne 1986. I valet 1985 blev hon invald som ersättare i Stockholms kommunfullmäktige och ordinarie ledamot 1986. Hon var anställd på Stockholms stadsarkiv och Riksarkivet tills hon blev förtroendevald på heltid 1990. 

Efter valförlusten 2002 då Stockholmspartiet förlorade sina mandat i Stadshuset bytte hon parti till Folkpartiet liberalerna. I valet 2006 blev hon blev invald till Stockholms läns landsting där hon fortsatte att driva trafikfrågor i Storstockholms Lokaltrafiks styrelse. Mellan 2012 och 2014 var hon vice ordförande i SL/landstingets Trafiknämnd.  Efter valet 2014 lämnade hon sina uppdrag med motiveringen att partiet inte velat satsa på trafikfrågorna utan lämnat över hela ansvaret till moderaterna i utbyte mot poster inom sjukvården. Hon är sedan 2015 partilös. 

I september 2015 utgav hon och Trafiknostalgiska Förlaget boken Brunkeberg och torget som försvann.

Fare är dotter till Kerstin Vinterhed i hennes äktenskap med Peter Prashant Kumar Lal från New Delhi i Indien. Hon är vidare systerdotter till Annette Kullenberg och Claes Borgström. Hon är gift med konstnären Michael Fare och de har fyra vuxna döttrar.

Externa länkar
Officiell hemsida

Födda 1958
Borgarråd i Stockholms stad
Stockholmspartister
Personer i Liberalerna och Folkpartiet
Kvinnor
Levande personer
Politiker från Stockholm
Svenska politiker under 1900-talet