kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Lee Iacocca

Lido Anthony "Lee" Iacocca, född 15 oktober 1924 i Allentown, Pennsylvania, död 2 juli 2019 i Bel Air, Los Angeles, Kalifornien, var en amerikansk företagsledare. 

Iacocca var kanske mest känd för att som VD för biltillverkaren Chrysler under 1980-talet tagit företaget ur en allvarlig krissituation.

Iacocca började sin karriär hos Ford Motor Company. Han blev uppmärksammad för första gången då han lyckades höja bilförsäljningen markant i ett distrikt. Större uppdrag följde inom koncernen, där Iacocca bland annat var med och ledde arbetet med Ford Mustang. Lee Iacocca fick äran att skapa Ford Mustang. Det gav honom en hel del beröm, men i själva verket var han motståndare till Mustang. Det var den yngre delen av Fords formgivare och idé-skapare som tog fram Mustangen och Iacocca ratade den helt.

Han blev senare VD för Ford och en av USA:s mer inflytelserika industrimän. Fords ägare Henry Ford II kom dock inte överens med Iacocca och efter mindre lyckade modeller sparkades Iacocca år 1978. Iacocca gjorde comeback som chef för den krisdrabbades Chrysler-koncernen på 1980-talet. Han lyckades vända ett konkurshotat företag till att ta tillbaka sin position som en av de stora amerikanska biltillverkarna. År 1992 lämnade Iacocca Chrysler.

Iacocca blev på senare år känd för sina böcker. I april 2007 gav han ut boken Where Have All the Leaders Gone?, som bland annat är mycket kritisk till USA:s president George W. Bush.

Bibliografi
Iacocca: en självbiografi, Lee Iacocca och William Novak, översättning av Håkan Lambert-Olsson 1985 (Iacocca: An Autobiography, 1984)
Rakt på sak, Lee Iacocca och Sonny Klenfield, översättning av Sture Lundquist (Talking Straight, 1988)
Where Have All the Leaders Gone? (2007)

Källor

Födda 1924
Avlidna 2019
Män
Personer inom USA:s näringsliv
Personer verksamma inom bilindustrin
Personer verksamma inom Ford Motor Company
Personer verksamma inom Chrysler Corporation
Personer i USA under 1900-talet
Personer från Allentown, Pennsylvania
Alumner från Princeton University
RP

RP är en förkortning som kan syfta på:

RP – nationalitetsmärke för motorfordon från Filippinerna
RP – ögonsjukdom, se Retinitis pigmentosa.
r.p. – registrerad förening som antecknats i partiregistret i Finland, se registrerat parti
RP IF – idrottsförening från Linköping
Max Romeo

Max Romeo, född som Maxwell Livingston Smith den 22 november 1947  i St D'Acre, Jamaica, är en jamaicansk sångare och låtskrivare som tillhör första generationens reggaeartister. Till hans mest kända låtar hör "War Ina Babylon", "Wet Dream", "I Chase the Devil" och "One Step Forward". Hans samarbete med musikproducenten Lee "Scratch" Perry resulterade i ett antal reggaeklassiker åren 1968 – 1980. Trots att Max Romeo är över 70 så är han fortfarande aktiv som artist och turnerar ännu runt i världen. 

Max Romeo inledde sin karriär som musiker i mitten av 1960-talet i vokalistgruppen The Emotions, där även Kenneth Knight och Lloyd Shakespeare ingick. År 1968 debuterade Max Romeo som soloartist. Som många jamaicanska reggaeartister efter honom hade han först en karriär där han inriktade sig på lättsmälta låtar med tvetydiga eller oanständiga texter, där "Wet Dream" var den största hiten, för att några år senare komma ut som rastafari och växla över till religiösa samhällskritiska texter. 

I mitten av 1970-talet hade han framgångar med album som Revelation Time (1975) och War Ina Babylon (1976). Romeo spelade in sin musik hos den innovativa musikproducenten Lee "Scratch" Perry i studion The Black Ark i Kingston. Där hade artister som The Wailers (Marley, Tosh, Bunny Wailer), Junior Murvin och The Congos  spelat in album, lockade av Perrys experimenterande för att utveckla den nya musikstil som kallades reggae. Studion brändes dock ner i slutet av 1970-talet.

The Upsetters var namnet på den konstellation av reggaeartister som kompade Max Romeo. De var musiker avlönade av Perry för att fungera som ett studioband som kunde experimentera sig fram till den musik som passade till de melodier som Max Romeo och andra talangfulla sångare kom till studion för att sjunga. The Upsetters bestod av gitarristen Alva Lewis, organisten Glen Adams, samt bröderna  Aston "Family Man" Barrett (basist) och Carlton Barrett på trummor.

Diskografi (urval)

 Studioalbum
 (Trojan Records)
 (Dynamic Sounds)
 (Tropical Sound Tracs)
 (Island Records)
 (Island Records)
 (Wackies)
 (King Kong)
 (King Kong)
 (Shanachie Records)
 (Rohit)
 (Jah Shaka)
 (Jah Shaka)
 (Mafia & Fluxy)
 (Tappa Zukie)
 (Warriors)
 (Warriors)
 (Warriors)
 (Max Romeo & Tribù Acustica) (Satta Records)
 (Burning Bush)
 (Mediacom)
 (Ariwa Sounds)

Samlingsalbum
 (Culture Press (UK)/Vista Sounds)
 (Crocodisc)
 (Dr. Buster Dynamite)
 (Blood & Fire)
 (Charmax)
 (Trojan Records)
 (Culture Press)
 (Trojan Records)
 (sammanställd av David Katz) (Island Def Jam Music Group) 
 (Trojan Records)
 (Trojan Records)
 (Jamaican Recordings)
 (Mediacom)

Externa länkar

 Max Romeo på allmusic

Jamaicanska reggaesångare
Jamaicanska sångtextförfattare
Födda 1947
Män
Levande personer
Våtrumstapet

Våtrumstapet är en tapet speciellt avsedd för våta utrymmen som till exempel toalett, badrum, dusch och tvättstuga och skyddar den bakomvarande huskonstruktionen från fukt i dessa utrymmen. Tapeten är ett alternativ till kakel.

Tapeter
The Ethiopians

The Ethiopians var en jamaicansk vokal musikgrupp som bildades 1966. De räknas som pionjärer inom särskilt rocksteady-stilen. Medlemmar i gruppen var Leonard Dillon, Aston Morris, och Stephen Taylor. Gruppen var mycket populär på Jamaica under sena 1960-talet och tidiga 1970-talet, och hade även framgångar i Storbritannien under dessa år. 

Internationellt är de antagligen mest kända för låten "Train to Skaville" från 1967. Låten gick upp på plats #40 på Englands singellista, vilket var en stor framgång för en jamaicansk grupp. De hade sedan flera hitsinglar i sitt hemland, till exempel "Engine 54", "Come on Now", och "Reggae Hit the Town" (alla 1968). Under 1970-talets första hälft drog deras musik mer åt roots reggae-hållet. Taylor avled i en olycka 1975 då han blev påkörd en bil när han korsade en väg. Gruppen upplöstes kort därefter, men återkom kort 1977 då Dillon och Morris släppte albumet Slave Call. Leonard Dillon började under 1990-talet uppträda under gruppnamnet igen, men nu med kvinnliga bakgrundssångare. Dillon avled efter att ha drabbats av en hjärntumör i september 2011.

Diskografi (i urval)
 Studioalbum 
1968: Engine '54: Let's Ska and Rock Steady 
1969: Reggae Power
1970: Woman a Capture Man 
1977: Slave Call 
1989: Dread Prophecy
1990: Let's Ska and Rock Steady 
1993: Clap Your Hands 
1993: Sir J.J. & Friends 
1994: Owner Fer De Yard
1999: Train to Skaville
1999: Tuffer Than Stone
2000: Skaville Princess 

 Samlingsalbum 
2002: Train to Skaville: Anthology 1965-1975

Källor

Externa länkar 

The Ethiopians på allmusic.com

Jamaicanska musikgrupper
Jamaicanska reggaegrupper
Journey to Addis

Journey to Addis, ett reggaealbum av Third World som släpptes år 1978 på Island Records. Med det här albumet fick gruppen sin första internationellt stora hit med "Now That We Found Love", som spelades flitigt på diskoteken i Amerika och Europa under flera år. Man kan tydligt höra gruppens soulinfluenser och jazzinfluenser på det här albumet.

Låtlista
"One Cold Vibe (Couldn't Stop Dis Ya Boogie)"  (Coore) - 4:27
"Cold Sweat"  (Clarke/Coore/Copper/Dal) - 3:50
"Cool Meditation"  (Cooper) - 3:34
"African Woman"  (Clarke) - 6:26
"Now That We Found Love"  (Gamble/Huff) - 7:39
"Journey to Addis" - 6:44
"Fret Not Thyeself"  (Clarke/Cooper/Coore) - 4:15
"Rejoice"  (Clarke/Cooper/Coore) - 3:50

Musikalbum 1978
Diktamen

Diktamen (plural diktamina eller diktamen) kan vara:

 Diktamen –  någon läser upp exakt de ord som skall skrivas ner, se förestavning
 Diktamen (dikt) – en dikt av Hjalmar Gullberg
The Ashes

The Ashes (svenska: Askan) är en cricket-tävling som spelas vartannat år mellan England och Australien. The Ashes består oftast av fem cricket-matcher och dessa spelas i test-format. Test cricket är den längsta formen av cricket där varje match pågår i upp till fem dagar.

The Ashes spelades för första gången 1882-1883. Uttrycket The Ashes (svenska Askan) myntades dagen efter Englands första förlust någonsin på hemmaplan, den 29 augusti 1882 på The Oval, då en ironisk tidningsartkel beskrev att "... kroppen kremerades och askan togs med hem till Australien." Australien har sedan dess vunnit 34 gånger, England har vunnit 32 gånger, och tävlingen har slutat oavgjord sju gånger, bland annat senast i England sommaren 2023. Under åren 1989-2003 vann Australien åtta Ashes i rad, alla med stora marginaler. De senaste tävlingarna har varit mera jämna. Räknat i enskilda matcher har Australien vunnit 140 och England 108 matcher, medan 92 slutat oavgjort.

Referenser 
Noter

Externa länkar

 The Origin of the Ashes — Rex Harcourt
 Listen to a young Don Bradman speaking after the 1930 Ashes tour on australianscreen online

Cricket i Australien
Cricket i England
Relationer mellan Australien och Storbritannien
Återkommande sportevenemang med premiär 1882
Förestavning

Förestavning (diktamen) innebär att någon läser upp exakt de ord som skall skrivas ner.

Förestavning förekommer ofta på lägre skolstadier som övning i rättskrivning, men det kan lika gärna ske vuxna emellan, vid tillfällen då den som står för formuleringarna och den som skriver texten inte är samma person.

Se även 
 Automatisk skrift

Språkinlärning
Buses and Trains

"Buses and Trains" är en sång som spelades in av popgruppen Bachelor Girl från Australien. Den utkom på singel 1998, och blev en stor hit, låg som högst 4:a på den australiska singellistan samt sålde platina. I Sverige låg låten såväl på svenska singellistan som på Trackslistan. Sångtexten beskriver ett kärleksförhållande som lika riskfyllt som att exempelvis bli överkörd av bussen och tåget, hamna i skeppsbrott eller krocka med bilen, men ändå önskar jag-personen göra det åter.

Listplaceringar

Årsslutslistor

Certifikat

Källor

Musiksinglar 1998
Tracks
Engelskspråkiga sånger
Sånger om järnväg och tåg
Sånger om bussar
Vuosaari

Vuosaari kan syfta på:

 Vuosaari (ö i Finland) –  en ö i Finland
 Vuosaari – en stadsdel och ett distrikt i östra Helsingfors, Finland, se Nordsjö, Helsingfors stad
I en främmande stad

I en främmande stad är Hjalmar Gullbergs (1898–1961) första tryckta diktsamling, från 1927. Den är indelad i fyra avdelningar: Ur dagboken, Själamässa, Drömmarna och Reseminnen. Samlingen innehåller en del översättningar, av bland andra Jean Racine och Paul Bourget. Titeldikten börjar: ”Ett krucifix har mitt på trottoaren satts” – och fortsätter med frågan ”hur blev ett vanligt gathörn huvudskalleplats?”

Diktamen, en dikt om konstnärlig inspiration ingår i  avdelningen ”Ur dagboken”.  Dikten börjar: ”En jordisk arbetsdag / är nu på nytt förliden”. Men diktaren är fylld av besvikelse, för ingenting blev uträttat denna dag, all ambition till trots. Nu sitter han vaken i nattens timmar och väntar på inspirationen (”en främlings andedräkt”). Och dikten slutar med ord som närmast antyder så kallad verbalinspiration: ”Ge order, principal! / Diktera! Jag är färdig.”

Verk av Hjalmar Gullberg
Svenska diktsamlingar
Svenskspråkiga diktsamlingar
Skönlitteratur 1927
Dikter 1927
Svenska dikter
Essinge brogata

Essinge brogata är en gata på Lilla Essingen i Stockholm. Gatan fick sitt namn 1931 när stadsplanen för Lilla Essingens centrala delar fastställdes.

Beskrivning

Essinge brogata sträckte sig ursprungligen tvärs över hela ön från Mariebergsbron västerut till Stora Essingebron. När Essingeleden färdigställdes 1966 slutade gatan vid Lilla Essingepåfarten på trafikplats Lilla Essingen. Gatan är sedan dess cirka 320 meter lång. Essinge brogata är den centrala gatan på Lilla Essingen. Öns restauranger och affärer är koncentrerade till denna gata. 

Bebyggelsen härrör från 1930-talet. Hörnhuset Essinge brogata 9 / Disponentgatan 6 ritades och byggdes 1931 av Ivar Engström och "entrébyggnaden" vid gatans början (nr 2) uppfördes 1932 efter ritningar av arkitekt Birger Borgström. Båda byggnader är de ända på Lilla Essingen som är grönmärkta av Stadsmuseet i Stockholm vilket innebär ”att bebyggelsen har ett högt kulturhistoriskt värde och är särskilt värdefull från historisk, kulturhistorisk, miljömässig eller konstnärlig synpunkt”. Bland övriga arkitekter märks Ture Sellman och Björn Hedvall. 

På Essinge Brogata stannade trådbussen 96 för att släppa av arbetarna som skulle till öns båda stora industrier: Electrolux och Primus. Hållplatsen låg bredvid Essingebio på Essinge Brogata nummer 3. Tusentalet arbetande gick varje arbetsdag till Luxgatan respektive Primusgatan där fabrikerna låg. Vid arbetsdagens slut gick samma ström i motsatt riktning. Hållplatsen mot innerstaden låg högre upp i backen. Electrolux flyttade från ön 1999 och Primus redan 1956. 

Lilla Essingens folkskola låg i hörnet dåvarande Luxgatan 23 / Essinge brogata 33. Skolan började planeras 1951 efter ritningar av arkitekt Gösta Nordin och den första etappen invigdes 1952. Ytterligare en byggnad stod klar våren 1953. Folkskoleverksamheten avslutades redan 1963. Byggnaden revs 2000 när det nya bostadsområdet på södra Lilla Essingen började byggas.

Bilder

Se även
Luxgatan
Primusgatan

Noter

Källor

Externa länkar

Gator och torg på Essingeöarna
Sågtak

Sågtak eller shedtak är en typ av yttertak som är vanligt förekommande bland hall- och fabriksbyggnader. Det består av ett större antal i sidled ihopfogade sadeltak eller pulpettak. Avvattning av regnvatten sker i varje "dal", där det utbildas en takränna.  Fördelen är att kunna konstruera stora takytor med tillfredsställande takavvattning utan plantakets nackdelar, dessutom kan dagsljus tillföras byggnaden från taket i varje "sågtand", varför fönster i ytterväggarna saknas ibland.

Tak
Arkitektur
Simone Niggli

Simone Niggli, född Luder, ofta omnämnd som Niggli-Luder, född 9 januari 1978 i Burgdorf, är en schweizisk orienterare som har tillhört den yppersta världseliten i sin idrott. Hon har tävlat för Ulricehamns OK, från 2011 för OK Tisaren och under senare år för OL Norska. Utanför Norden representerar hon sin schweiziska förening OL Verein Hindelbank.

Den 29 september 2013 meddelade Niggli att hon avslutar sin elitkarriär och att världscuptävlingarna på hemmaplan i Schweiz den 5–6 oktober blir hennes sista på elitnivå. Så dags hade hon sedan sitt första internationella mästerskap 2000 vunnit 23 VM-guld och 10 EM-guld. Under karriären har hon nio gånger vunnit världscupen.

Simone Niggli har studerat biologi och är sedan 2003 gift med Matthias Niggli.

Sportsliga meriter 
 Rankad som nummer 1 i världen
 23 VM-guld
 1 junior-VM-guld
 2 student-VM-guld
 10 EM-guld
 9 totalsegrar i Världscupen
 2 segrar i World Games
 1 totalseger i ParkWorldTour
 3 gånger nordisk mästare
 14 gånger schweizisk mästare
 9 gånger svensk mästare
 1 gång finsk mästare
 4 totalsegrar i Elitserien i orientering
 4 totalsegrar i O-Ringen
 5 segrar i Credit-Suisse Cup
 Årets idrottskvinna i Schweiz 2003, 2005 och 2007

Källor

Vidare läsning  
 2007 - Beat Hugi, Simone Niggli-Luder. Unterwegs mit der besten OL-Läuferin der Welt

Externa länkar 

 Simone Nigglis webbplats
 Simone och Matthias Nigglis webbplats
 Ulricehamns OK

Födda 1978
Schweiziska orienterare
Kvinnor
Levande personer
Europamästare i orientering
Världsmästare i orientering
Personer från kantonen Bern
Schweiziska idrottare under 1900-talet
Schweiziska idrottare under 2000-talet
Orienterare i Ulricehamns OK
Lamer

Lamer är ett slangord och lånord från engelskan, som ungefärligen betyder tönt.

Uttrycket är speciellt vanligt bland gamers och hackers, för någon med bristande datorkunskaper som inte inser detta själv. Den som har bristande kunskaper men inser det själv kallas hellre för n00b med internetslang eller något av de synonymer det uttrycket har.

Se även 
Lamer Exterminator

Datorkultur
David Jack

David Bone Nightingale Jack, född 3 april 1899 i Bolton, död 10 september 1958, var en engelsk fotbollsspelare.

David Jack, som spelade högerinner, inledde sin karriär i Plymouth Argyle 1919, och kom att göra 11 mål på 48 matcher. 1920 återvände han till sin födelseort, för att spela i Bolton Wanderers, dit han hade värvats för 3 500 pund. Han tillbringade åtta säsonger i Bolton, och blev historisk genom att göra det första målet på Wembley Stadium, när han nätade i FA-cupfinalen 1923 (Bolton besegrade West Ham med 2–0). Ett år senare spelade han sin första av nio landskamper (tre mål) för England.

Jack var med om att vinna FA-cupen igen 1926, och 1928 värvades han av Herbert Chapmans Arsenal för rekordsumman 10 890 pund. Han blev därmed förste spelare att köpas för över 10 000 pund. Jack tog direkt en plats i startelvan och var Arsenals bäste målskytt under slutet av 1920-talet och början av 1930-talet. Med Arsenal vann han ligan tre gånger och FA-cupen en gång. När han avslutade karriären 1934 hade han gjort 124 mål på 208 matcher för Arsenal, och var då klubbens näst bäste målskytt genom tiderna (sedan dess har ytterligare sju spelare passerat honom på listan över tidernas bästa målskyttar i Arsenal).

Efter spelarkarriären blev Jack tränare, först i Southend United (maj 1934 till augusti 1940) och sedan i Middlesbrough (november 1944 till april 1952).

Födda 1899
Engelska fotbollsspelare
Engelska fotbollstränare
Spelare i Arsenal FC
Spelare i Plymouth Argyle FC
Spelare i Bolton Wanderers FC
Tränare i Southend United FC
Tränare i Middlesbrough FC
Män
Avlidna 1958
Personer från Bolton
Vägvalet

Vägvalet var ett lokalt politiskt parti representerat i kommunfullmäktige i Borås kommun 1994-2014. I valet 2014 ställde partiet upp under namnet Boråsvalet - men tog inget mandat. 

1998-2006 hade Vägvalets Björn Wahllöf en kommunalrådspost . Wahllöf, en av Vägvalets grundare, uteslöts i början av 1990-talet ur kristdemokraterna. Många av partiets medlemmar hade bakgrund i den lokala frikyrkliga församlingen Gemenskapen. Vägvalet hade sitt främsta stöd i de östra delarna av Borås kommun, i synnerhet i valdistriktet Gånghester där de i kommunvalet 2010 fick 13,73% av rösterna.

Efter valet 2006 förlorade Vägvalet kommunalrådsposten i och med att man gick tillbaka från sex till tre mandat. Björn Wahllöf avgick och Kerstin Koivisto valdes till Vägvalets nya ledamot i kommunstyrelsen. På 2007 års årsmöte valdes Martin Neuman till ordförande och efterträdde därmed Bo Jakobsson. På 2008 års årsmöte efterträdde Kerstin Koivisto Neuman. Koivisto blev då både partiets gruppledare i kommunfullmäktige och ordförande. I kommunvalet 2010 gick partiet tillbaka från tre till ett mandat. 2014 tappade partiet sitt mandat och veckan efter valet meddelades det att partiet läggs ner .

Vägvalet ingick 1998-2010 i en sexpartikoalition bestående av moderaterna, folkpartiet, kristdemokraterna, centerpartiet, vägvalet och miljöpartiet. Efter valet 2010 bytte vägvalet och miljöpartiet sida och styrde i minoritet tillsammans med socialdemokraterna och vänsterpartiet 2010-2014.

Partiet hade en ungdomsorganisation vid namn Genvägen.

Valresultat 

''Källa: val.se (Valmyndigheten)

Se även 
 Lista över politiska partier i Sverige

Referenser

Externa länkar 
 Vägvalets hemsida

Politiska partier bildade 1994
Lokala politiska partier i Sverige
Borås kommun
Herostratos

Herostratos (grekiska: ) var en grek som brände ned det praktfulla Artemistemplet i Efesos den 21 juli år 356 f.Kr. i syfte att uppnå ryktbarhet. Dådet har givit upphov till uttrycket herostratisk ryktbarhet, det vill säga ryktbarhet som vunnits genom illdåd, ofta sådant av meningslöst destruktiv och icke-ändamålsenlig karaktär.

Dådet sägs ha inträffat samma natt som Alexander den store föddes. Dennes fader Filip – två år senare kung av Makedonien – skall ha sagt: "Detta är ett järtecken! Det brinnande templet är en fackla, som lyser över min sons framtid." 

Herostratos blev dömd till döden. Man försökte även radera ut Herostratos ur historien genom att införa dödsstraff för den som nämnde hans namn. Trots detta har han blivit ihågkommen för eftervärlden genom den grekiske historieskrivaren Theopompos, som har berättat om honom i sina verk. 

Jean-Paul Sartres novell Herostratos, som återfinns i novellsamlingen Muren, handlar om en man som får lust och planerar att skjuta på människor med sin revolver.

Referenser

Noter

Antikens greker
Avlidna 356 f.Kr.
Födda 300-talet f.Kr.
Grekiska eponymer
Män
Personer som blivit avrättade under antiken
Ted Drake

Edward Joseph "Ted" Drake, född 16 augusti 1912 i Southampton, död 30 maj 1995, var en engelsk fotbollsspelare och tränare.

Ted Drake började spela fotboll i Winchester City, innan han blev professionell i Southampton 1931. Drake var en ytterst målfarlig centerforward som gjorde hattrick i debuten för Southampton. Totalt gjorde han 48 mål på 72 ligamatcher för laget. I mars 1934 flyttade Drake till Arsenal för 6 500 pund, och gjorde mål i debuten mot Wolves. Han kom till Arsenal för sent för att få en medalj för ligasegern 1934. Istället fick han en följande säsong, då han gjorde 42 mål på 41 ligamatcher.

Drake var med om att vinna FA-cupen 1936 och ligan 1938, innan andra världskriget satte stopp för den fortsatta karriären. En skada tvingade honom att avsluta karriären 1945. Totalt gjorde han 139 mål på 184 matcher för Arsenal, vilket gör honom till en av tidernas mest effektiva målskyttar. Han gjorde även sex mål på fem landskamper för England, och var en av sju Arsenalspelare när England slog Italien med 3–2 på Highbury i november 1934.

Efter spelarkarriären var Drake tränare i Hendon 1946 samt Reading 1947 till 1952, innan han tog över Chelsea, där han förde klubben till dess enda ligaseger under 1900-talet. Han blev den förste att vinna engelska ligan både som spelare och som tränare. Efter att ha lämnat Chelsea 1962, blev han reservlagstränare i Fulham.

Engelska fotbollstränare
Spelare i Southampton FC
Spelare i Arsenal FC
Tränare i Reading FC
Tränare i Chelsea FC
Tränare i Fulham FC
Brittiska idrottare under 1900-talet
Engelska landslagsspelare i fotboll
Personer från Southampton
Födda 1912
Avlidna 1995
Män
Agon

Agon (grekiska ἀγών) är en tävling, ett kämpaspel.

Agon kallades de gamla grekernas högtidliga tävlingar. De bestod av tre delar: gymnisk agon (gymnastik), hippisk agon (kappridning och kappkörning) och musisk agon (musik, skaldekonst och dans).

På många ställen i Grekland hölls sådana kämpaspel och alla greker hade tillträde. Men efter hand höjde sig fyra orters agones till allmänna nationalfester. Dessa var de olympiska i Olympia i Elis, de pythiska i Delfi i Fokis, de nemeiska i Nemea i Argolis och de isthmiska på Isthmos.

Referenser 

Sportgalor
Sporthistoria
Kultur i antikens Grekland
Oskar Lindberg

Oscar Lindberg eller Oskar Lindberg kan syfta på:

 Oskar Lindberg (formgivare) (1852–1916), arkitekt och formgivare
 Oskar Lindberg (musiker) (1887–1955), kyrkomusiker (i Engelbrektskyrkan) och tonsättare i Stockholm
 Oskar Lindberg (längdåkare) (1894–1977), Vasaloppsvinnare 1923
 Oscar Lindberg (ishockeyspelare) (född 1991), ishockeyspelare