kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
IC 2395

IC 2395 är en öppen stjärnhop som ligger ungefär 5 grader norr om IC 2391. Denna hop går att se med kikare men syns bättre i teleskop. Det är inte direkt någon stjärnrik hop men är ändå värd att titta på och i ett 75 mm teleskop eller till och med ännu mindre får man en bra bild.

Öppna stjärnhopar
2391
La Graciosa

La Graciosa är en ö i den spanska ögruppen och autonoma regionen Kanarieöarna som ligger i Atlanten utanför Afrikas nordvästra kust. Ön tillhör provinsen Las Palmas och kommunen Teguise på Lanzarote.

Ön ligger 2 kilometer norr om Lanzarote vid sundet Río och är en del av Chinijoarkipelagen tillsammans med öarna Montaña Clara, Roque del Este, Roque del Oeste och Alegranza. Staden på ön ligger på den sydöstra delen och hamnen som omges av byggnader består av två pirar och en småbåtshamn. De två samhällena på ön är Caleta de Sebo där de flesta invånarna bor och Casas de Pedro Barba. Ön är förutom bergsområdena nästan helt uppbyggd av vulkansand.

La Graciosas längd är 8 kilometer och den är 4 kilometer bred. Öns yta är 29 km². Det finns inga vattenkällor på ön utan vattnet körs dit med båt. Det högsta berget är Aguja Grandes med toppen El Pico Malpaso 266 m ö.h. och det näst högsta är Las Agujas Chicas med 257 m ö.h. Övriga berg på ön är Montaña Amarilla som ligger i sydväst och Monte Bermeja i nordost som vittrar sönder i de nedre delarna. Monte Bermeja är 178 m ö.h. och bergstoppen är formad som en krater. Bergen finns i de norra och västra delarna medan övriga delar av ön är svagt kuperade. 
På grund av terrängen så är 70 procent av alla motorfordon Land Rovers. 

La Graciosa är den enda av de mindre Kanarieöarna som är bebodd. Ön har ungefär 660 invånare (2006) och de huvudsakliga näringarna är turism och fiske. Det finns en skola, apotek, postkontor, affärer, hamn, stränder, banker och ett torg där det går att hyra cyklar. Ön har båtförbindelse med Orzola på Lanzarote dit det tar 20 minuter med färja.

Externa länkar

Öar i Kanarieöarna
NGC 3532

NGC 3532 är en öppen stjärnhop som ligger ungefär 3 grader norr om Eta Carinae, i stjärnbilden Kölen. John Herschel som katalogiserade tusentals himlakroppar vid observationer i Sydafrika på 1830-talet, ansåg att NGC 3532 var den vackraste stjärnhop han någonsin sett. För blotta ögat syns den som en otydlig fläck, men i kikare är den en enastående vacker syn. Med teleskop i alla storlekar kan man särskilja ett stort antal stjärnor, som syns bäst i låg förstoring.

NGC 3532 valdes 20 maj 1990 som det första objektet att observeras med rymdteleskopet Hubble.

Referenser 

3532
Öppna stjärnhopar
Stjärnbilden Kölen
Caldwellobjekt
Astronomiska upptäckter 1752
NGC 2547

NGC 2547 är en öppen stjärnhop i stjärnbilden Seglet. Dess stjärnor uppskattas vara mellan 20 och 35 miljoner år gamla.

Referenser 

2547
Stjärnbilden Seglet
Öppna stjärnhopar
Astronomiska upptäckter 1751
ESO-objekt
Gud Fader och tattaren

Gud Fader och tattaren är en svensk dramafilm från 1954 i regi av Hampe Faustman.

Bolaget Sandrew-Burman bytte titeln till Tattarblod, eftersom publiken inte lockades av en film med "Gud Fader" i titeln.

Handling
Den unge skogsarbetaren David Vallander (Ulf Palme) arrenderar en gård i Värmland tillsammans med sin familj, hustrun Blenda (Doris Svedlund) och sonen Lennart (Jan Olov Andersson) av det äldre pensionerade lantarbetarparet Josef och Rakel Demant (Axel Högel, Gull Natorp). Till en början välkomnas det unga lantarbetarparet av ortsbefolkningen och av grannarna. Vad de till en början inte känner till är att David är son till den ökände hästhandlaren och tattaren Mördar-Frasse (Adolf Jahr). Snart går emellertid ryktena om Davids släktskap och efter en tid kommer även Davids far på besök.

Roller i urval
Ulf Palme - David Vallander 
Adolf Jahr - Frasse Vallander, hans far, tattare, hästhandlare 
Doris Svedlund - Blenda, Davids hustru 
John Elfström - Johan Tapper 
Josua Bengtson - Berg, banvakt 
Gull Natorp - Rakel Demant 
Axel Högel - Josef Demant, Rakels make 
Jan Malmsjö - Jonatan Demant, Rakels och Josefs son 
Jan Olov Andersson - Lennart, Davids och Blendas son 
Peter Lindgren - Mickel, Frasses son 
Allan Edwall - Natan, Frasses son 
Gunvor Pontén - Ragnhild, Tappers dotter 
Ulla Sjöblom - Frasses dotter 
Märta Dorff - Frasses hustru 
Hans Strååt - Efraim

Källor

 

Svenska filmer 1954
Filmer i regi av Hampe Faustman
Svenska dramafilmer
Svenska filmer baserade på böcker
Resandefolket på film
Svenskspråkiga filmer
Svenska 1950-talsfilmer
The Inklings

The Inklings var en litterär diskussionsklubb i Oxford, där några likasinnade träffades en gång i veckan från början av 1930-talet till slutet av 1940-talet, diskuterade litteratur och läste upp sina egna manuskript högt för att få kritik från de andra. Det var en väldigt löst sammansluten grupp, och många medlemmar kom och gick. I början träffades de i C.S. Lewis' rum och senare, mer regelbundet, träffades de på puben "The Eagle and Child". Bland medlemmarna fanns J. R. R. Tolkien och C.S. Lewis. De mest regelbundna gästerna inkluderade även bland andra Owen Barfield, Charles Williams, Christopher Tolkien (J.R.R. Tolkiens son), Warren Lewis (C.S. Lewis' äldre bror), Roger Lancelyn Green, Adam Fox, Hugo Dyson, R. A. Havard, J. A. W. Bennet, Lord David Cecil och Nevill Coghill. Medlemmarna i Inklings var entusiaster som älskade berättandets konst i litteratur, och tyckte om fantasy. De flesta var kristna, och i många av medlemmarnas böcker finns tydliga kristna element, men det fanns även ateister bland dem.

Huvudsyftet med gruppen var läsning av manusutkast och olika författarnas texter, följt av diskussioner. Bland annat Tolkiens Härskarringen, Lewis' Utflykt från tyst planet och Williams' All Hallows' Eve lästes högt på Inklings-träffar långt innan publicering. De lär också ha haft tävlingar i vem som kunde läsa poesi av Amanda McKittrick Ros längst utan att börja skratta.

Fram till slutet av 1949 hade Inklings sina möten på torsdagkvällar i C. S. Lewis' studentrum i Magdalen College. De brukade också ses på torsdagar på puben The Eagle and Child, också känd som The Bird and Baby. Senare pubmöten skedde på The Lamb and Flag på andra sidan gatan, och tidigare i gruppens historia har de haft möten på allehanda pubar.

Referenser

Brittisk litteratur
Kultur i Oxford
Sven Rosendahl

Sven Viktor Rosendahl, född 7 april 1913 i Danderyd, död 8 september 1990 i Gustav Vasa församling i Stockholm, var en svensk författare.

Biografi
Föräldrar var professorn Henrik Rosendahl och Hilda Petersson. Rosendahl var lantbrukselev 1929–1932 och skrev naturkåserier i Stockholms-Tidningen. Gift 1940 med skådespelaren Ziri-Gun Eriksson. Författarskapet har stark anknytning till Värmland, bland annat med boken Jakten går i bergen. Rosendahl skildrade vildmark och jakt i form av romaner, noveller och rena fackböcker. Han är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Bibliografi

 - Ungdomsbok.
 - Bearbetning för ungdom av Räven från Krackberget.

Samlade upplagor och urval
 - Innehåll: 1. Räven från Krackberget ; 2. Fjäril ; 3. Jakten går i bergen ; 4. De tysta nätterna ; 5. Strövtåg ; 6. Sommar i Svartböle ; 7. Ulvaskallen.

Filmmanus

Priser och utmärkelser
1949 – Tidningen Vi:s litteraturpris
1960 – Boklotteriets stipendiat
1962 – Tidningen Vi:s litteraturpris
1965 – Litteraturfrämjandets stora romanpris för Den femtonde hövdingen
1970 – Östersunds-Postens litteraturpris
1970 – Zornpriset
1979 – Litteraturfrämjandets stora pris
1984 – De Nios Vinterpris
1984 – Doblougska priset

Referenser

Vidare läsning 

 

Svenskspråkiga författare
Svenska författare under 1900-talet
Personer från Danderyds socken
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1913
Avlidna 1990
Män
August Wilhelm Malm

August Wilhelm Malm, född 23 juli 1821 i Lund, död 5 mars 1882 i Göteborg, var en svensk professor (1881) på zoologiska avdelningen på Göteborgs museum, och från 1 januari 1848 konservator samt senare den förste intendenten på Göteborgs naturhistoriska museum.

Biografi
Malm tog studenten i Lund som 17-åring och studerade därefter zoologi i Köpenhamn. Han studerade i tre terminer åren 1838–1839 under professor Sven Nilsson i Lund, skaffade sig musealt kunnande på Riksmuseet i Stockholm år 1840. 1841–1842 reste han i Lappland och Finnmarken. Han studerade på nytt zoologi i Köpenhamn under två terminer 1843–44, men var på det hela taget självlärd utan akademiska examen. I Köpenhamn träffade Malm och gifte sig med Caroline Mathilde Christensen.

Malm inventerade 1844–1848 norra Skånes och södra Blekinges djurvärld. Han kom därefter 1848 till Göteborgs museums naturhistoriska avdelning som intendent och blev kvar på posten fram till sin död. 1856–1867 var han även tillsyningsman för Göteborgs läns fiskerier. August Wilhelm Malm blev 1876 filosofie hedersdoktor vid universitetet i Breslau och erhöll 1881 professors titel.

Malm var mannen bakom konserveringen av den så kallade Malmska valen som fortfarande är utställd på Naturhistoriska museet i Göteborg.

I grunden till Naturhistoriska museet finns en inmurad sten med inskriptionen; "Åt professor A. W. Malm, † 1882. Småfoglarnes Vänner reste Vården". Malm var initiativtagare till Sällskapet småfåglarnas vänner, som bildades den 15 december 1869 och blev därmed Sveriges första djurskyddsförening.

Malms mest betydelsefulla arbete är Göteborgs och Bohusläns fauna. Ryggradsdjuren (1877).

Bibliografi

 

*
*

Redaktörskap

Källor
Göteborgs Naturhistoriska Museum 150 år: Årstryck 1983, utgiven av Göteborgs Naturhistoriska Museum 1984, sidorna 23–31

Noter

Vidare läsning

Externa länkar
 

Svenskt museifolk
Män
Födda 1821
Avlidna 1882
Svenska zoologer under 1800-talet
Forskare från Lund
Nick Valensi

Nick Valensi, född 16 januari 1981, i New York är en amerikansk musiker, känd som gitarrist i rockgruppen The Strokes.

Karriär
Valensi föddes i New York, men har fransk-tunisiskt ursprung. Han växte upp på Manhattan och började spela gitarr när han var fem år gammal. Under sin skolgång (som han inte slutförde) träffade han tre av sina blivande bandkompisar. Nick är yngst i gruppen. Han var 20 år när The Strokes debutskiva, den trespåriga EP:n The Modern Age, släpptes. Hans största inspirationskällor är Slash, The Velvet Underground, The Cars och George Harrison.

Samarbete med andra artister
Se också artikel om The Strokes.

Nick Valensi spelade gitarr och körade på sången "Shabop Shalom" på Devendra Banharts album Smokey Rolls Down Thunder Canyon från 2007. Han bidrog också på bandkamraten i The Strokes, Fab Morettis, debutalbum med bandet Little Joy 2008.

Valensi spelade gitarr på Regina Spektors sång "Better" på albumet Begin to Hope från 2006. Han spelade gitarr och samarbetade om låtskrivningen på några av låtarna på Sias album We Are Born från 2010.

Privatliv
Nick har ett förhållande med skådespelerskan och fotografen Amanda DeCadenet sedan 2002 och de bor på Manhattan med Amandas dotter Atlanta. Paret blev gifta 2006 och den 19 oktober 2006 föddes deras första gemensamma barn, tvåäggstvillingar, en pojke Silvan och en flicka Ella.

Referenser

Externa länkar

The Strokes officiella webbplats
Amanda de Decadenets webbplats

Födda 1981
Amerikanska rockgitarrister
Män
Levande personer
The Downward Spiral

The Downward Spiral är det andra studioalbumet av den amerikanska rockgruppen Nine Inch Nails utgivet den 8 mars 1994 på Interscope Records. Det är ett konceptalbum som berättar om en man från början av sin "nedåtgående spiral" ända fram till ett självmordsförsök. The Downward Spiral innehåller element av industrirock, techno och heavy metal, i kontrast gentemot Nine Inch Nails syntpopinfluerade Pretty Hate Machine.

Den sista låten i albumet, "Hurt", var skivans stora hit och bland andra gjorde Johnny Cash en cover på den strax innan sin bortgång 2003.

Låtlista
Alla låtar är skrivna av Trent Reznor. 

"Mr. Self Destruct" - 4:30 
"Piggy (Nothing Can Stop Me Now)" - 4:24 
"Heresy" - 3:54 
"March of the Pigs" - 2:58 
"Closer" - 6:13 
"Ruiner" - 4:58 
"The Becoming" - 5:31 
"I Do Not Want This" - 5:41 
"Big Man With a Gun" - 1:36 
"A Warm Place" - 3:22 
"Eraser" - 4:53 
"Reptile" - 6:52 
"The Downward Spiral" - 3:56 
"Hurt" - 6:15

Medverkande 

 Trent Reznor – sång, alla instrument, trummor (på "Piggy"), arrangör, producent
 Flood – producent, hi-hat (på "Closer"), ARP 2600-synthesizer (på "The Becoming")
 Chris Vrenna – trummor (på "Hurt"), programmering, sampling, ytterligare trummor  (på "Burn")
 Adrian Belew – texturskapande gitarr (på "Mr. Self Destruct"), ringmodulerande gitarr (på "The Becoming")
 Danny Lohner – ytterligare gitarr (på "Big Man with a Gun")
 Andy Kubiszewski – trummor (på "The Downward Spiral")
 Stephen Perkins – trumloopar (på "I Do Not Want This")
 Charlie Clouser – programmering, "continuity"
 John Aguto – tekniker
 Brian Pollack – tekniker
 Sean Beavan – ljudmix
 Bill Kennedy – ljudmix
 Alan Moulder – ljudmix
 Tom Baker – mastering
 Bob Ludwig – högupplöst mastering (nyutgåva)
 James Brown – 5.1 mix (nyutgåva)
 Neal Ferrazzani – assistans (nyutgåva)
 Russell Mills – målningar
 David Buckland – fotografi
 Gary Talpas – förpackning
 Rob Sheridan – förpackning, ytterligare fotografi (nyutgåva)

Medverkande är hämtade albumhäftet till The Downward Spiral.

Referenser 

Album av Nine Inch Nails
Album producerade av Flood
Album utgivna på Interscope Records
Musikalbum 1994
Amerikanska konceptalbum
Yttrö

Yttrö är liten by i Tierps kommun, Tierps socken i Uppsala län, cirka 10 km sydväst om Tierps köping. I byn fanns en strutsfarm. Caféet har numera bara öppet ibland under sommaren.

Historik
Byn har förmodligen forntida anor. Invid byn står en runsten, Upplands runinskrifter 1145, gravfält har förmodligen funnits även om det nu är bortodlat. 
Äldsta kända omnämnade är från 1338 då Gregers Styrbjörnsson (spets från vänster) sålde 2 öresland i villa Øyo. 1409 dömdes vid räfsteting 4 öres och 54 penningland i Yterøya under skatt, tillhöriga herr Sigfrid.
1541 fanns sex skatte- och en frälsegård i Yttrö.

Källor
Det medeltida Sverige, 1:4 Tiundaland, Rune Jansson, Sigurd Rahmqvist och Lars-Olof Skoglund

Orter i Tierps kommun
Formentera

Formentera är en spansk ö i Medelhavet. Den ligger omedelbart söder om Ibiza och är den näst största av Pityuserna. Den utmärker sig genom att till skillnad från övriga Balearerna vara helt platt, vilket gör den cykelvänlig. Ön nås via färja från Ibiza, den största staden på ön med samma namn. Formentera har ingen flygplats, utan enbart båtkommunikation med omvärlden. 

Formentera är drygt 83 km² stor. Invånarantalet är cirka 12 000 (2020), vilket gör Formentera till Balearernas fjärde största ö både till yta och befolkning. Befolkningen är, i likhet med den på Ibiza, relativt utspridd.

Administration 
Formentera utgör administrativt en egen kommun som omfattar huvudön och har samma namn, samt de närliggande mindre öarna Espalmador och Espardell.

Referenser 

Öar i Balearerna
Offshore (båtsport)

Offshore är grenar inom racerbåtsporten, som i motsats till inomskärs tävlingar arrangeras på vatten på öppna vatten på stora sjöar eller på havet. Offshoretävlingar sker på banor mellan två punkter snarare än på rundbana.

Minimiåldern för att få tävla i offshore är i Sverige 13 år. En välkänd svensk tävling är Roslagsloppet.

Racenummer och klassbeteckning 
Vid tävlingar körs ofta många båtar från olika klasser samtidigt, vilket kan uppfattas som rörigt för åskådare. För att skilja klasser och båtar åt har varje båt en bokstav följd av ett nummer på båten. Bokstaven anger klassbeteckning och numret är förarens licensnummer.

Klasser

V/W-Klasser 

För att råda bot på ett svalnande intresse för båtracingen skapades instegsklassen V-150. Reglerna är enkla för underlätta aktiva. Man eftersträvar att hålla kostnader nere genom att förbjuda dyrbarta ingrepp på motorn. Klassen bygger på att det skall vara likvärdiga förutsättningar för alla deltagare. Det som skall vara utslagsgivande är hur bra man kan framföra sin båt under olika tävlingsförhållanden. Eftersom alla motorer skall vara i standardskick, innebär det att alla ekipage kommer att tävla på liknande villkor. 

V/W anger skrovtypen, det vill säga enkelskrov eller flerskrov (och vingskrov), medan siffran anger maxeffekt.

Z, V-150 
Enskrovsbåtar med upp till 150 hkr utbordare med en tänkt maxfart av 65 knop.

W, W-150 
Flerskrovsbåtar och vingbåtar med upp till 150 hkr utbordare med en tänkt maxfart av 70 knop.

D, V-450 
Enskrovsbåtar med upp till 450hk ut- eller inombordare

M, V-750 
Enskrovsbåtar med upp till 750hk ut- eller inombordare

Internationella klasser 
Utöver V/W klasserna som körs och regleras i Sverige, Norge och Finland så körs också ett antal andra internationella klasser flitigt i Sverige, dessa följer nedan: 

J, 60 hk 

Enskrovsbåtar med upp till 60 hk. Maxfart på dryga 50 knop.

A, 115 hk  
Enskrovsbåtar med hiss upp till 115 hk utbordare med en tänkt maxfart på 60-65 knop. Världsrekordet 2016 cirka 67 knop [1].

B, 115 hk 
Den minsta internationella offshoreklassen där även enskrovare kan tävla. På grövre sjö brukar enskrovare ha fördel, medan katamaranerna har en överlägsen toppfart. Motorer som används är ofta Mercury Pro XS 115 Populära båtar är Twister, toppfart kring 75 knop.

X, 200 hk 
Enskrovsbåtar med upp till 200 hk utbordare med en toppfart på ca 80 knop. Vanlig båt är B23.

C, 200 hk 
Världens mest spridda Offshoreklass, båtarna får vara enskrov eller katamaraner. Vanligaste båtarna är Twister, Argocat men också Argentina hot boat. Toppfart runt 90 knop.

Övriga klasser

K, 2000 Inombordare 
Enkel- och flerskrovsbåtar med en max tillåten cylindervolym på 2 liter. Både bil- och båtmotorer används, populärt är Opel 16-ventilare samt Volvo. Båtsidan har också ett mycket variabelt utbud, alltifrån enkla traditionella enskrovare till modernare design såväl som katamaraner.

UL, Inombordare 
Stora enskrovsbåtar med standardmotorer på max 430 hk. Toppfart över 70 knop.

U, Inombordare 
Nationell klass för riktigt stora enskrovsbåtar och motorer som ger toppfart på över 80 knop.

Motorbåtsport
Cashew

Cashew, kasju eller acajou (Anacardium occidentale) är ett träd i familjen sumakväxter. Växten kommer ursprungligen från nordöstra Brasilien där den på portugisiska heter cajueiro (trädet) eller caju (frukten). På svenska kallas trädet också acajouträd eller kasjuträd. Numera är det vanligt att cashew odlas för sin frukt och sina nötter i tropiska områden, där det är varmt och fuktigt. 

Vad som ser ut som en frukt i cashewn är en oval eller päronformad falsk frukt. Denna kallas cashewäpple och är som mogen gul och/eller röd och mellan 5 och 11 centimeter lång. Trädets äkta frukt är en njurformad stenfrukt som växer under den falska frukten. Inuti den äkta frukten finns ett enda frö, cashewnöten. Botaniskt sett är det ett frö, men som livsmedel kallas den nöt. Fröet är omgivet av ett dubbelt skal.

Fröet innehåller en etsande olja som måste avlägsnas innan det kan ätas. Oljan bränns bort genom att fröna rostas.

Användning 
Cashewnöten (el. kasjunöten) används både som tilltugg och som ingrediens i matlagning. Nöten förekommer ofta i kinesisk och thailändsk mat och i Indien utgör den bas i såser som shahi korma. Nötens innehåll av fettsyra domineras av oljesyra följt av linolensyra, palmitinsyra och stearinsyra med låga halter av andra fettsyror. Cashewfruktjuice är populär i Brasilien, och i Goa i Indien är den en ingrediens i alkoholdrycken Feni.

Inom folkmedicin har cashewträdets bark använts för att behandla diarré.

Referenser

Externa länkar 

Sumakväxter
Nötter och frön
Ca Växtindex
Egyptiska museet

Egyptiska museet är ett museum i Kairo som innehåller världens största samling antikviteter, huvudsakligen föremål från faraonernas tid. Egyptiska regeringen grundade 1835 det som idag är Egyptiska museet, främst för att stoppa plundringen av arkeologiska platser samt för att arrangera en utställning av insamlade konstföremål tillhörande staten. Distriktet Azbakeya i Kairo användes först som förvaringsplats för dessa föremål innan de flyttades till citadellet Saladin. 1858 färdigställdes ett museum i Boulag innehållande de föremål som den franske arkeologen Auguste Mariette (1821-1881) samlat in. 1880 flyttades samlingarna till ett annex i Giza-palatset tillhörande Ismail Pasha, Egyptens ledare.

Det nuvarande museet, specialritat av den franske arkitekten Marcel Dourgnon, byggdes 1900 i nyklassicistisk stil och är beläget vid Tahrirtorget i centrala Kairo. Det sägs att över 120 000 föremål visas här och att ytterligare 150 000 föremål finns förvarade i källaren. Museets stolthet är de konstföremål som räddades ur Tutankhamons grav. Här finns även andra intressanta föremål från det antika Egyptens historia, som exempelvis Narmerpaletten från cirka 3100 f.Kr. och mumier av faraoner från 18:e till 20:e dynastierna funna i Thebe. 

I samband med protesterna i Egypten 2011 förekom plundring på museet, då bland annat två mumier förstördes.

Se även 
 Grand Egyptian Museum - ett andra museum i närheten av Pyramiderna i Giza.
 National Museum of Egyptian Civilization (NMEC) - museum i Fustat cirka 2 kilometer söder om centrala Kairo.

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Egyptens historia
Museer i Egypten
Sevärdheter i Kairo
Arkeologiska museer i Egypten
Antonov An-10

An-10 är en vidareutveckling av An-8. De största skillnaderna är att An-10 har fyra motorer och An-8 två, samt att An-10 användes både som passagerar- och fraktflygplan.

Varianter 
I grundversionen tog planet 85 passagerare, men An-10A som introducerades 1960 hade med en två meter längre flygkropp plats för 100 passagerare. En undervariant till An-10A med stolarna placerade tätare flög rutter i Moldavien och Ukraina med plats för 110 passagerare med början år 1968. Ytterligare en version med beteckningen An-10V, alternativt An-16, flög 1963 och hade plats för 132 passagerare. Modellen, som också den var baserad på An-10A, byggdes bara som en prototyp.

Tjänstgöring 
Under planets storhetstid i början på 1960-talet var planet en av Aeroflots viktigaste modeller, och under åren 1960 och 1961 satte planet ett antal last över sträcka rekord. 1972 togs planet ur tjänst, då ett antal olyckor inträffat till följd av strukturella svagheter. Modellen hade också under hela sin aktiva karriär plågats av stabilitetsproblem som aldrig riktigt lösts, trots modifieringar av stjärtpartiet. Det exakta antalet som byggts varierar i olika källor från 100 till över 500. Det mest troliga är att sammanlagt tillverkades knappt 200 An-10 av bägge modellerna.

Besläktade flygplan 
An-8 som planet baserar sig på togs även den relativt snabbt ur tjänst. En ytterligare vidareutveckling, med beteckningen An-12, visade sig däremot vara ett mycket robust plan och ett flertal flyger än idag på olika håll i världen. Dessa inkluderar både ryska exemplar och kinesiska (licenstillverkade under beteckningen Y-8).

Källor

Externa länkar 

 Airliners.net - Bilder på detta flygplan

Passagerarflygplan
Sovjetiska militärflygplan under kalla kriget
Flygplan tillverkade av Antonov
Antonov An-3

Antonov An-3 är ett enmotorigt propellerflygplan, tillverkad av den ukrainska flygplanstillverkaren Antonov. Den är en uppdaterad version av modellen An-2. Denna modell har en turbopropmotor och bättre luftkonditionering, samt bättre prestanda vid start och flygning än originalet.

Ett tiotal An-2:or har uppdaterats hittills.
An-3 har en spetsigare nos än An-2 och har bättre flygegenskaper bland annat kortare startsträcka, så kallad STOL.

Passagerarflygplan
Flygplan tillverkade av Antonov