kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Bildsköne Bengtsson

Harald Bernhard Bengtsson, född 28 juli 1893 i Vittsjö i Skåne, död 9 juni 1966 i Göteborg, var en legendomsusad svensk brottsling. Han var mest känd under namnet Bildsköne Bengtsson.

Han gjorde under sin brottsliga bana från 1910-talet till 1930-talet åtskilliga inbrott och senare också sprängningar av kassaskåp, och avtjänade åtta perioder av fängelsestraff. Den kriminella karriären slutade med en landsomfattande stöldturné 1932–34 tillsammans med Tatuerade Johansson, då polisen först efter drygt två år lyckades ta fast dem. Efter avtjänat fängelsestraff försörjde sig Bengtsson som skräddare fram till slutet av sitt liv.

Biografi
Bengtsson blev tidigt faderlös och fick växa upp hos sina morföräldrar i Småland under sträng religiös uppfostran. 14 år gammal fick han arbete vid järnvägen men slutade efter en falsk anklagelse för stöld. Året efter blev han utstraffad från flottans skeppsgossekår för att ha förvarat ammunition i sitt klädskåp. Därefter började hans brottsliga bana med åtskilliga inbrott och senare också sprängningar av kassaskåp. Mellan 1910 och 1945 satt han i fängelse i drygt 25 år, fördelade på åtta straffperioder. Han väckte sympati hos många, då han under sin kriminella bana aldrig använde våld mot personer. Han sågs som en Robin Hood-figur som aldrig skadade någon under sin kriminella bana.

Under åren 1932–34 var han på en mycket uppmärksammad landsomfattande stöldturné tillsammans med Folke Johansson, känd som ”Tatuerade Johansson”. De båda blev rikskända då de lyckades gäcka polisen i drygt två år. En koja i Göingeskogarna vid Filkesjön var deras bas det sista året. Sedan polisen upptäckt gömstället senhösten 1934 flydde de västerut och blev fast en vecka senare utanför Göteborg.

År 1935 dömdes Bengtsson till åtta år och tre månaders fängelse. Efter avtjänat straff 1943 hölls han kvar av medicinska (psykiatriska) skäl och flyttades våren 1944 till ett mentalsjukhus på obestämd tid. Han lyckades rymma 1944 och höll sig undan i ett halvår. Efter en ny bedömning försattes han på fri fot med övervakning hösten 1945.

Han lämnade det kriminella livet (undantaget två inbrott 1951) och försörjde sig som skräddare i Markaryd fram till 1950 och därefter i sexton år till sin död i Göteborg, där han ligger begravd på Kvibergs kyrkogård. En skulptur av Bengtsson ingår idag i en skulpturgrupp utanför polishögskolan i Solna.

Referenser

Noter

Tryckta källor

Vidare läsning

Externa länkar

Bildsköne Bengtssons Minnesförening

Svenska brottslingar
Personer från Vittsjö socken
Födda 1893
Avlidna 1966
Män
Gravsatta på Kvibergs kyrkogård
Paul Feyerabend

Paul Karl Feyerabend, född 13 januari 1924 i Wien, Österrike, död 11 februari 1994 i Genolier, Schweiz, var en österrikisk filosof och vetenskapsteoretiker. Feyerabend arbetade i fyra decennier som professor i filosofi i Berkeley och i vetenskapsteori i Zürich. Främst är han känd som anarkistisk vetenskapsteoretiker och för sin kritik av den traditionella vetenskapliga metoden.

Uppväxt och militärtjänstgöring 
Han verkade under andra världskriget som officer inom tyska armén och tilldelades Järnkorset, men drog sig tillbaka efter en skottskada 1945 och började istället att studera sång.

Akademisk karriär 
Han påbörjade sin akademiska karriär i Wien 1947, samarbetade med Imre Lakatos, men studerade också vid Cambridge för Karl Popper. Filosofiskt sett stod Feyerabend i början av sin karriär bland positivisterna för att sedan gå över till relativisterna. Feyerabends eklekticism i vetenskapsteori, med de öppningar han där lämnar mot den sociala verkligheten, placerar honom metodologiskt nära Thomas Kuhn. Han förespråkade vad man kan kalla "kunskapsanarki". Feyerabends första bok Against Method ("Mot metodtvånget") från 1975, i vilken han bland annat argumenterar för att det inte finns någon "vetenskaplig metod", orsakade en del negativ kritik.

Syn på vetenskap och teori 
Feyerabend påverkades starkt av Imre Lakatos modifiering och vidareutveckling av Poppers falsifierbarhetskriterium. Lakatos menar att forskningspraxis är att serier av teorier, initialvillkor, hjälphypoteser och en stor mängd anomalier ingår i varje forskningsprojekt. Lakatos utvidgade Poppers snäva definition av vetenskaplighet och jämställer vetenskap med metafysik i kontrast mot vidskepelse; något som både Thomas Kuhn och Paul Feyerabend tog fasta på och vidareutvecklade.

Feyerabend förfäktade åsikten att fakta är teoriberoende. Han menade att all perception kräver tolkning. Vetenskapen har dessutom aldrig följt några metodregler, inte kan följa några metodregler och inte bör bindas vid några metodregler. Allt är tillåtet. 

Feyerabend ansåg att vetenskapens allenarådande plats i skolan är oförenlig med demokratiska värderingar. Föräldrarna borde få välja bort traditionella skolämnen mot undervisning i astrologi, magi etcetera. Feyerabend menade även att vetenskapen på sikt måste skiljas från staten, precis som kyrkan och stat är åtskilda i flera delar av världen. Feyerabends kritiker, bland andra Ned Block, Jerry Fodor och Daniel Dennett, menar dock att han "är en oseriös enfant terrible i den moderna vetenskapsfilosofin".

Bibliografi (urval)
Against Method (1975), utgiven på svenska med titeln Mot metodtvånget
Farewell to Reason (1987)

Källor

Externa länkar

Österrikiska filosofer
Vetenskapsteoretiker
Födda 1924
Avlidna 1994
Män
Alumner från London School of Economics
Personer från Wien
Vince Clarke

Vince Clarke, ursprungligen Vincent John Martin, född 3 juli 1960 i South Woodford, Redbridge, London, är en brittisk musiker och låtskrivare. Sedan 1985 ingår han i duon Erasure. Tidigare har han varit medlem i Depeche Mode, Yazoo och The Assembly.
Clarke och Martin L. Gore i Depeche Mode återförenades under 2011–2012 i synthduon VCMG.

Karriär 
Clarke växte upp i Basildon, och grundade 1980 tillsammans med Martin L. Gore och Andrew Fletcher bandet Depeche Mode, initialt kallat Composition of Sound och senare utökat med sångaren David Gahan och skrev låtar till deras debutalbum Speak & Spell, släppt 1981. Clarke skrev bland annat singlarna "Dreaming of Me", "New Life" och "Just Can't Get Enough". Kort därefter lämnade Clarke gruppen och startade i slutet av 1981 duon Yazoo med sångerskan Alison Moyet. Gruppen fick flera hits, bland annat "Only You" och "Don't Go". 

Yazoo splittrades 1983 och samma år bildade Clarke The Assembly tillsammans med Eric Radcliffe och Feargal Sharkey. Trion fick en stor hit med "Never Never". The Assembly blev dock kortlivad som grupp och 1985 bildade Clarke Erasure med sångaren Andy Bell. De har haft en rad hits, däribland "Oh L'amour", "Sometimes", "It Doesn't Have to Be" och "Breathe".

Diskografi

Studioalbum 
Depeche Mode
 1981 – Speak & Spell

Yazoo
 1982 – Upstairs at Eric's
 1983 – You and Me Both

Erasure
Wonderland (1986)
The Circus (1987)
The Innocents (1988)
Wild! (1989)
Chorus (1991)
I Say I Say I Say (1994)
Erasure (1995)
Cowboy (1997)
Loveboat (2000)
Other People's Songs (2003)
Nightbird (2005)
Union Street (2006)
Light at the End of the World (2007)
Tomorrow's World (2011)
Snow Globe (2013)
The Violet Flame (2014)
World Be Gone (2017)
World Beyond (2018)
The Neon (2020)

Referenser

Externa länkar 
  

Musiker från London
Födda 1960
Brittiska musiker
Brittiska pop- och rockmusiker
Män
Levande personer
Medlemmar i Depeche Mode
Andrew Fletcher (musiker)

Andrew John Leonard "Andy" Fletcher, även känd som Fletch, född 8 juli 1961 i Nottingham, död 26 maj 2022 i Brighton, East Sussex, var en brittisk musiker. Han var keyboardspelare i och originalmedlem av Depeche Mode.

Bakgrund 
Fletcher var son till John och Joy Fletcher och var äldst av fyra syskon. Han föddes i Nottingham men han flyttade med familjen till London-förorten Basildon när han var två år gammal. Innan Depeche Mode slog igenom arbetade Fletcher på försäkringsbolag.

Depeche Mode 

År 1980 grundade Fletcher tillsammans med Vince Clarke, Martin L. Gore och David Gahan bandet Composition of Sound, som senare kom att bli Depeche Mode.  Fletcher började som basist, men sedan Depeche Mode gick över till att helt använda syntar under tidigt 1980-tal var han i huvudsak keyboardist i bandet. Fletcher sägs dock ha haft sin viktigaste roll inom Depeche Modes administrativa del, då han varit förhandlaren och affärsmannen i bandet. Bandet har inte alltid haft en manager anställd under alla år, utan istället har Fletcher tagit på sig den rollen. I D.A. Pennebakers dokumentär om bandet, 101 från 1989, förklarar Fletcher bandmedlemmarnas olika roller som att: "Martin's the songwriter, Alan's the good musician, Dave's the vocalist, and I bum around." 

Under sin 40-åriga karriär har Depeche Mode sålt mer än 100 miljoner album över hela världen. År 2020 valdes bandet in i amerikanska Rock n Roll Hall of Fame.  

Fletcher startade skivbolaget Toast Hawaii som soloprojekt 2002.

Privatliv 
Under 1990-talet ägde Fletcher restaurangen Gascogne i St. John's Wood i London. Han var vid sin bortgång delägare i flera pubar i London. 

År 1993 gifte sig Fletcher med sin ungdomskärlek Gráinne Mullan. Paret fick två barn och bodde i London. 

Under 1990-talet drabbades Fletcher av depression, vilket kulminerade i ett nervöst sammanbrott sommaren 1994. Han var i flera intervjuer öppen med sin kamp mot psykisk ohälsa.

Den 26 maj 2022 avled Fletcher, 60 år gammal. Dödsorsaken var en bristning i kroppspulsådern.

Diskografi

Referenser

Externa länkar 

Medlemmar i Depeche Mode
Brittiska keyboardister
Brittiska musiker under 1900-talet
Brittiska musiker under 2000-talet
Personer från Basildon
Födda 1961
Avlidna 2022
Män
Positivism

Positivism (franska: positivisme) avser olika filosofiska riktningar som strävat efter att grunda tänkandet på "fakta", det vill säga kunskap som baseras på sinneserfarenhet. Genom empiriska studier försöker forskaren att hitta egenskaper hos studieobjektet som återkommer också i andra fall och situationer. När man kartlagt ett tings regelbundenheter ger detta möjlighet att förutsäga, och ingripa i, ett skeende. Det som kan förutsägas (till exempel att jorden kommer att snurra ett varv runt solen under nästa år) är det som kan betraktas som kunskap. Det som inte kan vägas eller mätas betraktas som mindre intressant.

Comte
Termen positivism myntades ursprungligen av Henri de Saint-Simon, men utvecklades främst av den under 1800-talet verksamma sociologen Auguste Comte. En annan positivist var James Mill, som uppfostrade sin son John Stuart Mill i positivistisk anda.

Det mänskliga tänkandet ansågs enligt Comte ha genomgått tre stadier: 

 Det teologiska stadiet, där skeendena i världen ansågs beroende av gudar och andar.
 Det metafysiska stadiet, där skeendena i världen ansågs beroende av naturliga, till skillnad från övernaturliga krafter.
 Det positiva stadiet, där en naturvetenskaplig syn på den sociala verkligheten tillämpas.

Kritik 
Willard Van Orman Quine framförde två kritiska punkter mot positivismen. För det första menade han att all den kunskap som vi människor får från våra sinnen går via de begrepp som används för att analysera informationen. Det går inte att varken kategorisera eller beskriva våra erfarenheter utan att också tolka dessa. Den andra kritiken han lade fram var svårigheten att separera teori och empirisk forskning från varandra. Teorin påverkar både vilka fakta vi fokuserar på och hur vi tolkar dem. I sin tur kan detta påverka hur vi reagerar på fakta som tycks falsifiera teorin som används. Om fakta och teori inte stämmer överens så kan det hända att forskaren bestämmer sig för att det är fakta, snarare än teori, som är felaktig. Med detta menar Quine att enbart observationer inte räcker för att falsifiera en teori.

Se även 
 Logisk positivism
 Empiriokriticism
 Konstruktivism
 Rättspositivism

Referenser

Noter

Källor

Externa länkar 
 Société Positiviste Internationale, Paris
 Parana, Brazil
 Porto Alegre, Brazil
 Rio de Janeiro, Brazil
 Posnan, Poland
 Positivists Worldwide

Rörelser inom historiefilosofi
Rörelser inom vetenskapsteori
Rörelser inom samhällsfilosofi
Loggia

En loggia (italienska) är en täckt pelargång eller pelarhall, som är öppen på minst en sida, ofta genom en kolonnad eller en arkad. Den förekommer oftast i en byggnads bottenvåning. Den kan även förekomma som en självständig byggnad. En känd loggia är den med fresker smyckade Rafaels loggia (cirka 1519) i Vatikanen.

En loggia kan även vara en täckt altan i en modernare betydelse.

Källor

Externa länkar

Begrepp inom arkitektur
Relativism

Relativism är en filosofisk ståndpunkt som sätter någonting i relation till något annat. Enligt boken Den svårfångade relativismen: en uppslagsbok kan ting ur ena kolumnen i nedanstående uppställning ställas relativt till ting i den andra kolumnen:

Genom att relativisera begrepp i första kolumnen mot den andra kan vi finna positioner som förnekar alla absoluta värden (värderelativism) eller all absolut kunskap (kunskapsrelativism). I vissa fall talar man även om kulturrelativism som betecknar ståndpunkten att värden kan gälla enbart inom en kultur, grupp, klass och så vidare men inte mellan dem. Sanningsrelativism hävdar att det inte finns några absoluta sanningar, det vill säga att all sanning är relativt ett särskilt ramverk, exempelvis ett språk eller en kultur (kulturrelativism).

Kritik och försvar 
Kritiker menar att relativismen är självmotsägande, subjektiv, godtycklig och nihilistisk, att den resulterar i kaos, att den undergräver tilltron till vetenskap, sanning och rättvisa samt att relativisten inte kan ta ställning eftersom allt är tillåtet. Relativisterna menar å sin sida att all kunskap och alla värden är bundna till en viss kontext, ett visst perspektiv, ett visst sammanhang. Av detta följer automatiskt att ingen kunskap är absolut eller tidlös. Människan kan således aldrig besitta absolut kunskap.

Ett klassiskt argument mot relativistiska argument är att de är självmotsägande. Ta till exempel följande påstående: "Vi människor kan aldrig vara säkra på våra sanningsanspråk." Antag att detta påstående är sant. I så fall innebär det att vi inte kan vara säkra på att påståendet i sig är sant, eftersom det uttrycker ett kategoriskt förnekande av säkra sanningsanspråk. Om påståendet är sant är det alltså falskt, vilket innebär en självmotsägelse. Denna grundläggande defekt i relativistiska argument gör att det är svårt att försvara dem med logisk argumentation. Relativismen är därför i allt väsentligt en deskriptiv och historicerande position.  

Ett standardavfärdande av relativism är "om ditt hävdande att relativismen vore sann, vore inte min ståndpunkt vilken hävdar motsatsen då precis lika giltig?"

Exempel på "förespråkare"

Sofisterna räknas som relativismens fäder inom den västerländska filosofin. Protagoras myntade exempelvis uttrycket:  "Människan är alltings referens, för de ting som är att de är och för de ting som inte är att de inte är." Protagos är också känd för uttrycket "Det som är sant för dig är sant för dig, och det som är sant för mig är sant för mig", under en dialog med Sokrates. 

Författaren Peter Handke anser själv att han relativiserar när han kallar Srebrenicamassakern för ett "brodermord" istället för den gängse beskrivningen folkmord. ”Att relativisera betyder inte att förneka”.

Böcker i ämnet 

 Till relativismens försvar (Bo Holmqvist, Symposium 2009)
 Paul Boghossian, Fear of Knowledge (Oxford 2008)

Se även
Relativisering
Moralisk subjektivism
Universalia
Homo mensura

Referenser 

Rörelser inom etik
Rörelser inom kunskapsteori
Kulturrelativism

Kulturrelativism är en moralisk attityd och ett forskningsmetodologiskt förhållningssätt som innebär att man utgår ifrån uppfattningen att ingen kultur är viktigare eller mer utvecklad än någon annan. Detta innebär att kulturer och kulturella fenomen bör förstås och bedömas utgående från sina standarder, värden, villkor och sammanhang. Inom antropologin populariserades kulturrelativismen framförallt av den tysk-amerikanske forskaren Franz Boas som en reaktion på den socialdarwinism som ofta av hans samtid användes för att rättfärdiga kolonialismen. Inom kulturrelativism är det framför allt kartläggning med hjälp av kvalitativa metoder som gäller. 

Motsatsen till kulturrelativism är således kulturobjektivism, tanken att det finns objektiva värden som tillåter värderingar av olika kulturer. Bland antropologer kan den metodologiska motsatsen sägas vara jämförande studier av olika kulturer.

Kulturrelativism som metod 
Som metod betyder kulturrelativism att man eftersträvar att studera kulturella fenomen på ett neutralt sätt och tolka dessa utifrån dess egna sammanhang. Det är en mycket vanlig ansats inom samhällsvetenskap.

Se även
 Kulturimperialism
 Postmodernism
 Partikularism

Referenser

Antropologi
Pejorativa termer

et:Eetiline relativism
Gesims

Gesims (ibland kornisch) är den översta horisontella delen av ett entablement eller ett profilerat listverk, som kröner en byggnad och utgör avgränsning mellan fasad och yttertak. Gesims kan även vara ett horisontellt, framskjutande listverk på en fasad.

Ordet kommer från tyskans Gesims och var ursprungligen kanske en avledning från latinets sima ('rännlist'). En alternativ benämning, bland annat för liknande listverk inomhus, är kornisch.

Beskrivning och användning
Utsmycknader ovanpå skåp och speglar kallas i antikvitetshandeln gesims eller krön.

Gesimsränna kallas en vattenränna som är uppbyggd ovanpå en takgesims och leder regnvattnet från taket ner i stuprör. Begreppet används även om andra rektangulära utskjutande vattenrännor som är inbyggda i tak.

En gesims som avskiljer två våningar kallas gördelgesims, medan en krönande gesims kallas huvudgesims eller kransgesims. Den doriska ordningens geison är en typ av kransgesims.

En gesims mellan husets sockel eller grund kallas sockel- eller fotgesims. En gesims över en dörr eller ett fönster kallas dörr- respektive fönstergesims medan en gesims under ett fönster kallas fönster- eller bröstningsgesims.

Gesims
Det allmänna ordet för ett övre, horisontellt och yttre listverk är gesims. Detta ord används bland annat inom arkitekt- och byggnadsbranschen. Ordet har förekommit i skrift i svenskan sedan 1745. 
Profilerat listverk med i regel horisontal placering ovanför eller längs en fasad eller annan väggyta, samt som dörr- eller fönsterkrön. Allt efter listverkets placering på en fasad kan den skiljas i dörr- och fönsteröppningar – framförallt interiört – som kornisch. Detta är även benämningen för en list som döljer eller bär upp ett draperi- eller en gardinuppsättning. Kornisch är även en alternativ allmän benämning för ett övre, yttre listverk – det som vanligen kallas takgesims. Andra former av listverk som kan nämnas är gördelgesims och sockelgesims. 

Ordet kornisch är hämtat från franskans corniche eller italienskans cornice, och ursprungligen från latinets coronis ('krumelur') eller grekiskans κορωνίς, korōnis ('krökt', 'böjt'). Detta har även givit upphov till ordet corniche (efter franskans route à corniche), som benämning på en väg som löper längs med en bergssida på liknande sätt som en kornisch.

Bildgalleri

Se även 
 Dorisk ordning

Referenser
  Arkitekturtermer: lexikon över svenska, engelska, tyska och franska arkitektur- och stadsplanetermer: med engelskt, tyskt och franskt register. Ahlstrand, Jan Torsten. Studentlitteratur AB, Lund.

Externa länkar 
 
 

Byggnadsdetaljer
Antonio da Sangallo den yngre

Antonio da Sangallo den yngre, född 12 april 1484 i Florens, död 3 augusti 1546 i Rom, var en italiensk arkitekt under renässansen.

Biografi
Antonio da Sangallo den yngre påbörjade 1514 Palazzo Farnese i Rom, vilket är hans mest kända byggnadsverk. Under 1540-talet var han chefsarkitekt vid uppförandet av Peterskyrkan. Han presenterade några djärva planer för dess utformning, men dessa övergavs av hans efterträdare, Michelangelo.

Vid Trajanus forum är kyrkan Santa Maria di Loreto belägen. Den nedre delen av kyrkobyggnaden ritades av Sangallo under 1520-talet. Utifrån bevarade ritningar har forskare kunnat fastslå att Sangallo var inspirerad av en ursprunglig idé av Bramante.

Se även
Porta Santo Spirito
Palazzo Baldassini
Santo Spirito in Sassia

Referenser

Noter

Webbkällor

Tryckta källor
Wittkower, Rudolf, Art and architecture in Italy 1600–1750. 6 ed. New Haven: Yale University Press 1999.

Externa länkar

Födda 1484
Avlidna 1546
Italienska arkitekter under 1500-talet
Män
Arkitekter från Florens
Italienska renässansarkitekter
Giacomo della Porta

Giacomo della Porta, född omkring 1532 i Porlezza, död 1602 i Rom, var en italiensk arkitekt och skulptör som verkade i Rom, vid övergången mellan manierism och barock.

Biografi

Giacomo della Porta var en av de främsta arkitekterna under den romerska ungbarocken. Han blev tidigt en av Michelangelos medhjälpare. I slutet av 1580-talet välvde Giacomo della Porta Peterskyrkans kupol efter Michelangelos ritningar. Dock gav han den en något spetsigare form än vad den döde mästaren hade tänkt sig. Han fullbordade även Michelangelos påbörjade projekt på Capitolium med dess öppna plats, Piazza del Campidoglio, samt det vid denna belägna Palazzo del Senatorio.

År 1571 utlystes en tävling om designen av fasaden till jesuiternas moderkyrka Il Gesù i Rom. Della Porta segrade och hans innovativa formspråk blev stilbildande. Särskilt karakteristiskt för fasaden är dess modellering med betonade kolonner och djupa nischer samt de två våningarna som sammanbinds av stora voluter. 1580 ritade han den harmoniska fasaden till kyrkan Madonna dei Monti, med Il Gesù som förebild. Della Porta formgav även ett antal av Roms fontäner, bland andra Sköldpaddsfontänen och Fontana della Terrina.

Utanför Rom, i Frascati i Albanobergen, anlade Giacomo della Porta Villa Aldobrandini (även kallad Belvedere) (1598–1603) för kardinalen Pietro Aldobrandini. Vid utformningen av denna magnifika villa har della Porta tagit hänsyn till naturens beskaffenhet och utnyttjat denna vid byggnationen.

Byggnadsverk i urval
 Oratorio del Santissimo Crocifisso (1568)
 Il Gesù (1575)
 Palazzo Capizucchi (1580)
 Madonna dei Monti (1580)
 Sant'Atanasio dei Greci (1581)
 Santa Maria Scala Coeli (1582)
 San Luigi dei Francesi (1589; fasaden)
 San Paolo alle Tre Fontane (1599)
 San Nicola in Carcere (1599)

Fontäner
 Fontana di Piazza Colonna
 Fontana del Moro
 Fontana del Nettuno
 Fontana delle Tartarughe
 Fontana di Piazza di San Simeone
 Fontana di Piazza della Madonna dei Monti
 Fontana di Piazza Campitelli
 Fontana dell'Aracoeli
 Fontana della Terrina
 Fontana di Via Gabriele d'Annunzio
 Fontana del Pianto
 Fontana di Campo Vaccino
 Fontana del Marforio

Källor

Noter

Externa länkar

 

Födda 1532
Avlidna 1602
Män
Italienska barockskulptörer
Italienska barockarkitekter
Personer från Porlezza
Gary L. Francione

Gary Lawrence Francione, född 1954, är professor i juridik vid Rutgers University, New Jersey. Han är framför allt känd för sitt arbete inom djurrättsjuridik.

Litteratur i Urval

(with Anna E. Charlton) Vivisection and Dissection in the Classroom : A Guide to Conscientious Objection. Jenkintown, Pa. : American Anti-Vivisection Society, 1992.
"Personhood, Property and Legal Competence. In Paola Cavalieri & Peter Singer (eds.), The Great Ape Project. New York: St. Martin's Griffin, 1993, pp. 248-257.
Animals, Property and the Law. Philadelphia: Temple University Press, 1995.
Rain without Thunder: The Ideology of the Animal Rights Movement. Philadelphia: Temple University Press, 1996.
Introduction to Animal Rights: Your Child or the Dog?. Philadelphia: Temple University Press, 2000.

Externa länkar
The Rutgers University Animal Rights Law Project

Amerikanska jurister
Amerikanska professorer
Djurrättsaktivister
Födda 1954
Män
Levande personer
Personer verksamma vid Rutgers University