kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Camerlengo

Camerlengo (italienska ’kammarherre’) syftar på den kardinal som har fått uppdraget att vara Romersk-katolska kyrkans kammarherre. 

Vid en påves bortgång eller abdikation tar camerlengon tillfälligt över Heliga Stolens administration.

Camerlenghi under 1900- och 2000-talet
 Luigi Oreglia di Santo Stefano: 1885–1913
 Francesco Salesio Della Volpe: 1914–1916
 Pietro Gasparri: 1916–1934
 Eugenio Pacelli: 1935–1939
 Lorenzo Lauri: 1939–1941
 Vakant: 1941–1958
 Benedetto Aloisi Masella: 1958–1970
 Jean-Marie Villot: 1970–1979
 Paolo Bertoli: 1979–1985
 Sebastiano Baggio: 1985–1993
 Eduardo Martínez Somalo: 1993–2007
 Tarcisio Bertone: 2007–2014
 Jean-Louis Tauran: 2014–2018
 Kevin Farrell: 2019–

Referenser

Romersk-katolska kyrkans titlar
Kardinaler
Aérospatiale Exocet

Exocet är en fartygsburen sjömålsrobot som det även utvecklades en luftburen variant av. Roboten är av franskt ursprung men har exporterats till flera länder. Namnet Exocet betyder flygfisk på svenska. Närmaste motsvarighet inom svenska försvaret heter Rb 15.

Iran–Irak-kriget 

År 1987 skadades den amerikanska fregatten  i Persiska viken av två Exocetrobotar som avfyrats från ett irakiskt flygplan av typen Mirage F1. USA accepterade förklaringen att det handlade om en olyckshändelse.

Falklandskriget 

Roboten blev känd för en bredare allmänhet under Falklandskriget mellan Storbritannien och Argentina 1982. Trots att det skrevs mycket i massmedia om engelsmännens förluster på grund av argentinska exocetrobotar så stod vanliga flygbomber för den absoluta merparten av skadorna på engelska fartyg.

Den mest omtalade sänkningen gällde den engelska jagaren  som den 4 maj träffades av en exocetrobot som avfyrats från en argentinsk Dassault Super Étendard på bara 20 kilometers avstånd. Robotens stridsspets exploderade förmodligen inte men på grund av det korta skjutavståndet hade raketmotorn så mycket bränsle kvar att detta antände jagaren. Den sjönk under bogsering 6 dagar senare. En andra robot missade troligen fregatten . Två veckor senare träffades det engelska fraktfartyget  av en eller två exocetrobotar. Det har inte kunnat fastställas huruvida stridsspetsarna exploderade men Atlantic Conveyor fattade eld och sjönk efter ett par dagar. Argentina hade enbart fem stycken flygburna exocetrobotar och den sista avfyras den 30 maj mot en engelsk flottstyrka, men missade. I slutet av kriget träffades  av en exocetrobot som avfyrats från land och ödelade fartygets helikopterhangar.

Argentina försökte få tag på fler robotar och fick köpa ett okänt antal av Peru. Chile vägrade däremot sälja till Argentina.

Enligt Pierre Razoux på Frankrikes försvarsdepartement överlämnade Frankrike vissa tekniska prestanda för Exocet-roboten till Storbritannien samt också information om Argetinas vapenlager, men ingen utrustning eller data om hur roboten kunde oskadliggöras på elektronisk väg. Ali Magoudi, förtrogen med Frankrikes president Francois Mitterrand, skriver dock i sin bok från 2005 att Mitterrand överlämnade detaljer om hur roboten kan inaktiveras, efter att Storbritanniens premiärminister Margret Thatcher hotat med att atombomba Buenos Aires. Thatcher beskrevs ha varit mycket upprörd över att Frankrike sålt avancerade vapen till Argentinas regim.

Externa länkar 
 MBDA - Exocet AM39
 MBDA - Exocet SM39
 MBDA - Exocet MM40 Block 3C

Referenser

Noter 

Franska sjömålsrobotar
Fransk krigsmateriel under kalla kriget
Brittisk krigsmateriel under kalla kriget
Aérospatiale
Eduardo Martínez Somalo

Eduardo Martínez Somalo, född 31 mars 1927 i Baños de Río Tobía i La Rioja, död 10 augusti 2021 i Vatikanstaten, var en spansk kardinal i Romersk-katolska kyrkan. Han tjänade som camerlengo från den 5 april 1993 till den 4 april 2007.

Han utsågs 1988 till kardinaldiakon av Santissimo Nome di Gesù.

Källor

Externa länkar

Födda 1927
Spanska kardinaler
Kardinalprotodiakoner
Män
Avlidna 2021
Alumner från Påvliga diplomatiska akademin
Alumner från Påvliga universitetet Gregoriana
Alumner från Påvliga Lateranuniversitetet
Personer från La Rioja, Spanien
Spanska romersk-katolska ärkebiskopar
Personer i Spanien under 1900-talet
Magnus Lind

Magnus Lind kan avse någon av följande:

Nils Magnus Lindh (1775–1835), svensk boktryckare
Per Magnus Lindh (död 1843), svensk boktryckare
Magnus G. Lind (född 1939), läkare (medicine doktor, docent och författare), far till regissören Daniel Lind Lagerlöf
Magnus Lind (författare) (född 1944), svensk journalist, författare och musiker, skrivit manus till flera kända TV-serier
Magnus Lind (musiker) (född 1945), svensk filmklippare senare musiker i Aston Reymers Rivaler och Perssons Pack
Magnus Lindh (född 1960), svensk författare

Källor
Jorge Medina Estévez

Jorge Arturo Medina Estévez, född 23 december 1926 i Santiago de Chile, död 3 oktober 2021 i Santiago, var en chilensk kardinal i Romersk-katolska kyrkan. Han var prefekt för Kongregationen för gudstjänstliv och sakramentsförvaltning från 1996 till 2002 samt kardinalprotodiakon 2005–2007.

Medina utsågs 1998 till kardinaldiakon med San Saba som diakonia. I egenskap av kardinalprotodiakon tillkännagav han från Peterskyrkans benediktionsloggia valet av Benedikt XVI till påve den 19 april 2005.

Biografi
Jorge Medina Estévez studerade vid bland annat Påvliga katolska universitetet i Santiago, vid vilket han avlade doktorsexamina i teologi och kanonisk rätt. Han prästvigdes 1954. 

I december 1984 utnämndes Medina till titulärbiskop av Tibili och hjälpbiskop av Rancagua och biskopsvigdes den 6 januari året därpå av påve Johannes Paulus II i Peterskyrkan. År 1987 utnämndes han till ordinarie biskop av Rancagua och år 1993 till biskop av Valparaíso. I juni 1996 utsågs Medina till proprefekt för Kongregationen för gudstjänstliv och sakramentsförvaltning och erhöll i och med detta titeln ärkebiskop. Två år senare blev han prefekt för nämnda kongregation och upphöjdes till kardinaldiakon med San Saba som diakonia. Medina var åren 2005–2007 kardinalprotodiakon och år 2008 upphöjdes hans diakonia till titelkyrka; därmed blev Medina kardinalpräst.

Politik 
Medina stod diktatorn Augusto Pinochet nära. Medina skötte diskreta förhandlingar med brittiska regeringen för att få Pinochet frisläppt och tillbakaskickad till Chile när denne satt i husarrest i London 1998–2000.

Efter att Chiles president Ricardo Lagos 2002 hade besökt påve Johannes Paulus II sade Medina till pressen att påven var "extremt besviken" över att Chiles regering hade legaliserat skilsmässor och dagen efter-piller.

Se även 
 Konklaven 2005

Källor

Noter

Webbkällor

Externa länkar

 

Födda 1926
Avlidna 2021
Chilenska kardinaler
Romersk-katolska biskopar
Kardinalprotodiakoner
Män
Personer från Santiago de Chile
Präster under 1900-talet
Präster under 2000-talet
JFK (film)

JFK är en amerikansk historisk dramathrillerfilm från 1991 i regi av Oliver Stone. Stone skrev även filmens manus tillsammans med Zachary Sklar, baserat på två böcker, av Jim Marrs och Jim Garrison. Garrison är även med i filmen i en mindre roll, som Earl Warren. Filmen bygger på utredningen av mordet 1963 på USA:s president John F. Kennedy och rättegången mot Clay Shaw som ägde rum mellan januari och mars 1969. Filmen hade premiär 20 december 1991 i USA. I Sverige hade JFK premiär den 31 januari 1992 på biografen  Rigoletto i Stockholm. På Oscarsgalan 1992 fick filmen åtta nomineringar för bland annat bästa film, bästa regi, bästa manliga biroll till Tommy Lee Jones, bästa manus efter förlaga, bästa filmmusik och bästa ljud. Den vann två, för bästa foto och bästa klippning.

Handling 
Åklagaren Jim Garrisons (Kevin Costner) kamp att finna sanningen bakom mordet på John F. Kennedy visar sig snart vara en till synes omöjlig uppgift att klara av. Högt uppsatta människor, vissa som fortfarande är beredda att berätta vad de vet, grillas hårt av den undersökande åklagaren, och även om många år går samlar han all information han kan för att kanske slutligen kunna lägga fram bevis som talar för sig själva. Bevis som kan berätta vad som verkligen hände den dagen då USA:s president blev mördad.

Rollista 

 Kevin Costner - Jim Garrison, allmän åklagare i New Orleans
 Kevin Bacon - Willie O'Keefe
 Tommy Lee Jones - Clay Shaw/Clay Bertrand
 Laurie Metcalf - Susie Cox, assisterande allmän åklagare i New Orleans
 Gary Oldman - Lee Harvey Oswald
 Beata Poźniak - Marina Oswald Porter
 Michael Rooker - Bill Broussard, assisterande allmän åklagare i New Orleans
 Jay O. Sanders - Lou Ivon
 Sissy Spacek - Liz Garrison
 Brian Doyle-Murray - Jack Ruby
 Gary Grubbs - Al Oser
 Wayne Knight - Numa Bertel
 Jo Anderson - Julia Ann Mercer
 Vincent D'Onofrio - Bill Newman
 Pruitt Taylor Vince - Lee Bowers
 Joe Pesci - David Ferrie
 Jack Lemmon - Jack Martin
 Ed Asner - Guy Banister
 Walter Matthau - Russell B. Long, senator
 Donald Sutherland - X, överste
 John Candy - Dean Andrews Jr.
 Sally Kirkland - Rose Cheramie
 Tony Plana - Carlos Bringuier
 Dale Dye - "Y", general
 John Larroquette - Jerry Johnson
 Bob Gunton - TV Newsman #3
 Willem Oltmans - George de Mohrenschildt
 Ron Rifkin - Mr. Goldberg/Spiesel
 Jim Garrison - Earl Warren

Filmpriser

Externa länkar 
 

 
 "One Hundred Errors of Fact and Judgment in Oliver Stone's JFK", av Dave Reitzes 
 Dialogen i filmen 

Amerikanska filmer 1991
Amerikanska thrillerfilmer
Amerikanska historiefilmer
Amerikanska kriminaldramafilmer
Amerikanska mysteriefilmer
Amerikanska filmer baserade på verklighet
Washington D.C. på film
New Orleans på film
Texas på film
Engelskspråkiga filmer
1963 på film
1966 på film
1969 på film
Filmer i regi av Oliver Stone
Filmmusik av John Williams
Filmer vars fotograf belönades med Oscar för bästa foto
Filmer om politiker
Filmer från Warner Bros.
Kalla kriget på film
Mordet på John F. Kennedy
Riksväg 31

Riksväg 31 är en cirka 180 kilometer lång svensk riksväg som går mellan Nybro och Jönköping, via Lenhovda, Vetlanda och Nässjö, och vägen förbinder också Kalmar och Karlskrona med Jönköping.

Planer 
En ny anslutning till E4 inne i själva Jönköping planeras. Planerna är ännu så länge inte så pass långt framskridna.

Historia 
Vägen hette före 1962 väg nr 91 Kalmar-Nybro, nr 115 Nybro-Lenhovda, nr 83 (Karlskrona-)Lenhovda-Vetlanda, nr 120 Vetlanda-Jönköping. År 1962 infördes huvudsträckningen Jönköping-Vetlanda-Nybro-Kalmar. Sträckan Nybro-Kalmar har dock strukits senare.

Vägen Nybro-Vetlanda-Björköby är samma väg som på 40-talet, utom mellan Målerås och Lenhovda, som är nybyggd på 1970-talet, och förbifarten Vetlanda som är från 2000-talet. Förbifart Nybro är byggd på 1970-talet.. Vägen Björköby-Nässjö-Öggestorp är från 1990-talet, medan Öggestorp-Jönköping blev klar 2011.

En sträcka av riksväg 31 på delen mellan Vetlanda och Nybro över den så kallade Gråstensmon nära Målerås var ännu i början av 1970-talet grusväg. Omkring 1975 var dock denna vägsträcka i dess helhet asfalterad.

Trafikplatser, orter, korsningar och anslutningar 

|}

Referenser 

31
Meurthe

Meurthe var ett historiskt departement i Lorraine, Frankrike. Dess huvudstad var Nancy. Departementet var ett av de ursprungliga 83 departementen som skapades 4 mars 1790 under Franska revolutionen. Det uppgick 1871 i Meurthe-et-Moselle.

Se även 
 Meurthe (flod)

Frankrikes departement
Mad Max (film)

Mad Max är en australiensisk film från 1979.

Handling
Mad Max (Mel Gibson) spelar en trafikpolis som arbetar på vägar som plågas av våldsamma gängstrider.

Om filmen
Filmen var George Millers debutfilm och även debuten för fotografen David Eggby. Miller jobbade som läkare på en akutmottagning och hade filmdrömmar. Inspirerad av filmen A Boy and His Dog och skadorna efter de trafikolyckor han ofta fick behandla så föddes idén till filmen. En stor del av filmen var Millers egna besparingar ifrån läkaryrket. 

Mel Gibson blandades in i filmen när han körde sin vän Steve Bisley till provfilmningarna. Gibson hade kvällen innan varit i ett slagsmål och hans blåslagna ansikte fångade rollbesättarens intresse. Efter ett möte med Miller fick Gibson huvudrollen som Max. Bisley fick rollen som Max bäste vän, Goose. Toecutters motorcykelgäng bestod av ett par verkliga motorcykelgäng som ställde upp i filmen med sina egna kläder och motorcyklar. Budgeten var så låg att Miller inte kunde erbjuda annan ersättning än öl till gänget och var tvungen att  krascha sin egen bil, en Mazda Bongo, i en av filmens biljakter. 

Till en början så stängde man av avlägsna vägar utan tillstånd för inspelningen. Produktionen hade helt enkelt inte råd att betala för tillstånd. Med tiden så upptäckte den lokala polismyndigheten vad de sysslande med, men visade förstående och hjälpte på lagligt vis filmskaparna att stänga av vägar och eskortera fordon. Det mesta av filmen spelades in i området kring Melbourne. Max hus i filmen finns kvar och kan idag hyras som semesterhus. 

När filmen släpptes var det den mest framgångsrika australienska filmen någonsin, som tog in fler intäkter i Australien är Star Wars.

Statens biografbyrå beslöt vid sina granskningar 1980, 1982 och 1983 att filmen inte får visas offentligt i Sverige, trots distributörens förkortningar. Beslutet gällde fram till år 2005. Däremot har den visats på svensk TV och är tillgänglig hos videouthyrare.

Rollista (i urval)
Mel Gibson - 'Mad' Max Rockatansky 
Joanne Samuel - Jessie Rockatansky 
Hugh Keays-Byrne - The Toecutter 
Steve Bisley - Jim Goose
Tim Burns - Johnny the Boy 
Roger Ward - Fifi Macaffee
 Geoff Parry - Bubba Zanetti 
 Vincent Gil - The Nightrider
Lisa Aldenhoven - Nurse

Uppföljare
The Road Warrior, 1981
Mad Max bortom Thunderdome, 1985
Mad Max: Fury Road, 2015

Källor

Externa länkar 

Filmer i regi av George Miller
Filmer 1979
Australiska science fiction-actionfilmer
Australiska äventyrsfilmer
Stirlingmotor

Stirlingmotor är en värmemotor som kan ha utvändig förbränning.

Motorn uppfanns 1816 av den skotske prästen Robert Stirling, född i Gloag, Methvin, Perthshire 25 oktober 1790, död i Galston 6 juni 1878. Senare gjorde svensken John Ericsson försök med liknande motorer. År 1833 presenterade han en fungerande maskin.  År 1938 började den holländska elektrokoncernen Philips utveckla moderna stirlingmotorer i vilket även det svenska företaget United Stirling (ingår sedan 1988 i Kockums) i Malmö varit delaktigt.

Funktion 
Motorn fungerar genom att gas omväxlande värms upp och kyls av, vilket leder till tryckskillnader i cylindern som pressar upp respektive drar ned kolven. Den mindre kolven (illustrationen) är till för att ändra gasens fördelning i de varma respektive kalla delarna av cylindern för att påskynda temperaturväxlingarna.

Värmen kan i princip komma från vilken värmekälla som helst, till exempel en vedkamin eller annan förbränningskammare, en kärnreaktor eller en solfångare. Stirlingmotorn kan även användas som värmepump.

Jämfört med ottomotorn kan stirlingmotorn vara vibrationsfri och ha högre verkningsgrad. Den kan arbeta med små temperaturdifferenser, men verkningsgraden ökar ju högre temperaturskillnaden mellan den varma och den kalla sidan är. Den är tystgående jämfört med ottomotorn eftersom den till skillnad mot en ottomotor inte har någon form av snabb tryckförändring som måste tystas.

Stirlingmotorn används bland annat av HMS Gotland och andra svenska ubåtar. Stirlingmotorn används också i vissa solkraftverk. 

En nackdel med en stirlingmotor är att den är svårare att reglera än en otto- eller dieselmotor. Den största nackdelen med stirlingmotorn är framförallt den höga produktionskostnaden, som är flera gånger högre än för en konventionell förbränningsmotor. I fordon har stirlingmotorn ej fått någon kommersiell tillämpning. Däremot har det sedan 1970-talet sålts småskaliga motorer med parabolreflektor som drivits till 100 % av solenergi. Dessutom drivs de svenska ubåtarna i Södermanland-klassen av stirlingmotorer. Ett svenskt företag har utvecklat en kraftverksmodul som producerar elenergi från förbränning av industriella restgaser, med hjälp av stirlingmotorer. Den amerikanska rymdfartsstyrelsen NASA använder stirlingmotorer i sitt kärnkraftsverkskoncept Kilopower

Källor

Se även

Externa länkar 
 Princip stirlingmotor (på tyska)
 ST5 (på engelska)
 100 procent klimatpositiv elektricitet av industriella restgaser
 Kilopower (på engelska)

Varmluftmotorer
Kicki Rundgren

Kicki Eva Nanna Kristina Rundgren, ursprungligen Eva Nanna Kristina Rundgren, född 16 juni 1955 i Övertorneå församling, Norrbottens län, är en svensk skådespelare och regissör.

Rundgren studerade vid Skara Skolscen och mimstudion i Malmö. Hon gick fortbildning vid Statens scenskola i Malmö. Hon har varit engagerad vid Panikteatern, Västernorrlands regionteater, Pistolteatern, Teater Tekla, Teater Overground,Dixi scen & media samt genomfört egna projekt på flera läns- och stadsteatrar. Kicki Rundgren har också arbetat mycket med film i olika funktioner såsom casting, regiassistent och regissör. Arbetsgivare har varit Roy Andersson, Coldsonfilm, Nordisk film med flera.

Hon filmdebuterade 1985 i Lasse Hallströms Mitt liv som hund och regidebuterade i musikdokumentären Spelplats Cuba. Hon har även gjort och dokumentären För Holger i tiden.

Filmografi

Spelplats Cuba (2006)
Världarnas bok (2006) 
Glömskans brev (2004) 
Tillfällig fru sökes (2003) 
Anja (2001) 
Barnen på Luna (2000)
Snoken (1997)
Skilda världar (1997)
Gränslots (1990)
ToR Karelen (1987)
Gammalt kaffe (1986)
Mitt liv som hund (1985)
Sparveln (1984)
För Holger i tiden (filmåret 2012)

Källor

Fotnoter 

Svenska skådespelare
Kvinnor
Födda 1955
Levande personer
Horklut

Horklut, horluva eller horhätta var en huva som mödrar till utomäktenskapliga barn (de ansågs vara "horor") i delar av Sverige tidigare kunde tvingas bära för att signalera sin sociala ställning: varken ogift (en ungmö kunde gå med huvudet bart) eller ärbart gift (en gift kvinna bar i regel en mer heltäckande huvudbonad). Bruket upphörde under 1800-talet.

En kvinna dömd för hor kunde utsättas för ett flertal former av social utstötning.  I de mellansvenska områdena fanns en föreställning om att en hora kunde förorsaka horeskäver, rakitis, hos barn, vilket gjorde att hon måste undvikas.  För att utmärka en "hora", fanns i vissa delar av Sverige, åtminstone under 1800-talets början, seden att tvinga dem att bära en särskild form av huvudklädnad kallad horeklut eller hormössa, som signalerade att hon varken var en gift kvinna eller en ogift (dvs icke sexuellt aktiv) kvinna.

Källor 
Jonas Frykman (1977), Horan i bondesamhället
Harriet Clayhills (1991), Kvinnohistorisk uppslagsbok

Huvudbonader
Sexualhistoria
Sveriges socialhistoria
Svensk kvinnohistoria
Orglar

Orglar eller orgel kan syfta på:

Musikinstrument
 Orgel eller piporgel – ett blåsinstrument med pipor ordnade i stämmor och med mekanisk lufttillförsel som spelas med tangenter 
 Kyrkorgel – piporgel eller elorgel i kyrkolokal
 Positiv (orgel) – i piporgelsammanhang; ett enmanualigt orgelverk utan självständig pedal, en typ av verk i en flermanualig orgel
 Tramporgel – tangentinstrument av orgeltyp
 Orgelharmonium – tangentinstrument av orgeltyp
 Kammarorgel – tangentinstrument av orgeltyp, se Harmonium
Elorgel – ett elektriskt tangentinstrument som ska efterlikna ljudet hos piporglar
Hammondorgel – ett elektromekaniskt musikinstrument

Musik
 Orgelmusik – musik skriven för orgel
 Orgelsymfoni – symfoni skriven för orgel

Se även
Farfisa – ett företag som tillverkar elorglar
Synthesizer – en sammanslagning av ljudpåverkande moduler
Inger Taube

Asta Inger Margareta Taube, född Åhman den 14 augusti 1939 i Göteborg, död 23 december 1996 i Oscars församling i Stockholm, var en svensk fotomodell och skådespelare.

Biografi
Hon var 1958–1961 gift med Sven-Bertil Taube  och är mor till en dotter och Jesper Taube. Inger Taube är gravsatt i minneslunden på Galärvarvskyrkogården i Stockholm.

Filmografi 
1959 – Det svänger på slottet
1962 – En nolla för mycket
1963 – Boo's Ups and Downs
1963 – Barnvagnen

1966 – Ska' ru' me' på fest?
1965 – Kärlek 65
1967 – Livet är stenkul

Teater

Roller (ej komplett)

Källor

Fotnoter

Externa länkar 

Kvinnor
Födda 1939
Avlidna 1996
Svenska fotomodeller
Svenska skådespelare under 1900-talet
Skådespelare från Göteborg
Inger
Gravsatta på Galärvarvskyrkogården
Björn Holmgren (koreograf)

Björn Holmgren, född 9 november 1920 i Oscars församling i Stockholm, död 17 september 2016 i Stockholm, var en svensk balettdansör, koreograf och balettpedagog.

Holmgren var utbildad vid Kungliga Teaterns balettskola. Han blev betald elev 1937 och gjorde sin debut 1938 i Sven Aage Larsens uppsättning av Offenbach i Olympen. Han blev senare premiärdansör.

1968 tilldelades han Teaterförbundets guldmedalj för "utomordentlig konstnärlig gärning".

Filmografi 
Enligt Svensk Filmdatabas:

Roller

Koreografi

Teater

Koreografi

Källor 
 Dödsannons - Svenska Dagbladet den 2 oktober 2016, s. 32
 Dödsnotis - Dagens Nyheter

Noter

Svenska dansare under 1900-talet
Svenska koreografer under 1900-talet
Svenska balettdansörer
Dansare från Stockholm
Män
Födda 1920
Avlidna 2016
Star Trek: First Contact

Star Trek: First Contact är en amerikansk science fiction-film som hade biopremiär i USA den 22 november 1996. Det är den åttonde långfilmen baserad på TV-serien Star Trek. I filmen måste besättningen från Star Trek: The Next Generation hindra de fientliga borgerna från att förändra historien och erövra Jorden genom att resa tillbaka i tiden.

Filmen regisserades av Jonathan Frakes från ett manus skrivit av Brannon Braga och Ronald D. Moore. Musiken komponerades av Jerry Goldsmith.

Handling 
Filmen utspelar sig i 2300-talet. Det kommendör Jean-Luc Picard har fruktat i många år händer. Ännu en borgkub kommer till jorden för att ta över den. Trots att stjärnflottan förstör borgkuben lyckas en mindre kapsel från kuben undkomma. Denna kapsel öppnar en tidsvirvel och reser tillbaka i tiden till mitten av 2000-talet för att förstöra människans första kontakt med civilisationen från vulcan. Picard och besättningen på rymdskeppet Enterprise följer efter kapseln in i tidsvirveln för att försöka stoppa borgerna innan de hinner göra för mycket skada.

Kända citat
 "Borg? Sounds Swedish!" följt av "Definitely not Swedish"
 "The line must be drawn here! This far and no further!" (Picard)

Rollista (i urval)

Källor

Fotnoter

Externa länkar 
 Memory-Alpha - Star Trek: First Contact

Amerikanska filmer 1996
Amerikanska science fiction-filmer
Star Trek-filmer
Amerikanska uppföljarfilmer
Tidsresor på film
Montana på film
Filmer i regi av Jonathan Frakes
Amerikanska filmer baserade på TV-serier
2300-talet på film
Rymdäventyrsfilmer
Regidebutfilmer
Filmer från Paramount Pictures
Engelskspråkiga filmer
Filmmusik av Jerry Goldsmith
Af Chapman (adelsätt)

af Chapman, ätt känd från 1600-talet i Yorkshire, England, där de var arrendatorer. Thomas Chapman (ca 1686–1769) och hans fru flyttade till Sverige. Han utnämndes av Karl XII till kapten vid örlogsflottan, och blev sedermera major. Han och hans hustru Susanne Colson var föräldrar till viceamiralen och fartygskonstruktören Fredrik Henrik af Chapman som adlades i Sverige 1772 på nummer 2088, och slöt ätten då han var ogift. Adelskapet övertogs då av hans fosterson Gustaf Adolf Neüendorff. Dennes gren utslocknade den 10 juli 1891.

Källor 

Svenska adelsätter
Jarl Hamilton

Jarl Hugo Friis Hamilton, född 25 augusti 1919 i Stockholm, död där 3 juni 1973, var en svensk skådespelare.
 
Hamilton filmdebuterade 1946 i Ragnar Hyltén-Cavallius långfilm Klockorna i Gamla sta'n. Han kom att medverka i sammanlagt åtta filmer mellan 1946 och 1955.

Filmografi

Referenser 

Svenska skådespelare under 1900-talet
Män
Födda 1919
Avlidna 1973
Skådespelare från Stockholm
Pilotpriset

Pilotpriset var ett litteraturpris som delades ut mellan åren 1985 och 1999 "för framstående författarskap på svenska språket". Pilotpriset instiftades av den japanska penntillverkare Pilot Corporation och prissumman var på 150 000 kronor.

År 2000 lades priset ner med motiveringen att det fanns ett behov av att förnya.

Pristagare 
1985 – Birgitta Trotzig
1986 – Sven Delblanc
1987 – Lars Gyllensten
1988 – Tomas Tranströmer
1989 – Olof Lagercrantz
1990 – Willy Kyrklund
1991 – Werner Aspenström
1992 – Lars Forssell
1993 – Karl Vennberg
1994 – Lars Norén
1995 – Kerstin Ekman
1996 – Lars Gustafsson
1997 – Ulf Linde
1998 – Bo Carpelan
1999 – Sara Lidman

Källor

Fotnoter 

Svenska litteraturpriser
Priser och utmärkelser instiftade 1985