kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Henry Koster

Henry Koster, ursprungligen Herman Kosterlitz, född 1 maj 1905 i Berlin, död 21 september 1988 i Camarillo, Kalifornien, var en tyskfödd amerikansk filmregissör.

Biografi

Karriär i Europa 
När han var ung lämnade hans far familjen och Koster fick skaffa arbete som novellförfattare och tecknare, men lyckades ändå gå ut den tyska motsvarigheten till gymnasiet.

Koster blev bekant med filmens värld runt 1910, när hans farbror öppnade en väldigt tidig biograf i Berlin. Kosters mor spelade piano som ackompanjemang till stumfilmerna och Koster fick då som tidsfördriv se på filmerna. Efter sin tidiga insats som författare anställdes han som scenograf till en tysk filmstudio. När regissören Koster arbetade för, Kurt Bernhardt, blev sjuk fick han ta över som regissör och han regisserade runt åren 1931–1932 två–tre filmer för filmbolaget i Berlin.

Koster fick tidigt utstå den antisemitism som spirade i Tyskland på tidigt 1930-tal. När han tappade humöret och slog ner en SS-officer visste han att det var dags att lämna landet; han gick direkt till järnvägsstationen och flyttade från Tyskland till Frankrike. Där återanställdes han av sin gamla chefsregissör Bernhardt, som flytt tidigare. Till slut flyttade Koster igen, den här gången från Frankrike till Budapest i Ungern. Här gifte han sig med Kato Kiraly 1934 och mötte snart Universal Pictures representant i Europa, Joe Pasternak. Koster kom att regissera tre filmer för honom.

Karriär i USA 
1936 fick Koster ett kontrakt med Universal för att arbeta i Hollywood och han flyttade till USA för att arbeta med Pasternak, andra flyktingar och sin fru. Även om Koster inte talade engelska, så övertygade han studion att låta honom regissera Flickorna gör slag i saken (1936). Filmen blev en stor succé och när även nästa film han regisserade, 100 man och en flicka (1937) gick hem väl hos publiken så var hans lycka gjord.

Koster upptäckte Abbott och Costello när de arbetade på en nattklubb i New York och han återvände till Hollywood och övertygade Universal att anställa dem. I deras första film, En natt i tropikerna (1940) spelades den kvinnliga huvudrollen av Peggy Moran, som blev Kosters andra fru.

I slutet av 1930-talet och början av 1940-talet regisserade Koster många musikaler och familjekomedier, bland annat med stjärnor som Betty Grable och Deanna Durbin. Koster arbetade hos Universal fram till runt 1941 och flyttade sedan över till MGM-studion och senare till 20th Century Fox. Trots att han hade flytt från Nazityskland så blev han betraktad som en fientlig utlänning under kriget och tvingades till husarrest på kvällar och nätter.

Koster nominerades till en Oscar för bästa regi för filmen Ängel på prov (1947). Han regisserade mot slutet av sin karriär kostymdraman, familjekomedier och musikaler och spelade in sin sista film, Med en sång i mitt hjärta 1965. Han drog sig sedan tillbaka till sitt hem i Camarillo, Kalifornien för att utveckla sin andra stora passion i livet, måleri.

Filmografi i urval

Källor

Externa länkar 

Tyska filmregissörer
Födda 1905
Avlidna 1988
Män
Personer från Berlin
Fredrik Winberg

Fredrik Winberg, född i Brännkyrka 1972, är en svensk dirigent, sångare (basbaryton) och musiklärare.  Han undervisar i dirigering, ensembleledning och körmetodik vid Musikhögskolan i Örebro. han är dirigent och konstnärlig ledare för Västerås kammarkör sedan 2006 samt musiklärare vid Adolf Fredriks musikklasser sedan 2002, där han sedan 2017 leder Adolf Fredriks Flickkör. 

Han är utbildad vid Kungliga Musikhögskolan i Stockholm (KMH) 1997-2002, med studier i sång för Christina Billing och Kerstin Wahlström-Olsson och dirigering för Per Andersberg, Anders Colldén, professor Stefan Parkman, Pär Fridberg och professor Anders Eby.

Han var dirigent och konstnärlig ledare för Kongl. Teknologkören 2003-2007 och dirigent och konstnärlig ledare för Nyköpings kammarkör 2000-2005 samt dirigent och konstnärlig ledare för Tyresö Sinfonietta 2000-2004.

Fredrik Winberg var tidigare medlem i vokalensemblen Voces Nordicae och han har arbetat med Radiokören, Hedvig Eleonora kammarkör, Kungl. Musihögskolans vokalensemble och kammarkör, Stockholms Barockorkester (numera reBaroque), Sami sinfonietta, Marinens musikkår, Järfälla Symfoniorkester, Nyköpings filharmoniska sällskaps symfoniorkester, Lidingö symfoniorkester.

Födda 1972
Svenska dirigenter
Svenska kördirigenter
Män
Levande personer
Musiker från Stockholm
Krymplings (album)

Krymplings är ett musikalbum av punkbandet Krymplings släppt 1994 på Beat Butchers. Skivan är producerad av Christian Edgren och Johan Johansson.

Gruppens medlemmar, som för övrigt är sångarna från banden De lyckliga kompisarna, Coca Carola, Charta 77, Dia Psalma och Köttgrottorna, har följande namn i skivkonvolutet:
Per Martin Krympling - Sång och trummor (alltså Mart Hällgren, De Lyckliga Kompisarna)

Curt Erik Thorwald Krympling - Sång och gitarr (alltså Curre, Coca Carola)

Hans Mikael Krympling - Sång och gitarr (alltså Ulke, Dia Psalma)

Per Anders Krympling - Sång och gitarr (alltså Per Granberg, Charta 77)

Per Stefan Krympling - Sång och bas (alltså "Mongo", Köttgrottorna)

Låtarna på albumet
Drömprinsessorna
Masturbation Blues
Burkluft
Mopeden
Herr Chaufför
Karlavagnen
The Lok Of Love
Tommy Värsting
Jag Vill Ha En Slav
Ni Blir Aldrig Av Med Oss
Dunken

Musikalbum 1994
La Noche Triste

La Noche Triste (sp. sorgenatten) kallas natten mellan den 30 juni och 1 juli 1520 då conquistadoren Hernán Cortés och hans här (bestående av spanjorer och tlaxcalaner) besegrades av de aztekiska krigarna i Tenochtitlan (i dag Mexico City) vid Texcocosjön.

Referenser
 Díaz del Castillo, Bernal. Historia verdadera de la conquista de la Nueva España. (1632). (Mexicos erövring, 1965).

Aztekerna
Spanska koloniseringen av Amerika
1520
Spanska slag
Mexiko under 1500-talet
Ebba von Koch

Harriet Ebba von Koch, född 1  juli 1866 i Stockholm, död 1 april 1943 i Stockholm, var en svensk konstnär (målare). 

Ebba von Koch var dotter till författaren och överstelöjtnanten Richert Vogt von Koch och friherrinnan Agathe Henriette Wrede av ätten Wrede af Elimä samt syster till Frances Wachtmeister, Helge von Koch, Gerhard Halfred von Koch, läraren Arne von Koch  och Sigurd von Koch.  

Hon studerade konst för Gustave Courtois och Pascal Dagnan-Bouveret vid Académie Colarossi i Paris 1888, hon återvände upprepade gånger till Paris för självstudier och hon genomförde studieresor till Nederländerna och Italien för att studera de äldre mästarna. Hon var en av stiftarna till Föreningen Svenska Konstnärinnor och medverkade i föreningens utställningar samt med konstnärsgruppen De Frie. Hennes konst består av figurer, landskap, porträtt och stilleben huvudsakligen utförda i olja men även i akvarell och pastell. 

Ebba von Koch är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Bibliografi

Referenser

Noter

Tryckta källor 
Svenskt konstnärslexikon del III sid 273, Allhems Förlag, Malmö. LIBRIS-ID:8390296
Svenska konstnärer, Biografisk handbok, Väbo förlag, 1987, sid 391, 

Svenska målare under 1800-talet
Svenska målare under 1900-talet
Konstnärer från Stockholm
Ebba
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1866
Avlidna 1943
Kvinnor
Steve Hogarth

Steve Hogarth, också känd som h, född Ronald Stephen Hoggarth 14 maj 1956 i Kendal, England, är en brittisk sångare, sedan 1989 i progrockbandet Marillion. Han har tidigare sjungit i The Europeans och How We Live. 

Hogarth gav 1997 ut soloalbumet Ice Cream Genius. 2012 gav han, tillsammans med keyboardisten Richard Barbieri ut albumet Not the Weapon but the Hand.

Solobesök i Sverige 
Hogarth turnerar emellanåt själv, och sitter vid pianot och sjunger, bl.a. covers och Marillion-låtar. Han besökte Kulturhuset i Halmstad 30 november 2013, tillsammans med Richard Barbieri och svenska gruppen Isildurs Bane. Hogarth själv spelade i Stockholm på Historiska Museet 13 december 2015. Den 25 november 2017 spelade han på Södra Latin. 14 april 2017 släpptes CD-skivan Colours Not Found in Nature tillsammans med Isildurs Bane. Sommaren 2023 återbesökte Hogarth Sverige med turnén "Holidays in Sweden" för spelningar i Malmö, Göteborg Nefertiti, Örebro, Linköping, Stockholm och Gävle.

Diskografi 
Soloalbum

 (med Richard Barbieri)
 (med Richard Barbieri)
 (Steve Hogarth & Isildurs Bane)

Referenser

Noter

Externa länkar 

Officiell webbplats

Födda 1956
Brittiska rocksångare
Män
Levande personer
Progressiv rock-sångare
Kaju von Koch

Karin Maria (Kaju) von Koch, född Magnell den 27 mars 1880 i Uddevalla, död den 20 augusti 1952 i Engelbrekts församling i Stockholm, var en svensk möbelarkitekt, målare, tecknare och silhuettklippare. Hon var syster till arkitekten Agnes Smith. 

von Koch började sin utbildning vid Högre konstindustriella skolan i Stockholm 1894. Hon praktiserade därefter som möbelarkitekt samtidigt som hon studerade måleri för Richard Bergh. Hon har varit verksam som bokillustratör – bland annat i Hugo Wachtmeisters Min dotters bröllopsresa till Kaukasien och hennes mor Agnes Magnells Glada minnen från 1850-talets Karlskrona samt barnböcker.

Hon gifte sig 1904 med kompositören Sigurd von Koch och var mor till Erland von Koch. Makarna von Koch är begravda på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Referenser

Noter 

Möbelarkitekter
Svenska formgivare
Svenska målare under 1900-talet
Svenska tecknare under 1900-talet
Svenska illustratörer under 1900-talet
Svenska silhuettklippare
Kaju
Personer från Uddevalla
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1880
Avlidna 1952
Kvinnor
How We Live

How We Live var en brittisk musikgrupp bestående av sångaren, låtskrivaren och klaviaturspelaren Steve Hogarth och gitarristen och låtskrivaren Colin Woore.

Biografi
How We Live bildades 1985 av Hogarth och Woore, avhoppade från bandet The Europeans. Under de sista månaderna som medlemmar i The Europeans hade de skrivit tillsammans, och upptäckt att de kompletterade varandra väl. De kontrakterades av CBS och började spela in i Peter Gabriels studio i Bath.  Den första singeln var Hogarths självbiografiska "Working Town" som släpptes 7 juli 1986. Albumet Dry Land släpptes i januari 1987, producerat av David Lord. Nästa singel "All The Time in the World" misslyckades med att nå topplistorna. En förnyad lansering gjordes, men blev inte heller den uppmärksammad. Försäljningsframgångarna uteblev även för de två kommande singlarna "Working Girl" och "Games in Germany".
    
Material finns för ett andra album, men bandets medlemmar kommer i konflikt med skivbolagets ledning. Ömsesidig brist på förtroende leder så småningom till att CBS säger upp kontraktet 1988. Kort därefter skickar Steve Hogarths agent en inspelning med honom till det brittiska neo-progressiva rockbandet Marillion, som står utan sångare efter tidigare frontmannen Fishs avhopp föregående år. Marillion ger ut sin första skiva med Hogarth som ny frontman 1988.

Diskografi
Studioalbum

Singlar
"Working Town" / "India" (1986)
"All The Time In The World" / "Lost At Sea" (1986)
"Working Girl" / "In The City" / "English Summer" (1987)
"Games In Germany" / "Lost At Sea" (1987)

Externa länkar 
 
 How We Live på Allmusic.com

Brittiska musikgrupper
Aarre Merikanto

Aarre Merikanto, född 29 juni 1893 i Helsingfors, död 28 september 1958 i samma stad, var en finländsk kompositör. Han var son till Oskar Merikanto.

Biografi 
Aarre Merikanto är med Einojuhani Rautavaara och Jean Sibelius en av Finlands främsta tonsättare. Han var elev till Max Reger och anknöt till honom, men även till Arnold Schönberg. Merikanto fick sin första opera Helena uppförd när han var 18 år. Till hans främsta verk räknas Juha som han skrev 1922. Han erhöll Pro Finlandia-medaljen 1948.

Merikantos musik utmärks av en kärv polyfon stil och harmonisk kolorit.

Aarre Merikanto är begravd på Sandudds begravningsplats i Helsingfors.

Källor

Externa länkar  
 

Finländska klassiska kompositörer
Finländska operatonsättare
Mottagare av Pro Finlandia-medaljen
Födda 1893
Avlidna 1958
Män
Musiker från Helsingfors
Gravsatta på Sandudds begravningsplats
Gåshaga Marina

Gåshaga Marina är en kommersiell marina med fullservice som ligger i kommundelen Gåshaga på Lidingös sydöstra udde på den södra sidan av Hustegafjärdens utlopp i Höggarnsfjärden. Marinan har ett mindre antal gästbryggplatser direkt i anslutning till hamnrestaurangen "Bryggan".

Externa länkar
Gåshaga Marinas, webbplats
Restaurang Bryggan, webbplats

Företag i Lidingö kommun
Gåshaga
Aino Ackté

Aino Ackté, född 23 april 1876 i Helsingfors, död 8 augusti 1944 i Vichtis, var en finländsk librettist och operasångare (sopran).

Biografi
Ackté växte upp med ett sångarpar som föräldrar, scendebuterade 1893, studerade från 1894 vid konservatoriet i Paris, debuterade på Stora operan där 1897 med stor framgång och sjöng på den scenen de främsta sopranpartierna i Faust, Romeo och Julia, Tannhäuser, Lohengrin, Josef och andra operor, enstämmigt berömd för både musikalisk och dramatisk talang. Hon studerade även för sin mor Emmy Achté som efter faderns död år 1900 övertagit posten som chef för konservatoriet i Helsingfors.

Hon var fast anställd vid Stora operan i Paris 1897–1904, tillhörde Metropolitan Opera i New York 1904–1906 och företog till 1913 opera- och konsertturnéer till Europas främsta musikcentra samt var i tre olika omgångar fäst vid Covent Garden-operan i London. Hon grundlade tillsammans med E. Fazer Inhemska (sedermera Finska) operan i Helsingfors och tog initiativ till operafestivalen i Nyslott, som hon ledde fram till 1930.

På Kungliga teatern i Stockholm uppträdde hon 1903 som Margareta, Elisabet, Elsa och Julia samt 1908 som Salome och Tosca. Vid nytt besök i Stockholm 1911 gav hon konsert. För scenen var hon väl utrustad: högväxt, smärt och elegant gestalt och med strålande mörka ögon, i fransk skola utbildad sopranröst av stor jämnhet och klar, frisk klang, med vackra höjdtoner. Hennes sångsätt var parisiskt förfinat, spelsättet likaså, men ej fritt från konventionalism eller överdrift i mimik och åtbörder; den sångdramatiska framställningen brast emellanåt i värme och fördjupning. Vid gästspel i Sverige ansågs hon vara bäst som Julia och Elisabet. Hon gästspelade också i Dresden, Warszawa, Köpenhamn, New York och London. 

Ackté gjorde åren 1902, 1903, 1905, 1906 och 1913 tjugo skivinspelningar. Hon har gett ut noveller och memoarer.

1901 gifte hon sig med advokaten i Helsingfors, juris doktor Heikki Renvall, men fortsatt att vara fast anställd vid Paris-operan. Äktenskapet upplöstes senare, och hon gifte 1919 om sig med officeren och politikern Bruno Jalander.

Aino Ackté ligger begravd på Sandudds begravningsplats, nya området.

Galleri

Bibliografi (Svenska utgåvor)

Referenser

Vidare läsning

Externa länkar
 http://www.ub.gu.se/fasta/laban/erez/kvinnohistoriska/tidskrifter/idun/1897/pdf/1897_52.pdf
 

Finländska operasångare under 1800-talet
Födda 1876
Avlidna 1944
Kvinnor
Sångare från Helsingfors
Finländska sopraner
Gravsatta på Sandudds begravningsplats
Finländska operasångare under 1900-talet
Birgit Kronström

Birgit Kronström, född 21 februari 1905 i Helsingfors, död 23 juli 1979 i Helsingfors, var en finländsk skådespelare och sångerska. Kronström var gift med sångaren Björn Forsell och mor till sångaren Johnny Forsell. Kronström var gift en andra gång med skådespelaren och sångpedagogen Ture Ara.

Biografi
Som ung studerade Kronström sång vid konservatoriet samt skådespeleri vid Svenska Teatern. Som barn undervisades hon i dans av Maggie Gripenberg. Kronström verkade vid Svenska Teatern åren 1932-63. 1936 besökte hon Sverige, där hon stannade fyra år. I Stockholm verkade vid operateatern Oscar. Kronström besökte även norska teatrar innan hon 1940 återvände till Finland. Kronström medverkade i sin första film 1932 och var aktiv i både finländska och svenska filmatiseringar.

Kronström avled i en ålder av 74 år gammal och gravsattes på Sandudds begravningsplats.

Filmografi (urval)

Teaterroller (urval)

Referenser

Finländska skådespelare under 1900-talet
Kvinnor
Födda 1905
Avlidna 1979
Finlandssvenska skådespelare
Finländska schlagersångare
Skådespelare från Helsingfors
Gravsatta på Sandudds begravningsplats
Sångare från Helsingfors
Carl Michael Ziehrer

Carl Michael Ziehrer, född 2 maj 1843, död 13 november 1922, var en österrikisk kompositör. Han var den siste representanten för den klassiska wienervalsen och komponerade mer än 600 valser och 23 operetter, däribland König Jérôme och Die Landstreicher med valsen In lauschiger Nacht.

Österrikiska kompositörer
Födda 1843
Avlidna 1922
Män
Karin Johnsson

Karin Johnsson, född Johansson 6 augusti 1889 i Ljungby i Hallands län, död 19 januari 1968, var en svensk författare och översättare, och framför allt orientresenär. 

Efter studier i arkeologi och egyptologi i Köpenhamn 1909–1910 gifte hon sig 1913 med författaren Harald Johnsson (1886–1936). Mellan 1928 och 1938 gjorde Karin Johnsson varje år längre reor i främre Orienten. Hon blev vän med såväl högt uppsatta och betydande arabiska ledare som med beduinkvinnor i öknen. 1930 lyckades Karin Johnsson som en av få västerlänningar göra pilgrimsfärden till Mecca, förklädd och i sällskap med en arabisk familj. Hon förlovade sig 1938 med den arabiske arkeologen Salem effendi El-Husseini, systerson till den palestinske stor-muftin i Jerusalem. Men det blir aldrig något bröllop, delvis på grund av de växande politiska motsättningarna mellan araber och judar i Palestina under 1930-talet. 

Utöver sina böcker skrev hon artiklar i de stora dagstidningarna, i tidskrifter, bland annat Hertha och Vi, och bedrev en omfattande föredragsverksamhet.

Bibliografi
 Dora: roman (Dahlberg, 1917)
 Kungligt blod: Leonora Kristina Ulfeldt: ett kvinnoöde ur historien (Hökerberg, 1919)
 Från faraonernas land: skildringar från det gamla Egypten (ill. Helge Artelius, Svensk läraretidning, 1925)
 Olycksmaskeraden: en skildring från tjusarkonungens sista dagar (Bonnier, 1926)
 Bland haremsdamer och schejker (Bonnier, 1930)
 I nöd och lust genom Europa: öden och äventyr under en cykelfärd till Italien (Bonnier, 1931)
 Som pilgrim till Mecca (Bonnier, 1931)
 Kärlek i Österland (Bonnier, 1933)
 Öknarnas folk (Nordisk rotogravyr, 1935)
 Utan guide: resor och äventyr i Palestina och Syrien (Nordisk rotogravyr, 1938)

Översättningar (urval)
 Stein Riverton: Negern med de vita händerna (Dahlberg, 1913)
 Stein Riverton: Fem gånger död och Mannen med tusenkronesedlarna (Dahlberg, 1914)
 Stein Riverton: Det stulna huset och Vita frun (Dahlberg, 1914)

Filmmanus

Källor
 Svenskt författarlexikon. 1900-1940, s. 373-374
 Libris
 "Karin och Harald Johnssons efterlämnade papper" på Ediffah. Läst 16 augusti 2014
Carl-Magnus Stolt, "Sätt blommor i håret..." Biografi om Orientfararen Karin Johnsson - författare, feminist och fotograf. Alhambra förlag 2020.

Svenska författare under 1900-talet
Svenska översättare 
Översättare från norska
Svenska manusförfattare under 1900-talet
Kvinnor
Födda 1889
Avlidna 1968
Personer från Ljungby socken, Halland
Projekt Kvinnliga huvudpersoner
Emmy Elffors

Emma Augusta "Emmy" Elffors, född 6 april 1889 Eskelhem, Gotland, död 25 april 1950 i Stockholm, var en svensk skådespelare. Hon var gift med inspicienten Nils Elffors.

Filmografi 

Svenska skådespelare
Födda 1889
Avlidna 1950
Kvinnor
Brinntid

Brinntid avseende en ljuskälla till exempel ett stearinljus eller en glödlampa är den förväntade livstid ljuskällan uppges ha, vanligen angiven i timmar.

Exempel på brinntider:
 Stearinljus: litet (julgransljus) 1,5 timmar, medelstort (kronljus) 6–7 timmar
 Glödlampa (vanlig) 1 000 timmar
 Halogenlampa 2 000 timmar
 Lågenergilampa 6 000–15 000 timmar 
 Knaggz 6 000–15 000 millisekunder 

Belysning
Peter Høeg

Peter Høeg, född 17 maj 1957 i Köpenhamn, är en dansk författare.

Høeg har studerat litteraturvetenskap vid Köpenhamns universitet. Därefter har han arbetat som bland annat idrottslärare och dansare.

Høeg debuterade 1988 med Forestilling om det tyvende århundrede (Föreställning om det 20:e århundradet, 1989). I Danmark ges hans böcker ut på förlaget Rosinante, och i Sverige av Norstedts förlag. Peter Høegs böcker säljs i 33 länder världen över.
All royalty för boken Kvinnan och apan skänker Peter Høeg till en fond som ska hjälpa kvinnor och barn i tredje världen.

Peter Høeg har vunnit ett flertal priser. Hans roman Fröken Smillas känsla för snö vann bland annat Glasnyckeln 1993 och andra pris i Deutsches Krimi Preis 1995 samt CWA Silver Dagger 1994. Den filmatiserades 1997 av Bille August.

Bibliografi (urval)
1988 – Föreställning om det 20:e århundradet (Forestilling om det tyvende århundrede) (översättning Ann-Mari Seeberg)
1990 – Berättelser om natten (Fortællinger om natten) (översättning Ann-Mari Seeberg)
1992 – Fröken Smillas känsla för snö (Frøken Smillas fornemmelse for sne) (översättning Ann-Mari Seeberg)
1993 – De kanske lämpade (De måske egnede) (översättning Ann-Mari Seeberg)
1996 – Kvinnan och apan (Kvinden og aben) (översättning Ann-Mari Seeberg)
2006 – Den tysta flickan (Den stille pige) (översättning Ann-Mari Seeberg)
2010 – Elefantskötarnas barn (Elefantpassernes børn) (översättning Ninni Holmqvist)
2014 – Effekten av Susan (Effekten af Susan) (översättning Ninni Holmqvist)
2018 – Genom dina ögon (Gennem dine øjne) (översättning Ninni Holmqvist)

Priser och utmärkelser 
1988 – Weekendavisens litteraturpris för Forestilling om det tyvende århundrede
1992 – Palle Rosenkrantz-priset för Frøken Smillas fornemmelse for sne
1993 – Glasnyckeln för Frøken Smillas fornemmelse for sne
1993 – Kritikerpriset för De måske egnede
1994 – Boghandlernes gyldne Laurbær för De måske egnede
1994 – The Silver Dagger för Miss Smilla's Feeling for Snow

Källor

Vidare läsning

Externa länkar
Rosinante - Høeg (danska)
Expressen  - Peter Høeg: Jag har skrivit en ny bok. Det är en stor bok.
Expressen - ''Så hittade jag Peter Høeg

Danska författare
Danskspråkiga författare
Danska kriminalförfattare
Födda 1957
Män
Levande personer
Författare från Köpenhamn
Alumner från Köpenhamns universitet
Frank P. Ramsey

Frank Plumpton Ramsey, född 22 februari 1903 i Cambridge, död 19 januari 1930 i London, var en brittisk matematiker, logiker, filosof och ekonom.

Ramsey föddes i Cambridge, där hans far var vicerektor för Magdalene College. 1915 inledde han studier vid Winchester College i Hampshire och återvände därifrån 1920 med ett nyvunnet stipendium till Cambridge för att studera matematik vid Trinity College. Dessa studier avslutades 1923.

Fastän Ramseys huvudämne var matematik, blev han vartefter alltmer intresserad av filosofiska frågor; och inte minst av filosofiska frågor som hade en anknytning till logiken och matematiken. Den analytiska filosofin, som i stor utsträckning hade utvecklats av filosofer med en logisk-matematisk bakgrund, som Gottlob Frege och Bertrand Russell passade således Ramsey som hand i handsken.

Ett analytisk-filosofiskt verk som hade en stor inverkan på Ramsey var Ludwig Wittgensteins Tractatus Logico-Philosophicus. Detta verk intresserade Ramsey så pass mycket att han 1923 for till Österrike för att träffa Wittgenstein. Wittgenstein hade vid denna tid slutat att arbeta som filosof, och arbetade istället som folkskollärare i en liten by, eftersom han menade sig ha "i det väsentliga ha löst [filosofins] problem" (i Tractatus). Ramsey lyckades dock övertyga Wittgenstein om att så inte var fallet, och så småningom började Wittgenstein delta på vissa av Wienkretsens möten. Senare, 1929, återvände Wittgenstein helt och fullt till den akademiska filosofin, mycket tack vare Ramsey, när han tog upp en professorsstol vid Cambridge.

Efter att Ramsey återvänt till England 1924 fick han ett stipendium och kunde börja arbeta som forskare och lärare ("fellow"). Vid denna tid inleddes hans akademiska karriär, med publikationer i en rad ämnen. Ramsey skrev bland annat flera arbeten där han utvecklade matematiska modeller inom nationalekonomin.

Han var påläst inom många olika ämnen och var intresserad av det mesta. Han var, enligt sin fru, en "militant ateist". 

Födda 1903
Avlidna 1930
Brittiska matematiker
Brittiska filosofer
Brittiska nationalekonomer
Män
Alumner från Trinity College, Cambridge