kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Anton

Anton är ett mansnamn av tyskt ursprung. Det motsvarar latinets Antonius som betyder den ovärderlige. Namnet har förekommit i Sverige sedan början av 1600-talet. En engelsk variant av namnet är Anthony och den spanska versionen är Antonio. Förkortningen internationellt sett är Tony.

Namnet är ett exempel på ett modenamn vars popularitet tiofaldigades under 1980- och 1990-talet jämfört med tidigare. Det var 2007 ett av de 11 vanligaste pojknamnen i Sverige. Den 31 december 2007 fanns det totalt 31058 personer i Sverige med namnet, varav 22595 med det som tilltalsnamn av dessa är nio kvinnor. År 2003 fick 1209 barn namnet, varav 970 fick det som tilltalsnamn.

Namnsdag i Sverige: 17 januari.

Kända personer med förnamnet Anton
Anton Abele, riksdagsman
Anton Andersson, trestegshoppare 
Carl Anton Axelsson, vissångare
Anton Blanck, professor i litteraturhistoria
Anton Bolinder, svensk höjdhoppare, europamästare
Anton Bruckner, österrikisk tonsättare
Anton Caselius, finländsk journalist och socialdemokrat
Anton Corbijn, nederländsk fotograf och regissör
Anton Diabelli, österrikisk tonsättare
Antonin Dvorak, böhmisk tonsättare
Anton Ferdinand, engelsk fotbollsspelare
Anton Fig, amerikansk trumslagare
Anton Glanzelius, TV-producent
Anton Graff, schweizisk konstnär
Anton Hjalmarsson, byggnadsförvaltare och riksdagsledamot (s)
Anton Hysén, fotbollsspelare
Anton Karas, österrikisk cittraspelare
Anton Körberg, skådespelare och musiker
Anton LaVey, grundare av Church of Satan
Anton Lindforss, finländsk målare
Anton Maiden (eg. Anton Gustafsson), artist
Fred Anton Maier, norsk skrinnare
Anton Nilson, militant socialist
Anton Nyström, läkare, föreläsare, folkbildare
Anton Günther av Oldenburg, greve
Anton Pannekoek, nederländsk astronom och marxistisk teoretiker
Anton Praetorius, tysk präst och reformert teolog
Anton Rubinstein, rysk pianist, dirigent och tonsättare
Anton Strålman, ishockeysplelare
Anton Niklas Sundberg, ärkebiskop, talman, ledamot av Svenska Akademien
Anton Hansen Tammsaare, estnisk författare
Anton Tjechov, rysk författare
Olav Anton Thommessen, norsk tonsättare
Anton Webern, österrikisk tonsättare
Carl Anton Wetterbergh ("Onkel Adam"), läkare och författare
Anton Yelchin, rysk-amerikansk skådespelare
Antonio Banderas, spansk skådespelare

Kända personer med efternamnet Anton

Abel Antón, spansk maratonlöpare
Gabriel Anton, österrikisk neurolog
Igor Anton, spansk tävlingscyklist

Referenser
SCB, Namnstatistik, uppdaterad 2008-08-12 (Källa för namnstatistik i Sverige)

Se även
Ante
Antun

Mansnamn
Efternamn
Filosof

En filosof är en person som yrkesmässigt ägnar sig åt filosofi. Ordet härrör från grekiskans philos och sofia, betydande "vän av visdom".

Ända sedan antiken har det funnits människor som kallat sig filosofer. Från början gällde det huvuddelen av vetenskapsmän och tänkare, men allteftersom filosofin avsöndrades i specialvetenskaper, till exempel fysik, biologi och sociologi, kom specialvetenskapens företrädare mer sällan att se sig som filosofer, och kallade sig i stället för till exempel fysiker, biologer och sociologer.

Många av de filosofiska utövarna är akademiker, men filosofin har också en stor andel nyskapande och för ämnet betydelsefulla personer som funnits utanför, eller i utkanten av, den akademiska världen. Kant och Hegel är visserligen eminenta akademiker, men de uppvägs av icke-akademiker såsom Hume, Nietzsche och Frege.

Kvinnliga filosofer? 

En evident iakttagelse av filosofihistorien är att den stora majoriteten av berömda filosofer, som beskrivs i en typisk bok om filosofins historia, är män. Detta kan bero på att kvinnor historiskt sett inte fått möjlighet till det intellektuella utbyte, som krävs för att ge bidrag till filosofin, och/eller att män favoriserar män när de skriver historia.

Bakom detta har det också funnits en föreställning om att kvinnor inte är förnuftiga och rationella. Den australiensiska feministen Genevieve Lloyd redogör för denna systematiska misogyni i sitt idéhistoriska verk Det manliga förnuftet (1984; svensk översättning 2005). En tänkare, som har ifrågasatt och förlöjligat uppfattningen om att män skulle vara intellektuellt överlägsna kvinnor, är den amerikanske kritikern H.L. Mencken, som i boken In Defense of Women (1918) argumenterade för den motsatta åsikten, att kvinnor besitter visdom och sunt förnuft i långt större utsträckning än män.

I dag är det allt vanligare att kvinnor studerar filosofi, har höga akademiska positioner och är berömda för forskningsbidrag. Kvinnliga filosofer från historien omnämns och hyllas alltmer, däribland Hypatia, Christine de Pizan och Mary Wollstonecraft. Under 1900-talet var Simone de Beauvoir, Ayn Rand, Philippa Foot och Hannah Arendt fyra framstående filosofer. Bland nu levande filosofer märks Susan Haack, berömd bland annat för bidrag till logik och kunskapsteori, samt Martha Nussbaum, känd för sina bidrag inom såväl antik filosofi som lag och etik.

Framstående filosofer

Antiken

Medeltiden

Renässansen

Tidigmodern tid

1800-tal

1900-tal

Samtida filosofer

Svenska filosofer

Referenser

Externa länkar
Sturkö

För andra betydelser, se Sturkö (olika betydelser).

Sturkö är en tätort på ön Sturkö i Karlskrona kommun i Blekinge län.

Vid Statistiska centralbyråns folkräkning den 1 november 1960 utgjorde Kullen en "viss ort, som i fråga om bebyggelse uppfyller betingelserna för att räknas som tätort men där invånarantalet befunnits uppgå till 150 men understiga 200" och hade 157 invånare. Kullen ingår numera i tätorten Sturkö.

Befolkningsutveckling

Se även 
Sturkö socken

Noter 

Orter i Karlskrona kommun
Illustrationsbehov-Blekinge län

Tätorter i Sverige
Jean Webster

Jean Webster, pseudonym för Alice Jane Chandler Webster, född 24 juli 1876 i Fredonia, New York, död 11 juni 1916 i New York, var en amerikansk författare och journalist.

Biografi
Webster var en ivrig förespråkare för kvinnlig rösträtt. Hon var även socialt intresserad, exempelvis av hur de statliga barnhemmen fungerade och hur deras ofta omfattande brister kunde rättas till. Dessa intresseområden framkommer även i hennes romaner.

Webster föddes i Fredonia i delstaten New York som dotter till Mark Twains förläggare Charles Webster och hans hustru Annie, född Moffatt, som var Twains systerdotter. Hon studerade vid Vassar College 1897–1901 med engelska som huvudämne. Efter examen flyttade hon till New York och arbetade som frilansskribent. Hon reste mycket tillsammans med sin nära vän Ethelyn McKinney. Hon förälskade sig i vännens bror Glenn Ford McKinney; efter många år kunde han skiljas från sin första fru, och de två gifte sig 1915. Webster avled i barnsäng året därpå.

Bibliografi (urval) 
 1903 – When Patty Went to College
 Patty och Priscilla (översättning Ella Byström, Skoglund, 1921)
 Patty och Priscilla (översättning Lisa Svanberg, Holmquist, 1922)
 Patty vid högskolan (översättning Marie-Louise Gagner, Bonnier, 1932)
 Patty och Priscilla (översättning Viveka Starfelt, Bonnier, 1958)
 Patty och Priscilla (översättning Solveig Rasmussen, B. Wahlström, 1984)
 1905 – Wheat Princess
 Veteprinsessan (översättning Ella Byström, Skoglund, 1918)
 1907 – Jerry Junior
 Unge Jerry (översättning Ella Byström, Skoglund, 1918)
 Jerry (översättning Lisa Svanberg, Holmquist, 1922)
 1908 – The Fourpools mystery
 Hemligheten på Four-Pools (översättning Ella Byström, Skoglund, 1920)
 Negerhyddans hemlighet (översättning Marga Reich, Nordiska förlaget, 1922)
 1909 – Much ado about Peter 
 Peters öden och äventyr (översättning Hanny Flygare, Fahlcrantz, 1918)
 1911 – Just Patty 
 Patty (översättning Ella Byström, Skoglund, 1919)
 Pattys skoltid (översättning Ella Svanberg, Holmquist, 1921)
 Patty (översättning Viveka Starfelt, Bonnier, 1957)
 Patty (översättning Solveig Rasmussen, B. Wahlström, 1983)
 1912 – Daddy-Long-Legs
 Pappa Långben: historien om en amerikansk flicka (översättning Ella Byström, Åhlén & Åkerlund, 1916)
 Pappa Långben (översättning Cilla Johnson, Bonnier, 1950). Ny uppl. Repris, 2011
 Pappa Långben (översättning Helge Åkerhielm, Lindblad, 1966)
 Pappa Långben (översättning Louise Gerdes, Niloe, 1985)
 Pappa Långben (översättning Gallie Åkerhielm, Natur och kultur, 1991) )
 1915 – Dear Enemy
 "Min käraste fiende" (översättning Greta Åkerhielm, Skoglund, 1927)
 Kära fiende (översättning Viveka Starfelt, Bonnier, 1955)
 Kära fiende (1981)

Ej identifierade svenska översättningar
 Pattys vidare öden (översättning Lisa Svanberg, 1932)
 Hennes vägvisare (översättning Lisa Svanberg, 1932)

Källor 

 Jean Webster, från Vassar Encyclopedia

Amerikanska författare
Amerikanska journalister
Författarpseudonymer
Födda 1876
Avlidna 1916
Kvinnor
Personer från Chautauqua County, New York
Alumner från Vassar College
Personer som dött i barnsäng
Moshe Dayan

Moshe Dayan (hebreiska משה דיין), född 20 maj 1915 på kibbutzen Degania Alef vid Galileiska sjön, död 16 oktober 1981 i Tel Aviv, var en israelisk militär, socialdemokratisk politiker, arkeolog och författare. Dayan var generalstabschef 1953–1958, jordbruksminister 1959–1964, försvarsminister 1967–1974 och utrikesminister 1977–1979.

Biografi
Dayan föddes på kibbutzen Degania Alef i Palestina som då var en del av det ottomanska riket. Föräldrarna Shmuel och Devorah Dayan var invandrare från Zjashkiv i Ukraina. Familjen flyttade senare till Nahalal, ett jordbrukskollektiv som då grundades. Vid 14 års ålder gick Dayan med i den judiska försvarsstyrkan Haganah. År 1938 tog han värvning i den av britterna organiserade Jewish Supernumery Police, inom vilken han ledde en liten motoriserad enhet. Han kom senare att bli placerad i en rekognosceringspatrull under australisk ledning. Den hade bildats som förberedelser för de allierades invasion av Syrien och Libanon. Under strider i juni 1941 i vad som idag är södra Libanon förlorade Dayan sitt vänstra öga och bar därefter en ögonlapp, som blev hans kännemärke.

Dayan var med i Palmach som var Haganahs reguljära stridande styrka och Jishuvs inofficiella armé under det Brittiska Palestinamandatet. Efter staten Israels grundande ombildades organisationen till den reguljära armén, Israels försvarsmakt (IDF) den 24 maj 1948. Dayan fick flera viktiga positioner under det arab-israeliska kriget. Han var först kommendör för försvaret av Jordandalen och sedan för flera olika militära enheter vid fronten. År 1954 utsågs han till generalstabschef och överbefälhavare för Israels försvarsstyrkor. År 1959 gick han med i socialdemokratiska Mapai, som leddes av David Ben-Gurion. Han var jordbruksminister 1959–1964. År 1967 utsågs han till försvarsminister och blev känd världen över under Sexdagarskriget 1967. 

Han avgick som försvarsminister 1974 efter Jom Kippurkriget 1973, där han hölls ansvarig för att de israeliska styrkorna inte mobiliserades i tid. Han lämnade Mapai 1977. I Menachem Begins regering var han utrikesminister 1977–1979. Dayan bildade i maj 1981 partiet Telem tillsammans med två före detta medlemmar i Likud. Telem valdes in i Knesset i valet i juni samma år. 

Dayan avled den 16 oktobet 1981 i en hjärtinfarkt.

Källor

Bibliografi 
 Diary of the Sinai Campaign 1956 (1966)
 The Story of My Life (1976)
 Breakthrough (1981)

Externa länkar 

Israeliska politiker under 1900-talet
Israels försvarsministrar
Israels utrikesministrar
Israeliska partiledare
Israeliska generaler
Storofficerare av Hederslegionen
Födda 1915
Avlidna 1981
Män
Egennamn

Ett egennamn används för att identifiera en specifik person, plats, organisation, föremål eller annan unik enhet. Egennamn skiljer sig från andra substantiv, som beskriver generella saker, personer eller platser.

Användning 
Egennamn kan till exempel användas för:
 Personer, och kallas då personnamn, till exempel Maria, Coralie, Martin Luther.
 Orter, berg, sjöar, floder, gatunamn etc och kallas då ortnamn, till exempel Piteå, Klippiga bergen, Indalsälven.
 Vissa företag, organisationer och liknande, till exempel Skeppshult, Amnesty, Mensa, Tradition.

Grammatik 
Det vetenskapliga studiet av egennamn och deras ursprung kallas onomastik.

Egennamn böjs i kasus, (på svenska urskiljs alltså genitiv från nominativ), men inte i numerus och species, vilket alltså skiljer dem från de flesta andra substantiv. Det är till exempel inte möjligt att bilda bestämd form plural av Indalsälven ["Indalsälvarna"]. Egennamn är alltid obestämd form singular till sin natur eftersom de avser något konkret. I vissa språk, till exempel finska och isländska böjs egennamn i fler kasus (till exempel Suðurland och á Suðurlandi). Det görs till exempel inte för tyska som har fyra kasus men inte för egennamn (till exempel Berlin och "nach Berlin"). Egennamn skrivs vanligtvis med stor bokstav i början av ordet.

Egennamn kan bilda adjektiv, till exempel "stockholmsk" och "skånsk". Det är en form av ordbildning, inte böjning.

Beskrivande egennamn har ofta sitt ursprung i konstruktioner med vanliga subjekt, till exempel har namnet Big River sitt ursprung i ett upprepat användande av "big river" för att beskriva en viss flod.

Proprium (nomen proprium) är en ålderdomlig beteckning för egennamn.

Se även 
 Personnamn
 Ortnamn
 Gatunamn
 Substantiv
 Institutet för språk och folkminnen

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 
 Institutet för språk och folkminnen
 Nordiska namn
 Barnnamn

Namn
Cellmembran

Ett cellmembran är en cells avgränsning mot omvärlden. Membranet skyddar cellen, en roll liknande den som huden har för en människa. Ett cellmembran består av ett dubbelt lager av ett slags fett, lipider (framförallt fosfolipider), proteiner och kolesterol. En fosfolipid har ett polärt (hydrofilt, vattensökande) huvud och två opolära (hydrofob, vattenavvisande) svansar. Fosfolipiden är orienterad med huvudet utåt och de opolära svansarna inåt mot mitten i det dubbla lagret.

Cellmembranet kan beskrivas som en sfärisk halvflytande mosaik av lipider och proteiner. Membranproteinerna kan vara jonkanaler, alltså proteiner som utgör kanaler mellan cellen och omvärlden för passage av andra molekyler, eller receptorer – proteiner som behövs för adhesion (vidhäftning) till andra celler och till extracellulär matrix (se cellkontakter).

Se även 
 Biologiskt membran
 Jämviktspotential
 Membranproteiner

Externa länkar 

Cellbiologi
Nationalsport

En nationalsport är en idrott som anses särskilt kulturellt viktig för ett land. Den har ofta en lång tradition och bidrar till den nationella identiteten. En del nationalsporter är officiellt fastställda av respektive nations politiska ledning, men i många fall talar man inofficiellt om nationalsporter och ofta används begreppet synonymt med folksport om idrotter som är särskilt spridda i landet.

I Sverige har Svenska Fotbollförbundet stundtals marknadsfört fotbollen under parollen Nationalsporten.

Officiella nationalsporter
Följande länder har officiella nationalsporter. Det behöver inte innebära att sporterna är respektive lands mest utövade eller populära sport.

Argentina: Pato, polo-liknande spel, nationalsport sedan 1953 
Bangladesh: Kabaddi, en kampsport för lag, nationalsport sedan 1972 
Chile: Chilensk Rodeo, nationalsport sedan 1962
Colombia: Tejo, ett spel där man kastar metallskivor mot mål, nationalsport sedan 2000 
Kanada: Lacrosse, sommarnationalsport, ishockey, vinternationalsport, båda sedan 1994
 Kina: Bordtennis
Mexiko: Charrería, en rodeo-lik sport, nationalsport sedan 1933
Sri Lanka: Volleyboll, nationalsport sedan 1991
Uruguay: destrezas criollas, nationalsport sedan 2006

Noter 

Sport och politik
Nationalism
Boboll

Boboll är en finländsk bollsport som spelas på grusplan mellan två niomannalag med slagträ och boboll, en liten genomgjuten boll. Sporten skapades av Lauri Pihkala i början av 1900-talet som en modernisering av det finländska spelet kungsboll genom lån från amerikansk baseball. Boboll anses ibland som Finlands nationalsport.

Boboll utövas i huvudsak i Finland men förekommer även i Estland (med vilket Finland hade landskampsutbyte på 1930-talet) och i Sverige (tack vare finländska emigranter). Boboll var uppvisningssport vid sommar-OS 1952 i Helsingfors.

Finlands bobollsförbund grundat 1931 är bobollens takorganisation i Finland och verkar för sportens idrottsliga utveckling, regelförändringar och seriesystem. Landets högsta divisioner (för damer och herrar) drivs av aktiebolaget Superpesis i samarbete med förbundet.

Historia
Bobollen, eller långboll som sporten ursprungligen kallades, har sitt ursprung i kungsbollspelet. Ett spel som till stor del liknar brännboll. Ett regelverk utformades 1914-1921 sedan Lauri "Tahko" Pihkala varit i USA och studerat baseboll och funnit att den i en vidareutvecklad form skulle passa som sport för den finländska befolkningen. Bobollen skapades 1922 och namnet kommer från de bon som är centrala i spelet. Finlands bobollsförbund bildades 1925.

En stor vadslagningsspelskandal skakade sporten på slutet av 1990-talet, med flera spelare inblandade.

Boboll i Sverige
Intresset för boboll har tack vare finländska emigranter varit stort på många orter i Sverige. Sporten var som populärast på 1970 och 80-talen, med mästerskapsliga för både damer och herrar. Finlands bobollsförbunds Sverige distrikt bildades på 1950-talet, kontakterna med moderförbundet var livliga under 1970 och 80-talen.
 
I samband med firandet av Finlands 100-årsjubileum 2017 inledde Superpesis den 22 april säsongerna på Zinkensdamms IP i Stockholm. Manse PP mötte Porin Pesäkarhut i en match i damernas Superpesis som slutade 2–1 (2–1, 1–2, 2–1) inför 482 åskådare och Joensuun Maila mötte Kouvolan Pallolyöjät i en match i herrarnas Superpesis som slutade 1–2 (0–2, 1–0, 0–1) inför 1065 åskådare. Som konferencier fungerade Kaj Kunnas. Det var första gången som en officiell match i Superpesis ordnades utanför Finland. Säsongerna fortsatte dagen efter i spanska Fuengirola en ort, likt Stockholm, med många utlandsfinländare.

Referenser

 
Sport i Finland
Poppi

Poppi är ett flera hundra år gammalt kägelspel med sitt ursprung i Estland, Finland samt Ingermanland och Karelen. Poppi spelades mellan grannbyar för att stärka bygemenskapen. På svenska, liksom på ryska och ingriska heter spelet poppi. Men spelet går även under andra namn, som till exempel kyykkä (finska), kurnilöömine (syd-estniska), mäng (nord-estniska), kriuhka, köllöi, keili och papin tappaminen.

Spelet har kommit till Sverige med finska och ingermanländska invandrare. Poppi har fått ett uppsving igen genom den karelska kulturföreningen och Boris Karppela. Spelet har även utvecklats en del med ett poängsystem som är anpassat till de gamla traditionella spelreglerna. I Finland har man även bildat Finska Kyykkäförbundet.

I Sverige finns Svenska Poppiförbundet, som har till uppgift att övervaka och utveckla spelreglerna. Förbundet ordnar också mästerskap och domarutbildning.

Externa länkar

Finska Poppiförbundets webbplats 
https://web.archive.org/web/20050307030910/http://www.hot.ee/eikko/Mang.htm 
 

Sällskapsspel
Bokföringsunderlag

Bokföringsunderlag kallas de kvitton, fakturor, allegat (bilagor), etc. som används vid bokföring. 

När en företagare eller privatperson anlitar revisor för hjälp med bokföring behövs underlag för detta. Det kollektiva benämningen är bokföringsunderlag. Även Skattemyndigheten kan kräva att bevittna bokföringsunderlaget vid granskning av deklaration. 

Bokföring
Xerxes I

Xerxes I, (fornpersiska Khshayārsha, grekiska Ξέρξης Xerxēs, hebreiska Aḥashwerosh), född 519 f.Kr., död 465 f.Kr., var en persisk storkonung som tillhörde den akemenidiska dynastin. Han regerade mellan 486 och 465 f.Kr. Xerxes var son till Dareios I och Kyros II dotter Atossa. Xerxes var den av Dareios söner som föddes först efter hans trontillträde och Dareios utropade honom till sin efterträdare istället för den äldre brodern Artabazanes.

Xerxes fick börja sin regering med att kuva en revolt i Egypten genom att angripa via deltat. Även i Babylonien pågick revolter genom att befästningar revs, tempel plundrades och Marduks staty förstördes. I och med detta avsade han sig titlarna "kung av Babylonien" och "kung av Egypten" och titulerade sig enbart "kung av Persien och Medien". Efter att ha kuvat revolter i Egypten och Babylonien tog Xerxes upp sin faders krigsplaner mot Grekland. Kriget skulle denna gång utkämpas både till lands och sjöss, och 480 f.Kr. lyckades han efter slaget vid Thermopyle inta Aten, men drog sig tillbaka till Mindre Asien efter ett flottnederlag vid slaget vid Salamis. 479 f.Kr. besegrades den kvarlämnade armén vid Plataiai och flottan vid Mykale. Dessa nederlag markerar enligt vissa historiker början på den akemenidiska dynastins nedgång, vilket är tvivelaktigt då riket bevarade sin stabilitet i knappt 150 år. Trots nederlagen tillskansade sig Xerxes stort inflytande i Grekland och inom det persiska riket stärkte han den kejserliga traditionen med både nya byggnader och påkostade ceremonier inom hovet. Xerxes såg till att slutföra faderns byggnadsprojekt och påbörja egna i huvudstaden Persepolis. Xerxes föll offer för en palatsrevolution och hans son Artaxerxes I efterträdde honom.

Asteroiden 7211 Xerxes är uppkallad efter honom.

Källor 

Akemenidiska härskare
Män
Födda 519 f.Kr.
Avlidna 465 f.Kr.
Kungligheter som blivit mördade
465 f.Kr.



Händelser

Efter plats

Persiska riket 
 Kung Xerxes I mördas tillsammans med sin äldste son av sin minister Artabanos. Generalen Megabyzos tros ha varit en av konspiratörerna bakom mordet.
 Artabanos får kontroll över den akeminidiska staten i flera månader. Han förråds dock av Megabyzos och dödas av Xerxes son Artaxerxes (eller året därpå). Artaxerxes efterträder sedan sin far som kung av Persiska riket.

Grekland 
 Thasos gör uppror mot det attiska sjöförbundet. Upproret grundar sig i rivalitet om handeln med Thrakien och särskilt i ägandet av en guldgruva. Aten börjar, under Kimons befäl, belägra Thasos efter att ha besegrat dess flotta.

Efter ämne

Konst 
 Tholos, den västra sidan av Atens agora, byggs (omkring detta år).
 Fidias börjar tillverka skulpturen Athena Promachos (Försvararen) (omkring detta år) och färdigställer den tio år senare.

Födda

Avlidna 
 Xerxes I, kung av Persien (mördad) (född cirka 519 f.Kr.)
 Goujian av Yue, kung av den kinesiska staten Yue

Källor 
 Motsvarande artikel på engelskspråkiga Wikipedia.

Externa länkar
Xerxes II

Xerxes II, död cirka 424 f.Kr., var persisk storkonung cirka 424 f.Kr., son till Artaxerxes I och Damaspia samt sonson till Xerxes I.

Xerxes II efterträdde sin far Artaxerxes I, men hann endast regera i 45 dagar, varefter han mördades av sin halvbror Sogdianus, som i sin tur mördades av Xerxes bror Dareios.

Källor 

Avlidna 424 f.Kr.
Akemenidiska härskare
Män
Födda 400-talet f.Kr.
Kungligheter som blivit mördade