kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Christina Florin

Christina Florin, född 1938, är en svensk professor och historiker. Hon räknas som en av pionjärerna inom svensk forskning gällande kvinnlig rösträtt samt kvinnor och utbildning. 

Christina Florin jobbade många år som historielärare i grundskolan och på gymnasiet i Umeå innan forskarutbildningen. År 1987 disputerade hon på avhandlingen Kampen om katedern: feminiserings- och professionaliseringsprocessen inom den svenska folkskolans lärarkår 1860-1906 vid Umeå universitet. 

Hon är professor emerita i kvinnohistoria vid Stockholms universitet och hennes forskning fokuserar på ”könsrelationernas betydelse för processer som professionalisering, statsbyggande, medborgarskap, politisk kultur och utbildning”.

2023 tilldelades hon Stora Historiepriset.

Publikationer (i urval) 
 Kampen om katedern. Feminiserings- och professionaliseringsprocessen inom den svenska folkskolans lärarkår 1860–1906. (Diss. Umeå Universitet, 1987)
 ”Där de härliga lagrarna gro..” Kultur, klass och kön i det svenska läroverket 1850–1914. (Christina Florin & Ulla Johansson, 1993)
 ”Något som liknar en oblodig revolution” Jämställdhetens politisering under 1960- och 70-talen. (Christina Florin & Bengt Nilsson, 2000)
 Kvinnor får röst. Kön, känslor och politisk kultur i kvinnornas rösträttsrörelse. (Atlas Akademi, 2006)
 Kvinnor på gränsen till medborgarskap. Genus, politik och offentlighet 1800–1950. (Red. Christina Florin & Lars Kvarnström, Atlas Akademi, 2001)
 Kvinnor mot kvinnor. Om systerskapets svårigheter. (Red Christina Florin, Lena Sommestad & Ulla Wikander) Norstedts, 1999)
 Framtiden i samtiden. Könsrelationer i förändring i Sverige och omvärlden. (Red Christina Florin & Christina Bergqvist, 2004)
 Par i vetenskap och politik. Intellektuella äktenskap i moderniteten. (Red Annika Berg, Christina Florin, Per Wisselgren, Umeå 2011)
 Föregångarna. Kvinnliga professorer om liv, makt och vetenskap. (Red. Christina Florin & Kirsti Niskanen, SNS, 2010)
 Känslornas Revolution. Kärlek ilska och lycka på 1970-talet. (Red Helena Bergman, Christina Florin & Jens Ljunggren,  Appell förlag, 2017)

Referenser

Noter

Externa länkar 
 

Svenska professorer i historia
Personer verksamma vid Stockholms universitet
Svenska författare
Svenskspråkiga författare
Födda 1938
Kvinnor
Levande personer
Vetenskapliga rådet för biologisk mångfald

Vetenskapliga rådet för biologisk mångfald, vetenskapligt råd som under åren 1996-2012 var förlagt vid Naturvårdsverket med uppgift att bl.a. ta fram vetenskapligt underlag i frågor som gäller biologisk mångfald. Rådet bestod av 12 ledamöter tillsatta av regeringen. Per Wramner var rådets ordförande.

Svenska vetenskapsorganisationer
Geelong

Geelong är en hamnstad i södra Australien med en stadsbefolkning på 289 630 personer (2021). Den är delstaten Victorias näst största stad efter Melbourne och är belägen vid kusten 65 kilometer sydväst om Melbourne.

Geelong ligger vid viken Corio Bay och dess hamn är ett handelsnav. Det går järnvägslinjer från staden till Melbourne, Ballarat och Western District.

Källor

Externa länkar 

Orter i Victoria, Australien
Bara en kvinna

Bara en kvinna är en svensk dramafilm från 1941 i regi av Anders Henrikson. I huvudrollerna ses Karin Ekelund, Anders Henrikson och Arnold Sjöstrand.

Handling 
Ivar Jurén reser, ovetande om att det är hans bröllopsdag, iväg och hustrun Eva som väntar hemma med en supé. En vän till Eva, Maud, övertalar henne att komma på en maskerad hos konstprofessor Stenwall. Väl där går festen över i kortspel om pengar och Eva förlorar pengar som hon lovat maken att använda till en utbetalning dagen efter. Eva erbjuds att få tillbaka sina pengar, men för att hon ska få dem vill Stenwall måla ett porträtt av henne.

Om filmen 
Filmen hade Sverigepremiär den 15 september 1941 på biograf China i Stockholm. Filmen har visats vid ett flertal tillfällen i SVT, bland annat i juni 2019 och september 2021.

Rollista 
Karin Ekelund – Eva Jurén
Arnold Sjöstrand – konstprofessorn Tore Stenwall
Anders Henrikson – Ivar Jurén, Evas man, advokat
Karin Kavli – Maud Grane, redaktör
Eva Henning – Anna-Lisa, konstelev
Hilding Gavle – "Cesar", gäst på maskeraden
Erik "Bullen" Berglund – advokat Amos Lundbäck
Marianne Löfgren – fru Törnestad
Hjördis Petterson – fru Pettersson, Stenwalls hushållerska
Olav Riégo – kanslirådet Wessman
Artur Cederborgh – Johansson, gäst på maskeraden
Eivor Engelbrektsson – Sigrid, Juréns hembiträde
Mona Mårtenson – journalisten

Mindre, ej kredierade roller i urval
Willy Peters – Andersson, den åtalade
Wiktor "Kulörten" Andersson – gäst på maskeraden
Elsa Ebbesen – Juréns kokerska
Ragnar Widestedt – häradshövdingen
Hugo Björne – domare
Douglas Håge – en fabrikör

Referenser

Externa länkar 
 
 

Svenska filmer 1941
Svenska dramafilmer
Filmer i regi av Anders Henrikson
Filmmusik av Lars-Erik Larsson
Svenskspråkiga filmer
Svenska 1940-talsfilmer
Uggs

Uggs är skor för företrädesvis vinterbruk som blev mycket populära i Nordamerika och norra Europa vintern 2004. UGG är ett registrerat varumärke som ägs av Deckers Outdoor Corporation. Namnet UGG är en benämning på en specifik typ av fårskinnsskor från Australien. Kända tillverkare av denna typ av skor är UGG Australia.

I början av 2000-talet blev Uggs trendigt i USA vilket ledde till en ökad global försäljning. UGG marknadsförs som en serie lyxartiklar av fårskinn – främst skor, men även väskor och ytterplagg. År 2004 överskred försäljningen världen över 100 miljoner dollar, en ökning från 14,5 miljoner 1995. Varumärket har varit föremål för olika rättstvister om dess användning.

Referenser 

Skor
Hollaback Girl

Hollaback Girl är en låt av den amerikanska sångerskan Gwen Stefani från hennes första soloalbum Love. Angel. Music. Baby.. Låten släpptes som albumets tredje singel i början av 2005 och var en av årets mest populära låtar, med en topplacering inom topp tio på de flesta av listorna den medverkade på. Den nådde nummer ett i Australien och USA, där den blev den första digitala singeln att sälja en miljon exemplar.

Låtlista 
Europeisk CD singel
"Hollaback Girl" (Album Version) – 3:20
"Hollaback Girl" (Hollatronix Remix av Diplo) – 2:17

Europeisk CD maxi-singel
"Hollaback Girl" (Album Version) – 3:20
"Hollaback Girl" (Hollatronix Remix av Diplo) – 2:17
"Hollaback Girl" (Instrumental) – 3:20
"Hollaback Girl" (Video) – 3:20

Amerikansk 12" singel
A1. "Hollaback Girl" (Dancehollaback Remix med Elan) – 6:53
A2. "Hollaback Girl" (Dancehollaback Remix Clean med Elan) – 6:52
A3. "Hollaback Girl" (Dancehollaback Remix Radio med Elan) – 4:02
B1. "Hollaback Girl" (Hollatronic Remix) – 2:43
B2. "Hollaback Girl" (Dancehollaback Remix Instrumental) – 6:50
B3. "Hollaback Girl" (Dancehollaback Remix A Capppella) – 6:19

Musiksinglar 2005
Låtar av Gwen Stefani
Singelettor i USA
Giovanni Battista Falda

Giovanni Battista Falda, född 7 december 1643 i Valduggia, död 22 augusti 1678 i Rom, var en italiensk kartograf och gravör. Han utgav en rad gravyrer med vyer från Rom, bland annat kopparstick med kyrkor som centralmotiv, till exempel San Carlo ai Catinari.

Externa länkar

Italienska kartografer
Män
Födda 1643
Avlidna 1678
Italienska gravörer
Joy Rahman

Joy Rahman, född 29 mars 1949 i Gopalganj, Östpakistan (nuvarande Bangladesh), död  24 februari 2014 i Bangladesh, var en svensk-bangladeshisk man som dömdes och senare, efter att ha fått resning, frikändes för mord.

Biografi
Joy Rahman var sjätte barnet i en skara på 19. Han flyttade till Sverige första gången på 1970-talet, då han träffade sin blivande fru. Efter en kort period i Bangladesh flyttade de till Sverige i mitten av 1980-talet.

Dömd för mord på 72-årig kvinna
Rahman dömdes den 5 juli 1994 av Stockholms tingsrätt till livstids fängelse för att den 21 maj 1993 ha mördat en 72-årig kvinna i Sätra i södra Stockholm. Rahman arbetade vid tidpunkten för mordet inom hemtjänsten och den mördade kvinnan var en av flera pensionärer som han vårdade. Kvinnan hade först misshandlats, vilket resulterade i att hennes bröstben och elva av hennes revben knäcktes. Mördaren ströp henne sedan med en 47 cm lång snara av röd textiltejp, hällde tändvätska över kroppen och tände på. Elden tog sig emellertid inte, sannolikt på grund av otillräcklig syretillförsel. Rahman överklagade tingsrättens dom till Svea hovrätt, som den 14 september 1994 fastställde tingsrättens dom. Hovrättsdomen överklagades till Högsta domstolen, som den 31 oktober 1994 avslog Rahmans begäran om prövningstillstånd.

Frikänd med skadestånd
Den fällande domen ifrågasattes och uppmärksammades av journalisten Dick Sundevall och advokaten Peter Althin. Rahman ansökte därför om resning hos Högsta domstolen för att få till stånd en ny rättegång i Svea hovrätt. Högsta domstolen beviljade därefter i januari 2002 Rahman resning med röstetalen tre justitieråd för resning, och två justitieråd emot. Efter att Rahman senare under 2002 fått en ny rättegång i Svea hovrätt frikändes han. Året därefter beviljades han ett skadestånd på cirka åtta miljoner kronor för det lidande som den felaktiga domen och den långa fängelsevistelsen åsamkat honom och hans familj. Skadeståndet kom senare att höjas till 10,2 miljoner kronor.

Efter frikännandet
Rahman använde en del av det skadestånd han erhållit från staten till att grunda Joy Rahman Welfare Foundation, en organisation i Bangladesh som, enligt Rahmans egna uppgifter, hjälper fattiga med sjukvård och erbjuder mikrolån. Den 29 mars 2008 häktades Rahman i Bangladesh för misstanke om anstiftan till mord på en kassör i sin stiftelse. Han frisläpptes den 4 januari 2010, men misstankarna kvarstod.

Referenser

Noter

Kriminalfall i Stockholm
Män
Födda 1949
Avlidna 2014
Resningar i Sverige
En sjöman går iland

En sjöman går iland är en svensk komedifilm från 1937 i regi av Ragnar Arvedson.

Handling 
Transoceans rederi är i ekonomisk knipa. Ett konkurrerande rederi tar alltid ut en något mindre summa för frakterna. Kapten Rundholm har förstått att det är någon på hans fartyg som avslöjar affärshemligheterna. Förste styrman Axel Nord skickas iland med ett brev som skall lämnas till kaptenens systerdotter. Andre styrman Holmén är märkbart intresserad av detta brev.

Om filmen 
Filmen hade premiär den 15 november 1937 på biograferna Astoria och Plaza i Stockholm. Den har visats vid ett flertal tillfällen på TV3.

Rollista (i urval) 

Adolf Jahr – förste styrman Axel Nord
Carl Barcklind – kapten Rundholm
Sigge Fürst – andre styrman Holmén
Manne Grünberger – Mörtvig Karlsson, mässpojke
Birgit Rosengren – Ingrid Bille, Rundholms systerdotter 
Ruth Stevens – Nelly
Ragnar Widestedt – skeppsmäklare Bergman
Åke Söderblom – herr Wilhelm, expedit
Eleonor de Floer – Greta 
Gillis Blom – hennes man, barberare
Helge Mauritz – Smockander, Bergmans kumpan 
Gösta Cederlund – generalkonsul Manning, chef på Rederi AB Transocean
Arthur Natorp – kamrer på AB Transocean 
Arne Lindblad – källarmästare
Ruth Weijden – Ingrids mor
Margit Andelius – fröken Grüning på skeppsmäklarkontoret

Referenser

Externa länkar 
 
 

 

Filmer 1937
Svenska komedifilmer
Svenskspråkiga filmer
Svenska 1930-talsfilmer
Stockholm på film
Tria

Tria var ett samarbete mellan TCO-fackförbunden ST, Unionen och Vision, för studenter som pågick mellan 2005-den 31 mars 2012. Genom ett medlemskap i Tria blev studenten medlem i alla tre fackförbunden och först när studenten fått sitt första kvalificerade yrke behövde hon eller han välja ett av fackförbunden att vara medlem i, till en då reducerad medlemsavgift. Bland medlemsförmånerna fanns även CV-granskning, simulerade anställningsintervjuer och seminarium.

Utbildningsgrupper 
Man kunde vara medlem i Tria om man studerade till audionom, bibliotekarie, beteendevetare, civilingenjör, ekonom, folkhälsovetare, högskoleingenjör, jurist, någonting inom kultur/information och medie/kommunikation, miljötekniker, miljövetare, naturvetare/matematiker, personalvetare, teolog eller diakon, samhällsvetare, arbete inom social omsorg, socionom, statistiker, statsvetare, systemvetare, tandhygienist, tandtekniker, och inom turismnäringen. De förbund som stod bakom Tria organiserar branscher och inte yrken och kan därför organisera en stor bredd av yrkesgrupper.

Historik 
Tria-samarbetet pågick mellan 2005 och 2012 och var från början ett samarbete mellan ST, SKTF och HTF. När HTF och SIF slog ihop sig 1 januari 2008 och bildade Unionen utökades Tria-samarbetet.

Vid Unionens kongress i oktober 2011 valde kongressen att rösta för förslaget om en egen studerandeverksamhet. ST och Vision valde att inte fortsätta samarbetet på egen hand, och Trias verksamhet upphörde den 31 mars 2012. ST, Vision och Unionen har nu studerandeverksamhet i egen regi och studentmedlemmar blir medlemmar i vardera förbund. 

De som var medlemmar i Tria fram till den 31 mars 2012 fortsätter att vara medlemmar i alla tre förbunden, men får inte längre ett samlat medlemskap utan tre separata.

Politik
Tria var liksom ST, Vision och Unionen partipolitiskt obundna, men ville påverka statsmakterna att föra en politik som medlemmarna tjänar på. Tillsammans med TCO har Tria drivit studentpolitiska frågor.

Externa länkar 
Tria.se
Triabloggen.se
Fackförbundet Vision.se
Fackförbundet ST.org
Unionen.se

Fackföreningsrörelse
Helena Sutorius

Barbro Vera Helena Sutorius, född 25 september 1957 i Nacka församling i Stockholms län, död 15 september 2001 i Färingsö församling i Stockholms län, var en svensk jurist och forskare, verksam vid Juridiska fakulteten vid Stockholms universitet. Hennes forskning var inom ämnet processrätt och gällde sexualbrott. Hennes huvudarbete, "Bevisprövning vid sexualbrott" som var avsett att bli hennes doktorsavhandling, var inte färdigt vid hennes död vid 44 års ålder, utan slutfördes senare av Anna Kaldal. Arbetet var mycket omfattande och tog upp cirka 1000 domar och 600 förundersökningar i samband med sexuella övergrepp mot kvinnor och barn. Det uppmärksammades i dagspressen och har också bildat underlag för remissvar från Brottsoffermyndigheten och för en riksdagsmotion.  

I sin familj med sambon fredsaktivisten, miljöpartisten och riksdagsmannen Lars Ångström hade hon två barn.
 Hon avled ogift.

Helena Sutorius minnesfond vid Stockholmns universitet belönar juridikstudenter för goda uppsatser om övergreppsbrott mot kvinnor och barn.

Bibliografi (urval)
 Södertäljemålet och frågan om kvinnors sexuella självbestämmanderätt av Helena Sutorius, ingår i Lika inför lagen? red Görel Granström Uppsala: Iustus, (Skrifter från Juridiska fakulteten i Uppsala, nr. 70), 1999, sidan 54–66.
 Sexuella övergrepp mot barn : expertrapport. Den rättsliga hanteringen av Christian Diesen och Helena Sutorius. Stockholm: Socialstyrelsen 1999. (59 sidor)
 Bevisprövning vid sexualbrott. Helena Sutorius, Anna Kaldal. Stockholm: Norstedts juridik, 2003 (485 sidor).

Källor

Kvinnor
Svenska jurister under 1900-talet
Svenska forskare under 1900-talet
Födda 1957
Avlidna 2001
Personer från Nacka
Maximus Planudes

Maximus Planudes, född omkring 1260, död cirka 1325, var en grekisk bysantinsk munk.

Planudes var nydanaren av den grekiska filologin under paleologtiden. Som lärare till Manuel Moschopoulos och många andra blev han far till den grekiska filologi som från Bysantinska riket överfördes till Västerlandet under 1400-talet. Som vetenskapsman utmärkte sig Planudes för en stor mångsidighet. Han kommenterade klassiska författare, samlade nygrekiska ordspråk och var en framstående matematiker. Därtill översatte han flitigt latinska författare till grekiska. Hans brev med en kort biografi över Planudes utgavs av Max Treu 1890.

Han var bland de första att använda räkneordet miljon.

Källor 

Munkar
Födda 1200-talet
Avlidna 1300-talet
Personer i Bysantinska riket under 1200-talet
Män
Personer i Bysantinska riket under 1300-talet
Jeannie C. Riley

Jeannie C. Riley, född Jeanne Carolyn Stephenson 19 september 1945 i Anson, Texas, är en amerikansk countrysångerska. 

Riley växte upp med countrymusiken, och hon började senare själv skriva och sjunga country själv. Hon låg etta på Billboardlistan i USA våren 1968 med "Harper Valley PTA", och låten var även en hit i många andra länder.

Hon lyckades aldrig upprepa framgången men hade fortsatt framgång på Billboards countrylista. Hon började senare spela in musik med mer kristen prägel.

Diskografi (urval)
Studioalbum 
1968 – Sock Soul
1968 – Harper Valley PTA
1969 – Yearbooks and Yesterdays 
1969 – Things Go Better with Love
1969 – Songs of Jeannie C. Riley
1970 – Country Girl (#25)
1970 – Generation Gap
1971 – Girl Most Likely
1972 – Jeannie 
1972 – Give Myself a Party
1972 – World of Country
1972 – Down to Earth
1973 - Just Jeannie
1973 – When Love Has Gone Away 
1976 – Country Queens
1977 – Jeannie C. Riley & Fancy Friends From Nashville with Love
1979 – Truck Driver's Dream
1979 – Wings to Fly
1980 – On the Road
1980 – Taste of Tears
1981 – From Harper Valley to the Mountain Top
1984 – Tears of Joy and Memories
1986 – Jeannie C. Riley
1990 – Golden Memories
1991 – Here's Jeannie C.
1995 – Praise Him

Singlar (topp 20 på Billboard Hot Country Songs)
1968 – "Harper Valley PTA" (#1) (också #1 på Billboard Hot 100)
1968 – "The Girl Most Likely" (#6)
1969 – "There Never Was a Time" (#5)
1970 – "Country Girl" (#7)
1971 – "Oh Singer" (#4)
1971 – "Good Enough to Be Your Wife" (#7)
1971 – "Roses and Thorns" (#15)
1972 – "Give Myself a Party" (#12)

Utmärkelser
1968 – Grammy Award – Best Female Country Vocal Performance: Harper Valley PTA
1968 – CMA Awards – Single of the Year: Harper Valley PTA

Referenser

Externa länkar

Officiell webbplats
Jeannie C. Riley på allmusic.com
Diskografi på Discogs

Födda 1945
Amerikanska countrysångare
Kvinnor
Levande personer
Personer i USA under 1900-talet
Personer i USA under 2000-talet
Musiker från Texas
Darling (tidskrift)

Darling var ett fanzine som blev en tidskrift. Den startades 1996 som en nättidskrift. År 1997 började tidningen också komma ut i en pappersversion. År 2001 köptes Darling av Egmont-koncernen från Spray Network. Tidningens räckvidd var då 59 000 läsare. Darling lades ner 2002.

Historik 
Under det tidiga 1990-talet studerade Brita Zilg tidningsdesign på Berghs School of Communication. Som examensprojekt skapade hon en tidning som handlade om sådant som hon själv var intresserad av, vilket kom att bli ett utkast till Darling, i pappersformat. När hon sedan fick anställning på webbyrån Spray föddes idén om att skapa en tidning på internet, vilket vid denna period fortfarande var ovanligt. Tillsammans med Marie Birde, som kom att bli Darlings chefredaktör, startades tidningen som ett fritidsprojekt och det första numret kom ut på nätet i december 1996. Till webbadressen valdes drrling.se, som en blinkning till riot grrrl-rörelsen. Darling var den första tidningen i sitt slag, blev en framgång och hyllades bland annat i Dagens Nyheter för sitt feministiska budskap. När Spray, som stod för serverutrymmet, bestämde sig för att bygga ett mediehus och starta ett eget tidningsförlag, blev Darling en del av satsningen och redaktionen kunde arbeta med webbtidningen som avlönade. I samband med detta började tidningen även ges ut i pappersformat, men med olika innehåll på nätet och i pappersversionen. År 1998 kom papperstidningen ut varannan månad med en upplaga på 26 000 medan www.drrling.se var en månadstidning med 45 000 unika besök i månaden. I svallvågorna av IT-kraschen, i vilken Spray drogs med, köpte Egmont tidningen år 2001, men lade ner den året därpå.

Tidningen hade ett feministiskt perspektiv och presenterades som ett alternativ till klassiska tidningar för unga tjejer. Enligt chefredaktören Marie Birde byggde konceptet på idén att "människor vill läsa om intressanta saker och lära sig om nya grejer, och inte bara mala på om kroppshets och normbyggande klyschor". Genomslaget i annan media var stort. Tidskriften uppmärksammades bland annat i riksmedia för sin Analsex – nej tack-kampanj. Enligt journalisten Linda Skugge kan Darling sägas vara orsaken till att den uppmärksammade antologin Fittstim kom till. Brita Zilg, som var tidningens grundare och grafiska formgivare, har berättat att Spray aldrig hade synpunkter på Darlings innehåll. Inte heller tror hon att tidningen, eller någon av Sprays tidningar, gick med vinst utan tidsandan var att det fanns obegränsade möjligheter och att IT-företagen ville fylla sina portaler med innehåll och därigenom hitta läsare.

Bland Darlings medarbetare fanns bland andra journalisten Stina Blomgren, popartisten och skribenten Marit Bergman, journalisten Svante Tidholm samt författaren och journalisten Elin Unnes.

Referenser

Noter

Externa länkar 
 Darling (Arkiverad 3 januari 2007 från numera nerlagd hemsida)

Svenska tidskrifter
Jérémie Aliadière

Jérémie Aliadière, född den 30 mars 1983 i Rambouillet, är en fransk före detta fotbollsspelare.

Karriär
Aliadière började sin fotbollskarriär i den berömda Clairefontaine akademin. Som 16-åring värvades han av Arsenal och gick med i deras ungdomsakademi. Efter två år tog han steget upp till A-lagstruppen. Det var i Arsenal som han fostrtades till den spelare han är idag. Efter 9 år i föreningen värvades Aliadière till Middlesbrough. Han tillhörde Middlesbrough FC från 2007 till 2011. Under säsongen 2005/06 var han utlånad till Celtic, West Ham United och Wolverhampton Wanderers. Den 30 juni 2010 lämnade han Middlesbrough då han inte ville förlänga kontraktet med klubben. I mars 2011 återvände Aliadière till Arsenal för att försöka få tillbaka formen. Den 29 mars 2011 spelade han, tillsammans med nysignade Jens Lehmann, en reservlagsmatch för Arsenal mot Wigan, förlust 2-1. Även under maj tränade han med klubben. Aliadière har gjort sju framträdanden och ett mål för Frankrikes U21-landslag.

Lorient 
Den 5 juli 2011 gick Aliadière till Lorient på free transfer och skrev på ett ettårskontrakt med klubben med möjlighet att förlänga till tre.

I september 2016 värvades han för andra gången av Lorient.

Källor

Noter

 

Franska fotbollsspelare
Spelare i Clairefontaine
Spelare i Arsenal FC
Spelare i Celtic FC
Spelare i West Ham United FC
Spelare i Wolverhampton Wanderers FC
Spelare i Middlesbrough FC
Spelare i FC Lorient
Spelare i Premier League
Spelare i English Football League
Spelare i Ligue 1
Födda 1983
Levande personer
Män
Nollåtta

Nollåtta, även 08:a, är en benämning på personer boende i Stockholmsområdet. Benämningen hänsyftar på telefonsystemets riktnummer för Stockholm som är 08.

Uttrycket var ursprungligen nedsättande men har sedermera anammats av stockholmarna själva. Den 8 augusti 2008, 080808, utropades till "Stockholmsdagen" av Stockholms stad och firades med  bland annat med konserter i Kungsträdgården och på Medborgarplatsen, dans på Stureplan och i Stadshuset och fyrverkerier. Alla barn som föddes den dagen fick bland annat dopsked, diplom, bok, livskort till Gröna Lund av staden vid en ceremoni några månader senare.

Riktnumrets historik 
Stockholms ursprungliga riktnummer var 010, men 1963 togs beslut om att byta till 08. Orsaken var ett behov av att gå över till sjusiffriga abonnentnummer till följd av ökat innehav av privata telefonabonnemang. I kombination med 010 skulle det totala numret blir nio siffror långt, vilket de elektromekaniska telefonväxlarna ej var konstruerade för. Ericsson-ingenjören Kurt Katzeff kom med lösningen att frigöra det föga använda 08, vilket skulle möjliggöra sjusiffriga nummer i Stockholm utan omkonstruktion av växlarna.

Riktnumret 010 kom från 1981 att återanvändas för Televerkets analoga mobilsystem NMT. I samband med att GSM infördes 1992 valde man att lägga sådana abonnemang i det nya riktnumret 070 samt att lägga ned tolv riktnummerområden (075x och 076x) i Stockholms läns ytterkanter. Dessa överfördes mellan 1987 och 1991 till 08 varvid dess abonnenter fick åttasiffriga abonnentnummer, något som inte längre var något problem för telefonsystemet. Nu är Norrtälje kommun den enda kommunen i Stockholms län som inte tillhör riktnummerområdet 08.

På så sätt frigjordes flera riktnummer för mobila och andra ickegeografiska tjänster. Åttasiffriga lokalnummer blev också norm för nya abonnentnummerserier i Stockholm vilket förenklade för Telias konkurrenter att erbjuda sammanhängande nummerserier till sina företagskunder.

Referenser

Noter 

Geografiska ök- och smeknamn
Stockholm i kulturen
Telefonnummer