Svartbrynad albatross

Svartbrynad albatross (Thalassarche melanophris) är en fågel i familjen albatrosser. Den häckar på öar på Södra halvklotet. Arten är den i Europa oftast förekommande, bland annat med fyra fynd i Sverige.

Utseende och fältkännetecken 
Svartbrynad albatross är en medelstor albatross, med ett vingspann på 200–235, det vill säga som en knölsvan, och en längd på 80–90 cm. Den väger i genomsnitt 2,9–4,7 kg. Ovansidan av vingarna är svartgrå som kontrasterar mot den vita kroppen. Vingundersidan är vit med en tydlig och kraftig svart inramning. Stjärten är mörk medan övergumpen är vit. Den har ett mörkt kort ögonbrynsstreck. Näbben på adulta individer är ljust orange med en mörkare rödorange näbbspets och fötterna är köttfärgade. Juvenilen har en mörkt hornfärgad näbb med mörk näbbspets. I övrigt har den grått huvud och halsboa, och vingundersidan är mörk. Svartbrynad albatross påminner om gråhuvad albatross (Thalassarche chrysostoma) men den senare har som adult en mörk näbb och mörkare huvud.

Arten är mycket lik campbellalbatrossen (Thalassarche impavida), tidigare och i viss mån fortfarande behandlad som underart till svartbrynade albatrossen. Denna har dock mer utbrett ögonbrynsstreck, ljust öga och mer svart på undersidan av vingen.

Läte 
Svartbrynade albatrossen yttrar både kväkande och ylande läten, de senare ofta i flykten. Skillnader mellan svartbrynade albatrossen och närbesläktade campbellalbatrossen har rapporterats men inte studerats i detalj.

Utbredning och systematik 

Svartbrynad albatross förekommer cirkumpolärt i haven på södra halvklotet och häckar på tolv öar. I Sydatlanten häckar den på Falklandsöarna, Islas Diego Ramírez och Sydgeorgien. I Stilla havet häckar den på Islas Ildefonso, Diego De Almagro och Isla Evangelistas utanför Chile samt i Antipodöarna, Snareöarna och på Macquarieön utanför Nya Zeeland. I Indiska oceanen häckar den på Crozetöarna, Kerguelen och på Heard- och McDonaldöarna. 

Den svartbrynade albatrossen föredrar att födosöka vid Kontinentalsocklar och vid kanten mot kontinentalbranter. Populationen på Falklandsöarna övervintrar vid den Patagoniska kontinentalsockeln medan den sydgeorgiska populationen födosöker i vattnen utanför Sydafrika och utnyttjar då den näringsrika Benguelaströmmen. Den chilenska populationen födosöker över de patagoniska- och chielenska kontinentalsocklarna, och kan uppträda så långt bort som Nya Zeeland. 

Svartbrynad albatross är den albatross som har störst sannolikhet att uppträda i Nordatlanten på grund av dess benägenhet att genomföra nordliga förflyttningar. Arten har observerats över ett 60-tal tillfällen i vattnen kring Europa och ett 20-tal tillfällen i kontinentala USA.

Förekomst i Storbritannien 
På norra halvklotet är det i vattnen och utmed kusterna av Storbritannien som svartbrynad albatross har observerats flest gånger. Fram till och med 2001 hade ett 30-tal observationer gjorts. Huruvida det gäller samma individ eller individer vid olika år är dock svårt att veta. I norra Storbritannien har det även förekommit att svartbrynad albatross sommartid återkommande har vistats i havssulekolonier. Detta är ett mycket sällsynt fenomen men dessa albatrosser har fått det folkliga namnet "sulekung". Det första beskrivna fallet för vetenskapen var den svartbrynade albatross som under 34 år levde på Färöarnas fågelberg tills den sköts 1894. 

På senare år har svartbrynad albatross observerats sommartid vid havssulekolonier vid Bass Rock, Hermaness och Sula Sgeir. Man tror att det kan röra sig om samma individ, varför ornitologer döpt den till Albert. Den tros ha flugit ur kurs till Nordatlanten för över 40 år sedan och dess ålder uppskattas vara mer än 47 år.

Förekomst i Sverige 
Fyra individer av svartbrynad albatross anses ha observerats i Sverige:>
 en ungfågel 19–20 maj 2001 mellan Hovs Hallar och Mellbystrand i Skåne och Halland; troligen samma individ 15/5 2004 i Laholmsbukten
 en adult 25/5 2014 söder om Måseskär i Bohuslän
 en ungfågel vid tre tillfällen 11/9–1/10 2016 på flera platser i Bohuslän samt oktober 2017 på Ramsvikslandet i Bohuslän och mellan Kullaberg och Skälderviken i Skåne
 en ungfågel 21/4 2021 från Hönö i Bohuslän samt 25/4 i Malmö

En observation av svartbrynad albatross från 1990 visade sig ha skett utanför svenskt territorialvatten.

Systematik 
Idag betraktas svartbrynad albatross vanligen som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i underarter. Campbellalbatrossen som häckar i ögruppen Campbellöarna utanför Nya Zeeland behandlades fram tills nyligen som underart till svartbrynad albatross, och vissa gör det fortfarande. Både internationella auktoriteterna International Ornithological Congress (IOC) och BirdLife International urskiljer den dock som egen art, sedan 2022 även svenska BirdLife Sveriges taxonomiska kommitté.

Ekologi

Biotop och häckning
Den häckar i kolonier där de mycket högljutt markerar sitt revir. Dessa kolonier är oftast placerade på branta sluttningar med grästuvor och ibland på klippor. På Falklandsöarna häckar de dock på plan gräsmark vid kusten. Inför häckningen genomför de parningsritualer. De häckar varje år och lägger då ett ägg under perioden 20 september och 1 november, men på Falklandsöarna, Crozetöarna och Kerguelen påbörjas häckningen ungefär tre veckor tidigare. Föräldrarna ruvar på ägget under 68 till 71 dagar. Efter att ägget kläckts tar det 120 till 130 dagar innan ungen är flygg. Juvenilerna återvänder till kolonin efter två till tre år men bara för att öva sig på parningsritualer men de börjar inte häcka förrän de är tio år.

Föda 
Svartbrynad albatross lever av fisk, bläckfisk, kräftdjur, as och fiskavfall. Det finns observationer av kleptoparasitism, vilket innebär att den stjäl föda ifrån andra havsfåglar.

Status 
Den globala populationen uppskattades 2014 till cirka 700 000 häckande par. Av dessa häckar merparten, 475 500–535 000 par, i Falklandsöarna. Utanför Chile häckade 55 000 par på Diego Ramirez 2003, 58 000 par på Islas Ildefonso 2012. samt 15 500 par på Diego de Almagro 2002 Om populationen på Sydgeorgien avtar i samma takt som den på Bird Island antas den ha minskat till 56 000 par 2012. På övriga öar beräknas sammanlagt 5 800 par förekomma. 

Tidigare ansågs den svartbrynade albatrossen vara mer hotad. Populationen på Falklandsöarna har ökat under 2000-talet, möjligen sedan 1980-talet. Trots detta anser IUCN att det råder stor osäkerhet. Med tanke på att fågeln dessutom fortfarande faller offer för trålning och långrev i södra Atlanten kategoriserade IUCN arten som nära hotad från 2013 tills ytterligare data bekräftar dess förmodade återhämtning. 2017 nedgraderades den till livskraftig.

Noter

Externa länkar
Svartbrynad albatross dyker djupt. Current Biology, läst 24 jan 2022.

Albatrosser
Fåglar i antarktiska regionen
Fåglar i australiska regionen
Fåglar i neotropiska regionen