kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Yves Saint-Laurent

Yves Henri Donat Mathieu-Saint-Laurent, känd som Yves Saint Laurent, född 1 augusti 1936 i Oran i dåvarande Franska Algeriet, död 1 juni 2008 i Paris i Frankrike, var en fransk modeskapare. Han dominerade 1900-talets mode tillsammans med Coco Chanel, Paul Poiret och Christian Dior, vars modehus han ledde 1957–1961. Hans visningsort var Paris.

Biografi 
Yves Saint Laurent kom till Paris som 17-åring från Oran i dåvarande Franska Algeriet och började ett år senare hos Christian Dior sedan han vunnit en formgivartävling. Vid Diors död 1957 efterträdde den 21-årige Saint Laurent honom som chef för Dior-företaget och blev kvar där till 1961, då han tvingades göra militärtjänst. Han startade sitt eget modehus 1962. Detta övertogs av Gucci-koncernen den 1 november 2002.

Yves Saint Laurent förknippas med enkla klassiska plagg som safarijackan, byxdressen, skepparkavajen, capen, den A-formade klänningen, skinnjackan och smokingen. Han har även gjort teaterscenografi.

Hans kläder kom att återspegla kvinnans förändrade roll i samhället; hennes självförtroende, rätt till egen sexualitet och plats på arbetsmarknaden.

Han var inte okontroversiell med sitt mode. Han fick förkrossande kritik i USA för 1971 års kollektion som hämtat inspiration från andra världskrigets Paris. Och när han introducerade parfymen Opium anklagades han för att uppmuntra till narkotikabruk.

På grund av sin homosexualitet mobbades Saint Laurent svårt i skolan, vilket således skulle ge honom både fysiska och psykiska men för livet, hans mentala hälsa var mycket skör och han framträdde därför sällan offentligt, utan syntes istället genom sitt mode. Han meddelade på en presskonferens 2002 att han mer eller mindre omedelbart skulle gå i pension.

Yves Saint Laurent avled av hjärntumör i Paris den 1 juni 2008.

Referenser

Noter

Övriga källor

Externa länkar 

  
 

Franska modeskapare
Födda 1936
Avlidna 2008
Män
Storofficerare av Hederslegionen
Mariana

Mariana är ett kvinnonamn av romerskt, alltså latinskt, ursprung. Namnet är en romersk feminin form av det latinska namnet Marianus. I efterklassisk tid har namnet ofta tolkats som en sammanslagning av Maria och Ana.

Namnets bruk 
I tabellen nedan återges i vilken omfattning namnet används i nutid i en del länder:

Mariana i Sverige 
Namnet Mariana är i Sverige belagt första gången år 1403. Namnet är ovanligt att ge till barn; under 2000-talet har det under inget år givits till fler än tio nyfödda.

Mariana har i Sverige namnsdag den 30 april.

Personer med namnet Mariana
 Mariana Victoria av Spanien, drottning av Portugal
 Mariana de Jesús de Paredes, katolskt helgon från Ecuador
 Marjana Deržaj, slovensk sångerska
 Mariana Efstratiou, grekisk sångerska
 Mariana Koskull, hovdam, mätress
 Mariana De Ron, konstnär
 Mariana av Mecklenburg-Strelitz, prins Fredriks (sedermera Fredrik VII av Danmark) andra gemål 
 Mariana Popova, bulgarisk sångerska
 Mariana Simionescu, rumänsk tennisspelare, (gift med Björn Borg 1980 - 1984)
 Mariana Wallin, politiker (fp)

Källor 

Kvinnonamn
Jöran Hägglund

Lars-Otto Jöran Hägglund, född 29 juli 1959 i Gustavsberg, Stockholms län, är en svensk centerpartistisk politiker och ämbetsman. Bland annat har han varit Centerpartiets partisekreterare, 2001–2006, och statssekreterare vid Näringsdepartementet hos Maud Olofsson, 2006–2010. Mellan 2014 och 2020 var han landshövding i Jämtlands län.

Biografi 
Jöran Hägglund gick samhällsvetenskaplig linje på gymnasiet och påbörjade sedan akademiska studier i statsvetenskap, men avbröt dessa 1991. 

Han var ledamot i Södertälje kommuns kommunfullmäktige 1988–1993 och kommunalrådssekreterare där 1989–1991. Han var ombudsman för Centerpartiet i Jämtlands län 1993–1994 och oppositionsråd i Jämtlands läns landsting 1995–2001 och distriktsordförande i Jämtlands läns Centerdistrikt 1998–2000.

Han var ledamot i Centerpartiets partistyrelse 1997–2001, ledamot i Centerpartiets verkställande utskott 1999–2001, med ansvar för bland annat internationella frågor. Han var Centerpartiets partisekreterare 2001–2006. Han var också VD och styrelseledamot i Centerpartiets kapitalförvaltning Randello Invest AB 2005–2006. Från 2006 till 2010 var han statssekreterare på Näringsdepartementet. 2011–2014 var han chef för Public and Regulatory Affairs på energibolaget Vattenfall.

Referenser

Vidare läsning

Externa länkar 

Män
Svenska statssekreterare
Svenska centerpartister
Födda 1959
Svenska landstingsråd
Levande personer
Centerpartiets partisekreterare
Landshövdingar i Jämtlands län
Personer från Gustavsbergs socken
Filippa

Kvinnonamnet Filippa, även stavat Philippa, är en feminin form av Filip. Det är ett grekiskt namn, ursprungligen Phillippos, sammansatt av ord som betyder häst och vän. Namnet har funnits i Sverige sedan 1400-talet, då Erik av Pommerns drottning Filippa av England bar namnet.

Från att ha varit mycket ovanligt, blev det ett modenamn på 1980- och 1990-talet.

Den 31 december 2014 fanns det totalt 10 755 kvinnor folkbokförda i Sverige med namnet Filippa eller Philippa, varav 7 204 bar det som tilltalsnamn.

Namnsdag: 2 maj (1901-1993: 8 mars)

Personer med namnet Filippa/Philippa
 Filippa av Hainaut, engelsk drottning
 Filippa av England, svensk drottninggemål till Erik av Pommern
 Filippa av Lancaster, portugisisk drottning
 Filippa Charlotta av Preussen, hertiginna av Braunschweig-Wolfenbüttel, dotter till kung Vilhelm I av Preussen 
 Filippa av Toulouse, fransk vasallgrevinna av Toulouse
 Philippa Boyens, nyzeeländsk manusförfattare och producent
 Philippa Foot, brittisk filosof
 Philippa Frederiksen, dansk skådespelare
 Filippa Freijd, svensk regissör
 Philippa Gregory, brittisk författare
 Filippa Knutsson, svensk designer (Filippa K)
 Filippa Lagerbäck, svensk programledare
 Philippa "Pippa" Middleton, syster till Catherine, hertiginna av Cambridge
 Filippa Pierrou, svensk regissör
 Filippa Reinfeldt, svensk politiker (m)
 Filippa Rolf, svensk poet
 Filippa Widlund, svensk författare och illustratör

Fiktiva personer med namnet Filippa/Philippa
 Filippa Bark, rollfigur som spelas av Sissela Benn

Övrigt 
 Filippa (äpple)

Noter 

Kvinnonamn
John

John är ett mansnamn med engelskt ursprung, och är en kortform av Johannes, som är en grekisk ombildning av det hebreiska namnet Jochanan, vilket betyder 'Gud har förbarmat sig'.

Äldsta belägget i Sverige är från år 1729.

John är ett av de 30 vanligaste förnamnen både i äldre generationer och bland de yngsta. Som tilltalsnamn har John legat runt plats 70 de senaste åren. Den 31 december 2005 fanns det totalt 66 752 personer i Sverige med namnet, varav 26 964 med det som tilltalsnamn. År 2003 fick 873 pojkar namnet, varav 136 fick det som tilltalsnamn. De flesta föddes i Skåne.

Namnsdag: i Sverige 3 maj (1986–1992: 9 maj), i Finland 24 juni.

Se även 
  Alla sidor på svenska Wikipedia som börjar med "John".

Personer med namnet John

Fiktiva figurer med namnet John 
 John Blund
 John Locke, Lost
 John, Bert-serien, Åkes pappa
John, en av vampyrerna i Frostbiten

Förnamn
Mansnamn
Engelska förnamn
Svenska mansnamn
Svenska förnamn
Jane

Jane är ett kvinnonamn med brittiskt ursprung, en motsvarighet till det svenska Johanna.

Jane blev populärt i Sverige på 1940-talet, när filmerna med Johnny Weissmuller som Tarzan och Maureen O’Sullivan som Jane hade lockat människor till biograferna i ett knappt decennium. 31 december 2005 fanns det totalt 6348 personer i Sverige med namnet, varav 3421 med det som tilltalsnamn. År 2003 fick 30 flickor namnet, varav 2 fick det som tilltalsnamn.

I engelskspråkiga länder används namnet "Jane Doe" för oidentifierade kvinnor och John Doe för oidentifierade män.

Namnsdag: 3 maj. (1986–1992: 2 september, 1993–2000: 21 juli).

Personer med namnet Jane
 Jane Aamund, dansk författare
 Jane Addams, amerikansk feminist, mottagare av Nobels fredspris 1931
 Jane Asher, brittisk skådespelerska
 Jane Austen, brittisk författare
 Jane Badler, amerikansk skådespelare
 Jane Bark, svensk illustratör
 Jane Birkin, brittisk sångare och skådespelare
 Jane Björck, svensk TV-programledare
 Jane Campion, nyzeeländsk regissör
 Jane Cederqvist, svensk simmerska, OS-silver 1960, bragdmedaljör, ämbetsman
 Jane Fonda, amerikansk skådespelare
 Jane Foole, engelsk hovnarr
 Jane Goodall, engelsk primatolog
 Jane Grey, engelsk drottning 1553, "niodagarsdrottningen"
 Jane Horney, svensk misstänkt spion
 Jane Seymour, engelsk drottning, g. m Henrik VIII av England
 Jane Seymour, brittisk skådespelerska
 Jayne Svenungsson, svensk professor i systematisk teologi, f.d. ledamot av Svenska Akademien
 Jane Törnqvist, svensk fotbollsspelare, VM-silver 2003
 Jane Withers, amerikansk skådespelare
 Jane Wyman, amerikansk skådespelare

Litterära verk/personer
Jane Eyre
Jane Marple
Den kvinnliga rollfiguren i historierna om Tarzan
Jane, medlem i volturis vaktstyrka i Twilight

Övrigt
Namn på ett fossil av en dinosaurie, se Jane (dinosaurier).

Kvinnonamn
Engelska förnamn
Centern i Finland

Centern i Finland (finska Suomen Keskusta, Kesk.) är ett politiskt parti i Finland. Centern är precis som Svenska folkpartiet en del av det europeiska partiet Alliansen liberaler och demokrater för Europa (ALDE). Det är ett betydligt större och starkare centerparti än de norska och svenska motsvarigheterna (Senterpartiet respektive Centerpartiet). Fram till 1965 hette partiet Agrarförbundet (finska Maalaisliitto) och 1965–1988 var namnet Centerpartiet (cp) (finska Keskustapuolue). Det har ingått i de flesta av efterkrigstidens koalitionsregeringar och tidvis haft statsministerposten. 

Centern i Finland innehade statsministerposten mellan 2003 och 2011. Som nyvald partiledare övertog  Mari Kiviniemi statsministerposten och bildade ny regering 22 juni 2010. Hennes företrädare som partiordförande och statsminister var partikollegan Matti Vanhanen som suttit sedan 2003. Vanhanens första regering var en koalition bestående av Centern, socialdemokraterna och Svenska Folkpartiet, medan han efter valet 2007 i stället bildade sin andra regering tillsammans med Samlingspartiet, Svenska folkpartiet och Gröna förbundet. 2011 tog Samlingspartiets Jyrki Katainen över statsministerposten.

En känd centerpolitiker har varit Urho Kekkonen, som först var statsminister och sedan var en mycket långvarig och populär president (1956–1982). Även presidenterna Lauri Kristian Relander (1925–1931) och Kyösti Kallio (1937–1940) kom från partiets led. Andra kända partimedlemmar har varit Johannes Virolainen, Ahti Karjalainen, Paavo Väyrynen, Esko Aho, Anneli Jäätteenmäki med flera.

Organisation 
Centern i Finland har enligt egen uppgift över 200 000 medlemmar, vilket är fler än övriga finska partier tillsammans. Partistämman sammanträder vanligen vartannat år. Mellan partistämmorna ansvarar partidelegationen för partiets verksamhet, och under den finns partistyrelsen som sammanträder varje månad.

Centern har cirka 3 000 lokalavdelningar, som representerar stadsdelar och byar. Partiet har ett antal sidoorganisationer i ungdomsförbundet Centerungdomens Förbund i Finland, studentförbundet Centerns studentförbund, kvinnoförbundet Centerkvinnornas Förbund samt en organisation för journalister, Centerjournalisternas Förbund. Ungdomsförbundet, studentförbundet och kvinnoförbundet är alla likvärdiga med partiets lokalföreningar i partiets politiska och organisatoriska verksamhet.

Nuvarande partitopp

Partiets internationella relationer
Partiet är medlem i Liberal International och Alliansen liberaler och demokrater för Europa.

Valresultat

Källor
Electronica

Electronica är ett ganska mångtydigt genrebegrepp som försöker definiera en avgränsad del av elektronisk musik. Vissa menar att termen skulle avse modern elektronisk musik som oftast inte spelas på dansgolven, utan snarare på hemmastereon, medan andra gärna inkluderar dansorienterad musik. Termens ursprung är ganska dunkel, men det verkar som att det myntats av musiktidningen Melody Maker i mitten av 1990-talet för att beskriva musiken som spelades av det elektroniska rockbandet Republica. Termen spreds och började användas för att beskriva den nya sortens elektronisk musik som började bli populär i USA vid den här tiden. Innan termen "electronica" dök upp användes olika kategoriseringar, bland annat electronic listening music, braindance och intelligent dance music.

I mitten av 1990-talet började electronica användas som begrepp av bland andra MTV, skivbolag och musikpress för att kategorisera elektronisk dansmusik i mainstreamfåran, artister som Chemical Brothers (som tidigare kategoriserats som big beat) och The Prodigy, även om det vid den här tiden inte var en speciellt precis term. Numera används electronica för att beskriva en mängd musikgrupper och stilar som har en uttalad elektronisk produktion i botten. Artister som Four Tet, Boards of Canada och Autechre samt The Knife, Sophie Rimheden och Björk Guðmundsdóttir skulle kunna sorteras in under electronica-kategorin.

Referenser

Externa länkar 
 Electronica på Allmusic

Elektronisk musik
Astrid Kristensson

Astrid Margareta Kristensson, född Zetterstrand 7 januari 1917 i Stockholm, död 10 januari 2000 i Stockholm, var en svensk jurist och moderat politiker. Som förespråkare för hårdare tag mot brottsligheten fick hon smeknamnet "batongmormor". 

Kristensson var riksdagsledamot åren 1958–1977 och landshövding i Kronobergs län 1977–1983.

Källor

Noter

Vidare läsning 
  Astrid Kristensson - några minnen av Sven Johansson
 

Landshövdingar i Kronobergs län
Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för högern
Ledamöter av Sveriges riksdag för Moderaterna
Sommarvärdar 1978
Svenska politiker under 1900-talet
Jurister från Stockholm
Födda 1917
Avlidna 2000
Kvinnor
Politiker från Stockholm
Per Unckel

Carl Gustav Per Unckel, född 24 februari 1948 i Risinge församling, Östergötlands län, död 20 september 2011 i Domkyrkoförsamlingen i Stockholm, var en svensk politiker (moderat) och ämbetsman. År 2003–2006 var han generalsekreterare för Nordiska ministerrådet och från den 1 januari 2007 fram till sin död landshövding i Stockholms län..

Biografi 
Unckel var ordförande i Moderata ungdomsförbundet 1971–1976, riksdagsledamot 1976–1986 och 1994–2002, kampanjgeneral för linje 1 i folkomröstningen om kärnkraft 1980, partisekreterare 1986–1991 och statsråd och chef för utbildningsdepartementet 1991–1994 samt tillförordnad försvarsminister under några dagar i oktober 1994. Unckel var även gruppledare i riksdagen 1999 fram till 2002. Han lämnade rikspolitiken efter moderaternas valförlust 2002. Efter sin avgång utsågs han till hedersordförande av MUF-distriktet i Östergötland. År 1964 satt han i styrelsen i Sveriges Elevkårer.

Till Unckels mest framträdande gärningar i politiken räknas dels friskolereformen tillsammans med dåvarande skolminister Beatrice Ask under tiden som utbildningsminister 1991, dels uppbyggandet av en fristående riksrevision under tiden som ordförande i konstitutionsutskottet.

Unckel fick kritik i media 1993 då han använt det statliga tjänstekortet i samband med att han hyrde bil och betalade ett hotellrum i Spanien. När reseräkningen skrevs nämndes ej att bilen och hotellrummet hyrts av privata skäl. Han betalade långt efteråt tillbaka beloppet på 1 362 kronor.

Unckel var landshövding i Stockholms län från 2007 till sin död. Han var ordförande i grundlagsutredningen som avslutades 2009, där han ersatte Lars Engqvist som ordförande i november 2006.

Per Unckel var även hedersledamot av Stockholms nation vid Uppsala universitet. Han utnämndes till hedersdoktor vid Kungliga Tekniska högskolan den 19 september 2011, dagen före sin bortgång. Unckel är begravd på Galärvarvskyrkogården i Stockholm.

Unckel var med i skapandet av Kunskapsskolan.

Referenser

Externa länkar 

Ledamöter av Sveriges riksdag för Moderaterna
Sveriges försvarsministrar
Sveriges utbildningsministrar
Landshövdingar i Stockholms län
Moderata samlingspartiets partisekreterare
Förbundsordförande för Moderata ungdomsförbundet
Hedersdoktorer vid Kungliga Tekniska högskolan
Svenska politiker under 1900-talet
Svenska politiker under 2000-talet
Gravsatta på Galärvarvskyrkogården
Personer från Risinge socken
Födda 1948
Avlidna 2011
Män
Regeringen Carl Bildt
Alumner från Uppsala universitet
Blues Magoos

Blues Magoos är ett rockband bildat i Bronx i New York i USA 1964.

I original bestod gruppen av sångaren och gitarristen Emil Thielhelm, Dennis LaPore på gitarr, Ralph Scala på keyboard, Ronnie Gilbert på bas och John Finnegan på trummor. Fram till 1966 gick bandet under gruppnamnet The Trenchcoats. Man bytte namn till först Bloos Magoos, och snart Blues Magoos för att bättre passa in i den psykedeliska tidsålder som precis börjat breda ut sig. Mike Esposito hade under tiden ersatt LaPore på gitarr.

Gruppen släppte sitt första album samma år som man bytt namn, Psychedelic Lollipop, ett album som var ett av de första där albumnamnet innehöll ordet psykedelisk. Det var i stort sett bara 13th Floor Elevators som använt ordet på sitt album The Psychedelic Sounds of the 13th Floor Elevators innan.

Sitt genombrott fick gruppen med låten "(We Aint Got) Nothin Yet" året därpå. Låten var med på deras första album, och släpptes först som b-sida på en singelskiva, men fick mycket större uppmärksamhet än "I Want It" som var på a-sidan. Materialet efter detta blev nästan inte alls uppmärksammat. De två album som man släppte efter Psychedelic Lollipop sålde mycket dåligt och gruppen bestämde sig för att bryta upp 1968. Eftersom bandet brutit ett kontrakt då de bröt upp skapades ett nytt Blues Magoos med endast Thielhelm som originalmedlem. Han,  Eric Katz, John Leillo, Roger Eaton och Richie Dickon spelade in albumet Never Goin' Back To Georgia 1969, men utan framgång.

Man fortsatte med namnet Blues Magoos ett bra tag, tills man la av i början på 1970-talet efter många misslyckade försök att tjäna pengar på namnet. Vid den här tiden var det i stort sett okända studiomusiker som släppte musiken.

Medlemmar
Nuvarande medlemmar
 Ralph Scala – sång, piano, keyboard
 Emil "Peppy" Thielhelm – gitarr, sång
 Geoff Daking – trummor, slagverk
 Mike Ciliberto – gitarr, sång
 Peter Stuart Kohlman – basgitarr, sång

Tidigare medlemmar
 Ron Gilbert – basgitarr
 Mike Esposito – gitarr
 Roger Eaton – basgitarr
 Eric Kaz – keyboard
 Richie Dickon – trummor, slagverk
 John Leillo – slagverk

Diskografi
Album
Psychedelic Lollipop (1966) 
Electric Comic Book (1967)
Basic Blues Magoos (1968)
Never Goin' Back to Georgia (1969) 
Gulf Coast Bound (1970)

Externa länkar

Blues Magoos på allmusic.com

Amerikanska rockgrupper
Charles Mingus

Charles "Charlie" Mingus, född 22 april 1922 i Nogales, Arizona, död 5 januari 1979 i Cuernavaca, Morelos, Mexiko, var en amerikansk jazzmusiker, kompositör och orkesterledare. Hans huvudinstrument var kontrabasen, men då och då spelade han också piano.

Biografi 
Mingus föddes på en armébas i Arizona men växte mestadels upp i Watts i Los Angeles.

Bland Mingus skivor finns bland annat The Clown (1957) och Mingus Ah Um (1959). Mingus undvek med avsikt att göra sin musik i någon viss kategori. Han skapade snarare en helt egen, unik form av jazzmusiken. Det ansågs allmänt att Mingus var den uppenbare arvtagaren till Duke Ellington, den kompositör som överträffade sina samtida och skapade musik som var av en sådan kvalitet att den kunde jämföras med det bästa som skapats under 1900-talet.

Charles Mingus har uppträtt tillsammans med och spelat in grammofonskivor med många av de mest namnkunniga inom jazzen: Dizzy Gillespie, Miles Davis, Lionel Hampton, Dave Brubeck, Duke Ellington och Charlie Parker.

Mingus led av periodvis depression. Han kunde tidvis under korta perioder arbeta frenetiskt och skapa musik och de perioderna följdes ofta av förhållandevis långa perioder av starkt begränsat resultat. Han hade också ett notoriskt dåligt temperament på scenen och det kunde gå ut över både medlemmarna i orkestern och publiken.

1977 fick Mingus diagnosen ALS – amyotrofisk lateralskleros – en motorisk nervsjukdom, som innebar att såväl hans framträdanden på scenen som hans skapande upphörde. 1979 publicerades hans sista album, Mingus, som han gjorde tillsammans med Joni Mitchell. Hans död kom i vägen för att göra klart skivan och Mitchell fullbordade den själv.

Diskografi i urval

Källor

Amerikanska jazzmusiker
Amerikanska jazzbasister
Amerikanska jazzpianister
Amerikanska kompositörer
Amerikanska orkesterledare
Musiker från Arizona
Personer från Nogales, Arizona
Födda 1922
Avlidna 1979
Män
The Challengers

The Challengers, amerikanskt surfrockband bildat 1963 i Los Angeles, Kalifornien.

Gruppen var en av de tidigaste grupperna inom genren surfrock. Gruppen bestod av Richard Delvy på trummor, Art Fisher och Ed Fournier på gitarr, Phillip Pruden på saxofon, och Randy Nauert på basgitarr. Deras största och kanske mest ihågkomna hit är "K-39" från 1964.

Diskografi (urval)
Album
1963 – The Challengers on the Move
1963 – Surfbeat
1963 – Lloyd Thaxton Goes Surfing With The Challengers
1963 – On The Move
1964 – K-39
1964 – Go Sidewalk Surfing!
1964 – At The Teenage Fair
1965 – The Man From U.N.C.L.E.
1965 – Surf's Up
1966 – California Kicks
1966 – A Go Go
1966 – Wipe Out!
1967 – Billy Strange And The Challengers
1969 – Light My Fire
1970 – Vanilla Funk
1995 – New Wave
Singlar
1962 – "Torquay" / "Bulldog"
1962 – "Moon Dawg" / "Tidal Wave"
1963 – "Footapper" / "On The Move"
1964 – "Hot Rod Hootenanny" / "Maybellene"
1964 – "Hot Rod Show" / "K-39"
1965 – "Channel 9" / "Can’t Seem To Get Over You"
1965 – "The Water Country" / "Everything To Me"
1965 – "The Man From U.N.C.L.E." / "The Streets of London"
1965 – "Mr Moto ’65" / "Chieflado"
1966 – "Pipline" / "Come Right Back To Me"
1968 – "Before You" / "Color Me In (Hello Yellow Bug)"
1968  – "Chitty Chitty Bang Bang" / "Lonely Little Girl"

Externa länkar
The Challengers på allmusic.com
Diskografi på Free Discography Download

Challengers, The
Surfgrupper
De fyra årstiderna

De fyra årstiderna (italienska: Le quattro stagioni) är en grupp av fyra violinkonserter av Antonio Vivaldi, publicerade 1725 och komponerade cirka fem år tidigare. Var och en av konserterna representerar en årstid- De ingår som nummer 1-4 av tolv konserter i Vivalidis opus 8, "Il cimento dell'armonia e dell'inventione" ("Utmaningen mellan harmonin och inventionen").

Varje årstid (ingående konsert) är i sin tur indelad i tre satser, vanligen allegro – andante – allegro. Första satsen i "Våren" hör till världens mest kända klassiska stycken.

De årstider som styckena relaterar till är de italienska. Så till exempel är den vår som beskrivs snarast lik den svenska sommaren. Den italienska sommaren är het och torr, med sandvindar från Sahara.

Konserter och satser 
 Violinkonsert i E-dur, RV 269, "La primavera" (våren)
 Allegro
 Largo
 Danza Pastorale
 Violinkonsert i g-moll, RV 315, "L'estate" (sommaren)
 Allegro non molto
 Adagio e piano — Presto e forte
 Presto
 Violinkonsert i F-dur, RV 293, "L'autunno" (hösten)
 Allegro
 Adagio molto
 Allegro 'Caccia'
 Violinkonsert i f-moll, RV 297, "L'inverno" (vintern)
 Allegro non molto
 Largo
 Allegro

Ljudexempel

Referenser

Externa länkar 
 http://imslp.org/wiki/Le_Quattro_Stagioni_(Vivaldi,_Antonio)
 Vivaldi - The Four Seasons (Complete)

Verk av Antonio Vivaldi
Vivaldi, Antonio, De fyra årstiderna
Barockmusik
Fyrtal
The Lively Ones

The Lively Ones, surfrockband bildat 1962 i Kalifornien.

The Lively Ones var ett av de mer populära surfbanden under surfmusik-eran. De kännetecknades av improviserade vibrerande gitarrer varvat med saxofon-solon, starkt inspirerade av "The King of the Surf Guitar", Dick Dale. 

Gruppens största hits är "Goofy Foot" och "Surf Rider" båda från 1963. "Surf Rider" har kanske blivit mer uppmärksammad på senare tid då den var med i Tarantinos film Pulp Fiction 1994.

Diskografi (urval)
Album
Surf Drums (1963)
Surf Rider (1963) 
Surf City (1963)
Surfin' South of the Border (1964) 
Bugalu Party (1967)
Singlar
"High Tide" / "Goofy Foot" (1963)
"Surf Rider" / "Surfer’s Lament" (1963)
"Telstar Surf" / "Surf City" (1963)
"Bugalu Movement" / "Take It While You Can" (1967)

Externa länkar
The Lively Ones på allmusic.com

Lively Ones, The
Surfgrupper