kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
De tre O:na

De tre O:na kallades på 1960-talet journalisttrion Lars Orup, Åke Ortmark och Gustaf Olivecrona. De anses, tillsammans med Herbert Söderström, vara de journalister som introducerade skjutjärnsjournalistiken i svensk television. 

Inför kommunalvalet 1966 lanserades en ny, fränare utfrågningsjournalistik i svensk television. Den gick ut på att ställa raka frågor och kräva svar på sådant som politikerna helst ville undvika. Tidigare hade partiledarna själva fått välja utfrågare och ofta anlitades då likasinnade partipolitiska tidningsredaktörer och frågorna som ställdes var ofta skrivna i förväg och delgivna intervjupersonen så att denne kunde förbereda svar på frågorna. I och med kommunalvalsutfrågningen 1966 upphörde denna intervjuteknik och en betydligt mer aggressiv och debattinriktad kom i dess ställe, under ledning av de tre O:na.  

En av dem, som pressades av trion under valrörelsen 1966 var statsministern Tage Erlander. Apropå bostadsbristen i Stockholm och på frågan om vad en ung bostadssökande familj skulle göra, svarade Erlander 8 september 1966: "De får ju ställa sig i bostadskön, givetvis". Erlander, som var ovan vid intervjutekniken, hade svårt att redogöra för socialdemokraternas bostadspolitik och bedömare var överens om att intervjun bidrog till socialdemokraternas stora valförlust i kommunalvalet detta år, i vilket partiet fick det sämsta resultatet sedan mellankrigstiden.

De tre O:na blev en tittarframgång och återkom i riksdagsvalet 1968. Skjutjärnsjournalistiken blev sedan en del av tidens polariserings- och konfrontationstrend.

Källor
 Kungl. Bibliotekets samlingar, TV-arkiv 1966.

Referenser

Svenska TV-programledare
Svenska journalister
Tretal
Grännaberget

Grännaberget vid tätorten Gränna i norra delen av Jönköpings kommun, Jönköpings län, Småland, utgör en mindre del av den förkastningsbrant, som sträcker sig från Huskvarna i söder till Uppgränna i norr och ingår i Östra Vätterstranden, ett område som fastställts vara av riksintresse. Den mycket höga och branta västsidan begränsar Grännas utbredning åt öster.

Berget kan nås via en stig som börjar vid Södra parken i Gränna, eller längs väg 133 mot Tranås. På berget finns 'Grännabergets Friluftsmuseum', där en organisation kallad 'Grännamuseerna' bevarar soldattorp, kaptensboställe och flera gamla byggnader. Den 50 km långa vandringsleden John Bauerleden har en startpunkt vid museet och når IKHP-stugan i Huskvarna 50 km längre söderut.  

Från en klockstapel med Brahe-Grenna stads rådhusklocka, skänkt av stadens grundare Per Brahe d.y., ringer man traditionsenligt vid alla högtider, inklusive stadens privilegiedag 24 januari. På Grännaberget ordnas också festligheter vid helger och andra tillfällen. Sommartid finns där också en kaffeservering. 

Från Grännaberget har man vidsträckt utsikt över Gränna och Vättern. Den som vill vidga sina vyer, kan ta en promenad längs Holavedsleden Gränna-Tranås till Skogstornet, som är beläget cirka 1,5 km österut vid Norra Boarp. Tornet byggdes 1973 på initiativ av idrottsjournalisten Torsten Tegnér och kallas ibland Tegnértornet. En invändig spiraltrappa med 144 trappsteg leder upp till en utsiktsplatå, som når en höjd av 351 meter över havet (262 meter över Vättern). Härifrån kan man vid klart väder se samtliga de fyra landskap som omger Vättern: Närke, Småland, Västergötland och Östergötland.

Externa länkar
Grännabergets Friluftsmuseum
Vandringsleder i Jönköpings kommun

Gränna
Berg i Småland
Berg i Jönköpings kommun
E263

E263 är en 280 km lång europaväg som går helt inom Estland.

Sträckning
 Tallinn - Tartu - Luhamaa

Standard
Vägen är landsväg hela sträckan, förutom en kort bit motortrafikled eller liknande närmast Tallinn.

Anslutningar till andra europavägar
Den ansluter till E20, E67 och E77.

Historik
Vägen beslutades i UNECE 2004 och infördes 2005 eller 2006. Se  och .

Europavägar
Vägar i Estland
Forró

Forró är en brasiliansk musikstil, särskilt populär i nordöstra Brasilien. Typiskt för musiken är dragspelet. Till forrómusik dansas en särskild pardans, som även den kallas forró (och som påminner en hel del om salsa). Namnet forró kommer från det engelska "for all", vilket var den engelska benämningen på musica popular, det vill säga folkmusik.

Forró har sitt ursprung i calypso. Modern forró är betydligt rockigare än den traditionella, med texter som inte sällan handlar om sprit, kvinnor och sång. 
Forró är så pass populärt i nordost att det i João Pessoa finns en stor konsertarena helt dedicerad till forróspelningar, Forrock. Arenan rymmer runt 30 000 personer. 

Brasilianska musikstilar
Musik i Latinamerika
Josef Weijne

Johan Josef Emanuel Weijne, född 20 maj 1893 i Linköping, död 8 mars 1951 i Stockholm, var en svensk politiker (socialdemokrat). 

Under åren 1925–1939 och 1951 representerade han socialdemokraterna i riksdagen.

Biografi 
Weijne genomgick folkskollärarseminariet 1910–1914 och arbetade därefter som folkskollärare i Norrköping och födelsestaden Linköping innan han 1916 fick tjänst på Bona uppfostringsanstalt, där han kom att stanna i sex år. Från 1922 fram till 1939 arbetade han i Borås innan han 1939 kallades som undervisningsråd i Skolöverstyrelsen. Weijne kom 1945 att tjänstgöra som tillförordnad statssekreterare i ecklesiastikdepartementet för Börje Knös. Knös hade beviljats tjänstledighet från posten som statssekreterare redan 1935 efter konflikter mellan honom och den dåvarande departementschefen Arthur Engberg. Efter Per-Albin Hanssons död 1946 utnämndes Weijne till statsråd och chef för ecklesiastikdepartementet där han efterträdde den nye statsministern Tage Erlander.
 
Före sin statsrådstid hade Weijne flitigt anlitats till olika utredningsuppdrag, bland annat 1937 års folkskoleutredning och 1945 års folkskolesakkunniga. Josef Weijne är begravd på Norra griftegården i Linköping.

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Socialdemokraterna
Sveriges ecklesiastikministrar
Lärare från Linköping
Politiker från Linköping
Födda 1893
Avlidna 1951
Män
Tristan och Isolde

Berättelsen om Tristan och Isolde (Korniska :Tristan ha Yseult)  är en keltisk saga, återberättad av bland andra Marie de France, i genren flyktsagor, som under medeltiden publicerades som en roman breton. Den har senare gett upphov till flera franska versioner, varav den mest kända är den av Thomas d'Angleterre från omkring 1180. Denna version kom i en modern version av Joseph Bédier 1900. Sagan har också bearbetats av Gottfried von Strassburg till den berömda versroman som inspirerade Richard Wagner till sin opera Tristan och Isolde.

Huvudpersoner
Huvudpersonerna i sagan är den tragiske hjälten och riddaren Tristan (även Tristran eller Tristram) och Isolde (även: Isoud, Iseult, Essyllt, Isylt eller Isolt). Tristan var systerson till kung Mark av Cornwall och en av riddarna av Runda bordet och Isolde var dotter till kungen av Irland.

Tristan eskorterade Isolde för att hon skulle stå brud åt hans morbror och länsherre, men av misstag drack de båda av en kärleksdryck som Isoldes mor anförtrott åt en av hennes tjänarinnor och som var menad åt Isolde och kung Mark. För Isoldes skull sviker Tristan sin plikt som vasall.

Historisk bakgrund 
Den förmodligen ursprungliga keltiska versionen av berättelsen om Tristan och Isolde innehåller inslag som kan ha inhämtats från grekisk mytologi och i efterföljande franska verk varierar fortsättningen på den tragiska kärlekshistorien. Gestalten Tristan och flera andra i berättelsen kan möjligen vara baserade på historiska gestalter.

Filmatiseringar
Den svenska kortfilmen De vita händerna från 1950 i regi av Rut Hillarp och Mihail Livada är en lyrisk omtolkning av Tristan och Isolde. Även den isländska filmen Korpens skugga bygger på berättelsen om Tristan och Isolde. En amerikansk långfilm med titeln Tristan & Isolde hade premiär 2006.

Utgåvor på svenska om Tristan och Isolde 
 Romanen om Tristan och Isolde (Le roman de Tristan et Iseut), efter olika texter återställd av Joseph Bédier; öfvers. af Mauritz Boheman, 1902, 1922, rev. utgåva 1998
 Johan Mortensen: Tristan och Isolde: en kärlekssaga från medeltiden, 1903
 Joseph Bédier: Tristan och Isolde (Le roman de Tristan et Iseut), översatt av Gunnar Örnulf, 1908, nyöversättning av Lorenz von Numers 1947, senaste utgåva 1988
 Tristan och Isolde, i Världslitteraturen: de stora mästerverken. [9], Medeltidsdiktning, I, 1929
 Sagan om Tristan och Isolde, återberättad av Robert Bossuat, översatt av Nils Holmberg, 1959
 Roger L. Green: "Sir Tristan och den sköna Isolde", i Kung Arthur och hans riddare av Runda Bordet, Nova Förlag 2002.
 Eva Brenckert (text) och Lars Oluf Kolsrud (bild): Tristan och Isolde, Barnens Klassiker, 2004
 Richard Wagner: Tristan och Isolde, översatt av Sven Lenninger 2008, Sven Lenninger Förlag, 2008

Se även 
 Lista över mytologiska gestalter i tematisk ordning#Enlevering
 211 Isolda
 Wikisource:
 Béroul: Le Roman de Tristan (franska)
 Thomas d’Angleterre : Tristan (franska)

Källor

Personer i keltisk mytologi
Keltiskspråkig litteratur
Arthurlegenden
Mononymt kända personer
Litteratur baserad på keltisk mytologi
No Life 'Til Leather

No Life 'Til Leather är Metallicas första egentliga demo, inspelad i juli 1982.

Alla låtarna på demon återfanns senare på albumet Kill 'em All (1983). Dave Mustaines låt "The Mechanix" återfinns på albumet under namnet "The Four Horsemen", trots att Mustaine då hade sparkats från bandet. "The Four Horsemen" var en längre version av "The Mechanix" och James Hetfield hade bland annat skrivit om texten och lagt till ett mellanspel vilket gjorde låten nästan 3 minuter längre. "The Mechanix" finns på Megadeths första album Killing Is My Business... And Business Is Good!.

Låtlista
 "Hit the Lights" - 4:23 
 "Jump in the Fire" - 3:50 
 "The Mechanix" - 4:30 
 "Motorbreath" - 3:19 
 "Seek & Destroy" - 4:57 
 "Phantom Lord" - 3:34 
 "Metal Militia" - 5:15 

Musikalbum 1982
Album av Metallica
Demoalbum
E251

Europaväg E251 går mellan Sassnitz och Berlin i östra Tyskland, och är 250 km lång. Europavägen följer huvudsakligen förbundsvägen (tyska: Bundesstraße) B 96.

Sträckning
Sassnitz - Stralsund - Greifswald - Neubrandenburg - Berlin

Standard
Från 2005 är sträckan Greifswald - Neubrandenburg motorväg (A20), men det gäller inte för resten av sträckan. Sträckan Stralsund-Greifswald är dock till stor del motortrafikledsliknande. När man följer europavägar på motorväg i Tyskland behöver man hålla reda på nationella vägnummer, eftersom europavägar inte skyltas bra på tyska motorvägar.

Mellan Neubrandenburg och Berlin finns en alternativ väg som är motorväg (A20 och A11), men ca 40 km längre. Från Stralsund till Berlin kan man också åka landsväg ca 35 km till Tribsees vid A20 och sedan motorväg resten av vägen (A20 och A19).

Anslutningar till andra europavägar
Den ansluter till E22, E26 och E55.

Se även Trelleborg-Sassnitz (färjelinje) om färjan från Sassnitz till Trelleborg.

Historik
Före 1985 var denna väg istället europaväg E6. År 2007 blev en förbifart förbi Stralsund inklusive den 2 831 meter långa Rügenbron klar.

Europavägar
Vägar i Mecklenburg-Vorpommern
Vägar i Brandenburg
Vägar i Berlin
Garson Kanin

Garson Kanin, född 24 november 1912 i Rochester i New York, död 13 mars 1999 i New York, var en amerikansk regissör och manusförfattare.

Biografi
För att hjälpa sin familj ekonomiskt efter börskraschen 1929 hoppade han av studierna och började arbeta som jazzklarinettist och buskiskomiker. Han studerade vid American Academy of Dramatic Arts och gjorde 1933 debut som skådespelare på Broadway. 1937 regisserade han sin första pjäs på Broadway och påföljande år begav han sig till Hollywood, där han framgångsrikt började regissera filmer. Karriären fick dock ett avbrott under andra världskriget när han istället producerade dokumentärer för Office of Emergency Management samt samarbetade med regissören Sir Carol Reed i produktionen av den Oscarbelönade Den stora invasionen (1945), som handlade om Operation Overlord och D-dagen. 

Han återvände sedan till Broadway som manusförfattare. Han var gift med skådespelerskan Ruth Gordon. De skrev tillsammans manuset till bland annat Adams revben, som var en stor succé på Broadway och sedan filmades med Spencer Tracy och Katharine Hepburn i huvudrollerna.

Filmografi (urval)

Som regissör

Som manusförfattare

Externa länkar 
  
 

Amerikanska manusförfattare
Amerikanska filmregissörer
Födda 1912
Avlidna 1999
Män
Personer från Rochester, New York
E234

E234 eller Europaväg 234 är en 170 km lång europaväg som går mellan Cuxhaven och Walsrode i  Tyskland.

Sträckning
 Cuxhaven - Bremerhaven - Bremen - Walsrode

Standard
Sträckan är motorväg, nr A27, utom inne i Cuxhaven.

Anslutningar till andra europavägar
Den ansluter till E22 (i Bremen) och E45 (i Walsrode).

Europavägar
The Curse of Monkey Island

The Curse of Monkey Island är ett äventyrsspel som utvecklades och publicerades av Lucasarts, och är den tredje delen i Monkey Island-serien. Det släpptes 1997, och är en uppföljare till de framgångsrika spelen The Secret of Monkey Island och Monkey Island 2: LeChuck's Revenge. Spelet är det tolfte och sista Lucasarts-spelet som använder sig av Scumm-motorn, som hade fått en väsentlig uppgradering för den sista gången det användes, innan det byttes ut mot GrimE-motorn som användes i nästa spel i serien, Escape from Monkey Island. The Curse of Monkey Island är det första Monkey Island-spelet med röstskådespeleri, och har en mer "tecknad film-aktig" grafisk stil än de tidigare spelen.

Spelets handling kretsar kring Guybrush Threepwood, en wannabe-pirat som måste upphäva en förbannelse som vilar över hans älskade, Elaine Marley. Senare i handlingen, måste han ta itu med ett gäng mystiska pirater och en stereotyp fransk sjörövare, och även hans ärkefiende LeChuck.

Gameplay 
The Curse of Monkey Island är ett grafiskt peka-och-klicka-äventyr. Scumm-motorn användes även i det här Monkey Island-spelet, men uppgraderades med ett så kallat verbmynt (modellerat efter Full Throttle), ett mer intuitivt gränssnitt som bestod av en myntformad meny med tre ikoner: en hand, en dödsskalle och en papegoja, som hade hand om olika handlingar som spelaren kunde göra, som var relaterade till Guybrushs händer, ögon respektive mun. Ikonerna antydde vilka handlingar Guybrush kunde utföra med valda objekt. Hand-ikonen betydde oftast handlingar såsom att plocka upp något, manövrera maskiner eller slå någon, dödsskalle-ikonen var mest för att undersöka eller titta på objekt, och papegoj-ikonen användes för att låta Guybrush prata med någon eller till exempel för att öppna en flaska med sina tänder. Inventariet och handlingarna blev därmed synliga först när man klickade med musen, istället för på botten av skärmen som i tidigare peka-och-klicka-äventyr av Lucasarts.

Liksom genrens namn antyder, flyttade spelaren runt en vit "X"-muspekare med musen, som blev röd när den hölls över något eller någon som Guybrush kunde interagera med. Genom att hålla inne vänster musknapp, oavsett om man är inne i inventariet eller inte, tog man fram verbmyntsmenyn, medan att högerklicka gjorde så att Guybrush utförde den mest uppenbara handlingen med objektet. Att högerklicka på en dörr, till exempel, fick Guybrush att öppna den, medan att högerklicka på en figur fick honom att tala med honom eller henne.

Externa länkar 
Officiell webbsida

Referenser 

Datorspel 1997
Peka-och-klicka-äventyrsspel
Windows-spel
Datorspel utvecklade av Lucasarts
Sjöröveri i datorspel
Monkey Island
Stephen Foster

Stephen Collins Foster, född 4 juli 1826 i Lawrenceville i Pennsylvania i USA, död 13 januari 1864 i New York, var en framträdande amerikansk kompositör och textförfattare. Framför allt skrev han minstrel- och salongsmusik.

Verk 
Fortser skrev mer än 200 sånger, bland hans mest kända melodier finns Oh! Susanna, Camptown Races, My Old Kentucky Home, Old Black Joe, Beautiful Dreamer ("Drömmar av silver, drömmar av gull") och Old Folks at Home (Swanee River). Flera av dessa 

Han skrev även Angelina Baker, Beautiful child of song, Camptown races (Gwine to run all night), Come where my love lies dreaming, Come with thy sweet voice again, Dolly day, Down among the cane brakes, Ellen Bayne, Fairy Belle, Farewell my Lilly dear, Gentle Annie, The glendy burke, Happy hours at home, Hard times, come again no more, The hour for thee and me, Jeanie with the light brown hair, Katy Bell, Laura Lee, Massa's in de cold ground, The merry, merry month of may, My brudder gum, Nell and I, Nellie Bly, Oh! Boys, carry me 'long, Old dog Tray, Old memories, Old uncle Ned, Open thy lattice, love, Our bright summer days are gone, Parthenia to Ingomar, Ring, ring de banjo, Some folks, Summer longings, Sweetly she sleeps, my Alice fair och Under the willow she's sleeping.

Foster skrev även melodin till den sång som på svenska heter Som daggen kommer ur morgonrodnans famn.

I populärkulturen   
Det har gjorts tre Hollywoodfilmer om Fosters liv: Harmony Lane (1935) med Douglass Montgomery, Sången från södern (1939) med Don Ameche och I Dream of Jeanie (1952) med Bill Shirley. Filmen från 1939 var en av Twentieth Century Fox mer ambitiösa, filmad i Technicolor; de andra två var lågbudgetfilmer producerade av B-film studios.
 
Låtskrivaren och artisten Neil Sedaka skrev en hyllningslåt till Stephen Foster 1975 som heter just "Stephen" och som återfinns på albumen Overnight Success och The Hungry Years från samma år.

Bandet Squirrel Nut Zippers låt "Ghost of Stephen Foster" hänvisar till Stephen Foster eftersom många namn på sånger skrivna av Stephen Foster finns inuti texten.

Journalisten Nellie Bly har fått sin pseudonym från Fosters låt.

Källor

Externa länkar 
Stephen C. Foster på Poetry and Music of the War Between the States
Stephen Collins Foster på Center for American Music

Amerikanska kompositörer
Amerikanska sångtextförfattare
Amerikanska koralkompositörer
Gravsatta på Allegheny Cemetery
Musiker från Pennsylvania
Födda 1826
Avlidna 1864
Män
Julia Nyberg

Kristina Julia Nyberg, ursprungligen Christina Juliana Sverdström, född 17 november 1785 i Skultuna socken, Västmanland, död där 16 april 1854, var en svensk författare. Hon var även verksam under pseudonymen Euphrosyne.

Biografi
Nyberg, då Sverdström, växte upp som fosterdotter till brukspatron Adlerwald på Skultuna bruk, hennes syster var hushållerska och hade barn tillsammans med brukspatronen. Hon flyttade 1809 till Stockholm, där hon en tid tillhörde kretsen kring Atterbom. År 1822 flyttade hon tillbaka till Skultuna bruk och gifte sig samma år med Anders Wilhelm Nyberg. En samling romantiker utgav bland annat  Poetisk kalender, i vilken Nyberg medverkade. Hon ägnade sig mest åt kortare, visartade dikter, ofta med naturen som ämne. Hon har skrivit Vårvindar friska (egentligen Den stackars Anna eller Molltoner från Norrland) och Fruktmånglerskan med tapperhetsmedalj. 

Hon utgav två diktsamlingar och belönades av Svenska Akademien. 

En gata i Skultuna, Julia Nybergs väg, är uppkallad efter henne.

Familj
Hennes föräldrar var Pehr Sverdström, inspektor, född 1726 i Avesta socken i Dalarna, död 23 juli 1789 i Skultuna socken och Beata Eliasdotter Almgren född ca 1747 i Romfartuna socken i Västmanland, död 27 mars 1799 Skultuna socken i Västmanland.

Hon var gift med Anders Wilhelm Nyberg, född 6 februari 1793 i Brännkyrka socken.

Bibliografi 

Dikter af Euphrosyne i Nordstjernan 1843

Källor

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 

 
 Julia Christina Nyberg, författarpresentation hos Litteraturbanken
 

Kvinnor
Svenskspråkiga författare
Svenska sångtextförfattare
Födda 1785
Avlidna 1854
Svenska författare under 1800-talet
Former Beauty Queen

Former Beauty Queen är en svensk popgrupp från Östersund, bildat 2004. Består av medlemmarna Jimmy Halvarsson (sång, gitarr) och Johan Nilsson (gitarr).

Former Beauty Queen spelar popmusik med tydliga americana- och countryinfluenser.

Diskografi
 Our Private Mardi Gras (CD-singel, 2005)
 Loyal To No Man (CD-singel, 2005)
 Strangers Kindness (CD-singel, 2006)

Externa länkar
 Officiell webbplats

Svenska popgrupper
Musik i Östersund
Musikgrupper bildade 2004
Charles K. Harris

Charles K. Harris, född Charles Kassell Harris 1 maj 1865 i Poughkeepsie i New York i USA, död 22 december 1930 i New York, var en amerikansk banjospelare, kompositör och sångtextförfattare.

Amerikanska kompositörer
Amerikanska musiker
Amerikanska sångtextförfattare
Personer från Poughkeepsie
Födda 1865
Avlidna 1930
Män
Alvar Karlsson

Alvar Karlsson född Karl Alvar Karlsson 14 juni 1908 i Idenor församling, Hälsingland, död 22 maj 1971 Stockholm var en svensk kompositör och musiker, främst på dragspel. 

Under en vistelse i USA 1926-1935, där han spelade på biografer och vaudevillteatrar, tog han sig artistnamnet Jack Gill. Han var på sin tid mycket känd och en av Sveriges mest turnerande dragspelare och medverkade ofta i radio med sitt eget kapell. Han komponerade över 200 melodier för dragspel, huvudsakligen gammaldans. Mest kända melodi är Marknadsvalsen som han spelade in på skiva med både Gösta Westerlund och Ivan Thelmé. Andra kända melodier är Fiskar-Pelles vals, Bälgatoner och Valsa me' mej.Med dragspelet i högsätet. Vol. 5. SweDisc SWELP 17

Karlsson omnämns (som Jack Gill) i Povel Ramels Birth of the gammeldans från revyn På avigan (1966).

Filmmusik

Filmografi (roller som dragspelare)

Referenser

Noter

Svenska kompositörer under 1900-talet
Svenska musiker under 1900-talet
Svenska dragspelare under 1900-talet
Män
Födda 1908
Avlidna 1971
Personer från Idenors socken
Nils Birger Persson

Nils Birger Persson, född 21 januari 1911 i Halmstad, död 22 februari 1986 i Malmö, var en svensk revyförfattare, sångtextförfattare och manusförfattare. Han var även verksam under pseudonymen Nils Bie.

Persson är gravsatt i minneslunden på Östra kyrkogården i Malmö.

Filmmanus

Referenser 

Svenska manusförfattare under 1900-talet
Svenska sångtextförfattare
Författare publicerade under pseudonym
Författare från Halmstad
Gravsatta på Östra kyrkogården i Malmö
Födda 1911
Avlidna 1986
Män
Rust Never Sleeps

Rust Never Sleeps är ett album med Neil Young & Crazy Horse som släpptes 1979. Merparten av albumet är inspelat live under en turné 1978, låtarna "Sail Away" och "Pocahontas" är dock inspelade vid andra tillfällen. Livekänslan har också tonats ner genom att mycket publikljud tagits bort. Albumets första halva är akustisk medan elektrisk förstärkning används på andra halvan. Även om låtarna till stor del är inspelade live består det helt av nytt material. Från samma turné gavs också albumet Live Rust ut, på vilket även liveversioner av äldre låtar ingår.

Albumet medtogs i listan The 500 Greatest Albums of All Time i magasinet Rolling Stone.

Låtlista
Samtliga låtar skrivna av Neil Young, om inte annat anges.

"My My, Hey Hey (Out of the Blue)" (Jeff Blackburn/Neil Young) - 3:45 
"Thrasher" - 5:38 
"Ride My Llama" - 2:29 
"Pocahontas" - 3:22 
"Sail Away" - 3:46 
"Powderfinger" - 5:30 
"Welfare Mothers" - 3:48 
"Sedan Delivery" - 4:40 
"Hey Hey, My My (Into the Black)" - 5:18

Medverkande
Neil Young - gitarr, munspel, sång
Crazy Horse spår 6-9
Frank "Pancho" Sampedro - gitarr, sång
Billy Talbot - bas, sång
Ralph Molina - trummor, sång
Nicolette Larson - sång på "Sail Away"
Karl T. Himmel - trummor på "Sail Away"
Joe Osborne - bas på "Sail Away"

Listplaceringar

Källor

Musikalbum 1979
Album av Neil Young
Album producerade av David Briggs
Livealbum
Eric van de Poele

Eric van de Poele, född 30 september 1961 i Verviers, är en belgisk racerförare.

Racingkarriär 
van de Poele hade varit framgångsrik i formel 3000 och fick debutera i formel 1 i Modena Team SpA . Han lyckades dock bara kvalificera sig till ett lopp, , i vilket han kom på nionde plats. Året efter körde han för Brabham under deras sista säsong, men han kvalificerade sig bara till ett lopp, , i vilket han kom på trettonde plats. Efter tre lopp för Fondmetal var hans formel 1-karriär över. 

van de Poele började därefter tävla i standardvagnar och sportvagnar och  vann han Sebring 12-timmars tillsammans med Fermín Vélez i en Ferrari.

F1-karriär 

|}

Noter

Källor 
 

Belgiska racerförare
Belgiska Formel 1-förare
Brabham F1-förare
Formel 3000-förare
DTM-förare
Födda 1961
Män
Levande personer