kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Internationella atomenergiorganet

Internationella atomenergiorganet (engelska International Atomic Energy Agency, IAEA) är ett organ inom Förenta nationerna bildat 1957. Huvudkontoret ligger i Wien i Österrike.

IAEA:s arbete styrs av intressen och behov från medlemsländerna och av IAEA:s statuter. IAEA har tre huvudsakliga uppgifter: säkerhet (safety/security), vetenskap och teknologi samt kärnteknik, kärnämneskontroll, strålskydd och verifikation.

Historia 
1953 föreslog USA:s president Dwight D Eisenhower i FN:s generalförsamling att ett särskilt organ för atomenergi skulle bildas. Året därpå gav generalförsamlingen sitt stöd i en resolution, vilket ledde till att FN anordnade en atomenergikonferens i Genève den 8 till 20 augusti 1955, samt tillsatte en grupp för utformandet av organets syften. År 1956 beslutades det enhälligt att anta de föreslagna stadgarna. Stadgan trädde i kraft 29 juli 1957 och IAEA höll sin första generalkonferens den 1 till 23 oktober 1957.

Medlemsländer 
IAEA har 177 medlemsländer (4 april 2023). De flesta av FN:s medlemsländer är också medlemmar av IAEA. Följande länder är dock inte med i IAEA: Andorra, Bhutan, Ekvatorialguinea, Guinea, Guinea-Bissau, Kiribati, Kongo-Brazzaville, Maldiverna, Mikronesiska federationen, Nauru, Salomonöarna, São Tomé och Príncipe, Somalia, Surinam, Tuvalu och Östtimor.

Länder som tidigare varit medlemmar:
 Nordkorea (1974–1994)

Priser och utmärkelser 
IAEA och dess dåvarande generaldirektör Mohamed ElBaradei tilldelades år 2005 Nobels fredspris.

Generaldirektörer 
 W. Sterling Cole, USA (1957–1961)
 Sigvard Eklund, Sverige (1961–1981)
 Hans Blix, Sverige (1981–1997)
 Mohamed ElBaradei, Egypten (1997–2009)
 Yukiya Amano, Japan (2009–2019)
 Cornel Feruta, t.f. (2019)
 Rafael Grossi, Argentina (2019–)

Referenser

Externa länkar 
 IAEA

Mellanstatliga organisationer som samarbetar med Förenta nationerna
Mottagare av Nobels fredspris
Organisationer bildade 1957
På Håret

På Håret var en satirensemble som hade ett eget återkommande program i Sveriges Radio 1982–2000, från 1986 som en del av det då nya aktualitetsmagasinet Godmorgon, världen! i Sveriges Radio P1. I funktionen som Godmorgon, världen!:s satirgrupp efterträddes På Håret först av Snudd på Succé och sedan 2001 av Public Service. De drygt 10 minuter långa satirinslagen kommer i regel tio minuter in i Godmorgon, världen!:s andra timme.

De fyra mest framträdande medlemmarna i gruppen var Hans Dahlman (ofta som nyhetuppläsaren "Lelle Printer"), Claes Vogel, Stefan Grudin och Anders Klintevall. Under en längre tid medverkade också Lena Klefelt, även känd som barnboksförfattarinna.

Uppmärksammat var de fyndiga omskrivningarna av kända politikers namn. Exempelvis blev Bengt Westerberg, Vet Bästerberg, Carl Bildt blev Bill Kavat, Olof Johansson blev Jaha Johohansson, Lars Werner blev Lars Pilsner och Lena Hjelm-Wallén blev Lena Hjälp-var-är-jag?.

Källhänvisningar

Radioprogram startade 1982
Humorprogram i Sveriges Radio
Satiriker
Radioprogram nedlagda 2000
Filosofiska rummet

Filosofiska rummet är ett program i Sveriges Radio P1. Varje vecka har ett nytt tema, oftast med anknytning till filosofi, som diskuteras av inbjudna gäster, filosofer och andra akademiker och intellektuella i bred bemärkelse. Programmet sänds för närvarande (2021) på söndagar kl 17.03, med repris fredagar kl 20.03.

Under många år var Peter Sandberg programledare, en roll som nu (2021) innehas av Lars Mogensen och Cecilia Strömberg. Signaturmelodin är ett stycke ur Bo Kaspers Orkesters låt "Ett och noll" från albumet "Amerika" från 1996. Programmen med Lars Mogensen produceras av Thomas Lunderquist och produktionsbolaget Lokatt Media i Malmö, programmen med Cecilia Strömberg av Marie Liljedahl på SR i Stockholm.

Referenser

Externa länkar 
Filosofiska rummet på sr.se

Populärvetenskapliga program i Sveriges Radio
Radioprogram startade 1997
Externt producerade program i Sveriges Radio
Delta

Delta (grekiska δέλτα délta) (versal: Δ, gemen: δ) är den fjärde bokstaven i det grekiska alfabetet. Den hade i det joniska talbeteckningssystemet siffervärdet 4. Delta motsvarar D, d i det latinska alfabetet och Д, д i det kyrilliska alfabetet.

Versalt liksom gement delta används inom matematiken för att beteckna differens eller förändring, exempelvis då riktningskoefficienten för en punkt ska bestämmas: . δ brukar i regel beteckna en mindre differens eller förändring. En annan användning i matematiken är Diracs delta-funktion.

Den gemena bokstaven delta (δ) används inom kemin för att ange polaritet hos en molekyl.

Unicode

Källor

Grekiska alfabetet
Pentagon (olika betydelser)

Pentagon kan syfta på:

 Pentagon – en geometrisk figur
 Pentagon – mindre noggrant namn efter byggnaden på USA:s försvarsdepartement
 Pentagon (byggnad) – en byggnaden som utgör högkvarter för USA:s försvarsdepartement
 Pentagon (dator) – en sovjetisk klon av hemdatorn ZX Spectrum
 Pentagon (TV-serie) – en svensk TV-serie
 Pentagon (musikgrupp) – ett sydkoreanskt pojkband
Karamelodiktstipendiet

Karamelodiktstipendiet är ett stipendium som årligen utdelas till en förnyare av det svenska språket eller för framstående gärningar inom musik.

Historik
Priset instiftades av Povel Ramel år 1982 i samband med att han fyllde 60 år. Stipendiaten utses av en jury. Fonden förvaltas av Kungliga Musikaliska Akademien.

Varje år får en, eller flera, svenska kulturprofiler stipendiet bestående av en penningsumma (åren 1983–2006: 20 000 kronor, 2007: 25 000 kronor, 2008: 30 000 kronor), från 2013: 20 000 kronor och en stor strut karameller. Enligt Povel blir man ekonomiskt oberoende resten av dagen. Priset delades under åren 1983– ut en måndagsmorgon runt månadsskiftet maj/juni (i anslutning till Ramels födelsedag den 1 juni) i Hagaparken då pristagaren doldes under ett polkagrisrandigt skynke som sedan avtäcktes. Det serverades alltid stekt duva, något som en stor del av gästerna tackade nej till. 

Efter Povel Ramels död 2007 (dagen efter att priset delats ut) bestämde Lotta och Mikael Ramel att formen för utdelandet skulle ändras. 2008 delades priset ut på Povels födelsedag i samband med en hyllningskonsert på Vasateatern. Karamelodiktstipendiet delas sedan 2013 ut i samarbete mellan Povel Ramel-sällskapet, Sällskapet Stallbröderna och SKAP (t o m 2019) och stipendiaten utses av en jury bestående av Lotta Bromé, Pernilla Skifs, Claes af Geijerstam, Tomas Alfredson och Lotta Ramel.

Stipendiater
Stipendiet har genom åren tilldelats:

Bildgalleri

Kommentarer

Källor

Externa länkar
Karamelodiktstipendiefonden
Kungliga Musikaliska Akademien

Svenska musikpriser
Svenska litteraturpriser
Priser och utmärkelser instiftade 1983
Stipendier
Magnus Maximus

Magnus Maximus, vanligen bara Maximus, född 335, död 27 augusti 388 i Aquileia, var en spansk usurpator och romarrikets kejsare från 383 till sin död. Maximus var kejsare över Britannien, Gallien och Spanien och invaderade Italien år 387. Året därpå besegrades han av Theodosius I i slagen vid Siscia och Pola. Maximus avrättades i Aquileia.

Källor

Externa länkar

Romerska kejsare
Avlidna 388
Personer som blivit avrättade under antiken
Män
Födda 335
Romerska kejsare som blivit avrättade
Inger Alfvén

Inger Maria Alfvén, född 24 februari 1940 i Solna församling i Stockholms län, död 26 juli 2022 i Högalids distrikt i Stockholm, var en svensk författare.

Biografi 
Alfvén, som blev socionom 1964, arbetade bland annat som kurator. Hennes böcker gestaltar existentiella och moraliska konflikter såsom nedärvda könsroller, kärlek, livslång vänskap och ensamhet. Romanen Dotter till en dotter 1977 blev uppmärksammad men hon fick sitt stora genombrott med romanen S/Y Glädjen 1979.

År 2002 debuterade Alfvén som dramatiker med pjäsen Regnbågens rot, som handlar om tre systrars liv och utveckling under det förra seklets sista decennier.

Alfvéns böcker består framför allt i den direkta återgivningen av vad som rör sig i människornas medvetanden.

Familj 
Inger Alfvén var gift första gången 1962–1980 med kirurgen Mikael von Heijne (född 1941), andra gången 1985–1991 med författaren Lars-Olof Franzén (1936–2009) och tredje gången från 1993 med psykiatrikern Johan Cullberg (1934–2022).

Hon var dotter till Hannes Alfvén och brorsondotter till Hugo Alfvén.

Bibliografi
1964 – Vinbergssnäckan
1969 – Tusentals äpplen
1971 – Lena-Bell
1972 – Ta ner månen
1976 – Städpatrullen
1977 – Dotter till en dotter
1979 – S/Y Glädjen (filmatiserades 1989, se S/Y Glädjen)
1981 – Arvedelen
1984 – Ur kackerlackors levnad
1986 – Lyckans galosch
1989 – Judiths teater (även filmatiserad som TV-serie, Judith)
1992 – Elefantens öga
1992 – Kvinnornas svarta bok
1992 – Sex kvinnors lusta
1994 – En moder har fyra döttrar
1997 – Berget dit fjärilarna flyger för att dö
1998 – När jag tänker på pengar
1999 – Det blå skåpet
2002 – Någon kom i båten
2004 – Livets vatten
2006 – Mandelkärnan
2009 – När förnuftet sover
2012 – Allt vi aldrig gjorde med varandra 
2015 – Berör mig inte, berör mig
2019 – Tvilling

Priser och utmärkelser 
1978 – TCO:s kulturpris
2001 – Signe Ekblad-Eldhs pris
2006 – Samfundet De Nios Särskilda pris
2012 – Moa-priset
2012 – Eric och Ingrid Lilliehööks stipendium

Källor

Fotnoter

Tryckta källor 
 
 Vem är det 1997

Externa länkar
 
Inger Alfvén på Albert Bonniers Förlag

Svenskspråkiga författare
Svenska författare under 1900-talet
Svenska författare under 2000-talet
Svenskspråkiga dramatiker
Svenska dramatiker under 1900-talet
Svenska dramatiker under 2000-talet
Författare från Solna
Födda 1940
Avlidna 2022
Kvinnor
Nelly Sachs

Nelly Sachs, född Leonie Sachs den 10 december 1891 i Schöneberg i Berlin, död 12 maj 1970 i Stockholm, var en tysk-svensk författare av judiskt ursprung, från 1940 bosatt i Sverige.

Biografi
Nelly Sachs var bosatt i Berlin där hon skrev noveller, sagor och efterromantisk poesi. Hennes hymnartade poesi är en klagosång över det judiska folkets olyckor.

Tidiga verk av Nelly Sachs brändes under bokbålen runt om i Tyskland i maj 1933. Hon fick hjälp av Selma Lagerlöf att fly till Sverige 1940, där hon sedan kom att stanna till sin död. Den 25 april 1952 blev hon svensk medborgare.

En återskapad kopia av hennes lägenhet, från Bergsunds strand, finns bevarad i ett magasin under Kungl. biblioteket i Stockholm, med en stor del av hennes ägodelar. Vid Hornsbergs strand på Kungsholmen i Stockholm ligger Nelly Sachs park, uppkallad efter henne.

Författarskap
Efter några år av tystnad efter flytten till Sverige återkom hon som skaldinna med dikter av en helt ny dimension. Hennes ständiga tema i samlingar som In den Wohnungen des Todes (1947), Sternverdunklung (1949) och Flucht und Verwandlung (1959) var hennes och judarnas upplevelser av förföljelse, skräck och död.

Även i mysteriespelet Eli (1951, översatt 1965) gestaltar hon det judiska folkets lidanden. Hennes dikter har översatts till svenska av Johannes Edfelt, Erik Lindegren, Gunnar Ekelöf med flera.

Nelly Sachs fick dela Nobelpriset i litteratur 1966 med den israeliske författaren Samuel Agnon, och tilldelades det med motiveringen "för hennes framstående lyriska och dramatiska diktning, som med gripande styrka tolkar Israels öde".

Bibliografi (utgivet på svenska) 
1961 – Flykt och förvandling, ett dikturval (tolkning Johannes Edfelt [m.fl.]) (FIB:s lyrikklubb)
1964 – Än hyllar döden livet (tolkning Erik Lindegren) (Bonniers)
1965 – Eli: ett mysteriespel om Israels lidande (tolkning Johannes Edfelt) (Bonniers)
1966 – Glödande gåtor = Glühende Rätsel (tolkning Gunnar Ekelöf) (Bonniers) [tvåspråkig utgåva]
1967 – Dikter (tolkning Olof Lagercrantz, Erik Lindegren, Gunnar Ekelöf) (Bonniers)
1968 – Vägen är en hand, fyra sceniska dikter (tolkning Margaretha Holmqvist) (Bonniers)
1970 – Fyra diktcykler: Glödande gåtor II-IV, Den sökande (tolkning: Percival) (Bonniers)
2001 – Nelly Sachs samlade dikter (översättning Rolf Moberg) (MånPocket)
2010 – Den store anonyme (översättning Margaretha Holmqvist, förord & urval Aris Fioretos) (Ersatz)
2011 – Brevväxling med Paul Celan: Brev (Briefwechsel) (översättning Margaretha Holmqvist [Sachs brev], Lars-Inge Nilsson [Celan]) (Ellerströms)

Priser och utmärkelser 
1955 – Översättarstipendium från Boklotteriet
1958 – Sveriges Radios Lyrikpris
1960 – Droste-Hülshoff priset
1961 – Nelly Sachs Pris
1965 – Svenska Akademiens tolkningspris
1965 – Tyska Bokhandelns Fredspris
1966 – Nobelpriset i litteratur

Referenser

Vidare läsning

Externa länkar 

 
 Nelly Sachs i Immigrant.org

Tyska författare under 1900-talet
Nobelpristagare i litteratur
Tyskspråkiga författare
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1891
Avlidna 1970
Tyska nobelpristagare
Kvinnor
Klas Pontus Arnoldson

Klas Pontus Arnoldson, född 27 oktober 1844 i Göteborg , död 20 februari 1916 i Stockholm, var en svensk publicist, pacifist och politiker, riksdagsledamot (andra kammaren) 1882–1887 samt mottagare av Nobels fredspris 1908.

Arnoldson grundade Svenska Freds- och Skiljedomsföreningen 1883. Han har en gata uppkallad efter sig i Tumba, K P Arnoldsons väg och även en minnesskylt vid Segersjön i Uttran, Tumba.

Biografi 
Klas Pontus Arnoldson var son till musikern och logevaktmästaren Olof Andersson (f. 1801 ) och hans hustru Inga Charlotta Hagbom von Seth (1803–1869 ). Efter gymnasiet tog han tjänst vid järnvägen och var från 1871 stationsinspektor i Tumba. Han blev i unga år frikyrklig och radikal, och skrev artiklar i den andan samt blev redaktör för Nordiska dagbladet 1870 och Sanningssökaren. Tillsammans med Fredrik Bajer var han verksam i det skandinavistiska samfundet Nordiska fristats-samfundet, som sökte bilda en skandinavisk federation med nationella självstyren. 

Han var riksdagsledamot i andra kammaren 1882–1887 för Södertörns domsagas valkrets och var i riksdagen partilös, med undantag för riksdagen 1886 då han tillhörde vänstern. Som riksdagsman drev han frågor om religionsfrihet, allmän rösträtt och svensk neutralitetspolitik. Han var starkt influerad av den moderna folkrätten och dess fredssträvan, varför han 1883 bildade Svenska Freds- och Skiljedomsföreningen, där han blev sekreterare. I synnerhet i Norge fick hans idéer genomslag, och han var en stark röst för Norges självständighet 1895 och 1905.

Bibliografi

Skönlitteratur

Varia

 - Behandlar William Ellery Channing.

 

 - Med företal av Adolf Hedin.

 Medförfattare: Sven Hedin och Fredrik Ström.

Källor 
 Artikel i Svenska män och kvinnor del 1, Albert Bonniers förlag Stockholm 1942
 Tvåkammarriksdagen 1867–1970 (Almqvist & Wiksell International 1988), band 1, s. 220

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 
 Nobelprize.org, Klas Pontus Arnoldson - biografi (engelska)
 
 
 

Mottagare av Nobels fredspris
Svenska nobelpristagare
Personligheter i svensk frikyrkorörelse
Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Andra kammarens vänster
Svenska politiker under 1800-talet
Politiker från Göteborg
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1844
Avlidna 1916
Män
Sten Carlsson

Sten Carl Oscar Carlsson, född 14 december 1917 i Uppsala, död 5 augusti 1989, var professor i historia vid Uppsala universitet 1956–1983. 

Han var son till Gottfrid Carlsson och Lizzie Steffenburg och bror till Arvid Carlsson, samt 1945 gift med konstnären Kerstin Wallstén.

Sten Carlsson ligger begravd på Uppsala gamla kyrkogård.

Bibliografi (urval)

Fullständig förteckning av Åke Lilliestam i: Historieforskning på nya vägar. Studier tillägnade Sten Carlsson 14.12.1977 (1977), s 3223–380.

Ståndssamhälle och ståndspersoner 1700–1865 (1949)
Mellan Bolmen och Holaveden (1951)
Lantmannapolitiken och industrialismen (1954)
Svensk historia (1961)
Den svenska historien (del 1–10, 1961–1968)
Byråkrati och borgarstånd under frihetstiden (1963)
Den sociala omgrupperingen i Sverige efter 1866 (1966)
Anderstorp (1980)
Thule, Sion och Athen: historiska betraktelser om det svenska kulturarvet (1986)
 Ett stort antal artiklar i Svenskt biografiskt lexikon.
 Ett stort antal understreckare i Svenska Dagbladet.

Priser och utmärkelser 
 Övralidspriset 1954
 Hedersledamot i Föreningen Heimdal 1961

Referenser

Tryckta källor
Carlsson, Sten C O i Vem är det 1985, sid 204

Noter

Vidare läsning

Externa länkar
 
 Sten Carlsson: efterlämnade papper på Uppsala universitetsbibliotek

Personhistoriker
Svenska professorer i historia
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Ledamöter av Kungliga Gustav Adolfs Akademien
Svenska historiker under 1900-talet
Gravsatta på Uppsala gamla kyrkogård
Födda 1917
Avlidna 1989
Män
Forskare från Uppsala
Hugo Theorell

Axel Hugo Teodor Theorell, född 6 juli 1903 i Linköpings församling, död 15 augusti 1982 i Stockholm, var en svensk biokemist. Han mottog Nobelpriset i fysiologi eller medicin 1955.

Biografi 
Hugo Theorell var son till regementsläkaren Thure Theorell och Armida Bill. Han läste på Katedralskolan i Linköping, och blev sedan student vid Karolinska institutet. Han var en av Gösta Mittag-Lefflers studenter, vilket kom att påverka hans framtida karriär, eftersom det gav honom möjlighet att studera vid Pasteurinstitutet i Paris samt hos Walther Nernst i Berlin, som gav honom goda kontakter. Han doktorerade vid KI i fysiologisk kemi 1930 med en avhandling om lipoiderna i blodet. Under en tid arbetade han som Rockefellerstipendiat åt Otto Heinrich Warburg. 

1932–1936 hade han tjänst som laborator i Uppsala, och utnämndes till professor och föreståndare för Nobelinstitutets biokemiska avdelning 1937. År 1959 blev han professor i biokemi vid Karolinska institutet och emeritus 1970. 

I sin forskning sysslade Theorell med enzymkemi samt med att ta fram antibiotika mot tuberkulos, det senare tillsammans med Hans Davide. Han var särskilt framstående med sin forskning om cellandningsferment, alkoholförbränning i levern, och myoglobin.

Theorell invaldes 1942 som ledamot nummer 898 av Kungliga Vetenskapsakademien.

1955 blev han mottagare av Nobelpriset i fysiologi eller medicin för sina rön angående oxiderande enzymer. 

Med sin hustru, konsertpianisten Margit Theorell, född Margit Alenius, var han far till Klas Theorell, Henning Theorell och Töres Theorell. Vid sidan av sin vetenskapliga gärning var Theorell violinist. Han var släkt med justitieombudsmannen Sven Lorens Theorell.
Hugo Theorell är begravd på Norra begravningsplatsen.

Referenser 
 Pehr Henrik Törngren, artikel i Svenska Män och Kvinnor Del 7, Albert Bonniers förlag Stockholm 1954
 Vem är det 1961
 Hans son, Klas Theorell

Noter

Externa länkar 
 Nobelprize.org, Nobelpriset i fysiologi eller medicin 1955
 Nobelprize.org, Hugo Theorell – biografi

Nobelpristagare i medicin
Svenska nobelpristagare
Personer verksamma vid Karolinska Institutet
Svenska professorer i biokemi
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Forskare från Linköping
Födda 1903
Avlidna 1982
Män
Ledamöter av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Ledamöter av Gastronomiska akademien
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Alumner från Karolinska Institutet
Kommendörer av första klassen av Nordstjärneorden
Ledamöter av Kungliga Vetenskaps-Societeten i Uppsala
Svenska kemister under 1900-talet
Alfred Weber

Alfred Weber, född 30 juli 1868 i Erfurt, provinsen Sachsen, död 2 maj 1958 i Heidelberg, var en tysk nationalekonom och sociolog. Han var professor i Heidelberg 1909–1933 och är främst känd för sitt arbete inom neoklassisk lokaliseringsteori (ekonomisk geografi). Han var yngre bror till Max Weber.

Bibliografi (urval)
Über den Standort der Industrien (1909)

Referenser 

Tyska professorer
Födda 1868
Avlidna 1958
Tyska nationalekonomer
Män
Personer från Erfurt
Industriella ekonomer
Alumner från Bonns universitet
Alumner från Tübingens universitet
Alumner från Humboldt-Universität zu Berlin
Marianne Frankenhaeuser

Valborg Marianne Frankenhaeuser, född von Wright 30 september 1925 i Helsingfors, död 5 oktober 2005, var en finlandssvensk psykolog och professor. Hon skrev ett nittiotal böcker, främst på engelska.


Biografi
Frankenhaeuser tog Diploma in Psychology vid Oxford University 1948, filosofie kandidatexamen i Helsingfors 1950 och filosofie licentiatexamen i Stockholm 1954. Hon blev filosofie doktor och docent i Uppsala 1959 samt docent i psykologi i Stockholm 1959. Hon innehade en forskartjänst vid Statens råd för samhällsforskning 1963–1965, var laborator i experimentell psykologi vid Statens medicinska forskningsråd 1965–1969, professor 1969–1980, och professor i psykologi vid Karolinska institutet 1980–1991. År 1990 utnämndes hon till hedersdoktor vid Åbo universitet.

Frankenhaeuser var dotter till filosofie magistern Tor von Wright och Ragni, född Alfthan, samt syster till Georg Henrik von Wright. Hon gifte sig 1946 med professor Bernhard Frankenhaeuser.

Referenser

Noter

Litteratur

Vidare läsning

Externa länkar 
 

Svenska författare
Engelskspråkiga författare
Svenskspråkiga författare
Svenska professorer i psykologi
Personer verksamma vid Karolinska Institutet
Hedersdoktorer vid Åbo universitet
Födda 1925
Avlidna 2005
Kvinnor
Författare från Helsingfors
Finländsk adel
Marianne
Alumner från Oxfords universitet
Henric Benzelius

Henric Benzelius, född 7 augusti 1689 i Strängnäs, död 20 maj 1758 i Uppsala, var en svensk teolog. Han var professor vid Lunds universitet 1720, biskop i Lunds stift 1740, och ärkebiskop från 1747.

Biografi
Henrik Benzelius var son till ärkebiskopen Erik Benzelius den äldre och Margaretha Odhelia (1653–1693), vars mormorsfar var ärkebiskop Petrus Kenicius och kom från den s.k. Bureätten. Han och hans syskon adlades med namnet Benzelstierna, men han och två bröder avsade sig adelskapet och fortsatte verka inom kyrkan.
 
Benzelius studerade i Uppsala och anträdde 1712 en resa genom Preussen, Polen, Ungern och Moldau till Karl XII i Bender, där han tillfångatogs vid kalabaliken. Frigiven, sändes han från Demotika till Konstantinopel, där han någon tid tjänstgjorde som legationspredikant. Han fortsatte sedan resan över Mindre Asien till Syrien och Palestina samt besökte Egypten och Arabien, varefter han över Livorno begav sig till Paris (1716) och därifrån till Tyskland och Holland.

Återkommen till Göteborg (i november 1718), erhöll han Karl XII:s befallning att besöka honom i Fredrikshald, men möttes i Strömstad av sorgebudet om kungens död. Han utnämndes 1719 till praepositus vid Lunds kommunitet och 1720 till extra ordinarie professor i filosofiska fakulteten. 1728 blev han professor i de orientaliska språken, 1732 i teologi, 1740 biskop i Lund och slutligen (efter brodern Jakob) 1747 ärkebiskop.

Han tog del i alla riksdagarna från 1740 till 1756. Vid den första av de riksdagar Benzelius bevistade anmodades han att jämte biskop Herman Schröder besöka kung Fredrik I och överlämna den av Schröder författade föreställningen med avseende på den olovliga sammanlevnaden med fröken Taube, vilken föreställning dock kungen vägrade mottaga; vid den sista uppdrogs åt honom och biskop Troilius att till drottning Lovisa Ulrika framföra prästerskapets tankar med hänsyn till den då upptäckta revolutionsplanen. Död i Uppsala 20 maj 1758. Hans grav återfinns i Bälinge kyrka (Uppland).

Även Henrik Benzelius var en man av omfattande lärdom och som sådan erkänd inom och utom landet. I Tyskland samlades och utgavs hans disputationer under titeln Synlagma dissertationum (1745), av vilka de flesta rör bibeln och dess uttolkning. 1746 invaldes han som ledamot nummer 102 av Kungliga Vetenskapsakademien.

Benzelius var gift med Emerentia Rudenschöld, dotter till Torsten Rudeen och Magdalena Wallwijk, en ättling till släkten Rudbeck.

Källor

Noter

Vidare läsning 
 

Biskopar i Lunds stift
Svenska kyrkans ärkebiskopar
Svenska professorer i österländska språk
Personer verksamma vid Lunds universitet
Svenska orientalister
Alumner från Uppsala universitet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Bureätten
Personer från Strängnäs
Födda 1689
Avlidna 1758
Ugglan
Prästeståndets talmän
Hattpartiet
Personer under stormaktstiden
Personer under frihetstiden
Män
Henric
Deltagare i kalabaliken i Bender