kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Stiftsstad

En stiftsstad är den ort som är säte för en biskop, har en domkyrka med domkapitel och domkyrkoförsamling och därmed utgör huvudorten för ett kyrkligt stift.

Folkkyrkorna i de nordiska länderna
Danska folkkyrkan har som stiftsstäder Köpenhamn, Helsingør, Roskilde, Odense, Maribo, Ribe, Haderslev, Viborg, Ålborg, Århus och i Nuuk (Godthåb) på Grönland.
Färöarnas folkkyrka har Torshamn som stiftsstad
Evangelisk-lutherska kyrkan i Finland har stiftsstäderna Åbo, Tammerfors, Uleåborg, S:t Michel, Borgå, Kuopio, Lappo, Helsingfors och Esbo.
Finska ortodoxa kyrkan har stiftsstäderna Kuopio, Helsingfors och Uleåborg.
Isländska kyrkan: Samfundet utgör ett enda stift, med Reykjavik som stiftsstad.
Norska kyrkan har stiftsstäder i Trondheim, Bergen, Oslo, Bodø, Fredrikstad, Hamar, Kristiansand, Molde, Stavanger, Tromsø och Tønsberg.
Svenska kyrkan har som stiftsstäder Uppsala, Linköping, Skara, Strängnäs, Västerås, Växjö, Lund, Göteborg, Karlstad, Härnösand, Luleå, Visby och Stockholm.

Folkkyrkorna i Storbritannien
Engelska kyrkan har stiftsstäder i Canterbury, York, London, Southwark, Guildford, Rochester, Chichester, Portsmouth, Winchester, Salisbury, Gloucester, Bristol, Wells, Exeter, Truro, Oxford, St Albans, Chelmsford, Bury St Edmunds, Norwich, Ely, Peterborough, Leicester, Coventry, Birmingham, Worcester, Hereford, Lichfield, Derby, Southwell, Lincoln, Chester, Liverpool, Manchester, Sheffield, Leeds, Blackburn, Carlisle, Durham och Newcastle. Leeds stift har inte domkyrka i staden med samma namn, men tre domkyrkor, i Ripon, Bradford och Wakefield. 

Isle of Man har sitt eget stift, Sodor and Man, med Peel som stiftsstad.

Kyrkan i Wales har som stiftsstäder Cardiff, Newport, St Davids, Brecon, St Asaph och Bangor. 

Skotska episkopalkyrkan har stiftsstäderna Edinburgh, Aberdeen, Dundee, Glasgow, Oban, Perth och Inverness.

Se även
Huvudstad
Residensstad

Städer
Kyrklig organisation
Geografi inom kristendom
Ecklesiastik

Ecklesiastik (latin: ecclesiasticus, den kristna församlingen) är ett akademiskt studieämne och ett äldre ord för (statligt) kyrkoväsen och samhällssektorer som traditionellt tillhört kyrkan, framför allt utbildning. Användes i ord som ecklesiastikdepartementet och ecklesiastikminister.

Ordet sammanblandas ibland med ”eklektisk” och ”eklekticism” som betyder stilblandning.

Se även 
 Lappmarkens ecklesiastikverk

Källor

Noter

Kristendom
Samhälle
Mulla

Mulla,  molla, (persiska/urdu مللا mulla, förvanskad uttalsform av arabiskans maula, herre) är en skriftlärd islamisk ledare, teolog och jurist i en person som har studerat Koranen, hadith-traditionerna och den islamiska rättsvetenskapen (fiqh) och som anses vara expert i religiösa angelägenheter. Mulla är även en titel för vissa domare och ämbetsmän.

Mullor är särskilt vanliga inom shiaislam. En sådan känns igen på sin turban, sin vida fotlånga kaftan och sitt skägg.

En mulla kan även vara en teolog av lägre rang som dock fått viss utbildning vid en madrasa. "Mulla" är därför ibland en nedsättande benämning.

Se även 
 Imam

Källor 

Islamisk rättslära
Religiösa yrken
Islamiska termer
New Statesman

New Statesman är en brittisk tidskrift som behandlar politiska och kulturella ämnen. Tidningen är en hybrid av tryckta och digitala format och betecknar sig som liberal och progressiv inom ett brittiskt politiskt spektrum.

Bagrund
Tidskriften bildades 1913 av Sydney och Beatrice Webb, som bägge var medlemmar av fabianerna (en gruppering nära knuten till Labour) varifrån tidskriften fick stöd. Efter att tidskriften 1930 slagits samman med den liberala tidning Nation fick den namnet New Statesman and Nation, som behölls fram till 1964. Under 1930-talet gick tidningen kraftigt åt vänster, samtidigt som den växte från en upplaga på 13 000 vid sammanslagningen till 70 000 exemplar vid krigsslutet.

Efter kriget argumenterade den för att Storbritannien skulle fungera som en tredje kraft och inte vara allierat med USA. Den hade även stor betydelse för kampen för avskaffandet av kärnvapen. Sin största upplaga hade tidskriften i slutet av 1960-talet med 90 000 exemplar.

Från 1970-talet och fram till mitten av 90-talet sjönk upplagan kraftigt, 1996 var den nere i 23 000 exemplar, för att sedan stabilisera sig på den nivån. Flera av chefredaktörerna under perioden satte sin prägel på tidskriften. Under Bruce Page kom den till exempel att inrikta sig på undersökande journalistik.

Tidskriften New Society köptes upp 1988, vilket medförde ett namnbyte till New Statesman and Society, 1996 bytte man tillbaka till det gamla namnet.

Efter att tidskriften 1993 blivit stämd av premiärminister John Major hamnade den i ekonomiska problem och räddades genom att affärsmannen Philip Jeffrey köpte tidskriften. Efter dispyter i styrelsen angående Jeffreys planer köptes tidskriften av Geoffrey Robinson, affärsman och parlamentsledamot för Labour.

Politisk har tidskriften under de senaste årtionden haft en skiftande placering på den politiska skalan. Efter att Ian Hargreaves blev redaktör gjorde han sig av med de flesta av vänsteranhängarna och gjorde tidningen till en stark anhängare av Tony Blair. Under Peter Wilby har tidskriften åter gått åt vänster.

Chefredaktörer
Clifford Sharp (1913–1928)
Charles Mostyn Lloyg (1928–1930)
Kingsley Martin (1930–1960)
John Freeman (1960–1965
Paul Johnson (1965–1970)
Richard Crossman (1970–1972)
Anthony Howard (1972–1978)
Bruce Page (1978–1982)
Hugh Stephenson (1982–1986)
John Lloyd (1986–1987)
Stuart Weir (1987–1990)
Steve Platt (1990–1996)
Ian Hargreaves (1996–1998)
Peter Wilby (1998–2005)
John Kampfner (2005–2008)
Sue Matthias (ställföreträdande chefredaktör 2008)
Jason Cowley (2008–)

Referenser

Externa länkar
Officiell webbplats

Brittiska tidskrifter
Tidskrifter startade 1913
Hilda

Hilda är ett kvinnonamn med fornnordiskt ursprung. Det kommer från namnet Hild, som var en av Odens valkyrior. Det återfinns även i det isländska ordet hildr 'strid'.  Det äldsta belägget för Hilda i Sverige är från år 1796. Hilde är den tyska och danska varianten.

Den 31 december 2014 fanns det totalt 7 393 kvinnor folkbokförda i Sverige med namnet Hilda, varav 3 789 bar det som tilltalsnamn. Dessutom fanns det 703 kvinnor med namnet Hilde (varav 399 bar det som tilltalsnamn) och 89 kvinnor med namnet Hild (varav 36 bar det som tilltalsnamn).

Sedan 1901 är namnsdagen för Hilda 18 januari. Mellan 1986 och 1992 var namnsdagen den 21 november.

Personer med namnet Hilda

 Hilda av Nassau, storhertiginna av Baden
 Hilda Bernstein, sydafrikansk författare
 Hilda Borgström, svensk skådespelare
 Hilda Cameron, kanadensisk friidrottare
 Hilda Carlén, svensk fotbollsmålvakt
 Hilda Caselli, svensk pedagog
 Hilda Castegren, svensk skådespelare och operasångerska 
 Hilda Doolittle, amerikansk författare
 Hilda Forsslund, svensk skådespelare
 Hilda Fredriksen, norsk skådespelare
 Hilda Hellgren, svensk textilkonstnär
 Hilda Hellwig, svensk regissör
 Hilda Kibet, holländsk långdistanslöpare
 Hilda Lindgren, svensk konstnär
 Hilda Lund, svensk ballerina
 Hilda Petrini, Sveriges första kvinnliga hantverksmästare
 Hilda Ringvall, svensk skådespelare
 Hilda Sachs, svensk journalist
 Hilda Sandels, svensk operasångare
 Hilda Sjölin, svensk fotograf 
 Hilda Solis, amerikansk politiker
 Hilda Strike, kanadensisk friidrottare
 Hilda Thegerström, svensk musiker
 Hilda Waldeland, norsk-svensk pianist

Fiktiva personer med namnet Hilda
 Hilda Spellman, faster till Sabrina Tonårshäxan
 Kvast-Hilda, amerikansk seriefigur

Personer med namnet Hilde

 Hilde Bussmann, tysk bordtennisspelare
 Hilde Fenne, norsk skidskytt
 Hilde Gerg, tysk alpin skidåkare
 Hilde Gjermundshaug Pedersen, norsk längdskidåkare
 Hilde Hagerup, norsk författare
 Hilde Krahwinkel Sperling, tysk tennisspelare
 Hilde Kramer, norsk illustratör
 Hilde Körber, österrikisk skådespelare
 Hilde Synnøve Lid, norsk freestyleåkare
 Hilde Nyblom, svensk operettsångerska och konstnär

Annat 
 S/S Hilda, ett svenskt fartyg som sänktes under andra världskriget
 153 Hilda, en asteroid
 Hilda-asteroid, en kategori av asteroider
 Hilda, kvinnligt juridiskt nätverk
 Hilda (djur), ett släkte av insekter

Källor 

Kvinnonamn
Nordiska förnamn
Fornnordiska kvinnonamn
Sidney Webb

Sidney Webb, född 13 juli 1859 i London, död 13 oktober 1947 i Liphook, Hampshire, var en brittisk socialistisk reformator. Han var en av de mest betydelsefulla tidiga fabianerna och medverkade till bildandet av London School of Economics. Han var sedan 1892 gift med Beatrice Webb.

Biografi
Webb blev tjänsteman vid Londons kommunalförvaltning 1875, övergick i statstjänst 1878 och var anställd vid kolonialdepartementet 1881–1891; sistnämnda år avgick han för att helt ägna sig åt offentliga förtroendeuppdrag och åt sin skriftställarverksamhet. Han invaldes 1892 och flera gånger i grevskapsrådet för London, blev ordförande i styrelsen för stadens tekniska undervisningsanstalter samt ledamot i ett flertal kommunala och statliga kommittéer, bland annat för lagstiftning angående fackföreningar, i vilket ämne han förblev ett slags halvofficiell rådgivare åt de följande regeringarna. 1885 ingick han i "Fabian Society", till vars ledande män han snart kom att räknas. 

Webb var initiativtagare till och grundläggaren av London School of Economics och titulär professor i förvaltningsrätt vid densamma. Han blev 1924 ledamot av Privy Council och var januari till november 1924 handelsminister i Ramsay MacDonalds ministär. Han tillhörde Labourpartiet och invaldes 1922 som ledamot av underhuset.

Webb skrev många av Fabianska sällskapets småskrifter, från n:r 5 "Facts for Socialists" (1887; "Socialismens historiska grundval"). Till mest kända arbeten hör Socialism in England (1890), The Eight Hours Day (1891; tillsammans med H. Cox), The London Programme (1892), Labour in the Longest Reign (1897), London Education (1904), Grants in Aid (1911), Towards Social Democracy? (1916), The Works Manager Today (1917), A Constitution for the Socialist Commonwealth of Great Britain (1920), Consumers' Cooperative Movement (1921) och Decay of Capitalist Civilisation (1923). Bland hans många tidskriftsartiklar märks en uppsats om bankväsendets förstatligande (1918). 

Makarna Webb skapade tillsammans sina mest betydande arbeten: The History of Trade Unionism (1894; nya upplagor 1902 och 1920; "Fackföreningsrörelsens historia i England"), Industrial Democracy (1897), ett erkänt standardarbete om engelska fackföreningsrörelsens teorier och metoder, vilket följdes av mindre, polemiska skrifter mot moderna, syndikalistiska tendenser inom arbetarrörelsen, Problems of Modern Industry (1898), History of Liquor Licensing (1903), English Local Government (1906–13), English Poor Law Policy (1910) och The Prevention of Destitution (1916).

Källor

Noter

Storbritanniens handelsministrar
Brittiska parlamentsledamöter
Brittiska professorer
Brittiska politiker under 1900-talet
Personer från London
Födda 1859
Avlidna 1947
Män
Ugglan
Alumner från King's College London
Hildur

Hildur är ett kvinnonamn med fornnordiskt ursprung, en form av Hild som är bildat från ordet hildr (strid). Det äldsta belägget i Sverige är från år 1818.

Den 31 december 2014 fanns det totalt 2 371 kvinnor folkbokförda i Sverige med namnet Hildur, varav 611 bar det som tilltalsnamn.

Namnsdag 18 januari

Personer med namnet Hildur

Hildur Alvén, svensk politiker (s)
Hildur Carlberg, svensk skådespelare
Hildur Dixelius, svensk författare
Hildur Djurberg, svensk lärare och föreningsaktivist
Hildur Ericsson, svensk politiker (s)
Hildur Haggård , svensk konstnär
Hildur Hult, svensk konstnär
Hildur Humla, svensk politiker (s)
Hildur Liedberg, svensk organist
Hildur Lindberg, svensk skådespelare
Hildur Lindberg, svensk fotograf
Hildur Lithman, svensk skådespelare
Hildur Malmberg, svensk skådespelare
Hildur Nygren, svensk politiker (s), ecklesiastikminister 1951
Hildur Ottelin, svensk kommunalpolitiker (s) och gymnastikdirektör
Hildur Vala Einarsdóttir, isländsk sångerska

Övrigt
 HMS Hildur, örlogsfartyg i svenska flottan
Hedvig Charlotta Nordenflycht använde Hildur som pseudonym i några sena dikter.

Källor 

Kvinnonamn
Fornnordiska kvinnonamn
Beatrice Webb

Beatrice Webb, född Potter den 22 januari 1858 i Standish i Gloucestershire, död 30 april 1943 i Liphook i  Hampshire, var en brittisk socialistisk reformator. Hon var en av de tidiga fabianerna och medverkade till bildandet av London School of Economics. Hon var gift med Sidney Webb.

Webb var dotter till en bekant järnvägsbyggare och i ungdomen vän och lärjunge till Herbert Spencer. Hon utgav 1891 en uppmärksammad skrift, The Cooperative Movement in Great Britain, medverkade i Charles Booths omfattande undersökningar och publikationer rörande arbetsklassens levnadsförhållanden, Life and Labour of the People (1891–1903), och utarbetade därunder den första teorin för fackföreningsrörelsen.

Efter att 1892 ha ingått äktenskap utvecklade hon tillsammans med maken en omfattande verksamhet. Själv publicerade hon skrifter om bland annat fackföreningslagstiftning, lagstadgade minimilöner och kvinnornas krav på lika lön för lika arbete, The Case for the Factory Acts (1901), The Case for the National Minimum (1913), Men’s and Women’s Wages, Should they be Equal? (1919). 

År 1913 utvecklade hon grundidén bakom det som 1989 kom att kallas intersektionalitet.

Webb ingick i "Fabian Society", men började först ett årtionde senare ta verksam del i dess arbete, som genom makarna Webb inriktades på positiva insatser i kommunala förvaltnings- och politiska lagfrågor och vars program genom Webb ökades med en punkt om likställighet mellan könen. Hon var ledamot i 1905 års fattigvårdslagstiftningskommitté och författade minoritetens utlåtande 1907, som fick den störst publicitet och kom att behärska den offentliga debatten i fattigvårdsfrågor. Även i flera andra statliga och kommunala kommittéarbeten deltog hon och var ledamot i den stora kommittén för återställelsearbetet efter första världskriget ("Reconstruction Committee, 1917"). Hon anlitades även i krigskabinettets kommitté 1918–1919 om kvinnors användning i industrin samt i lordkanslerns rådgivande kommitté 1919–1920 om kvinnliga domare.

Referenser

Noter

Webbkällor

Brittiska nationalekonomer
Brittiska feminister
Brittiska socialister
Brittiska politiker under 1900-talet
Personer från Gloucestershire
Födda 1858
Avlidna 1943
Kvinnor
Ugglan
Odo Russell, 1:e baron Ampthill

Odo William Leopold Russell, 1:e baron Ampthill, född 20 februari 1829 i Florens, död 25 augusti 1884 i Potsdam, var en brittisk diplomat. Han var son till lord George William Russell och far till Oliver Russell, 2:e baron Ampthill.

Biografi
Russell uppfostrades i föräldrahemmet (mestadels i Tyskland), inträdde 1842 på diplomatbanan som attaché i Wien, tjänstgjorde sedan i utrikesministeriet i London under farbrodern lord John Russell 1850–1852, därefter kortare tid i Paris, Wien och Sankt Petersburg, 1854–1857 i Konstantinopel under Stratford de Redcliffe, vars förtrogne medhjälpare han var under Krimkrigskrisen, och 1857–1858 i Washington, D.C. 1858–1870 var Russell legationssekreterare vid hovet i Florens, men vistades denna tid mest i Rom och företrädde inofficiellt de engelska intressena vid Vatikanen. 

År 1870 blev han biträdande understatssekreterare i engelska utrikesministeriet, sändes till tyska högkvarteret under fransk-tyska kriget i särskild mission (november 1870) och hade genom sitt bestämda uppträdande gentemot Bismarck i frågan om Rysslands överkorsande av Parisfredens bestämmelser om Svarta havet väsentlig andel i denna frågas hänskjutande till en konferens i London 1871. 

Från oktober 1871 till sin död var han brittisk ambassadör i Berlin, där han stod på synnerligen god fot både med Bismarck och med hovet samt verksamt främjade det vänskapliga förhållandet mellan England och Tyskland. Vid Berlinkongressen 1878 var han Storbritanniens tredje delegerade. Russell blev 1872 medlem av Privy council och upphöjdes 1881 till peer som baron Ampthill.

Referenser

Noter

Externa länkar

Storbritanniens ambassadörer i Tyskland
Brittisk adel
Brittiska diplomater under 1800-talet
Personer från Florens
Födda 1829
Avlidna 1884
Män
Ugglan
Tony

Tony eller Thony är ett mansnamn, en kortform av Anthony som är den engelska formen av namnet Anton och Antonio. Toni är en finsk form (av det längre Anttoni). I engelskan brukar stavningen Toni användas för kvinnor. Tonny och Tonni är också alternativa stavningar.

Namnet, som har använts i Sverige sedan 1836, var populärt under 1960-talet och 1970-talet och minskar nu snabbt i popularitet. 31 december 2008 fanns det totalt 14 958 män och 52 kvinnor i Sverige med namnet Tony eller Thony, varav 10 028 med det som tilltalsnamn. Det finns 1861 män med namnet Toni, varav 1385 som tilltalsnamn, och 182 kvinnor med namnet Toni, varav 78 som tilltalsnamn. År 2003 fick 99 pojkar namnet, varav 23 fick det som tilltalsnamn.

Namnsdag: 17 januari

Personer med namnet Tony/Toni
 Tony Tachijian, Bauhausare
 Tony Alva, amerikansk skateboardåkare
 Tony Bennett, amerikansk sångare
 Tony Blackplait, estnisk musiker
 Tony Blair, brittisk f.d. premiärminister
 Toni Braxton, amerikansk sångerska
 Tony Cetinski, kroatisk musiker
 Toni Collette, australisk skådespelerska
 Tony Curtis, amerikansk skådespelare
 Tony Danza, amerikansk skådespelare och musiker
 Toni Elias, spansk roadracingförare
 Tony Ferguson, amerikansk MMA-utövare
 Tony Hawk, amerikansk skateboardåkare
 Toni Holgersson, sångare och låtskrivare
 Tony Iommi, brittisk musiker
 Tony Kakko, finsk sångare
 Tony Krantz, filmproducent
 Toni Kuivasto, finländsk fotbollsspelare
 Toni Kukoc, kroatisk basketspelare
 Toni Morrison, amerikansk författare och nobelpristagare
 Tony Mårtensson, ishockeyspelare
 Toni Nieminen, finländsk backhoppare
 Tony Nilsson, låtskrivare
 Tony Olsson, brottsling
 Tony Parker, fransk basketspelare
 Toni Polster, österrikisk fotbollsspelare
 Tony Rickardsson, speedwayförare, bragdmedaljör
 Tony Robinson, brittisk skådespelare
 Toni Sailer, österrikisk alpin skidåkare
 Tony Scott, amerikansk regissör
 Toni Wirtanen, finländsk gitarrist och sångare

Se även 
 Tonny, en norsk dramafilm från 1962.

Referenser 

Mansnamn
Finska förnamn
Könsneutrala namn
Radiotjänst

Radiotjänst kan syfta på:  

AB Radiotjänst – namnet på nuvarande Sveriges Radio från 1925 till 1957   
Radiotjänst i Kiruna AB – ett svenskt aktiebolag för uppbörden av tv-avgiften i Sverige från 1988 till 2018
Shirley Eaton

Shirley Eaton, född 12 januari 1937 i London, är en pensionerad brittisk skådespelare som medverkade i en rad filmer under 1950- och 1960-talen. Hon medverkade i ett stort antal komedier, bland annat flera filmer i den populära Carry On-serien. 

Hon är också känd för att vara den Bondbruden som snarare blev känd för sin makeup än sin rolltolkning. I filmen Goldfinger spelar hon figuren Jill Masterson som dör efter att över hela kroppen ha blivit målad med guldfärg. Det tog hela två timmar att måla artisten. Makeupartister var Basil Newall och Paul Rabiger. En annan intressant sak är att rolltolkaren i början av filmen är Margaret Nolan vilken även är den person som finns på filmposters. Hon var från början kontrakterad för den fem minuter långa insatsen.

Rykten har gått om att även Shirley Eaton skulle ha avlidit vilket är helt felaktigt. Vid inspelningen närvarade läkare som hela tiden övervakade henne - dessutom lämnade en fläck på magen utifall att. På Discovery Channel har man på tv-programmet Mythbusters testat om en människa avlider om huden är helt täckt av färg - det gör man inte. Denna hypotes ställd av Ian Fleming i boken Goldfinger var alltså falsk men gav till upphov att många trodde att den var sann.

Filmografi (urval)

 (även kallad The Girl from Rio)

Externa länkar
 

Brittiska skådespelare
Födda 1937
Bondbrudar
Kvinnor
Levande personer
Shahada

Shahada (med arabisk skrift شهادة) är den muslimska trosbekännelsen och en av islams fem pelare. Ordet shahada är ett substantiv som härrör från verbet shahida som betyder att observera, att vittna om, eller intyga.

Trosbekännelsen lyder på arabiska: أشهد أن لا إله إلاَّ الله و أشهد أن محمد رسول الله (ʾash-hadu ʾan lā ilāha illa-llāh, wa ʾash-hadu ʾanna muḥammadan rasūlu-llāh)(), eller: لا إله إلا الله محمد رسول الله (Lā 'ilāha 'illa-llāh wa Muḥammadun rasūlu-lāh), det vill säga "Det finns ingen gud utom Gud och Muhammed är hans sändebud". 

Den första delen av trosbekännelsen förekommer i Koranen, sura 37:35 och 47:19. I den andra delen bekräftas att Muhammed är Guds sändebud enligt Koranens sura 48:29. 

Shiitiska muslimer gör ett tillägg om att Ali är profetens efterträdare. Bekännelsen lyder: "Det finns ingen gudom värdig att dyrka utom Gud och Muhammed är Hans sändebud. Ali är Hans älskade och utvalde och profetens efterträdare." Alternativt lyder den tredje delen på arabiska bara: وَعَلِيٌّ وَلِيُّ ٱللَّٰهِ (wa ʿalīyun walīyu llāh), som översätts till "Ali är Guds wali".

För att konvertera till islam skall man hysa en uppriktig önskan att bli muslim och äga en innerlig övertygelse om att islam är sanningens religion, påbjuden av Gud för hela mänskligheten samt uttala ”shahada”, trosbekännelsen.

Källor 
Islamguiden
Koranen

Noter

Islamiska plikter och övningar
Islamisk filosofi
George W.E. Russell

George William Erskine Russell, född 3 februari 1853 i London, död där 17 mars 1919, var en brittisk politiker och författare. Han var kusin till Odo William Leopold Russell.

Russell var 1882–1895 liberal medlem av underhuset samt understatssekreterare i Local Government Board 1883–1885, i ministeriet för Indien 1892–1894 och i inrikesministeriet 1894–1895. Bland Russells skrifter märks biografier över Gladstone (1891), Arnold (1904), Sydney Smith (1905), Pusey (1907), sir Wilfrid Lawson (1909) och biskop Edward King (1912); det innehållsrika memoarverket Collections and recollections (1898), Sketches and snapshots (samma år) samt Fifteen chapters of autobiography (1914).

Källor

Tryckta källor

Noter 

Brittiska parlamentsledamöter
Brittiska politiker under 1800-talet
Alumner från University College, Oxford
Personer från London
Födda 1853
Avlidna 1919
Män
Ugglan