Suorvadammen

Suorvadammen är en kraftverksdamm i Stora Lule älv som dämmer upp regleringsmagasinet Akkajaure. Regleringsnivåerna ligger mellan 423 och 453 meter. Dammen reglerade vattenflödet till Porjus vattenkraftverk vilket in sin tur, med samma vatten, försörjer alla vattenkraftverk i Stora Luleälv.

Dammen anlades vid Lilla Sjöfallet nedanför Suorvasjöarna. Mitt i älvfåran finns här en klippö, Jiertasuoloi, över vilken dammen byggdes i två delar, den östra respektive den västra dammen. 

Det område som dammen och fördämningen tagit i anspråk ingick ursprungligen i Stora Sjöfallets nationalpark, inrättad 1909. Men inte ens nationalparker kunde få utgöra något hinder för vattenkraftsutbyggnad under första världskrigets kristid med svår brist på bränsle och livsmedel. För att kunna exploatera det stora sjösystemet i Stora Sjöfallets nationalpark bröt riksdagen år 1919 helt enkelt ut detta område ur nationalparken. Dessförinnan menade Vetenskapsakademien, som ansvarade för tillsynen av landets nationalparker, att en uppdämning allvarligt skulle skada parken, men motsatte sig ändå inte en exploatering eftersom de nationalekonomiska vinsterna bedömdes bli så stora.

Efter alla etapper i bygget av dammen och det underjordiska kraftverket Vietas, var Stora Sjöfallet rejält stympat. Allt vatten från Akkajaure leds nu genom kraftverket, vilket ursprungligen motsvarade 97 % av tillföringen i Kårtjejaure (194 m³/s). Medelvattenföringen är idag runt 6 m³/s, och oftast har vattenfallet karaktären av en större bäck, snarare än den ursprungliga älv som flödade där.

Arbetsvägen över dammen är öppen för vandrare och är det enda sättet att ta sig till Sarek och den södra delen av Stora Sjöfallets nationalpark norrifrån utan att åka båt.

Byggnation av etapp 1 
Suorvadammen etapp 1 byggdes eftersom Sverige behövde mer inhemsk produktion under första världskriget. Vattnet som lagrades skulle användas av Porjus kraftverk och elektriciteten skulle användas för inhemsk produktion nära Porjus då elektricitet vid denna tid inte kunde transporteras längre sträckor. Allt materiel till dammen fraktades på sommaren med båt och pråm men i huvudsak skedde frakten med häst och släde på vintern, detta då dammen byggdes i väglöst land (Länsväg BD 827 tillkom först 1965). Ett litet samhälle (Suorva) med bostadsbaracker, sjukhus, folket hus etc byggdes. Endast ett fåtal av dessa byggnader finns idag kvar. Arbetsstyrkan varierade mellan 200 och 500 man. Suorva och Porjus utrustades med ett av Sveriges fåtal radiotelegramstationer. Mellan 1920 och 1923 fanns det även flygförbindelse med persontransport mellan Suorva och Porjus. Etapp ett avbröts i förtid på en höjd av 9 meter istället för de planerade 13 meterna, detta på grund av lågkonjunkturen efter första världskriget och de få industrierna som faktiskt flyttade norrut och kunde nyttja elektriciteten.

Byggnation av etapp 2 
Sveriges behov av elektricitet hade vid det här laget ökat och ny teknik gjorde det möjligt att transportera elektricitet längre sträckor. Porjus kraftverk skulle byggas ut och då behövde även Suorvadammen byggas ut för att kunna lagra mer energi så att Porjus kraftverk kunde utnyttjas till fullo. Som vid etapp 1 så saknades väg och transporterna skedde med båt, pråm och häst med släde. 250 man jobbade med byggnationen, upp emot 10 000 hade dock sökt dessa jobb. I februari 1938 var Suorva insnöat i 3 veckor och svält hotade samhället och bygget.

Byggnation av etapp 3 
Etapp 3 byggdes av samma anledning som etapp 1, andra världskriget gjorde att Sverige behövde mer inhemsk produktion av elektricitet. Ett järnverk, Norrbottens Järnverk, skulle också byggas i Luleå. Som mest arbetade 350 man med byggnationen. Arbetarna fick oftast inte nog mycket mat och matstrejkade vid något tillfälle. Eftersom dammen var mycket värdefull för Sverige så bevakades den av två luftvärn, ett på varje sida.

Byggnation av etapp 4 
Sveriges energibehov hade återigen ökat på grund av det Svenska folkhemmet. Suorvadammen var också i dåligt skick, trots några reparationsförsök, bland annat med plast. Tekniken med jord och fyllningsdamm hade nu utvecklats. Bygget kombinerades med bygget av Vietas kraftstation där sten från tunnlarna användes till att bygga dammen. Länsväg BD 827 byggdes för att byggnationen av Vietas kraftstation och etapp 4 skulle kunna genomföras. Detta gjorde det möjligt att använda tunga fordon vid byggnationen. Denna gången byggdes inte något riktigt samhälle upp då bilen hade börjat bli populär och möjliggjorde veckopendling. För första gången röjde man undan skog som skulle hamna under vattenytan, detta för att slippa problem med stora mängder virke som tidigare flöt runt i dammen. Fram till och med 1970 bodde det dammvakter i Suorva, något som inte längre behövdes med den nya dammtypen. 1973 började dock dammen att läcka genom den östra dammen, något som reparerades.

Noter

Källor

Externa länkar
Vattenkraften i Sverige (av Leif Kuhlin)
Suorva, Nordiska museet, 1941.

Gällivare kommuns geografi
Byggnader och anläggningar i Gällivare kommun
Dammar i Sverige