Stridsvagn 122

Stridsvagn 122, kort strv 122 (produktnamn: Leopard 2 "Improved" A5 SE, kort Leopard 2 S) är en huvudstridsvagn utvecklad av det tyska företaget Krauss-Maffei och det svenska företaget Åkers Krutbruk Protection AB (med flera) på uppdrag av försvarets materielverk (FMV) för svenskt bruk. Vagnen är en svenskanpassad variant av den tyska stridsvagnen Leopard 2 Improved (Leo 2 Imp), en vidareutveckling av Leopard 2A4 (55,2 ton) med ny utformning av det ballistiska skyddet och som erbjuds med olika skyddsnivåer. Tyskland antog vagnen inledningsvis med medelhög skyddsnivå som Leopard 2A5 (59,5 ton), medan Sverige valde den högre skyddsnivån (sedermera kallad Leopard 2A5+) som grund för stridsvagn 122 (62,5 ton). Under svenskanpassningen har vagnens skyddsnivå förbättrats ytterligare gentemot den tyska grundkonstruktionen, såsom introduktionen av ett svenskutvecklat takpansarpaket avsett mot lättare takslående stridsdelar (t.ex. vapen som Saab Dynamics NLAW och Bofors STRIX). Det kraftiga pansarskyddet gjorde, vid tidpunkten för anskaffning, stridsvagn 122 till världens bäst skyddade stridsvagn. Vagnen har producerats i 120 exemplar, både i Tyskland och under licens i Sverige, enbart för svenskt bruk. Vidare produktion har inte undertagits.

Anskaffning av strv 122 började i och med skrotning av projekt stridsvagn 2000 och upprättandet av projekt Stridsvagn Ny år 1991. Stridsvagn Ny innebar att man lånade in de dåtida mest moderna västländska huvudstridsvagnarna för utprovning för att se vilken vagn som var mest lämpad för det svenska försvaret. Leopard 2 vann denna utprovning i konkurrens med franska Leclerc, ryska T-80U och amerikanska M1 Abrams. Den 20 januari 1994 fattade regeringen beslut om att anskaffa 120 Leopard 2 S, sedermera stridsvagn 122, varav upphandlingen blev den dittills största upphandlingen Försvarets materielverk haft ansvar för. Upphandlingen involverade stora delar av den svenska vapenindustrin för att sköta vidareutveckling och licenstillverkning. Stridsvagn 122 togs i bruk 1996 och har sedan slutleverans år 2002 varit den svenska arméns primära huvudstridsvagn. Som tjänstevagn ersatte strv 122 vagnarna strv 101, strv 102, strv 103, strv 104 och efter viss tid även strv 121. Strv 122 planeras att användas fram till 2030.

Historia

Val av Leopard 2 
Mot slutet av 1980-talet och början av 1990-talet hade Försvarets materielverk (FMV) bedrivit försök med moderna stridsvagnar såsom M1 Abrams, Leopard 2 och T-72 för att hålla sig à jour med den tekniska utvecklingen. Resultaten visade att en ny stridsvagn behövdes omgående, särskilt i ljuset av verkan stridsvagnarna i Kuwaitkriget hade. Den projekterade utvecklingen av Stridsvagn 2000 bedömdes inte längre hållbar (högre kostnad, men främst för lång tid innan den var färdig) så våren 1991 föreslog regeringen inköp från utlandet, vilket fastställdes i försvarsbeslutet 1992.
Upphandlingen "Stridsvagn Ny" startade september 1991 och var den största upphandlingen av ett utländsk vapensystem som genomförts av Försvarets materielverk, som från hösten 1992 genomförde omfattande körprover och vintertester med amerikanska M1A2 Abrams och den – från programmet för tyska federala försvarsmakten – förbättrade versionen Leopard 2 Improved medan franska Leclerc fanns på plats först januari 1993 med ett par vagnar ur deras förserie. Brittiska Challenger 2 hade dragit sig ur på egen begäran i juni 1992.
Dessutom bedrevs omfattande tekniska prov:
 Skjutprov med relevant hotammunition mot delskrov av de olika stridsvagnarnas skyddsmoduler i chassi och torn både med och utan det ballistiska tilläggsskydd som utvecklats av Åkers krutbruk i samarbete med tyska Ingenieurbüro Deisenroth. Detta tillägg visade sig öka skyddsnivån med så mycket som 50–100 procent på både den franska och den amerikanska stridsvagnen (som en överraskad amerikansk fyrstjärnig general upptäckte vid en genomgång av resultaten). Dessa prov skedde både i respektive hemland och på Försvarets Försöksplats Karlsborg (FFK).
 Försvarets forskningsanstalt (FOA) hjälpte till med de omfattande kartläggningarna av signaturer inom olika våglängdsområden för att fastställa hur väl de olika vagnarna kunde upptäckas med till exempel radar, IR och så vidare.

Slutrapporten med givna offerter var färdig i december 1993 och konstaterade att Leclerc visserligen hade bra potential men inte på långa vägar var tillräckligt färdigutvecklad för svenska behov. Valet stod alltså mellan Leopard 2 som var överlägsen vad gällde rörlighet, vapensystem och skydd och M1A1 Abrams som excellerade i driftsäkerhet/underhåll och ledningssystem. Trots en prissänkning med 1 miljard och erbjudande om personlig överläggning mellan Clinton och statsminister Bildt förordades Leopard 2, som antogs av regeringen 20 januari 1994 efter att M1A1 Abrams övervägts en sista gång och slutförhandlingarna tog vid om de 120 vagnar som skulle beställas, med en option på ytterligare 90 stycken om så skulle behövas.

Kontraktet – som förutom köp och licensproduktion av stridsvagn Leopard 2 S även omfattade underhålls- och utbildningssystem – kunde undertecknas den 20 juni 1994 med Krauss-Maffei Wehrtechnik, där de tjugonio första nya Leopardstridsvagnarna sattes samman i Tyskland. Resterande 91 vagnar licensbyggdes i Sverige – Bofors med ansvar för tornet och Hägglunds som ansvariga för chassi och slutlig integration. Det första exemplaret levererades till FMV i december 1996 för typkontroll (där den som andra stridsvagn med 12 centimeter kanon gavs beteckningen Stridsvagn 122) och den sista levererades till Försvarsmakten 2002.

Därigenom ingår Sverige i en så kallad ”Användarklubb” benämnd CHARTA LEOBEN eller ”Leopardklubben” (där även länder som brukar Leopard 1 ingår) – totalt 17 länder däribland Chile, Danmark, Finland, Kanada, Norge, Polen, Portugal, Singapore, Turkiet och Österrike.
I början av 2000-talet ledde Sverige ett internationellt samarbete med Holland, Norge, Tyskland och Schweiz avseende utveckling av ett minskydd till Leopard 2. Resultatet blev mycket lyckat och denna uppgradering är nu införd på Stridsvagn 122B.

Vidareutveckling 
I augusti 2013 tillkännagav Cecilia Widegren såsom vice ordförande i försvarsutskottet att regeringen miljardsatsar på försvaret då Försvarsmakten ska få genomföra den planerade renovering som stoppades av Genomförandegruppen 2008. Vid närmare granskning visade sig att "satsningen" dels bestod av sedan flera år undanlagda medel från försvarsbudgeten, dels att inte alla stridsvagnar omfattades. I slutet av augusti 2013 förtydligar försvarsministerns sekreterare att av försvarets totalt 120 stridsvagnar kommer 56 vagnar att omfattas av projektet, övriga 64 – inklusive de 14 st som i början av oktober 2013 skeppades till Gotland – förrådställs utan åtgärder.
Resterande kommer, förutom nya förslitningsdelar som t.ex. blybatterier och packningar även att uppgraderas med ledningssystemet Stridsledningssystem bataljon (SLB), som också planeras att tillföras stridsfordon 90 vid deras livstidsförlängning, som komplement till nuvarande Tank Command and Control System (TCCS). Vidare åtgärder är TIM (vagnchefens sikte), nytt kommunikationssystem, modulärt 360° ballistiskt skydd istället för koncentrerat till fronten, systemförberedelse för användning i
internationella missioner och anpassning för olika klimatzoner.

Av de 56 aktiva stridsvagnarna planerades 14 stycken att vara 122B, d.v.s. färdigställda med extra skydd och klimatkontroll för utlandstjänst. 
Möjligen kan REMO utföras på ett mindre antal (6–14) ytterligare, som då kan användas som utbytesvagnar vid reparation och underhåll, men det beror på utfallet av de förhandlingar med systemleverantören, tyska bolaget Krauss Maffei Wegmann, som FMV inledde under sommaren 2013. Strv 122C beräknas kunna tillföras förbanden 2015–2018.
I april 2016 meddelade FMV att 88 st stridsvagn 122 kommer moderniseras och renoveras. Arbetet kommer utföras av tyska Krauss-Maffei Wegmann och kommer fortgå under 8 år.

I oktober 2023 tillkännagav Försvarsmakten att FMV tecknat ett kontrakt med KMW avseende uppgradering av 44 stycken strv 122 som inkluderar bland annat en ny kanon med ett L/55 eldrör, nytt bandaggregat, nya band, nya mörkersikten samt större möjlighet till programmerbar ammunition. Dessa vagnar kommer betecknas stridsvagn 123A.

Stridsvagn 121 

Under samma tid som förhandlingarna om Leopard 2 S pågick slog Tyskland, genom sammanslagningen mellan Öst- och Västtyskland, i taket för antalet stridsvagnar som kunde innehas enligt nedrustningsavtalet från 1990 och Två plus fyra-fördraget från samma år. För att minska fordonsparken och möta kraven från de olika avtalen, erbjöds Sverige ett ytterst förmånligt leasing-avtal om 160 stycken Leopard 2A4 som tecknades 12 augusti 1994 (och därigenom avbröt de halvårslånga försök med de T-80U som lånats in för att se om de var ett gångbart alternativ). Eftersom leveransen påbörjades samma månad blev dessa de första stridsvagnarna med 12 cm kanon i svenska armén och fick därför namnet Stridsvagn 121 (vilket förkortas strv 121). Redan i slutet av 1994 var alla 160 stridsvagnarna överskeppade till Sverige, där de enda modifieringar som gjordes innan de skickades ut till förbanden var att efter teknisk genomgång förse dem med svensk radioutrustning, reflexer och belysning för vägtrafik samt måla om dem med svenskt kamouflagemönster. Genom försvarsbeslutet 2000 togs Stridsvagn 121 ur freds- och krigsorganisationen 2002, då försvaret endast kom att utbilda sina förband på de 120 Stridsvagn 122. År 2011 löstes leasingkontraktet med Tyskland. Drygt 20 vagnar behölls i Sverige för att modifieras till Brobandvagn 120 och Ingenjörbandvagn 120. Sex vagnar demonterades i Skövde på Försvarsmaktens markverkstad, för att sedan skickas till RUAG i Schweiz för ombyggnation till Ingenjörbandvagn 120 där fyra vagnar sedan återgick till Sverige. I september 2013 köpte den indonesiska armén 103 vagnar från Tyskland av den modell, Leopard 2A4, som den svenska Stridsvagn 121 var baserad på. I februari 2014 uppgavs det i media att dryga hundra av de ursprungligen 160 Stridsvagn 121 återgick till Tyskland, där de skulle renoveras och säljs vidare. Vid Skaraborgs regemente finns 10–12 vagnar kvar som används vid bärgningsutbildning.

Övriga 
Leopard 2-chassit används också som bas för andra fordon, vilket förenklar underhållet då dessa därigenom har många vitala komponenter gemensamma med strv 121/122.

Bärgningsbandvagn 120 (bgbv 120) som är den svenska varianten av Bergepanzer 3 Büffel vilken är en bärgningsvagn (till först och främst strv 121/122) och ersatte den Centurion-baserade bgbv 81. Bgbv 120 beställdes vid halvårsskiftet 1999, en av de sista dagarna den omförhandlade optionen var giltig. I en första omgång beställdes 10 stycken, därefter har ytterligare fyra stycken beställts. Totalt är det tio kompletta vagnar samt fyra utbildningsvagnar utan motoraggregat.
Leverans av den första bgbv 120 ägde rum den 6 juni 2002 och den sista levererades till FMV i november 2003. En av dem har uppgraderats med extra skydd för användning i utlandstjänst och levererades 2011 som bärgningsbandvagn 120B.

Ingenjörbandvagn 120 (ingbv 120) är ett ingenjörs/fältarbetsfordon, som dessutom kan användas vid katastrofinsatser (till exempel jordbävningar). De sex vagnar som beställts började levereras hösten 2011.

Brobandvagn 120 (brobv 120) är en broläggare baserad på Leopard 2-chassit med det tyska brosystemet Leguan. Brobandvagnen är byggd för att snabbt lägga temporära broar för att förbättra framkomligheten vid svåra terränghinder och över vattendrag. Det som skiljer brobv 120 från exempelvis ingbv 120 och bgbv 120 är att den är utrustad med AC, APU och hydraulisk bandspänning, vilket övriga modeller ej har till viss grad.

Användning på förband 

Den 20 januari 1994 beslöt regeringen Bildt att införskaffa 120 stycken Leopard 2 Improved (Stridsvagn 122) med option på 90 stycken vagnar samt leasing av 160 stycken Leopard 2A4 (Stridsvagn 121) från Tyskland. Norrbottensbrigaden (MekB 19), Skaraborgsbrigaden (PB 9) och Skånska dragonbrigaden (PB 8) skulle i nämnd ordning tillföras Stridsvagn 122. För att PB 8 skulle tillföras Stridsvagn 122 krävdes dock att Sverige utnyttjade optionsrätten på de resterande 90 vagnarna. Dock så var inställningen negativ inom armén till att Sverige över huvud taget skulle komma att utnyttja optionsrätten då det ansågs att materielanslaget behövdes till andra ändamål. Detta medförde att PB 8 valde att enbart gå vidare med Stridsvagn 121.

Stridsvagn 121 kom därför att fördelades på Södra skånska brigaden (MekB 7), Skånska dragonbrigaden (MekB 8) och Södermanlandsbrigaden (MekB 10). Sedan 2002 har stridsvagnen utgått ur krigsorganisationen, och förrådsställdes i syfte att sälja dem i samarbete med den tyska staten. I februari 2014 uppgavs det i media att hundra av de ursprungligen 160 Stridsvagn 121 återgick till Tyskland där de antingen skulle renoveras och säljas vidare eller skrotas.

Kvar i den svenska krigsorganisationen finns sedan 2002 endast Stridsvagn 122, vilka var fördelade på Norrbottens regemente (I 19), Skaraborgs regemente (P 4) och Södra skånska regementet (P 7). I framtida insatsorganisation (IO-14) planeras tre stridsvagnskompanier strv 122 att ingå, av vilka två kommer att organiseras och utbildas av P 4 och ett på I 19. Under 2011 mottog Försvarsmakten de fyra första av totalt 14 stycken Stridsvagn 122B (ett kompani) och en Bärgningsbandvagn 120B, vilka i grunden är befintliga vagnar som modifierats. Dessa är avsedda för utlandstjänst. Under 2012 användes Stridsvagn 122 ytterst sparsamt och utbildning på vagnarna skedde endast vid P 4 i Skövde och vid I 19 i Boden. Sedan införandet nyttjades vagnarna enligt ett rullande schema så att slitaget spreds jämnt över vagnparken. Detta upphör i.o.m. renoveringen av 42 stycken till 122C, som ska vara fast placerade vid respektive förband i enlighet med IO-14. Ett kompani (14 st) strv 122B kommer dessutom att vara tillgängligt för utlandstjänst.

Konstruktion 

Grunden är Leopard 2 som är konventionellt utformad med främre delen av skrovet avdelat: föraren till höger, ammunitionslager till vänster, och det halongasbaserade eldsläckningssystemet bakom föraren. Motorpaketet är placerat i bakre delen av skrovet och det centrummonterade tornet huserar vagnchefen på höger sida, skytten lägre och framför chefen och laddaren på vänster sida.

Samtliga har försetts med Ra 180 och lokaltelefonsystem LTS 90 för intern kommunikation levererade av Ericsson.
Dessutom finns Barracudas kamouflagenätssystem (Multi Spectrum Cover) – som förutom att bryta upp konturerna reducerar den infraröda värmestrålningen – att montera.

Till såväl Stridsvagn 122 som Stridsvagn 121 införskaffades den bästa pansarbrytande pilammunitionen som marknaden hade att erbjuda mot stridsvagnar. En äldre vinggranat byggdes om i Sverige för bekämpning av trupp och lätt skyddade mål.

Stridsvagn 122 bygger precis som Leopard 2A5 på Leopard 2 Imp(roved), men skiljer sig från den med ett antal förbättringar.
Den största skillnaden är pansarskyddet som är helt omgjort med ett yttre tilläggsskydd av pansarstål från SSAB. och skyddsmoduler från samarbetsprojektet mellan Åkers Krutbruk och IDB med de förra som leverantör. Vidare installerades genomslagsskydd mot substridsdelar för taket och betydligt tjockare luckor för besättningen. Slutligen installerades utstötnings- och splitterskydd på insidan. Även sidokjolarna modifierades, motorns kylsystem förseddes med branddetektor för att inte suga in eld och anpassade förrådslådor fästes på utsidan. Eftersom totalvikten ökat med nästan sju ton redan här förstärktes fjädringen med kraftigare torsionsstavar.

Kanonen är licenstillverkad av Bofors och baserad på den slätborrade 12 cm Rheinmetall Rh-120 L/44 som används i strv 121, men rekylbromsen är modifierad för möjliggöra en framtida uppgradering till samma L/55-eldrör som på Leopard 2A6 om så önskas. Dessutom byttes det hydrauliska tornriktningssystemet ut mot elektrisk drivning vilket också förbättrat precisionen. En främre kjol skyddar eldrörsgivaren och minskar även bildningen av slagskuggor.

Rökkastarna från Wegmann är ersatta med Galix rökkastarbatteri systemmodell 121 från GIAT – dock med hälften så många utskjutningsrör (4 st) – som har en kaliber på 80,5mm. Rökkastarna avfyrar rökgranater som skapar ett moln av tjock, IR-blockerande rök. Den ligger kvar i 1–2 minuter under vilka vagnen kan omgruppera utan insyn.

Den främsta förbättringen var elektroniken ökade förmågan över alla andra samtida stridsvagnar. Dels smärre saker som att:
föraren fick bildförstärkare för mörkerkörning.
vagnchefen fick en egen uppsättning av samma IR-sikte som skytten.
eldledningsdatorn uppgraderades till att hantera 12 olika sorters ammunition.

Den verkliga revolutionen var det datoriserade ledningssystem som svenska Celsius Tech Systems AB vidareutvecklade från prototypen i 'Leopard 2 Improved' och kallade Tank Command & Control System (TCCS). Basen är en digital karta som visas på vagnchefens skärm, där både den egna vagnens och alla kända fordons exakta position visas. Dessutom kan övriga navigationsdata, taktisk och annan information, vagnstatus etc. visas allt efter behov. Eftersom all information delas fortlöpande mellan alla som använder samma system betyder det att alla omedelbart får veta vad en känner till, vilket gör att vilken vagn som helst kan leda upp till bataljonsnivå, inklusive eldledning av artilleri. Dessutom har föraren en skärm dit vagnchefen kan anvisa körriktning i form av brytpunkter.

Varianter 
(inkluderar även andra svenska Leopard 2 fordon)

Stridsvagn 121 – varianter 

Stridsvagn 121A (strv 121A) – (ursprungligen utan suffix) 160 stycken före detta tyska Leopard 2 A4 som Sverige hyrt in under långtidslån för att stärka Sveriges pansarstyrkor innan strv 122 slutlevererats. Strv 121A skiljer sig från Leopard 2A4 endast vad gäller målningen och den svenska radioutrustningen. 142 har återlämnats till Tyskland medan 18 chassin har köpts in för övning eller ombyggnad till andra fordonstyper.

Stridsvagn 121B (strv 121B) – Stridsvagn 121B var ett försök att uppdatera strv 121 till en ny standard i likhet med strv 122. En prototyp byggd och prövad från runt november 2003 till april 2004. Prototypen var ursprungligen benämnd strv 121 PT (för prototyp).

Till ändringarna ingår (småändringar inte medräknade): Galix rökkastare, elriktat kanontorn, skytten kan ekoväxla, vapengyrot flyttat till ovansidan av kanonen, nytt reservsikte med en ballistisk streckplatta, backningskamera, ombyggd motorventilation, strv 122 färdbromsar, ny batterityp, nytt hjälpstartuttag, digital MKA (motorkontrollanläggning), digital koppling, lokaltelefonsystem LTS-90, två Radio 180, uttag för underhållsladdning bak på vagnen, nödstopp av torn på förarplats, anslutnigslåda för yttertelefon bak på vagnen, nödfrånkoppling av kylfläktar (napalmskydd)

Stridsvagn 122 – varianter 

Stridsvagn 122A (strv 122A) – ursprungsversionen av stridsvarn 122 (ursprungligen utan suffix) med 120 stycken tillverkade, varav 29 i Tyskland. Första leverans skedde i december 1996, från 2014 är kvarvarande vagnar förrådsställda som reserv i väntan på renovering eller skrotning.

Stridsvagn 122B (strv 122B) – en renoverad och modifierad version av den ursprungliga stridsvagn 122 (sedermera betecknad stridsvagn 122A). Vagnen är bland annat försedd med ytterligare minskydd och modulärt AMAP kompositpansar från IBD Deisenroths dotterbolag; Åkers Krut Protection AB, vilket ger utökat skydd runt om mot explosivt formade projektiler, pansarspränggranater från raketgevär och sprängförsåt. 4 stycken av de 14 levererade är dessutom anpassade för användning i ökenklimat, bland annat försedda med luftkonditionering.

Stridsvagn 122B+ (strv 122B+) – testbänk och teknikdemonstrator för FMV för utveckling av framtida versioner. En prototyp framtagen 2010 till 2011 av Åkers Krutbruk Protection i samarbete med tyska IBD Deisenroth Engineering.

Strv 122B+ är bland annat försedd med en ny typ av tilläggsskydd i form av skiktat gallerpansar () i moduler runt om vagnen, vars komponenter nyttjar olika former av nanoteknologi. Det uppgraderade skyddet är uppbyggt för att kontra diverse moderna hot under strid i bebyggelse. Bland annat har vagnen 360° skydd mot olika RSV-skott (riktad sprängverkan), såsom strålbildande RSV (RSV3) och projektilbildande RSV (RSV4), samt improviserade sprängmedel. Det ökade skyddet väger bara 350 kg extra.

Planen med det nya skyddet är att ha det som alternativ i framtida renoveringsprogram (RENO).

Stridsvagn 122C (strv 122C) – strv 122A som genomgått en mindre REMO (renovering, modifiering), där fokus ligger på att ersätta blybatterierna, och bygga upp ett reservdelslager för minst tre års förbrukning. Dessutom kommer – om budgeten tillåter – vagnchefssiktet uppgraderas, nya intern- och radiokommunikationssystem installeras så Stridsledningssystem Bataljon kan komplettera TCCS. Slutligen ska de förberedas för att kunna montera samma extraskydd som används på 122B. Leverans beräknas börja under 2015–2016.

Stridsvagn 122D (strv 122D) – stridsvagn 122B som genomgått en mindre REMO i regi med strv 122C ovan.

Ingenjörbandvagn 120 – varianter 

Ingenjörbandvagn 120A (ingbv 120A) – ingenjörs-/fältarbetsfordon med lätt beväpning. Byggd på chassit från gamla strv 121A.

Brobandvagn 120 – varianter 

Brobandvagn 120 (brobv 120) – pansrad broläggare med Leguan-brosystem. Kan bära en 26 meter lång bro, eller två stycken 14 meter långa broar. Brobv 120 är utrustad med ett utökat minskydd, AC, APU, Hydraulisk bandspänning, IR-kamera, dagerkamera, laseravståndsmätare och 2×6 66 mm rökkastare.

Bärgningsbandvagn 120 – varianter 

Bärgningsbandvagn 120A (bgbv 120A) – pansrat bärgningsfordon lätt modifierad med främst ny stridsbogseringsutrustning, en bärgningssläde och mer lättarbetad bärgningsutrustning, starkare hjälpvinsch, ökat ballistiskt skydd, reducerad IR-signatur, uppgraderingsbar vapeninstallation, Galix-rökkastare samt ett lednings- och navigationssystem med backkamera.

Används för övning, enligt 2014 rapport.

Bärgningsbandvagn 120B (bgbv 120B) – bgbv 120 försedd med minskydd i likhet med strv 122B, plus skydd mot improviserade sprängmedel och närpansarvapen, etc.

För användning inom ramen för internationella uppdrag likt strv 122B.

Bärgningsbandvagn 120C (bgbv 120C) – bgbv 120A som genomgått en mindre REMO i regi med strv 122C (se ovan).

Bärgningsbandvagn 120D (bgbv 120D) – bgbv 120B som genomgått en mindre REMO i regi med strv 122D (se ovan).

Teknisk data

Besättning 

Besättningen i Stridsvagn 122 består av fyra personer: En förare i förarutrymmet i chassit, samt en vagnchef, en skytt och en laddare uppe i tornet.

VagnschefVagnschefen är ledaren i vagnen och har därmed ansvar över de andra i besättningen. Vagnschefens roll är att ta emot information, tala om vad som ska göras, hur det ska göras, samt vart vagnen ska.

FörareFöraren är ställföreträdande chef vars huvuduppgift är att köra stridsvagnen. Utöver att köra stridsvagnen är det föraren som leder vårdarbetet av vagnen. Föraren har koll på vad som behöver kontrolleras, lagas, fixas och smörjas.

SkyttSkyttens främsta uppgift är att observera och nedkämpa andra stridsfordon med stridsvagnens kanon och kulspruta.

LaddareLaddarens uppgift är att betjäna kanonen och kulsprutan. Laddaren är även vagnens hjälpande hand vad gäller mat och besättningens uthållighet.

Se även 
Försvarets materielverk
Försvarsbeslutet 1992
Leopard 2

Anmärkningar

Referenser

Noter

Webbkällor

Tryckta källor

Externa länkar 

Stridsvagn 122 på Försvarsmaktens webbplats
Stridsvagn 122 på Försvarets materielverks webbplats

Svenska stridsvagnar
Moderna stridsvagnar
Tyska stridsvagnar