kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Lista över månens berg

Detta är en lista över berg på månen.

A
Mons Agnes
Montes Agricola
Montes Alpes
Mons Ampère
Mons André
Montes Apenninus
Montes Archimedes
Mons Ardeshir
Mons Argaeus

B
Mons Blanc
Mons Bradley

C
Montes Carpatus
Montes Caucasus
Montes Cordillera

D
Mons Delisle
Mons Dieter
Mons Dilip

E
Mons Esam
Mons Euler (äldre namn för Mons Vinogradov)

G
Mons Ganau
Mons Gruithuisen Delta
Mons Gruithuisen Gamma

H
Mons Hadley
Mons Hadley Delta
Montes Haemus
Mons Hansteen
Montes Harbinger
Mons Herodotus
Mons Huygens

J
Montes Jura

L
Mons La Hire

M
Mons Maraldi
Mons Moro

P
Mons Penck
Mons Pico
Mons Piton
Montes Pyrenaeus

R
Montes Recti
Montes Riphaeus
Montes Rook
Mons Rümker

S
Montes Secchi
Montes Spitzbergen

T
Montes Taurus
Montes Teneriffe

U
Mons Usov

V
Mons Vinogradov (Mons Euler)
Mons Vitruvius

W
Mons Wolff

 
Alfabetiska listor
Listor över berg
Paul von Rennenkampf

Paul von Rennenkampff, född 29 april 1854 på Konofer, död 1 april 1918 i Taganrog, rysk militär av balt-tyskt ursprung; general 1910, guvernör i Petrograd.

Biografi 
Drygt tre veckor efter första världskrigets utbrott ledde Rennenkampff den ryska 1:a arméns anfall in i Ostpreussen österifrån i riktning mot Königsberg samtidigt som ryska 2:a armén, ledd av general Aleksander Samsonov, trängde in från söder. Den lokale tyske befälhavaren av Ostpreussen, Max von Prittwitz, föreslog reträtt bakom floden Weichsel, vilket inte accepterades av Berlin. Trots att tyskarna bara hade en armé till förfogande mot ryssarnas två, lyckades Hindenburg och Ludendorff genom mycket list och utnyttjande av det täta tyska järnvägsnätet besegra båda de inträngande arméerna. Man riktade sig först mot Samsonovs 2:a armé och lyckades kringränna den och förinta den i grunden i slaget vid Tannenberg (som egentligen ägde rum närmare Allenstein men "Tannenberg" lät bättre i den tyska propagandan – år 1410 hade nämligen ett annat berömt slag ägt rum där. Samsonov begick självmord (30 augusti) hellre än låta sig tas till fånga. 

När nyheten om den 2:a ryska arméns öde nådde Rennenkampff tvingades han mycket hastigt till reträtt, en omringning hotade även Rennenkampffs armé. Under reträtten blottades Rennenkampffs högerflygel och revs sönder, men armén gick inte under helt och hållet, Rennenkampffs armé nådde tillbaka till Ryssland över gränsfloden Njemen efter första slaget vid Masuriska sjöarna.  

Begreppet "slaget vid Tannenberg" används stundom för hela den process som det ryska intrånget och den tyska utkastningen av fienden ur Tyskland innebar, de sista dagarna av augusti och första dagarna av september 1914. Det var för övrigt enda gången under hela första världskriget som stora slag inträffade inne i Tyskland, fortfarande vid vapenstilleståndet den 11 november 1918 fanns ingen utländsk soldat på tysk mark, annat än krigsfångar.

Sedan 1:a armén rehabiliterats och förflyttats till centrala Polen (vid den tiden fortfarande en del av Ryssland) och åter besegrats vid Łódź i december fråntogs 1914 Rennenkampff befälet. Han deltog sedan inte mer i första världskriget.

Under ryska inbördeskriget tillfångatogs han 1918 i Taganrog av bolsjevik-trupper och erbjöds befäl i Röda armén. Rennenkampff avböjde och avrättades 1 april.

Balttyskar
Ryska generaler
Personer i Ryssland under första världskriget
Militärer som blivit avrättade
Födda 1854
Avlidna 1918
Män
Personer som blivit avrättade genom arkebusering
Personer från Tallinn
Franz Conrad von Hötzendorf

Franz Conrad von Hötzendorff, född 11 november 1852 Penzing, död 25 augusti 1925 i Bad Mergentheim, var en österrikisk militär, greve och fältmarskalk i den österrikisk-ungerska armén. Åren 1906-1911 samt 1912-1917 var han chef för den österrikisk-ungerska generalstaben.

Biografi 

Franz Conrad von Hötzendorf föddes den 11 november 1852 i Penzing som son till kavalleriöversten Franz Xaver Conrad och dennes hustru Barbara Kübler. 

Conrad blev officer vid infanteriet 1871, generalstabsofficer 1876, överste 1893, generalmajor och brigadchef 1899, fältmarskalklöjtnant och chef för 8:e fördelningen 1903, samt general 1908 och generalöverste 1915. Han utmärkte sig under fälttågen i Bosnien och Hercegovina 1878-82. 1877-91 var han lärare i taktik vid krigshögskolan i Wien. Under sin tid som chef för generalstaben arbetade han på höjandet av den österrikisk-ungerska arméns krigsduglighet. En konflikt med utrikesminister Alois Lexa von Aehrenthal fick honom att avgå 1911, men han återkallades i december 1912, och upphöjdes samtidigt till friherrligt stånd.

Conrad var en stark anhängare av en expansiv österrikisk-ungersk utrikespolitik. Han hade vid flera tillfällen föreslagit anfall mot Italien eller Serbien. 1914 fick han som generalstabschef äntligen möjlighet att skrida till verket. Conrads dilemma var att han snabbt ville besegra Serbien, men Tyskland begärde en offensiv mot Ryssland in i Polen. Det blev två offensiver. Conrad överskattade arméns förmåga att utföra hans komplicerade manövrer. Varken fälttåget mot Serbien eller mot Ryssland föll väl ut. Vid årets slut hade Österrike-Ungern tvingats ge upp Galizien och förlorat hundratusentals soldater.

Conrad ansågs dock vara en god strateg och ha stor del i planeringen inför segrarna mot ryssarna 1915. Den österrikisk-ungerska armén blev dock alltmer beroende av tyska förband för att fungera. Den nye kejsaren Karl I sökte en förhandlingsfred och efter den misslyckade offensiven vid Piave i Italien 1917 ersattes Conrad von Hötzendorf som generalstabschef av Arz von Straussenberg. Som ett resultat av den misslyckade offensiven i Sydtyrolen juni 1918, begärde Conrad avsked från armén, och förlänades grevlig värdighet.

Conrad avled den 25 augusti 1925 under en resa till den sydtyska orten Bad Mergentheim.

Under sin livstid var Conrad en flitig militär författare och låg bakom ett flertal militärteoretiska verk.

Bibliografi 
 Zum Studium der Taktik (2 band, 3:e upplagan 1899)
 Die Gefechtsausbildung der Infanteri (6:e upplagan 1917)
 Aus meiner Dienstzeit 1906-1918 (1-5, 1921-1925)
 Mein Anfang (1925)

Källor 
 Ponting, Clive (2002), Tretton dagar  
 Keegan, John (1998), Det första världskriget  
Krigshistoriepodden

Noter

Externa länkar 
 

Österrikiska fältmarskalkar
Personer i Österrike under första världskriget
Österrikiska militärer under 1800-talet
Österrikiska militärer under 1900-talet
Födda 1852
Avlidna 1925
Män
Ärkehertig

Ärkehertig (femininum: ärkehertiginna) (tyska: Erzherzog, Erzherzogin) var titeln för prinsar som tillhörde huset Habsburg. Titeln användes mellan mitten av 1400-talet och 1918. 

Titeln går tillbaka till 1156, då Kejsar Fredrik I Barbarossa skall ha tillerkänt furstarna av Habsburg samma rang som kurfurstarna, vilka som förvaltare av ärkeämbeten även kallades ärkefurstar.

Den förste habsburgare som utnyttjade titeln var ärkehertig Rudolf IV av Österrike (1358–1365). Allmänt erkännande fick titeln först 1453 under kejsar Fredrik III. Då monarkin i Österrike upplöstes 1918 upphörde titeln officiellt och de medlemmar av familjen Habsburg som är österrikiska medborgare är förbjudna att använda titeln och de är kända under sitt förnamn och efternamnet Habsburg-Lothringen. De medlemmar av familjen som är tyska medborgare har dock rätt att använda titeln. Ärkehertig används också inom det belgiska kungahuset där den ingår i titeln för den sedan 1995 också belgiske prinsen Lorenz av Österrike-Este, gift med prinsessan Astrid av Belgien.

Källor

Furstetitlar
Huset Habsburg
Webbhotell

Ett webbhotell är en tjänst som möjliggör för den som inte vill upprätthålla en egen offentlig webbserver att publicera sig på World Wide Web. Ett webbhotell har en internetansluten dator (webbserver) – i praktiken flera datorer, för att klara behovet av kapacitet och tillgänglighet – där flera användare kan lägga upp sina hemsidor eller webbplatser (under olika domännamn).

Tjänster på ett webbhotell 
Webbhotell karakteriseras bland annat av dessa egenskaper:
 Lagringsutrymme - mängden data som kan finnas på en webbplats, räknas i gigabyte (GB).
 Trafikkapacitet - mängden data som en webbplats kan leverera per tidsenhet.
 Antal domäner du kan ha på ett konto, allt från 1 och obegränsat.
 Tillgänglighet - hur stor del av tiden som webbmaterialet är tillgängligt (ofta räknat som antal nior: till exempel 99,9 % av tiden motsvarar i medeltal 10 minuter avbrott i veckan).
 Säkerhetskopiering - sköts säkerhetskopieringen tillräckligt väl eller bör kunden själv säkerhetskopiera innehållet.
 Plattform - exempelvis Linux- eller MS Windows-servrar, väsentligt för vissa skriptspråk och om det är möjligt att logga in och arbeta direkt med en kommandotolk.
 Databaser - hur många, och av vilken typ. En vanlig typ är MySQL.
 Skriptspråk - möjlighet att göra dynamiska webbsidor (till exempel med PHP och CGI). Dessutom kan du välja PHP version helt själv med de flesta webbhotellen.
 Vilka möjligheter som finns att uppdatera webbsidorna - till exempel via webben, eller genom att skicka uppdaterade filer med ftp eller ssh.
 Möjlighet att logga in på servern för att interaktivt arbeta med sidorna.
 Möjlighet att få statistik över trafiken till webbsidorna.

I allmänhet erbjuder sig kommersiella webbhotell att registrera och förvalta önskad domän för kunden. Seriösa webbhotell registrerar åtminstone på begäran domänen i kundens namn, så att byte av webbhotell eller utnyttjande av annan för vissa tjänster knutna till domänen är möjligt utan problem.

Förutom www-servicen brukar webbhotell även erbjuda e-post, med adresser som hör till den berörda domänen. Exempelvis kan ett företag med webbplats på adressen www.firma.se även få e-postadresser för de anställda med formatet namn@firma.se.

Antalet e-postadresser, möjligheter till IMAP och webbpost, administration av e-postlistor, filter för skräppost (spamfilter), virusskydd och dylikt varierar mellan olika webbhotell, liksom huruvida e-posten sköts enligt standarderna, till exempel huruvida en administratör kan nås på namnet postmaster.

Gratis webbhotell 
Det finns företag som erbjuder gratis webbsidor. Oftast har de sidorna reklam istället, eller långsammare tjänster, eller enbart enklare tjänster medan mer omfattande hjälp, såsom kundsupport, kostar pengar.

Specialiserade webbhotell 
Det finns webbhotell som riktar in sig på olika system som t.ex. WordPress. De fungerar som ett vanligt webbhotell men deras servrar är optimerade mot ett system som till exempel WordPress för att kunna erbjuda högsta möjliga hastighet.

Källor 

World Wide Web
Nikolaj Nikolajevitj

Nikolaj Nikolajevitj, född 6 november (18 november n.s.) 1856 i Sankt Petersburg, död 5 januari 1929 i Antibes, var en rysk storfurste och general. Han var son till storfurst Nikolaj och Alexandra av Oldenburg och sonson till tsar Nikolaj I.

Nikolaj Nikolajevitj deltog som medlem av generalstaben i rysk-turkiska kriget 1877-1878, blev regementschef vid kavalleriet 1884, generalinspektör för kavalleriet 1895, samt president i försvarsrådet, chef för gardena och högste befälhavare i Sankt Petersburgs milititärdistrikt 1905. Nikolaj arbetade energiskt för att höja den ryska arméns krigsberedskap och utnämndes till överbefälhavare för armén vid första världskrigets utbrott 1914. Han vann betydande framgångar mot Österrike-Ungern 1914-1915, men lyckades inte förhindra de stora nederlagen mot tyskarna i Ostpreussen och Polen. Av inrikespolitiska skäl entledigades Nikolajevitj i september 1915 från sitt befäl när Nikolaj II personligen övertog kommandot.

Nikolajevitj utsågs i stället till vicekonung och befälhavare i Kaukasien. Efter tsarens abdikation i samband med februarirevolutionen 1917 blev Nikolaj åter överbefälhavare men avsattes kort därefter och internerades på Krim.

Han frigavs 1918 och tillhörde sen de åttiotal personer som evakuerades på det brittiska fartyget HMS Marlborough från Krim tillsammans med änketsaritsan Maria Fjodorovona i april 1919. Han emigrerade till Italien, varifrån han 1922 flyttade till Frankrike, där han fram till sin död var bosatt på slottet Choigny utanför Paris.

Nikolaj åtnjöt internationellt högt anseende som militär. Han gifte sig 1907 i Jalta på Krim med sin brors svägerska, prinsessan Anastasia av Montenegro (1868-1935). De var barnlösa.

Källor 

Nationalencyklopedin

Ryska generaler
Ryska militärer under 1800-talet
Ryska militärer under 1900-talet
Personer i Ryssland under första världskriget
Romanov
Ryska storfurstar
Personer från Sankt Petersburg
Födda 1856
Avlidna 1929
Män
Studentförening

Studentförening kallas vanligen en ideell förening som drivs av och för studenter och som, till skillnad från en studentkår, alltid har haft frivilligt medlemskap och inte på samma sätt är studenternas företrädare utan mer är till bara för social samvaro. Somliga lokala studentföreningar har slutit sig samman med likartade föreningar på andra studieorter; den gemensamma organisationen kallas då ofta för studentförbund.

Vid Stockholms universitet finns obligatoriska studentföreningar, så kallade fakultetsföreningar, vilka delvis fyller samma funktion som en studentnation vid andra lärosäten.

Se även
 Studentnation 
 Studentliv
 Studentorden

 
Svensk studentkultur
Inlines

Inlines är en typ av rullskridskor där samtliga hjul är monterade på rad, det vill säga i linje med varandra (eng. "in line"). Inlines blev en stor trend på 1990-talet.

Ett av märkena heter/hette Rollerblade, varför inlines ibland kommit att kallas "rollerblades". Se varumärkesord.

Ett antal rullskridskoklubbar har bildats i Sverige, sorterande under Svenska Skridskoförbundet. Vid Europeiska rullskridskoförbundets (CERS) årsmöte i Martinsicuro, Italien 2006 deltog 22 nationer. 

I Varberg och Karlstad finns för närvarande (juni 2009) landets två enda tävlingsbanor med internationella mått: en 200 meter lång ovalbana doserad enligt gällande regler.

Sportutrustning
Fotbeklädnader
Skridskor
Dryckesvisa

Dryckesvisor är visor som skildrar alkoholdrycker och drickande eller sådant som förknippas med detta. Dryckesvisor sjungs som en allmän underhållning vid bordet, eller när lusten funnits att sjunga i dryckeslaget.

Historia

Dryckesvisan i sin nordiska utformning har säkerligen rötter i medeltiden. Till skillnad från den kortare och enklare skålvisan har en dryckesvisa oftast en känd upphovsman. Mellan de litterära och de mer folkliga dryckesvisorna finns ett visst växelspel; exempelvis blev en del av Bellmans många dryckesvisor till muntlig tradition redan under hans levnad.

Som helhet är dryckesvisan en sameuropeisk visgenre. Såväl äventyraren och poeten Lucidor (1634–1690) som i samhället mer välanpassade dryckesviseförfattaren, som den adlade ämbetsmannen och psalmförfattaren Erik Lindschöld (1634–1690) och ämbetsmannen och poeten Israel Holmström (1661–1708) både lånade melodier och översatte text från utländska förlagor. Olof von Dahlin (1708-1763) och Carl Michael Bellman (1740-1795) skrev dryckesvisor i en backanalsk anda som var modern under 1700-talet. Under detta århundrade kom ordenssällskapen att bli en viktig arena för mer litterära dryckesvisor. Dryckesvisan var som mest betydelsefull kring skiftet mellan 1700- och 1800-tal; sedan kom de ändrade umgänges- och dryckessederna att medföra att den kortare och mer funktionsinriktade skålvisan till största delen tagit över efter dryckesvisorna.  

Dryckesvisor har spridits både genom skillingtryck och visböcker, under 1800-talet exempelvis Bacchi visbok och Vid bålen.

Kända dryckesvisor 
 Än en gång däran, Evert Taube
 Så lunka vi så småningom, Carl Michael Bellman, Fredmans sång n:o 21
 Bort allt vad oro gör, Carl Michael Bellman, ur Bacchi Tempel
 Gubben Noak, Carl Michael Bellman, Fredmans sång n:o 35
 To Anacreon in Heaven, musik John Stafford Smith och text Ralph Tomlinson. Melodin kom senare att användas till USA:s nationalsång The Star-Spangled Banner

Se även
Skålvisa
Snapsvisa

Källor

Fotnoter

Vidare läsning
Christina Mattsson, Från Helan till lilla Manasse: Den svenska snapsvisans historia, Stockholm 2002
Christina Mattsson, Helan Går: Hundrafemtio visor till skålen. Stockholm 2002
Åmselemorden

Åmselemorden kallas morden natten till den 3 juli 1988 i Åmsele i Västerbotten i Sverige på två makar samt deras 15-årige son.

Händelseförlopp 
Upprinnelsen till morden var att Juha Valjakkala (23) och hans flickvän Marita Routalammi (20) på natten stal en av familjens cyklar, men upptäcktes av fadern och sonen som tog upp jakten på dem i familjens bil, en orangefärgad Volvo 142. Vid kyrkogården i Åmsele mötte de tjuvarna. När fadern försökte få tillbaka familjens cykel tvingade Valjakkala ned dem båda på knä och sköt sedan först fadern med ett hagelgevär och sedan sonen. Båda avled av skottskador i huvudet. Klockan var omkring 03.20.

Modern började söka efter sin make och son, när de inte hade kommit tillbaka. Utanför kyrkogården stötte hon på Valjakkala och Routalammi, som precis var på väg att lämna mordplatsen i en stulen bil, en gråfärgad Saab 900 turbo. När modern försökte prata med paret uppstod tumult. Modern kom över det laddade hagelgeväret, men Routalammi lyckades avväpna henne. Modern försökte då fly. Enligt domen och Routalammis vittnesmål hann Valjakkala i fatt henne och slog ihjäl henne med geväret, innan han skar av henne halsen och högg henne två gånger i sidan. Enligt Valjakkala var det Routalammi som sprang efter modern och mördade henne. Vapnen som användes vid morden stals i Sveg.

Händelsen föranledde ett stort polispådrag i Sverige, Finland och Danmark. De båda förövarna greps på järnvägsstationen i Odense den 10 juli då det tåg de hade stigit på i Köpenhamn anlände. De fördes sedan till häktet i Umeå.

Rättegången 
Rättegången blev den mest bevakade i Umeå tingsrätts historia. Under rättegången försvarades Valjakkala av advokat Pelle Svensson och Routalammi av advokat Gunnar Falk. Valjakkala dömdes till livstids fängelse för morden, ett straff som han avtjänade i finskt fängelse. Routalammi dömdes till två års fängelse för medhjälp till misshandel och släpptes enligt praxis efter att ha avtjänat halva tiden. I hovrätten ändrades brottsrubriceringen till medhjälp till grov misshandel.

Den 3 december 2007 meddelade Helsingfors hovrätt att Valjakkala benådats. Hans livstidsstraff omvandlades till villkorlig dom, och datum för hans frigivning angavs till den 1 juli 2008. Han frigavs dock villkorligt redan den 25 februari 2008. Han återfördes till fängelse i april 2008 för att ha brutit mot villkoren. Han släpptes igen den 2 februari 2009 och hade då varit inspärrad i omkring 20 år för morden.

Efter att han blivit frigiven 2008 har han begått nya brott och därmed åter dömts till fängelse. Han avled den 27 februari 2023.

Media 
 Il Capitano, film 1991
 I den danska TV-serien Mordkommissionen är avsnitt 18 tydligt baserat på Åmselemorden.
 P3 Dokumentär söndagen den 26 oktober 2008 handlade om Åmselemorden

Vidare läsning

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 
 
 

1988 i Sverige
Mord och mordförsök 1988
Mord i Sverige
Vindelns kommun
Areaenhet

Areaenheter är olika mått för area.

SI-enheter 
SI-enheten för area är kvadratmeter (förkortning: m², tidigare ibland kvm).

Man använder också:
 Ar (a)
 1 ar = 100 m²
 Hektar (ha)
 1 hektar = 100 ar = 10 000 m²
 Kvadratkilometer (km²)
 1 kvadratkilometer = 100 hektar = 1 000 000 m²

Anglosaxiska enheter 
 square inch
 square foot
 square chain
 acre

Enheter inom atomfysik 
 shed
 Barn (b, bn)
 1 b = 10−28 m²

Historiska enheter 
Ytmått är primärt mått på odlingsbar marks areal. När det gäller ytmått så skiljer det mellan det mer vanliga "Vad en given mängd utsäde räckte till", utsädesmått, och markens värde, penningmått. I det senare fallet har måttet sitt namn efter det mynt som motsvarar värdet av marken.

Utsädesmått 
 Pundland
 1 pundland = 4 tunnland = 8 spannland = 19746,4 kvadratmeter

 Tunnland = den areal som en tunnas utsäde räckte till.
 1 tunnland = 1/4 pundland = 2 spannland = 8 fjärdingsland = 32 kappeland = 56 kannland = 4936,6 kvadratmeter, ca 1/2 hektar. 

 Spannland = den areal som en spann utsäde räckte till.
 1 spannland = 1/2 tunnland = 4 fjärdingsland = 16 kappeland = 28 kannland = 2468,3 kvadratmeter.

 Kappeland 
 1 kappeland = 1/32 tunnland = 154,3 kvadratmeter

 Kannland = den areal som en kanna utsäde räckte till.
 1 kannland = 1/56 tunnland = 1000 kvadratfot = 88,15 kvadratmeter.

Penningmått 
 Dalerland 
 1 dalerland = 4 markland = 32 tunnland = 15,797 hektar

 Markland (vanlig för att ange ett helt hemman, besuttenhetsnorm).
 1 markland = 8 öresland = 24 örtugland = 192 penningland = 3,9493 hektar

 Öresland 
 1 öresland = 1 tunnland = 3 örtugland = 24 penningland = 4936,6 kvadratmeter

 Örtugland 
 1 örtugland = 1/3 tunnland = 8 penningland = 1646 kvadratmeter

 Penningland 
 1 penningland = 1/24 tunnland = 206 kvadratmeter

"De nya måtten" 
När decimalsystemet år 1855 ersatte det gamla verksystemet fick man de nya ytmåtten:

1 kvadratrev = 100 kvadratstänger = ca 882 m²

1 kvadratstång = 100 kvadratfot = ca 8,82 m²

1 kvadratfot = 100 kvadrattum = ca 882 cm²

1 kvadrattum = 100 kvadratlinjer. = ca 882 mm²

Övriga mått 
 Plogland = den areal som kunde plöjas under en dag.
 Fotbollsplan = 0,7 hektar

Se även
 Längdenhet
 Volymenhet
 Mynt
 Längdmått
 Viktmått
 Area
Djävulsön

Djävulsön (franska: Île du Diable) är den minsta av öarna i ögruppen Îles du Salut belägen 11 km utanför Franska Guyanas kust. Öns area är 0,14 km². De andra öarna heter Île Royale och Île Saint-Joseph.

Djävulsön utgjorde den mest hårdbevakade delen av en stor straffkoloni som Frankrike drev i Franska Guyana mellan 1852 och 1953 och är kanske mest känd på grund av Dreyfusaffären.

Referenser i populärkulturen 
Handlingen i boken Papillon utspelas delvis på Djävulsön. Boken är senare filmatiserad, och bygger till vissa delar på författaren Henri Charrières egna erfarenheter som livstidsfånge i Franska Guyana. 
Fransmannen Charles Péan, kommendör i Frälsningsarmén, skrev en bok med titeln Djävulsön som handlar om Frälsningsarméns arbete bland de frigivna straffångarna. Boken gavs 1971 ut på svenska på bokförlaget FA-press.
Bandet Megadeth har gjort en låt med namnet Devils Island.
I filmen Att ha och inte ha (1944) med Humphrey Bogart och Lauren Bacall talas det om Djävulsön som ett "fängelse" som inte går att ta sig ifrån i vilket man kan hamna om man inte lyder givna order. Även en av filmens figurer har som uppgift att hjälpa en fånge på ön bort därifrån.

Källhänvisningar

Externa länkar

Fängelser i Frankrike
Nedlagda fängelser
Frankrikes öar
Öar i Atlanten
Franska Guyanas geografi
Werfen

Werfen är en köpingskommun i det österrikiska förbundslandet Salzburg. Kommunen är belägen cirka 50 kilometer söder om Salzburg i distriktet Sankt Johann im Pongau. I Werfen finns Burg Hohenwerfen, som var platsen där delar av filmen Örnnästet spelades in. Även några scener ur filmen Sound of Music är inspelade på ängar ovanför Werfen.

Referenser

Externa länkar 

Orter i Land Salzburg
Kommuner i Land Salzburg
Heraldiska vapen med hundar
Burg Hohenwerfen

Hohenwerfen är en  fästning i mellersta Österrike, belägen ovanför byn Werfen, ungefär 50 kilometer söder om Salzburg.

Fästningens historia sträcker sig tillbaka till 1000-talet och under åren har den främst tjänat som fängelse. Mellan åren 1938 och 1987 låg här en polisskola, och 1969 spelades filmatiseringen av Alistair MacLeans krigsthriller Örnnästet in i fästningen. I filmen kallas byggnadsverket Schloss Adler.

Numera är fästningen endast en turistattraktion som är öppen under sommarhalvåret med guidade visningar och falkeneraruppvisningar som huvudattraktioner.

Se även 
 Örnnästet (plats)

Externa länkar 

Hohenwerfen
Befästningar i Österrike