kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Supporterklubben Getingarna

Supporterklubben Getingarna, Getingarna, är BK Häckens officiella supporterklubb. Ordförande 2023 är Johannes Jensen.

Till klubbens verksamhet hör bland annat att anordna resor till bortamatcherna, tävlingar och uppladdningar inför hemmamatcherna. 

Klubben har lokalavdelningar runt om i landet, exempelvis i Stockholm och Skåne.

Getingarna grundades år 2001 ur den då insomnade föreningen Getingen (som hade bildats 1968) och har allt sedan dess verkat för gott supporterskap och god läktarkultur.

När Getingarna startade saknade läktarna mycket av dagens gulsvarta inslag. Hejarklack och kulturen kring den var oansenlig.

Klacken återfinns på Sektion G på Bravida Arena.

Externa länkar
Supporterklubben Getingarna
Sektion G

Noter

Supporterklubbar i Sverige
Getingarnas orkester

Getingarnas orkester, även kallad Österlenbandet, är ett dansband från Österlen i Skåne.

Getingarna, som spelar dansmusik har sex medlemmar, har bl.a. gett ut skivorna "Kärlekens vingar" och "Kärlekens vindar". 
De har också gett ut en singel med låtarna "Sköna Helena" och "Kommer hem".  1999 låg Getingarna på Svensktoppen med låten "Kärlekens vingar".

Medlemmar 2018.

Liffe Persson

Anette Persson

Micke Hansson

Jonta Johansson

Jörgen Andersson

Christian Magnusson

Svenska dansband
Karelsk spets

Karelsk spets är en vävteknik med plockad mönsterbård där varptrådarna snos om varandra. Särskilt vanlig i bordsdukar och gardiner. Eftersom mönstret åstadkommer håligheter blir kanten på väven ojämn. Ett alternativ är att flytta in mönsterbården en bit på tyget och avstå från att plocka sidorna. Varje sida fordrar då en extra skyttel för att fylla ut med inslag där mönstret skapat glipor.

Formen av spets är typisk för den karelska folkkonsten, vilket givit upphov till namnet på tekniken.

Vävsätt
Myggtjäll

Myggtjäll är en vävteknik i tuskaft med små mönstersolvade partier där bindningsmönstret ger avvikande mönster i tyget genom de flotteringar som skapas av bindningen. Särskilt vanlig i gardiner. 

Myggtjäll, stramalj, droppdräll och språngdräll är alla mycket lika varandra.

Vävsätt
Gåsögon

Gåsögon kan syfta på:  

 Gåsögon (vävteknik) – en vävteknik
 Gåsögon (vinkelcitationstecken) – ett annat namn på dubbla vinkelcitationstecken (»…«)
Meroë

Meroë, grekernas och romarnas benämning på huvudstaden i det forntida etiopiska riket och på området däromkring mellan Nilen, Atbara och Blå Nilen.

Detta rike, Meroë, som omnämns först av Herodotos, följde på ett äldre etiopiskt rike i Napata längre ned vid Nilen, något nedanför 4:e katarakten. Det äldre Meroë, inskrifternas Napata, var ursprungligen civiliserat av egyptierna och lydde under dem, men blev senare oberoende och till och med utgångspunkten för en egyptisk dynasti, den 25:e (707 - 663 f. Kr.), till vilken Bibelns So (2 Kon. 17:4) och Tirhaka (2 Kon. 19:9) hörde. Det yngre Meroë behöll sitt oberoende när Egypten kom under främmande härskare. Den i Apg. 8:27 omtalade drottning (Kandake) Amanirenas var sannolikt härskarinna i Meroë.

Meroë besöktes av grekiska köpmän, och Eratosthenes astronomiska expedition bestämde noggrant dess läge. Redan på Neros tid var landet nedanför Meroë, fordom platsen för så många städer, nästan öde.

24 juni 2011 fick Meroë världsarvsstatus.

Se även 
Etiopiens historia

Referenser

Externa länkar 

Etiopiens historia
Antikens Egypten
Världsarv i Sudan
Världsarv inskrivna 2011
Fornminnen i Sudan
Spökstäder i Sudan
Ugglan
Sudans historia
Napata

Napata var en stadsstat i antikens Nubien, nära Karima i dagens Sudan, huvudstad i det forntida etiopiska riket.

Efter Nubiens erövring genom faraonerna av 18:e dynastin (omkring 1500 f.Kr.) var Napata den sydligaste staden i det egyptiska riket och omlastningsplats för handeln med Sudan. Under den 21:a dynastin (efter 1100 f.Kr.) flydde  Amonspräster, översteprästen Herhors ättlingar från Egypten och grundade i Napata en självständig präststat, vars härskare under den 23:e dynastins tid började utvidga sitt välde norrut och på 700-talet f.Kr. erövrade Egypten och med den 25:e dynastin (etiopiska dynastin) besteg Egyptens tron. Efter den assyriska erövringen efterträddes den av den saitiska 26:e dynastin, som härskade från år 663 f.Kr.

Efter år 600 f.Kr., då de etiopiska kungarna flyttat residenset till Meroë, förföll Napata och blev slutligen förstört av den romerske fältherren Petronius på Neros tid. Prästerna i Napata var mestadels de mäktigaste i staten, och endast ibland lyckades kungarna i Meroë frigöra sig från dem. Kulturförbindelserna med Etiopien blev allt färre, och kulturen förföll.

Källor 

Sudans historia
Etiopiens historia
Antikens Egypten
Annaba

Annaba (arabiska: عنابة, berberspråk: Aânavaen, äldre franskt namn: Bône) är en hamnstad i nordöstra Algeriet, nära floden Wadi Seybouse och den tunisiska gränsen. Staden är belägen cirka 420 kilometer öster om Alger. Folkmängden uppgick till cirka 254 000 invånare i centralorten 2008, medan det i storstadsområdet bodde cirka 355 000 invånare 2018.

Annaba är en viktig hamn för export av järnmalm, fosfat och jordbruksprodukter. Staden har en betydande industri, bland annat ett stort järn- och stålverk.

Annaba, som hette Hippo Regius på romarnas tid, anlades troligen av fenicierna på 1300-talet f.Kr. Den var en viktig ort för tidig kristendom. Från 396 till 430 var Augustinus biskop i Hippo Regius. Staden har kristna, muslimska och romerska byggnader. Den plundrades och förstördes av vandaler och araber.

Referenser

Noter

Externa länkar 

Orter i Annaba (provins)
Munkabälte

Munkabälte är en vävdekor, förekommande inom allmogeväv inom stora delar av Sverige. Namnet är troligen skånskt, av okänd ålder.

Munkabälte tillhör kategorin konstvävnader. Den har en tuskaftsbotten med ande mönsterinslag som skyttlas in över hela vävbredden. Inslaget flotterar både på rät- och avigsidan. Vävtekniken är att munkabälte solvas på fyra skaft med två bottentrampor för tuskaft samt två mönstertrampor. Mönstertramporna sänker två skaft vardera. Den vanligaste mönsterformen är en åttabladig stjärna eller blomma med ett litet kors i mitten. Ibland är mönstret inplockat - broscherat. Det förekommer att väven är solvad på åtta skaft s.k. dubbelt munkabälte. Motivet finns då på fyra skaft utspritt diagonalt över ytan. Munkabälte är vanlig i löpare, bordsdukar och gardiner.

Plattväv är en variant av munkabälte.

Munkabälte kan också vävas på längden. Då räcker 4 skaft även till det, två för mönster och två för tuskaft.

Noter  

Vävsätt
Trädgårdsdags

Trädgårdsdags var ett program i Sveriges Radio P1 som sändes från mars 1979 till 2004. Programledare var Ulf Schenkmanis och trädgårdskonsulenten Lars-Eric Samuelsson. 

Vanligtvis sändes Trädgårdsdags från en radiostudio. Schenkmanis och Samuelsson var dock ofta ute på turné, till exempel till en trädgårdsförening eller plantskola, och sände då därifrån.

Programmets signaturmelodi var "Ballade pour Adeline", en instrumentell melodi från 1976 komponerad av Paul de Senneville och Olivier Toussaint och främst känd via Richard Claydermans inspelning.

Referenser

Externa länkar

Trädgårdsdags, från Sveriges Radio P1

Program i Sveriges Radio
Radioprogram startade 1979
Radioprogram nedlagda 2004
Orval

Orval syfta på:

 Orval, Cher – fransk kommun i departementet Cher
 Orval, Manche – fransk kommun i departementet Manche
 Orval (berg) – ett berg i Storbritannien
 Orval (kloster) – i Belgien
 Orval (öl) – ett belgiskt ölmärke
 Orval (ost) – en belgisk ost
Otäcka odjur

Otäcka odjur (engelska: Fierce Creatures) är en amerikansk-brittisk komedifilm från 1997, i regi av Fred Schepisi och Robert Young. I huvudrollerna ses John Cleese, Jamie Lee Curtis, Kevin Kline och Michael Palin.

Handling 
Filmen utspelar sig i och kring ett brittiskt zoo med ekonomiska problem, som köps av ett amerikanskt företag. Företagets ägare, Rod McCain, låter sin son, Vince, driva zooet och öka vinsterna, vilket han gör genom moraliskt tvivelaktig marknadsföring.

Om filmen 
Manuset skrevs av John Cleese och Iain Johnstone, tillsammans med William Goldman, som dock inte nämns i eftertexterna. Filmen är en andlig uppföljare till En fisk som heter Wanda.

Rollista i urval 
John Cleese - Rollo Lee 
Jamie Lee Curtis - Willa Weston
Kevin Kline - Vince McCain/Rod McCain 
Robert Lindsay - Sydney Lotterby 
Michael Palin - Adrian 'Bugsy' Malone
Ronnie Corbett - Reggie, ansvarig för sjölejon
Carey Lowell - Cub, ansvarig för kattdjur 
Bille Brown - Neville
Cynthia Cleese - Pip, ansvarig för små däggdjur
Jack Davenport - lärling

Referenser

Externa länkar 
 
 

Filmer 1997
Amerikanska komedifilmer
Brittiska komedifilmer
Filmmusik av Jerry Goldsmith
Engelskspråkiga filmer
Filmer från Universal Studios
Lump

Lump är slitna och kasserade textilier av bomull, ull, lin, jute och hampa.

Lump var från början den enda råvaran till pappersmassa fram till ca 1830-talet, då man började tillverka massan av halm och slipmassa av träråvara. Dock fanns lumppappret även senare, och används än idag till vissa exklusiva små bokupplagor. Det bästa pappret fick man från linnelump, vilket var en bristvara. I "pappersbruksstäder", som levde nästan helt på pappersbruket, till exempel Mölndal i Västsverige, var bristen på lump som svårast. Speciella lumpsamlare var anställda av pappersbruken för att samla in råvaran. På 1860-talet lyckades man på kemisk väg använda trämassa för papperstillverkning, vilket ledde till att papperet blev billigare.

Den ökade tillgången på avlagda och utslitna textilier gjorde att det var möjligt att utöka hemtextilierna med till exempel trasmattor till golven. Lumpmassa (egentligen s.k. bomullslinter som är ett avfall från bomullsspinnerier) används idag för sedlar och andra värdehandlingar.

Papper
Textilmaterial
Trappist

Trappist kan avse:

 En medlem i Trappistorden, en munk- och nunneorden
 Trappistöl, en ölsort
 Ett teleskop, Transiting Planets and Planetesimals Small Telescope (TRAPPIST) på La Silla-observatoriet i Chile
 Stjärnan TRAPPIST-1, en röd dvärgstjärna, känd för sitt planetsystem med flera planeter i den beboeliga zonen
Simferopol

Simferopol ( ; ; krimtatariska: Aqmescit, "Vita moskén", äldre stavning Aq Mechet; fram till 1200-talet Kermençik) är huvudstad i Krim på Svarta havets nordkust, belägen vid den mindre floden Salhir på ungefär 350 meters höjd över havet. Folkmängden uppgår till cirka 335 000 invånare. Största delen av befolkningen är ryssar, med större minoriteter av ukrainare och krimtatarer. Simferopol är centrum i ett vin- och fruktodlingsdistrikt. I staden finns bland annat livsmedelsindustrier. Simferopol har goda järnvägsförbindelser, internationell flygplats, och har dessutom världens längsta trådbusslinje som förbinder Simferopol med Jalta.

Historik 

Lämningarna efter de antika skyternas huvudstad finns inom stadsgränsen. Betydligt senare förlades en krimtatarisk stad, vid namn Aqmescit eller Aq Mechet, "Vita moskén", till vad som nu är Simferopol. Ryssarna intog staden 1784 i samband med Katarina II:s erövring av Krim. Den döptes om till Simferopol, efter grekiskans Συμφερόπολις, Symferópolis, "användningarnas stad". År 1802 blev Simferopol administrativt centrum i det ryska guvernementet Taurien. Under krimkriget 1854-1856 stationerades de ryska reserverna och sjukhusen i staden. Fler än 30 000 ryska soldater begravdes nära staden.

I slutet av ryska inbördeskriget förlade general Pjotr Wrangel i Vita armén sitt högkvarter dit. Den 13 november 1920 erövrade Röda armén staden, och den 18 oktober 1921 blev Simferopol huvudstad i den autonoma sovjetrepubliken Krim. Under andra världskriget ockuperades staden av den tyska armén mellan 1 november 1941 och 13 april 1944. Nazisterna dödade närmare 22 000 av stadens invånare, främst ryssar, judar, krimtjaker och romer. Av dessa dödades 14 300 den 13 december 1941 av Einsatzgruppe D under befäl av Otto Ohlendorf. Sovjetiska armén återerövrade området i april 1944. Simferopol har sedan dess varit huvudstad i oblastet Krim från 30 juni 1945, samt i den autonoma republiken Krim från 5 maj 1992 efter Sovjetunionens fall. Sedan krimtatarerna flyttat tillbaka till Krim efter den påtvingade exilen under Sovjettiden har flera krimtatariska förorter växt upp runt stadskärnan. I och med Rysslands annektering av Krim 2014 hamnade staden åter de facto under rysk överhöghet.

Folkmängd 
1839: 7 000 
1847: 13 768 
1864: 17 000
1887: 38 000
1897: 49 078 
1923: 70 203 
1939: 142 634
1945: 67 000
1959: 187 823
1970: 249 053
1979: 301 505
1989: 343 565
2001: 343 644
1 januari 2012: 335 582

Referenser 

 
Städer i Ukraina
Orter i Krim
Städer i Ryssland
Dnipro

För floden med samma ukrainska namn, se Dnepr.

Dnipro ( ) är en viktig industristad i Ukraina med cirka 1 miljon invånare, vilket gör den till landets fjärde största stad. Den är belägen i Dnipropetrovsk oblast, sydost om huvudstaden Kiev vid Dnepr och är därigenom en viktig inlandshamn. Då staden grundades var dess namn Jekaterinoslav. Under sovjettiden, från 1926, hette den Dnjepropetrovsk och från ukrainska självständigheten 1991 fram till maj 2016 Dnipropetrovsk. Dnipro är även det ukrainska namnet på floden Dnepr.

Näringsliv 
Dnipro är en av Ukrainas största industristäder, med en omfattande järn- och stålindustri som baseras på järnmalm från Kryvyj Rih, mangan från Nikopol, kol från Donetskbassängen och elektrisk kraft från de många kraftstationerna i Dnepr. Staden har även produktion av plattstål, rörstål, stålvajer m.m., som utgör grunden för en betydande mekanisk industri som tillverkar lokomotiv, jordbruksmaskiner, gruvmaskiner och annan tung utrustning. Under Sovjettiden var staden säte för världens största producent av ballistiska robotar, Juzjmasj. Övrig industri omfattar bland annat produktion av kemikalier, bildäck, färg, cement, textilier, skor och livsmedel.

I staden finns ett universitet, grundat 1918, och många tekniska skolor.

Historik 
Staden grundades 1787 av furst Grigorij Potemkin. Den skulle vara mittpunkt för de områden som hade erövrats av de ukrainska kosackerna, som 1775 slutgiltigt underkastades efter erövringen av deras huvudsäte Zaporizja Sitj, och av det Osmanska riket i det rysk-turkiska kriget 1768–1774. Den kallades Jekaterinoslav efter Katarina II och blev huvudort i guvernementet Jekaterinoslav. William Hastie från Skottland var mannen bakom de stadsplaner för Jekaterinoslav, som godkändes 1817 och som följdes under hela 1800-talet. 

År 1926 ändrades namnet till Dnepropetrovsk och staden växte kraftigt efter att DnіproHESdammen byggdes 1932. Under andra världskriget så var staden den administrativa huvudorten för Generalbezirk Dnjepropetrowsk som var ett av sex distrikt i Reichskommissariat Ukraine. Den var liksom Sevastopol en så kallad stängd stad fram till 1990-talet. Under det mesta av sovjettiden användes stadens ryska namn Dnepropetrovsk, men från Ukrainas självständighet 1991 gick man över till att använda stadens ukrainska namn Dnipropetrovsk efter floden Dnepr och den ukrainske sovjetledaren Grigorij Petrovskij.

Sport 
 SK Dnipro-1

Referenser

Externa länkar 

 
Städer i Ukraina
Orter i Dnipropetrovsk oblast
Släggkastning för damer i friidrott vid olympiska sommarspelen 2004

Släggkastning, damer vid  Olympiska sommarspelen 2004 genomfördes vid Atens olympiska stadion den 23 och 25 augusti.

Rekord

Medaljörer

Resultat 
Alla resultat visas i meter.
Q automatiskt kvalificerad.
q kvalificerad genom ett av de därnäst bästa resultaten
DNS startade inte.
OR markerar olympiskt rekord.
NR markerar nationsrekord.
PB markerar personligt rekord.
SB markerar bästa resultat under säsongen.
NM markerar ej resultat
DSQ markerar diskvalificerad eller utesluten.

Kval 
Kvalgränsen var satt till 68,50 meter, vilket klarades av 11deltagare, varför den resterande finalplatsen besattes av den med därnäst bästa resultatet.

Grupp A

Grupp B

Final

Tidigare vinnare

OS 
1896 1996: Inga tävlingar
2000 i Sydney: Stacy Dragila, USA – 4,60

VM 
1983 - 1997: Inga tävlingar
1999 i Sevilla: Mihaela Melinte, Rumänien – 75,20
2001 i Edmonton: Yipsi Moreno, Kuba – 70,65
2003 i Paris: Yipsi Moreno, Kuba – 73,33

Friidrott vid olympiska sommarspelen 2004
Dildo

En dildo är en penisattrapp som kan användas både för vaginal och anal onani. Den är vanligen tillverkad av plast, latex eller silikon. Dildoar kan ha stora fetischistiska värden för enskilda eller par och kan i förspelet föras över huden. Om storleken är rätt kan de även användas för artificiell fellatio.

Det finns också krökta dildoar särskilt avsedda för stimulering av G-punkten.

Material, storlek och form 
Tidiga dildoar var gjorda av sten, trä eller keramik. Under 1940-talet kom en variant av gummi med en stålfjäder inuti. Mer moderna material som PVC och jelly är styvare. De innehåller dock mjukgörare, ftalater, varför det befaras att de innebär en hälsorisk. Det finns även dildoar utan mjukgörare.

Dildoar av silikon kan vara dyrare men är mer hygieniska, då materialet är fritt från porer och kan både frysas och kokas.

Det finns även dildoar av rostfritt stål som av vissa uppskattas för sin tyngd eller möjligheten att värmas eller kylas. Dessa är även lämpliga för elektrostimulation. Även dildoar av glas förekommer, ofta i fantasifulla former.

Storleken på en dildo kan variera kraftigt beroende på användningsområde och material. En studie visar på att medelstorleken för den användbara eller införbara delen av en dildo är cirka 21% längre i jämförelse med medelstorleken hos en penis i erigerat tillstånd, medan medelomkrets är nästintill densamma.

Formen på en dildo kan variera, från att vara realistisk och penisliknande med eller utan pung till att vara skapt i olika fantasifulla former.

Specialvarianter som är vanliga är analplugg, dubbeldildo – som kan användas av två personer samtidigt – och strap-on-dildon. Den senare monteras i ett speciellt bälte som därefter möjliggör penetration av sin partner för vaginal eller anal stimulans. Denna typ av dildo kan även sättas fast på låret. Det finns även dildoar som fäster mot blanka ytor tack vare en sugkopp i bakänden.

Dildoar avsedda för anal stimulans finns även de i olika utföranden. För att anses vara säker för anal stimulans så ska en dildo ha ett betydligt större omfång i bakänden eller ha ett tydligt stopp för att undvika att dildon åker in och fastnar i rektum.

Historia 

Föremål som hittats från senpaleolitikum, som har sagts vara batonger, har på senare tid ansetts med stor sannolikhet ha använts för sexuell njutning . Tveksamhet finns dock hos arkeologer att erkänna dessa föremål som sexleksaker. Det är sannolikt att de har använts av kvinnor när männen var ute på jakt . Det finns illustrationer av en dubbeländad trädildo från Zanzibar från sent 1800-tal.

Se även 
 Analplugg
 Analkulor
 Lösvagina
 Onani

Referenser

Externa länkar 

Sexuella hjälpmedel
Viktor IV

Viktor IV (Victor IV), namn som burits av två motpåvar.
 Viktor IV (1138)
 Viktor IV (1159-1164)
Lager

Lager kan syfta på

 Lager (bildbehandling) – för att separera olika delar i en bild inom digital bildbehandling
 Lager (teknik) – teknisk anordning för att minska friktion
 Lager (byggnadsteknik) – en byggnadsdel som kan överföra statiska krafter och/eller rörelser
 Elektrodynamiska lager – en typ av lager för att hålla roterande axlar på plats
 Lager (växt) – ett träd som tillhör familjen lagerväxter
 Lagerblad – en krydda
 Lagerkrans – en krans för huvudet gjord av kvistar från lagerträdet
 Lager 157 – en svensk butikskedja
 Lager Heuberg – en av tyska Bundeswehrs truppövningsplatser
 Lager (tillgångar) – lagertillgångar 
 Lagerbyggnad – en förvaringsbyggnad för kommersiella varor
 Lagerlokal – en förvaringslokal för kommersiella varor
 Varulager – företagsekonomisk term
 Lageröl – en öltyp
 Ljus lager – ett underjäst öl

Personer
 Paul Lager (1920–2019), svensk målare
 Per Lager (född 1944), svensk miljöpartist och riksdagsledamot

Fiktiva karaktärer
 Charline "Charlie" Lager, en bokserie fiktiv detektiv skapad av Linda Bengtsdotter
Olof Wijk

Olof Wijk kan syfta på:
Olof Wijk d.ä. (1786-1856) affärsman, riksdagsledamot för borgarståndet
Olof Wijk d.y. (1833-1901) affärsman och moderat-liberal politiker
Zdenek Sverák

Zdeněk Svěrák, tjeckisk manusförfattare och skådespelare, född 28 mars 1936 i Prag.
Var språklärare i tjeckiska innan han började skriva filmmanus till TV.
Hans manus lade grunden för de mest succéfulla filmerna under 70- och 80-talet.  
Sedan början av 90-talet har Zdenek endast jobbat med sin son, Jan Sverák.

Filmografi (urval av filmer har han skrivit och medverkat i)
2001 - Det djupa blå (Tmavomodrý svět)
1996 - Kolya (Kolja)
1994 -   Akumulator (Akumulátor I)
1991 - Grundskolan (Obecná škola)

Källor

Externa länkar
 

Födda 1936
Tjeckiska skådespelare
Tjeckiska manusförfattare
Alumner från Karlsuniversitetet
Män
Levande personer
Järnvägsolyckan i Nosaby

Järnvägsolyckan i Nosaby i Kristianstad ägde rum klockan 09.07 lokal tid den 10 september 2004, då kustpilentåget Christian IV (Y2 1376) kolliderade med en långtradare som stannat mellan bommarna i plankorsningen på länsväg 118 vid Nosaby kyrka. Två personer omkom och 47 skadades.

Olyckan
Tåg 357 på väg mot Malmö hade avgått från Karlskrona klockan 07.33. Strax efter klockan 9 var en lastbil på väg förbi plankorsningen på länsväg 118 vid Nosaby kyrka när bommarna fälldes ned enligt ögonvittnen. Tåget körde på lastbilens släp som klövs och hela dess innehåll av pellets flög ut.

Tågets första vagn spårade ur totalt, roterade 180º och blev liggande på sidan. Även andra och tredje vagnarna spårade ur. Banvallen och rälsen förstördes.

En lokförare längst fram i tåget omkom, tillsammans med  en lokförare på tjänsteresa (passåkte), 47 passagerare skadades varav 4 allvarligt, däribland tågmästaren som aldrig kom tillbaka i tjänst på SJ utan slutade under sommaren 2007.

Osäkerhet angående antalet resenärer
Det var osäkert hur många personer som fanns i tåget då många passagerare hade periodkort från Blekingetrafiken eller Skånetrafiken och endast ett fåtal hade SJ-biljett och SJ visste bara antalet passagerare med SJ-biljett. Tidiga beräkningar visade på 90. Av dessa skadades 47 varav 4 fick allvarliga men inte livshotande skador. De skadade fördes till Kristianstads centralsjukhus, men även sjukhus i Malmö, Lund och Karlshamn sattes i beredskap för säkerhets skull. 

Nosaby skola ligger nära olycksplatsen. Flera skolbarn blev ögonvittnen till olyckan. Vissa lokaler i skolan användes som behandlingsrum för skadade.

Domen
Lastbilsföraren hävdade att han inte såg att stoppsignalen var tänd förrän han var framme vid bommarna eftersom han var bländad av solen. Istället för att genast köra igenom bommarna så att fordonet inte skulle bli kvar på spårområdet, stannade han på spåret och försökte lyfta upp bommen, vilket dock misslyckades. Lastbilsföraren bestämde sig då för att köra igenom bommen, men det var för sent. Långtradaren hann aldrig ut ur plankorsningen och tåget kolliderade med lastbilssläpet. Därför dömdes han den 19 december 2005 av Kristianstads tingsrätt till 14 månaders fängelse för grov vårdslöshet i trafik, vållande till annans död och vållande till kroppsskada. Domen fastställdes av hovrätten. Advokat Leif Silbersky, som försvarade den åtalade, valde att överklaga även hovrättens dom. Högsta domstolen valde dock att inte bevilja prövningstillstånd varför hovrättens dom stod fast.

Referenser

Externa länkar
Statens haverikommissions slutrapport om olyckan, PDF 1,6 Mb

2004 i Sverige
Nosaby
Nosaby
Kristianstads historia
Nosaby