kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Karbonylsulfid

Karbonylsulfid eller koloxisulfid, COS, är en illaluktande gas vid rumstemperatur. Det är den vanligaste naturliga svavelföreningen i atmosfären (0,5 ppb) och förekommer i gaser från vulkanutbrott.

Användningsområden 
Karbonylsulfid används som ett intermediat i tillverkningen av tiokarbamatherbicider. Karbonylsulfid är en möjlig alternativ fumigant till metylbromid och fosfin. I vissa fall resulterar dock spår av ämnet på växtdelar i smaker som är oacceptabla för konsumenter. Ett exempel är korn som används till bryggning.

Tillverkning 
Ämnet beskrevs först år 1841, men blev felkaraktäriserad som en blandning av koldioxid och vätesulfid. Carl von Than karaktäriserade först substansen år 1867. Ämnet bildas när kolmonoxid reagerar med svavel. Denna reaktion reverseras vid temperaturer över 1200 K. En laboratorisk syntes omvandlar kaliumtiocyanat, svavelsyra och vatten enligt nedanstående reaktionsformel. Den resulterande gasen innehåller avsevärda mängder av biprodukter och behöver renas.

KSCN + 2 H2SO4 + H2O → KHSO4 + NH4HSO4 + COS

Se även 
Koldisulfid

Referenser 

Hälsovådliga luftföroreningar
Oorganiska kolföreningar
Oorganiska svavelföreningar
Oxider
Sulfider
Svaveldioxid

Svaveldioxid, SO2, är en färglös och hostretande gas. Gasen bildas naturligt då biologiskt material bryts ner. Den uppstår även vid förbränning av fossila och andra svavelhaltiga ämnen. I vatten löser den sig lätt varvid svavelsyrlighet bildas. Den största naturliga källan till svaveldioxid är vulkaner. 

Då gasen kommit ut i atmosfären oxideras den till svaveltrioxid (2 SO2 + O2 → 2 SO3) som sedan med vatten bildar svavelsyra (SO3 + H2O → H2SO4), vilket bidrar till försurning.

Hygieniskt gränsvärde: 2 ppm.Direkt inandning av halter över 400-500 ppm kan vara livshotande.

Som konserveringsmedel i livsmedel betecknas svaveldioxid med E-nummer E 220.

Struktur och bindning 
Svaveldioxid är en böjd molekyl med C2v-symmetri. Bindningen mellan svavel och syre kan med valensbindningsteori, som enbart tar hänsyn till s- och p-orbitalerna, beskrivas med resonans mellan två resonansstrukturer i enlighet med bilden nedan.

Dessa resonansstrukturer med en laddning på svavelatomen förklarar varför svaveldioxidmolekylen är böjd, till skillnad mot exempelvis koldioxid, som är en rak molekyl. Svavel-syrebindningen i svaveldioxid har ett bindningstal på 1,5.

Produktion 
Svaveldioxid produceras genom att man bränner svavel i luft eller ren syrgas.

Det produceras även när man bränner svavelväte.

Användning 
Svaveldioxid används främst för tillverkning av svavelsyra genom vidareoxidation till svaveltrioxid som tillsammans med vatten bildar svavelsyra. Eftersom svaveldioxid kondenserar vid -10 °C så kan gasen lätt göras flytande med till exempel torris och fraktas lätt.

I pappers- och massaindustrin används det i sulfitprocessen för tillverkning av kemisk pappersmassa.

Även i sulfatprocessen används SO2, bland annat för pH-justering. I blekeriet används SO2 även för att ta bort rester av väteperoxid (restVP).

Det används även som konserveringsmedel (nummer E 220) i livsmedelsindustrin, särskilt i torkad frukt, olika frukt- och grönsaksberedningar, potatismospulver, fiskprodukter, senap, öl och vin. Utöver det även för att bleka och gulfärga torkade aprikoser. Svaveldioxid och sulfiter är effektiva mot bakterier och har även antioxidativ effekt.

Utsläpp 
I Sverige har svaveldioxidutsläppen minskat kraftigt sedan 1970-talet. År 1980 låg utsläppen på cirka 500 000 ton och hade år 1990 minskat med 79% till cirka 105 000 ton. Därefter har utsläppen fortsatt minska och var 2009 nere i cirka 30 000 ton, vilket är en minskning med 72% jämfört med 1990, och 94% jämfört med 1980. Orsaken till minskningen är framför allt förbättrad rökgasrening i stora förbränningsanläggningar och inom industrin samt en övergång till svavelfattig olja. Ersättning av kol och olja med biobränslen har också minskat utsläppen.

Källor 
Anders Karlén. Svaveldioxidens inverkan på mark och skog, sjöar, vattendrag och fisk : översikt. Allmänna Förlaget. .

Fotnoter

Se även 
 Svaveltrioxid
 Svavelsyra
 Svavel
 Koldioxid

Svaveloxider
Sura oxider
Konserveringsmedel
Hälsovådliga luftföroreningar
Basist

En basist är en musiker som spelar kontrabas, eller elbas (lanserad 1951).

Några basister med framträdande roller är John Entwistle i The Who, Lemmy Kilmister i Motörhead, Cliff Burton i Metallica, Steve Harris i Iron Maiden, Twiggy Ramirez i Marilyn Manson, "Fieldy" i KoRn, Michael Balzary (Flea) i Red Hot Chili Peppers, John Deacon i Queen, Gene Simmons i Kiss och Paul McCartney i The Beatles.

Bootsy Collins och Larry Graham, Fred Thomas (JB:s), Mark Adams (Slave), Robert Kool Bell (Kool & The Gang) är två kända funk/R&B-basister. Charles Mingus och Charlie Haden är två kända jazzbasister. Domenico Dragonetti (1763–1846), var en framstående klassisk kontrabasvirtuos.

Se även 

 Elbas#Berömda basister

Referenser 

 
Yrken inom musikbranschen
Tidig musik

Tidig musik är en etablerad term för den äldsta nedskrivna musiken. Medeltidens musik fram till cirka 1450 och renässansens musik (cirka 1450–1600) brukar räknas in i begreppet tidig musik. Ibland räknas också barockmusik (cirka 1600–1750) som tidig musik.

Se även
klassisk musik

Musik efter epok
Charlotte Amalie

Charlotte Amalie (1921–1936: Saint Thomas) är huvudort i ögruppen Amerikanska Jungfruöarna som är ett amerikanskt territorium bland de Små Antillerna i Västindien.

Historia 

Danmark etablerade en bosättning på ön redan 1666 med namnet Taphus och Saint Thomas var en dansk koloni mellan åren 1672 och 1917. Under 1600-talet var hamnen ett tillhåll för pirater som Jean Hamlin, Bartholomew Roberts och Kapten Kidd. Staden grundades formellt 1672 under Det Vestindisk kompagni (Danska Västindiska Kompaniet) som förvaltade området och uppkallades efter Charlotta Amalia av Hessen-Kassel som var kung Kristian V:s gemål. 1756 införlivades ön i den nyskapade kolonin Danska Västindien.

Under Napoleonkrigen ockuperades ön 1801 samt 1807–1815 av Storbritannien. 1830 föddes konstnären Camille Pissarro i staden. Staden och ön såldes till USA för 25 miljoner dollar den 12 december 1916 men den formella överlämningsceremonin hölls först den 31 mars 1917. 1921 döptes staden om till Saint Thomas men det ursprungliga danska namnet återtogs 1936 och än idag har många gator danska namn.

Staden 
Charlotte Amalie är belägen på ön Saint Thomas runt viken St. Thomas Harbor på öns södra kust. Staden är byggd på sluttningarna av tre kullar Frenchman Hill, Berg Hill och Government Hill.

I staden finns ett flertal exempel på dansk kolonial arkitektur. Centrum utgörs av området kring hamnen och gatorna Main Street / Dronningens Gade, Crystal Gade och Garden Street. Där finns även några historiska byggnader som synagogan Beracha V'Shalom V'Gimilath Chasidim, byggd 1796 och återuppbyggd 1833 efter en brand, kyrkan Frederick Lutheran Church, byggd 1820 samt Government House byggt 1867 som samlingshus för de danska kolonisatörerna. Vid hamnen finns fortet Fort Christian byggt 1672 och Legislature Building där överlämningsceremonin hölls 1917. Från gatan Kongens Gade vid Government House går en lång stentrappa vid namn 99 Steps, byggd på 1700-talet, upp till Government Hill och Skytsborg (Blackbeard's Castle), ursprungligen byggt 1678 som vakttorn.

Charlotte Amalie hade 18 489 invånare (2010). Befolkningen är främst av afrikanskt ursprung, även om det finns en väsentlig andel som är ättlingar till franska hugenotter.

Huvudnäringar i Charlotte Amalie är turism, hantverk samt tillverkning av rom.

Stadens hamn är ett populärt mål för såväl kryssningsfartyg som större och mindre fritidsbåtar. Den är även betydande för staden med skeppsvarv, handel och en amerikansk flottbas.

Stadens flygplats Cyril E. King International Airport eller Charlotte Amalie Airport (flygplatskod "STT") ligger på öns mellersta del cirka 5 kilometer väster om centrum.

Referenser

Externa länkar 

 VInow – Charlotte Amalie, St. Thomas

Nordamerikas huvudstäder
Amerikanska Jungfruöarna
Ben Stiller

Benjamin Edward "Ben" Stiller, född 30 november 1965 i New York, är en amerikansk skådespelare, komiker, regissör, filmproducent och författare. 

Som många andra amerikanska komiker medverkade Stiller tidigt i sin karriär i programmet Saturday Night Live.
    
Stiller ingår i vad media brukar kalla Frat Pack tillsammans med Will Ferrell, Jack Black, Vince Vaughn, Owen Wilson, Steve Carell och Luke Wilson. Namnet är en referens till filmen Old School där Vaughn, Ferrell och Luke Wilson medverkar. De har fått det namnet med anledning av det stora antal filmer som dessa sju skådespelare har medverkat i. 

Stiller är son till skådespelarna Jerry Stiller och Anne Meara. Även hans yngre syster Amy Stiller är skådespelare. Mellan år 2000 och 2017 var han gift med skådespelaren Christine Taylor och tillsammans har de två barn.

Filmografi i urval 
 – Dainty
 (även regi) – Michael
 – Nursing Home Orderly Man
 (även regi) – Sam Sweet/Stan Sweet
 – Ted Stroehmann
 – Jerry Stahl
 – Mr. Rasande
 – Mark Clear
 – Rabbi Jake Schram
 – Gaylord "Greg" Focker
 (även regi, manus och produktion) – Derek Zoolander
 – Chas Tenenbaum
 – Firefighter
 – Han själv
 (även produktion) – Alex Rose
 2004–2007 – Simma lugnt, Larry! (gäst i TV-serie) – Sig själv (4 avsnitt)
 – Reuben Feffer
 (även produktion) – David Starsky
 – Tim Dingman
 (även produktion) – White Goodman
 – Arturo Mendes
 – Gaylord "Greg" Focker
 2005–2013 – Arrested Development (gästroll i TV-serie) – Tony Wonder (5 avsnitt)
 – Lejonet Alex (röst)
 – Lonnie
 (även produktion) – Gitarrcenter-killen
 – Larry Daley
 (endast produktion inte med i filmen) 
 – Eddie
 (även regi, manus och produktion) – Tugg Speedman
 – Alex (röst)
 (videospel) – Larry Daley (röst)
 – Larry Daley
 – Jon Gribble
 – Alex (röst)
 – Roger Greenberg
 – Sig själv
 – Bernard (röst) (även produktion)
 – Gaylord "Greg" Focker
 – Opera sångare
 – Josh Kovacs
 – Alex (röst)
 – Evan Trautwig
 – Alex (röst)
 (även regi och produktion) – Walter Mitty
 – Josh
 – Larry Daley
 (även regi, manus och produktion) – Derek Zoolander
 – Sig själv

 – Brad

Externa länkar 

 
 

Amerikanska filmproducenter
Amerikanska filmregissörer
Amerikanska TV-skådespelare
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska skådespelare under 2000-talet
Skådespelare från New York
Födda 1965
Levande personer
Män
Amerikanska komiker
Alumner från UCLA School of Theater, Film and Television
Kommunikationsprotokoll

Kommunikationsprotokoll är en överenskommelse mellan två eller flera parter om hur man ska kommunicera. Kommunikationsprotokoll används inom de flesta typer av kommunikation, men dess användning är tydligast vid de kommunikationstyper som kräver strikta regler till exempel kommunikation mellan datorer och i de fall där parterna inte kan prata samtidigt, exempelvis polisradiokommunikation.

I vardagslivet använder de flesta, omedvetet, kommunikationsprotokoll för att underlätta kommunikationen: när två personer möts säger båda "hej" för att markera inledningen på ett samtal, och "hej då" för att avsluta samtalet. Om den ena parten inte uppfattar något ord kan denne säga "va?" eller "förlåt?", varpå den andra parten upprepar det senast sagda ordet. Om båda parterna råkar prata varandra i munnen tystnar båda, väntar en slumpmässigt vald tid, och upprepar senast sagda ord.

Vid kommunikation genom radioutrustning krävs att de kommunicerande parterna tydligt markerar när de har skickat hela sitt meddelande, och väntar på svar från den andra parten. På svenska görs detta i allmänhet genom att ordet "kom" avslutar varje meddelande, och för att avsluta kommunikation säger ena parten "slut" varpå den andra parten uppfattar det och säger "klart slut". Vid kommunikation av enskilda bokstäver används ett bokstaveringsalfabet.

Kommunikationsprotokoll för datorprogram måste vara tydligt specificerade för att programmen ska gå att implementera på ett entydigt sätt. Exempel på kommunikationsprotokoll för datorer är HTTP (överföring av webbsidor över Internet), TCP/IP (för den grundläggande Internet-kommunikationen) och SMTP (överföring av e-post).
Om inte ett kommunikationsprotokoll för datorprogram är entydigt skulle det kunna liknas vid att två personer från två olika länder skulle försöka prata med varandra utan att förstå vad den andra säger, och i likhet med detta så skulle t.ex. engelska kunna vara ett entydigt kommunikationsprotokoll för människor.

Se även
 Autentisering
 Optisk telegraf
 Nätverkslager

 
Telekommunikation
Max von Prittwitz

Max(imilian) Wilhelm Gustav Moritz von Prittwitz und Gaffron, född 27 november 1848 i Bernstadt an der Weide, provinsen Schlesien, död 29 mars 1917 i Berlin, var en tysk (preussisk) militär.

Uppväxt och tidig karriär 
Max von Prittwitz tillhörde en mycket gammal adelssläkt från Schlesien. Hans far var preussisk general. Max gick i sin fars fotspår och blev infanteriofficer. Han deltog i det preussisk-österrikiska kriget 1866 och det fransk-tyska 1870-71. 1901 blev von Prittwitz befälhavare för 8:e divisionen, en post han skulle ha till 1906. 1913 blev han utnämnd till generalöverste.

Första världskriget 
Vid första världskrigets utbrott 1914 tog Prittwitz befäl över den tyska åttonde armén. Den hade som uppgift att försvara Ostpreussen medan de sju resterande tyska arméerna anföll Frankrike. Genom flygspaning fick Prittwitz god kontroll över var de ryska arméerna befann sig under uppmarschen. Ostpreussen anfölls från öster av Paul von Rennenkampfs första armé och från söder av Alexander Samsonovs andra armé. Rennenkampf var snabbare än Samsonov så Prittwitz kunde koncentrera merparten av trupperna för att möta första armén. 17 augusti slogs ett begränsat ryskt anfall mot Stallupönen tillbaka. Tre dagar senare vann ryssarna en viktig seger vid Gumbinnen. Prittwitz förlorade fattningen och planerade att dra tillbaka 8:e armén väster om Weichsel. Generalstabschefen Helmuth von Moltke d.y. ansåg att det var en felaktig åtgärd och att von Prittwitz inte var rätt man för jobbet. Moltke utsåg Paul von Hindenburg till ny arméchef och Erich Ludendorff till hans stabschef. Prittwitz deltog inte mer i kriget.

Källor 
 Keegan, John, Det första världskriget (1998, 2002) .

Externa länkar 
 

Tyska generaler
Personer i Tyskland under första världskriget
Tyska militärer under 1800-talet
Tyska militärer under 1900-talet
Personer från Schlesien
Födda 1848
Avlidna 1917
Män
Viktor von Dankl

Viktor von Dankl, född 1854, död 1941, friherre, österrikisk-ungersk militär.

Dankl blev officer vid kavalleriet 1874, generalstabsofficer 1880, överste 1893 och fältmarskalklöjtnant och fördelningschef 1907. Han blev general vid kavalleriet och chef för 14:e armékåren i Innsbruck 1912 samt generalöverste 1916. Vid första världskrigets utbrott fick Dankl befälet över 1:a armén och tillkämpade sig med denna segern i slaget vid Krasnik 23-25 augusti 1914. I maj 1915 blev Dankl befälhavare i Tyrolen och 1916 chef för 11:e armén, med vilken han verksamt deltog i Asiagooffensiven mot Italien i maj samma år. I juni samma år erhöll han avsked på grund av sjuklighet och upphöjdes 1917 till friherrligt stånd.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Österrikiska generaler
Män
Födda 1854
Avlidna 1941
Hermann Kövess

Hermann Kövess von Kövessháza, född 30 mars 1854 i Temesvár, död 22 september 1924 i Wien, var en österrikisk-ungersk friherre och militär.

Biografi 
Kövess son till officeren Albin Viktor Kövess von Kövessháza och Johanna Regina Sterzing. Han inledde sin militära karriär som officer vid ingenjörstrupperna, men blev 1898 överflyttad till infanteriet. 1902 blev han generalmajor och utnämndes 1911 till general av infanteriet. Vid startskottet för första världskriget förde Kövess befäl över den österrikiska XII:e kåren i Galizien. 1915 fick han befälet över 3:e armén och deltog samma år i centralmakternas offensiv mot Serbien. Från november 1916 till januari 1918 var han chef för 7:e armén i Karpatiska bergen och ledde en framgångsrikt återerövring Bukovina.

Efter Bulgariens utträde ur kriget fick Kövess högsta befälet över de österrikiska trupperna på Balkan, och utnämndes den 3 november samma år till överbefälhavare för den Österrike-Ungerns krigsmakt. 

Vid krigsslutet begärde han avsked och slog sig ner i Wien där han avled  den 22 december 1924 i sviterna efter en hjärnblödning. 

Kövess var den ende protestanten i den österrikiska armén att uppnå fältmarskalks grad, och räknas till dubbelmonarkins skickligaste generaler under första världskriget.

Befordringar 

Källa

Bildgalleri

Referenser

Tryckta källor

Webbkällor 

 Nationalencoclypedin: Hermann Kövess
 Firstworldwar.com: Who's Who - Hermann Kovess von Kovesshaza (på engelska)
 Austro-hungarian-army.co.uk: Hermann Baron Kövess von Kövessháza (på engelska)

Noter 

Österrikiska fältmarskalkar
Födda 1854
Avlidna 1924
Män
William Byrd

William Byrd, även Bird, Byrde, Byred, troligen född år 1543 i Lincolnshire, död 4 juli 1623 i Stapleford-Abbott, var en engelsk kompositör.

Han anses som den främste under den elisabetanska tiden och ses, tillsammans med John Bull och Orlando Gibbons, som den klassiska engelska virginalmusikens skapare och den egentlige grundaren av den engelska madrigalistskolan.

Biografi
Byrd fick sin musikaliska fostran av Thomas Tallis, antingen som direkt elev eller som korsångare i Chapel Royal under Tallis ledning. Under 1563-1572 var Byrd organist i Lincolnkatedralen, blev medlem av Chapel Royal 1569 och från 1574 var han jämte Tallis dess organist. Byrd och Tallis erhöll 1575 ett privilegiebrev som gav dem ensamrätten till all nottryckning i det brittiska väldet. Vid Tallis död 1586, fick Byrd ensam förlagsmonopolet och senare övergick det till eleven Thomas Morley. Slutskedet av sitt liv tillbringade Byrd på sin egendom Stondon Place i Stapleford-Abbott i Essex.

Verk

Körverk
Canciones ... sacrae. Femstämmigt. 1575 tillsammans med Tallis.
Psalmes, Sonnets and Songs of Sadness and Pietie... Femstämmigt. 1588.Songs of Sundrie Natures. Tre- till sexstämmigt. 1589.
Liber primus respektive secundus sacrarum cantionum. Femstämmigt. 1591.
Gradualia. Tre- till sexstämmigt. 1605-1607.
Psalmes, Songs and Sonnets. Tre- till sexstämmigt. 1611.
Därtill tre mässor, anthems, motetter med mera.

Instrumentalverk
120 kompositioner för virginal ingår i samlingsverken:
Parthenia. 1611.
My Ladye Nevells Booke. 1591.
Fitzwilliam Virginal Book. 
Därtill kammarmusik, kompositioner i luttabulatur med mera.

Referenser

Svensk uppslagsbok, Lund 1930.

Vidare läsning

Externa länkar
Lyssna till fri Vokalmusik av William Byrd under  "Madrigaler", Latinsk Kyrkomusik och Evangelisk Kyrkomusik inom "Early Vocal Music Map" hos Umeå Akademiska Kör
 

Brittiska kompositörer
Renässanskompositörer
Avlidna 1623
Män
Födda 1543
Musiker under 1500-talet
Musiker under 1600-talet
Hanns Eisler

Hanns Eisler, född Johannes Eisler 6 juli 1898 i Leipzig, Sachsen, Kejsardömet Tyskland, död 6 september 1962 i Berlin, var en österrikisk kompositör, främst bekant för sin marxistiska politiska uppfattning och sin tro på musikens sociala roll. Han var son till Rudolf Eisler.

Biografi
Eisler, som växte upp i Wien där han också studerade för Arnold Schönberg 1921–23, flyttade 1925 till Berlin och samarbetade senare med Bertolt Brecht. Eisler var både aktiv kommunist och av judisk börd, varför han hade dubbel anledning att 1933 fly undan nazisterna. År 1935 kom han till USA. Han verkade som lärare i komposition i New York och Los Angeles och skrev musik till flera Hollywoodfilmer. Efter att från officiellt håll ha anklagats för "oamerikansk" verksamhet, återvände Eisler 1948 till Europa. Från 1950 bodde han i DDR, där han intog en ledande kulturpolitisk ställning och komponerade landets nationalsång Auferstanden aus Ruinen samt marschsånger som fick stor spridning inom vänsterrörelsen i både Europa och Amerika. 

Bland övriga verk finns framför allt sånger och barnvisor men även musik för scenen, kammarmusik och pianoverk. Bertolt Brecht använde hans musik när han 1934 skrev den socialistiska visan Einheitsfrontlied.  Det stora körverket Deutsche Symphonie opus 50 (1935–37) till texter av bland andra Brecht, visar upp en stor stilbredd, från tolvtonsmusik i läraren Schönbergs anda till avsnitt med ett enklare tonspråk, med anknytning till agitpropmusiken. Han skrev även filmmusiken till den antinazistiska dokumentärfilmen Natt och dimma av Alain Resnais från 1955.

Externa länkar
The International Hanns Eisler Society
EislerMusic.com
Orel Foundation Hanns Eisler – biography, bibliography, works and discography.
 Hans Eisler at the IMDB (International Movie Database)
Hanns Eisler Project
Georg Eisler Gallery
Eisler FBI File

Män
Födda 1898
Avlidna 1962
Personer från Leipzig
Tyska klassiska kompositörer
Tyska kommunister
Österrikiska klassiska kompositörer
Österrikiska kommunister
Hollywoods svarta lista
Marcel Delannoy

Marcel Delannoy, född 9 juli 1898, död 14 september 1962, fransk kompositör, främst bekant för scenmusik, som operorna Le poirier de misère och Ginevra, baletten Cendrillon ou la pantoufle de Vair och diverse filmmusik.

Franska kompositörer
Födda 1898
Avlidna 1962
Män
Asger Hamerik

Asger Hamerik, född den 8 april 1843, död den 13 juli 1923, var en dansk tonsättare, son till Frederik Hammerich och far till Ebbe Hamerik.

Hamerik studerade i Berlin för Hans von Bülow den yngre och i Paris för Hector Berlioz. 1871-98 var han direktör för den musikaliska avdelningen vid Peabody institute i Baltimore, varefter han bosatte sig i Köpenhamn

Hamerik är bekant för en rad verk i senromantisk anda, bland annat sju symfonier, flera operor såsom Tovelille, Hjalmar og Ingeborg (skriven i Paris), La vendetta (skriven i Italien och uruppförd i Milano 1870), Der Wanderer (1872). Dessutom kammarmusik, sex nordiska orkestersviter, körverken Jødisk Trilogi och Kristlig Trilogi, requiem, kantater, kammarmusik samt en Frihetshymn och en Fredshymn.

Källor 
 Carlquist, Gunnar (red.) (1932). Svensk uppslagsbok. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB:s förlag, band 12 s. 487.

Externa länkar 

 

Danska klassiska kompositörer
Födda 1843
Avlidna 1923
Män
Joseph Lanner

Joseph Franz Karl Lanner, född 12 april 1801 i Wien, död 14 april 1843 nära Wien, var en österrikisk musiker och tonsättare.

Biografi
Lanner var tillsammans med Johann Strauss den äldre skapare av den äkta wienervalsen. Han hade dock en mjukare och mer vemodig stil än Strauss dansanta och temperamentsfulla.

Lanner började komponera danser för en amatörkvartett, i vilken han själv spelade violin och Johann Strauss den äldre viola och vilken sedan utvecklade sig till en hel orkester, som satte Wien och de österrikiska provinsstäderna i förtjusning med sina valser, polkor, ländler, galopper med mera. Lanner är den verklige skaparen av wienervalsen. Strauss trädde i hans fotspår. En samlad upplaga av Lanners valser utgavs 1889.

Källor

Noter 

Österrikiska klassiska kompositörer
Österrikiska violinister
Klassiska violinister
Personer i Österrike under 1800-talet
Personer från Wien
Födda 1801
Avlidna 1843
Män
Österrikiska musiker under 1800-talet
Ugglan
Franz Danzi

Franz Ignaz Danzi, född den 15 maj 1763 i Mannheim, död den 13 april 1826 i Karlsruhe, var en tysk tonsättare, kapellmästare och violoncellist. Han var bror till Franziska Danzi.

Danzi var den främste medlemmen i en tysk musikersläkt av italienskt ursprung. Han var mycket produktiv och skrev både operor, psalmkoraler och annan sakral musik, lieder och symfonier, men i dag är han främst ihågkommen för sin kammarmusik, speciellt blåskvintetterna.

Verk (Urval)
 3 Stråkkvartetter Op.5
 6 Stråkkvartetter Op.6
 3 Duos för viola och cello (Bok 1)
 3 Duos för viola och cello Op.9 (Bok 2)
 1 Blåssextett Op.10
 1 Sinfonia Op.25
 1 Hornsonat Op.28
 3 Stråkkvartetter Op.29
 Flöjtkonsert No.1 Op.30
 Flöjtkonsert No.2 Op.31
 3 Kvartetter för Fagott och stråkar Op.40
 Sinfonia Concertante för flöjt,klarinett och orkester Op.41
 Flöjtkonsert No.3 Op.42
 Flöjtkonsert No.4 Op. 43
 4 Fagottkonserter
 1 Cellokonsert
 1 Hornkonsert
 1 Pianokonsert

Tyska klassiska kompositörer
Tyska musiker under 1700-talet
Födda 1763
Avlidna 1826
Män