kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Djonk

En djonk är ett flatbottnat kinesiskt segelfartyg.

Fartyget är mycket högt i för och akter samt liksom tvärt avskuret, flatbottnat och utan köl, varför rodret, som löper i en ränna och hålls fast av tåg, kan sänkas nedom bottnen, då vattendjupet så tillåter. Akterut finns hytter för befälet och de flesta i besättningen. Vanligtvis har djonken två stora master och en liten längst akterut, varav den senare, liksom djonkens lilla bogspröt, står på sidan om fartygets mittlinje. På dessa förs tunga fyrkantiga segel av mattor, utspända genom flera horisontella bamburör, vart och ett fäst till en ring, som löper på masten, då seglet sätts och bärgas. Utombords på vardera sidan hänger ett ankare av något tungt träslag. Fartyget är utombords mycket utsirat i starka färger med målade kanonportar. 

Att djonkerna inte är så dåliga seglare och sjöfartyg, som man vid första påseendet kan vara benägen att tro, framgår därav, att de kunnat utsträcka sina resor ända till Europa, dit den första kinesiska djonken, kallad Keying (döpt efter hovmannen Qiying), anlände 1848. Med anledning därav tillverkades en medalj, enligt vars inskription fartygets längd var 160 engelska fot (48,7 meter), bredd 33 (10 meter) och djupet i rummet 16 (4,87 meter) samt dess dräktighet 800 ton. Stormasten, av trä, var 90 fot (27,4 meter) lång, och storseglet (av mattor) vägde nära 9 ton samt rodret 7 ton.

Källor

Externa länkar 

Transport i Kina
Sjöhistoria
Segelfartygstyper
WP:Projekt Kina
Nazisternas maktövertagande

Nazisternas maktövertagande (tyska: Machtübernahme) eller Bruna revolutionen var Adolf Hitlers och nazistpartiets (NSDAP) övertagande av makten i Tyskland under åren 1933–1934. Då ersattes Weimarrepubliken av den nazistiska enpartidiktaturen Nazityskland.

Maktövertagandet inleddes genom att rikspresidenten Paul von Hindenburg den 30 januari 1933 utnämnde Hitler till rikskansler i en koalitionsregering mellan Nationalsocialistiska tyska arbetarepartiet (NSDAP) och Tysknationella partiet. Året efter fullbordades maktövertagandet genom att Hitler efter Hindenburgs bortgång i augusti 1934 ersatte denne som rikspresident. Hitler sammanfogade de två ämbetena med titeln Führer und Reichskanzler.

Hitlers första ministär 
 Adolf Hitler – rikskansler
 Franz von Papen – vicekansler
 Hermann Göring – minister utan portfölj
 Alfred Hugenberg – näringsminister
 Werner von Blomberg – försvarsminister
 Wilhelm Frick – inrikesminister
 Paul von Eltz-Rübenach – handelsminister
 Lutz Schwerin von Krosigk – finansminister
 Franz Seldte – arbetsmarknadsminister
 Günther Gereke – rikskommissarie för arbetsinsatsen

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar 

1933 i Tyskland
Nazityskland
Politikåret 1933
Jungfruregeln

Jungfruregeln, latin regula virginum, var i äldre aritmetiska läroböcker namnet på ett särskilt räknesätt som i sak sammanfaller med lösningen av två ekvationer av första graden mellan två eller flera obekanta, dock så att de sökta storheterna alltid skall vara heltal. Namnet kommer sig av att de problem som hör hit ofta handlade om ungersvenner och jungfrur, vilka har samlats till en fest.

Ett exempel på ett sådant problem är följande:

"20 personer, ungersvänner och jungfrur, hafva tilsamman förtärdt 56 öre. När en ungersvän nu betalar 4 öre, så skal en jungfru betala 2 öre. Nu frågas: huru många ungersvännerne och jungfruerne i synnerhet varit hafva".

Det rätta svaret är 8 ungersvenner och 12 jungfrur.

Denna regel kallas även sekinregeln (latin regula cecis), eftersom frågorna oftast handlar om pengar.

Se även 
 Diofantisk ekvation

Källor 
 

Aritmetik
Ugglan
Undermänniska

Undermänniska, av tyska Untermensch (), är ett begrepp som används som kontrast till begreppet övermänniska från Friedrich Nietzsches filosofi. Termen "övermänniska" användes först i boken Så talade Zarathustra, där ordet "undermänniska" dock inte förekommer.

Termen användes för första gången i samband med ras av den amerikanske Ku Klux Klan-medlemmen Lothrop Stoddard. Begreppet blev ökänt när nazisterna använde det för att beskriva "underlägsna människor", ofta kallade "massorna från öst", vilket avsåg judar, romer och slaver. Termen har också tillämpats på svarta och mulatter. Det judiska folket skulle utrotas i Förintelsen, såsom slaverna i Generalplan Ost, som var avsedda att avlägsnas från Europa under tysk kontroll genom mord och etnisk rensning. Medan nazisterna var inkonsekventa i genomförandet av sin politik, låg folkmordsdödssiffran på tiotals miljoner offer.

I dag associerar man däremot ofta till nazisterna när begreppet används eftersom de kategoriserade vissa folkslag som undermänniskor. Tyskar och skandinaver betecknades som germanska arier eller övriga övermänniskor. Främst judar kallades undermänniskor men även andra grupper såsom romer, polacker, negrer ansågs som undermänniskor. Dock sågs inte alla icke germanska grupper som lika lågt stående, vissa folkgrupper ansågs stå högre i rashierarkien än andra. För detta uppfann nazisterna konceptet ”honorära arier”. I praktiken följde inte nazisterna rasideologin fullständigt, de samarbetade mycket med människor som inte var av germansk härkomst och de hade många frivilliga i SS som inte var av den ”ariska rasen”. Det var nödvändigt för dem att alliera sig med icke-germanska länder vilket tvingade ideologin att vara böjlig till viss del.

Se även 
Övermänniska

Referenser

Noter 

Termer inom humanfilosofi
Heinrich Mann

Heinrich Mann, född 27 mars 1871 i Lübeck i Tyskland, död 11 mars 1950 i Santa Monica, Kalifornien i USA, var en tysk författare. Han var bror till Thomas Mann och farbror till Klaus och Erika Mann.

Asteroiden 8382 Mann är uppkallad efter honom och Thomas Mann.

Biografi
Medan den yngre brodern Thomas Mann stod för högtyska och konservativa värden, var Heinrich Manns ideal europeiska och till viss del vänsterorienterade. I Undersåten hade Heinrich Mann tidigt med tydlig klarsyn förutspått den kommande utveckling som skulle leda till nationalsocialismens uppkomst. I samband med publiceringen av vissa delar av Undersåten ådrog sig Heinrich Mann åtal för majestätsförbrytelse. Boken publicerades först efter första världskrigets slut. Under Weimarrepublikens tid var Mann huvudsakligen politisk skriftställare.

1932/1933 var Mann med i ett upprop mot nazismen tillsammans med Käthe Kollwitz och Albert Einstein. De ville att socialdemokraterna och kommunisterna skulle bilda en gemensam front mot Hitler.

När Adolf Hitler utsågs till kansler, emigrerade Mann i februari 1933 med minimalt bagage - bara ett paraply - till Frankrike, och sedan till USA. Verk av honom brändes under bokbålen runt om i Nazityskland i maj och juni 1933. Redan i augusti 1933 berövades han sitt tyska medborgarskap (se exillitteratur).

Heinrich Mann avled den 11 mars 1950 i Santa Monica, Kalifornien i USA. 1961 överfördes hans urna till Östberlin. Han ligger begravd på kyrkogården Dorotheenstädtischer Friedhof i Berlin.

Bibliografi (urval) 
 Im Schlaraffenland (1900)
 Die Herzogin. 1, Eine Diana in Rom (1902)
 Diana: roman (översättning Gösta Gideon Molin, Svenska andelsförlaget, 1920)
 Die Herzogin. 2, Eine Minerva in Venedig (1902)
 Minerva: roman (översättning Gösta Gideon Molin, Svenska andelsförlaget, 1920)
 Die Herzogin. 3, Eine Venus in Neapel (1902)
 Venus: roman (översättning Gösta Gideon Molin, Svenska andelsförlaget, 1920)
 Die Jagd nach Liebe (1903)
 Jakten efter kärlek: roman (anonym översättning, Bonnier, 1919)
 Professor Unrat oder Das Ende eines Tyrannen (1905)
 Blå ängeln (översättning Gunnar Gunnarson, Tiden, 1960)
 Der Untertan (1918)
 Undersåten (översättning Gösta Gideon Molin, 1919)
 Undersåten (nyövers.: Nils Holmberg, Trevi, 1980)
 Der Hass: Deutsche Zeitgeschichte (1933)
 Die Jugend des Königs Henri Quatre (1935)
 Die Vollendung des Henri Quatre (1938)

Se även 
 Lista över tyskspråkiga författare
 8382 Mann

Referenser

Vidare läsning

Externa länkar 

 

Tyskspråkiga författare
Personer från Lübeck
Födda 1871
Avlidna 1950
Män
Tyska författare under 1800-talet
Tyska författare under 1900-talet
Julianne Moore

Julianne Moore, egentligen Julie Anne Smith, född 3 december 1960 i Fayetteville, North Carolina, är en amerikansk skådespelare och barnboksförfattare.

Biografi 
Moores far var militärjurist, helikopterpilot och arméöverste. Hennes mor, Anna Love, kom från Skottland. Under uppväxten bodde hon på flera olika platser i USA och i Tyskland. Hon avlade examen vid College of Fine Arts vid Boston University.

1983 flyttade hon till New York och arbetade som servitris och skådespelerska i småroller innan hon fick den dubbla rollen som Frannie och Sabrina Hughes i såpoperan As the World Turns. Hon spelade rollerna mellan 1985 och 1988 och belönades med Daytime Emmy Award för bästa unga kvinnliga roll i en dramaserie. Hennes verkliga namn var Julie Anne Smith men på grund av Screen Actors Guilds regler var hon tvungen att byta namn och valde då Julie Moore (Moore var hennes fars mellannamn), vilket också var upptaget och därför valde hon Julianne Moore. 

Under 1990-talet började hon medverka i filmer som Benny & Joon, Handen som gungar vaggan och Jagad. Särskild uppmärksamhet fick hon för Robert Altmans Short Cuts där hon och resten av ensemblen vann en special-Golden Globe för bästa skådespelarensemble. Inom kort fick hon roller i större filmer som den romantiska komedin Nio månader, actionfilmen Dödligt möte och The Lost World: Jurassic Park. Hon tog också över rollen som Clarice Starling från När lammen tystnar, i uppföljaren Hannibal.

Boogie Nights gav Moore hennes första Oscarsnominering, i kategorin bästa kvinnliga biroll. Sin andra nominering fick hon två år senare i samma kategori för Slutet på historien och 2003 nominerades hon för Timmarna (bästa kvinnliga biroll) och Far from Heaven (bästa kvinnliga huvudroll). För den senare har hon vunnit flera andra priser.

År 2007 gjorde hon sin författardebut med barnboken Freckleface Strawberry som fick en uppföljare 2009, Freckleface Strawberry and the Dodgeball Bully. År 2011 publicerade hon den tredje boken, Freckleface Strawberry: Best Friends Forever.

År 2012 vann Moore en Emmy Award i kategorin Bästa kvinnliga huvudroll – Miniserie eller TV för sitt porträtt av politikern Sarah Palin i Game Change.

Hon vann priset för bästa kvinnliga skådespelare vid filmfestivalen i Cannes 2014 för sin roll i David Cronenbergs film Maps to the Stars. Vid Golden Globe-galan 2015 prisades Moore i kategorin Bästa kvinnliga huvudroll i en dramafilm för rollen som Dr. Alice Howland i Still Alice.

Privatliv 
Julianne Moore har varit tillsammans med regissören och producenten Bart Freundlich sedan 1996. De gifte sig 2003 och har tillsammans en son och en dotter.

Filmografi i urval 

; spelar Clarice Starling

; spelar Laura Brown

2013 – Carrie

Referenser

Noter

Externa länkar 

Födda 1960
Amerikanska skådespelare
Amerikanska scenskådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Personer från Fayetteville, North Carolina
Kvinnor
Levande personer
Oscar för bästa kvinnliga huvudroll
Alumner från Boston University College of Fine Arts
Jason Robards

Jason Nelson Robards, Jr., född 26 juli 1922 i Chicago i Illinois, död 26 december 2000 i Bridgeport i Connecticut, var en amerikansk skådespelare. Han var gift med Lauren Bacall mellan 1961 och 1969.

Biografi 
Jason Robards växte upp i New York och Los Angeles. Efter examen vid Hollywood High School var han soldat i andra världskriget från 1940 och utmärktes med Navy Cross för sin tapperhet. Efter kriget försökte han först att bli proffsidrottare men beslöt sig sedan för skådespeleriet och studerade vid American Academy of Dramatic Arts. Hans far, Hollywood-stjärnan Jason Robards, Sr. hade vid denna tid redan medverkat i över 200 filmer. I New York överlevde Robards med tillfälliga arbeten vid mindre scener och radion. Hans genombrott kom 1956 i Broadway-uppsättningen av Eugene O'Neills The Iceman Cometh. Han gjorde sin första film, Resan, 1959. Han ville från början inte arbeta inom filmen då han hatade Hollywood och mindes sin fars negativa erfarenheter. Men trots sina framgångar som teaterskådespelare hade han finansiella problem och var i behov av pengar. Han blev känd för en bredare publik genom sin medverkan i filmer som Lång dags färd mot natt (1962).

1968 medverkade Jason Robards i Sergio Leones västernklassiker Harmonica – en hämnare (1968). I Sam Peckinpahs Balladen om Cable Hogue (1970) spelade han huvudrollen och samma år var han med i Tora! Tora! Tora!. Under 1970-talet var Robards med i en svår trafikolycka och han tvungen att genomgå plastikkirurgi i ansiktet. Hans comeback följde bland annat rollen som Washington Posts chefredaktör Benjamin C. Bradlee i Alla presidentens män (1976) för vilken han prisades med Oscar för bästa manliga biroll. Redan ett år senare fick han återigen en Oscar för sin roll som Lillian Hellmans livspartner Dashiell Hammett i Julia. 1981 nominerades han till en Oscar för sin roll som den excentriske miljonären Howard Hughes i Melvin och Howard (1980). Robards var under 1980-talet nästan bara med i TV-produktioner som Dagen efter (1983). Han spelade även om sina teaterroller, bland annat i The Iceman Cometh. Under 1990-talet medverkade han i filmer som Huckleberry Finns äventyr (1993), Heidi (1993) och Philadelphia (1993). Under senare delen av sin karriär spelade han äldre patriarker eller generaler i flera filmer. 1999 gjorde han med rollen som mediemogulen Earl Partridge i Magnolia sin sista filmroll.

Jason Robards avled 26 december 2000 efter en längre tids sjukdom i lungcancer. Han hade två barn med sin sista fru Lois O'Connor. Från sina tidigare äktenskap (bl.a. med Lauren Bacall) hade han ytterligare fyra barn. 2002 delades för första gången Jason Robards Award ut till hans ära.

Filmografi i urval 

 (TV-film)
 (ej krediterad)
 

 (röst, nio avsnitt)

 TV-film

 (ej krediterad)

 (ej krediterad)

Teater

Roller

Referenser

Noter

Externa länkar 
 
 
 
  

Amerikanska skådespelare
Amerikanska scenskådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Oscar för bästa manliga biroll
Skådespelare från Chicago
Födda 1922
Avlidna 2000
Män
400-talet



Händelser 
 410 – Visigoterna intar och plundrar Rom.
 451 – En koalition av romare och visigoter besegrar Attilas hunner i slaget vid Katalauniska fälten.
 476 – Det västromerska riket går under.

Födda 
406 – Attila, hunnernas kung.

Avlidna 
 451 – Theoderik I
 453 – Attila

Externa länkar
200-talet



Övergripande utveckling

Romerska imperiet 
Det Romerska imperiet genomgick en djup kris under 200-talet. Krisen inleddes med mordet på kejsare Alexander Severus år 235. Kejsarmordet skedde under ett fälttåg i Germanien då han tog på sig uppgiften att förhandla med fienden, något de egna soldaterna gjorde uppror emot. Decennierna därefter präglades av stora spänningar och svårigheter i riket, med invasioner, krig, svält och depression. Perioden präglades också av hårda maktkamper, där bland annat höga generaler i imperiet stred inbördes. Tillträdet av Diocletian som ny romersk kejsare år 284 markerar slutpunkten för denna krisperiod.

Östasien 

Jindynastin inleddes år 265 genom tillträdet av Kejsaren Wu. Han regerade från 266 till 290, varav de sista tio åren som kejsare för ett enat Kina. Wu gav under sin regentperiod kraftig makt åt sina kusiner, söner och farbröder, vilket ironiskt nog ledde till en desabilisering av Jin-dynastin efter sin bortgång, eftersom dessa släktingar och prinsar då kom i strid med varandra, en kamp känd som "de åtta prinsarnas krig", och därefter Wu Hu-upproret.

Händelser 
 Satavahanariket tar över efter Kushanariket i Indien.
 Canone Muratoriano nedtecknas.

Födda 
27 februari 272 – Konstantin den store, kejsare av Rom.
Omkring 283 – Lucia, martyr och helgon inom romersk-katolska och ortodoxa kyrkan, med festdag 13 december.

Avlidna 
Troligen 230 – Cecilia, kyrkomusikens och de blindas skyddshelgon.

Externa länkar
100-talet



Händelser 
 117 - Romerska riket når sin största utbredning.
 122-132 - Hadrianus mur byggs i norra Britannien.
 150 - Världens första atlas publiceras.

Födda 
 160 - Tertullianus, berbisk teolog, författare, apologet och kyrkofader.
 170 - Herodianus, grekisk historiker.
 185 - Origenes, kyrkofader.

Avlidna 
 107 - Sankt Ignatios av Antiochia, biskop, teolog och martyr.

Externa länkar
Linus Pauling

Linus Carl Pauling, född 28 februari 1901 i Portland, Oregon, död 19 augusti 1994 i Big Sur, Monterey County, Kalifornien, var en amerikansk fysikalisk kemist, biokemist och fredsaktivist.

Biografi 

Pauling var en föregångare i tillämpningen av kvantmekanik på kemi och mottog Nobelpriset i kemi 1954 för sitt arbete med kemiska bindningar. Han gjorde också viktiga bidrag till kristall- och proteinstrukturbestämning, och var en av molekylärbiologins grundare. Hans studier av proteinernas byggnad ledde till upptäckten att den genetiska sjukdomen sicklecellanemi har att göra med en felaktighet i hemoglobinmolekylen.

Pauling mottog också Nobels fredspris 1962 för sin kampanj mot ovanjordiska kärnvapenprov. Han är därmed den enda person som har fått två Nobelpris som ensam mottagare. Tre personer till har fått flera Nobelpris, men då har åtminstone något av dem varit delat.

Han tilldelades också de amerikanska utmärkelserna National Medal of Science 1974 och Willard Gibbs-priset 1946, samt den brittiska Davymedaljen 1947.

På äldre dagar propagerade han starkt för nyttan av att intaga C-vitamin (askorbinsyra) i stora mängder. Han fick dock utstå en hel del kritik för detta sitt engagemang, då hans påståenden ansågs vetenskapligt dåligt underbyggda.

Övrigt 
Linus Pauling har fått en mellan/-högstadieskola i Corvallis, Oregon uppkallad efter sig, liksom 4674 Pauling, en asteroid.

Utmärkelser

Källor

Externa länkar 

Nobelprize.org, Nobelpriset i kemi 1954
Nobelprize.org, Nobels fredspris 1962
Nobelprize.org, Linus Pauling – biografi

Nobelpristagare i kemi
Mottagare av Nobels fredspris
Amerikanska nobelpristagare
Amerikanska kemister under 1900-talet
Amerikanska biokemister
Fysikaliska kemister
Ledamöter av American Academy of Arts and Sciences
Mottagare av Davymedaljen
Mottagare av Priestleymedaljen
Forskare från Oregon
Personer från Portland, Oregon
Födda 1901
Avlidna 1994
Män
Alumner från Oregon State University
Alumner från California Institute of Technology
Europas främsta friidrottare

Europas främsta friidrottare är en av Europeiska Friidrottsförbundet, EAA, sedan 1993 anordnad årlig omröstning om vilken man och kvinna som ska få utmärkelsen Waterford Trophies. Omröstningen är indelad i tre grupper - allmänheten via Internet, specialjournalister och de nationella friidrottsförbunden.

Vinnare

Damer
 2023 -
 2022 - Femke Bol, Nederländerna
 2021 - Sifan Hassan, Nederländerna
 2020 - Ej utdelat
 2019 - Marija Lasitskene, Ryssland 
 2018 - Dina Asher-Smith, Storbritannien
 2017 - Ekateríni Stefanídi, Grekland
 2016 - Ruth Beitia, Spanien
 2015 - Dafne Schippers, Nederländerna
 2014 - Dafne Schippers, Nederländerna
 2013 - Zuzana Hejnová, Tjeckien
 2012 - Jessica Ennis, Storbritannien 
 2011 - Marija Savinova, Ryssland
 2010 - Blanka Vlašić, Kroatien
 2009 - Marta Domínguez, Spanien
 2008 - Jelena Isinbajeva, Ryssland
 2007 - Blanka Vlašić, Kroatien
 2006 - Carolina Klüft, Sverige
 2005 - Jelena Isinbajeva, Ryssland
 2004 - Kelly Holmes, England
 2003 - Carolina Klüft, Sverige
 2002 - Süreyya Ayhan, Turkiet
 2001 - Stephanie Graf, Österrike
 2000 - Trine Hattestad, Norge
 1999 - Gabriela Szabó, Rumänien		
 1998 - Christine Arron, Frankrike
 1997 - Astrid Kumbernuss, Tyskland
 1996 - Svetlana Masterkova, Ryssland
 1995 - Sonia O'Sullivan, Irland
 1994 - Irina Privalova, Ryssland
 1993 - Sally Gunnell, Storbritannien

Herrar
 2023 -
 2022 - Jakob Ingebrigtsen, Norge / Armand Duplantis, Sverige
 2021 - Karsten Warholm, Norge
 2020 - Ej utdelat
 2019 - Karsten Warholm, Norge 
 2018 - Kevin Mayer, Frankrike
 2017 - Johannes Vetter, Tyskland
 2016 - Mohamed Farah, Storbritannien 
 2015 - Greg Rutherford, Storbritannien
 2014 - Renaud Lavillenie, Frankrike
 2013 - Bohdan Bondarenko, Ukraina
 2012 - Mohamed Farah, Storbritannien 
 2011 - Mohamed Farah, Storbritannien 
 2010 - Christophe Lemaitre, Frankrike
 2009 - Phillips Idowu, Storbritannien
 2008 - Andreas Thorkildsen, Norge
 2007 - Tero Pitkämäki, Finland
 2006 - Francis Obikwelu, Portugal
 2005 - Virgilijus Alekna, Litauen
 2004 - Christian Olsson, Sverige
 2003 - Christian Olsson, Sverige
 2002 - Dwain Chambers, Storbritannien
 2001 - André Bucher, Schweiz
 2000 - Jan Železný, Tjeckien
 1999 - Tomáš Dvořák, Tjeckien
 1998 - Jonathan Edwards, Storbritannien
 1997 - Wilson Kipketer, Danmark
 1996 - Jan Železný, Tjeckien
 1995 - Jonathan Edwards, Storbritannien
 1994 - Colin Jackson, Storbritannien
 1993 - Linford Christie, Storbritannien

Se även 
 friidrott

Friidrott i Europa
Aba

Aba kan syfta på:

 Aba (klädesplagg) – ett ytterplagg
 Aba (nymf) – en nymf i grekisk mytologi
 Aba (regent) (första århundradet f.Kr.), regent i staden Olba i Kilikien

Geografi

Kongo-Kinshasa 

 Aba, Kongo-Kinshasa, stad,

Nigeria 

 Aba, Nigeria, distriktshuvudort, Abia,

Ungern 

 Aba, Ungern, ort, Fejér, 

Robotskapade Nigeriaförgreningar
Robotskapade Ungernförgreningar
Abadehmatta

Abadehmattor är handknutna persiska mattor från byn Abadeh. De är knutna med persisk knut av ullgarn med varp och inslag av bomull, och är mycket fasta och slitstarka.

Persiska mattor
Abrash

Abrash är skiftningar av färger som ofta uppstår vid hantverksproduktion av nomadmattor, när ullen har färgats med vegetariska färgämnen, eller när färgbaden är så små att ull i samma fält i mattan kommer från olika bad, kan färgen variera. Abrash uppstår när vävarna inte har tillräckligt med antingen ull eller färgämne för att kunna färga allt garn till en matta på en gång, och där garn från senare färgningar inte fått samma färgnyans som den första. De förekommer oftast som skiftningar i horisontella band på mattan.

Abrash är ursprungligen ett turkiskt eller arabiskt ord som betyder brokig eller fläckig.

Abrash kan också vara medvetet åstadskommen för att få mattan att efterlikna färgvariationer i äldre mattor.

Källor

What Is Abrash And Why Do Oriental Rugs Have It? på www.arearugcleaningcompany.com den 9 september 2015

Orientaliska mattor
Nomadmattor
Abruzzerspets

Abruzzerspets, förenklad version av milanospetsen som knypplas av både nunnor och bondkvinnor vid Abruzzerna. Man använder inte mönster till de enkla grova spetsarna, utan formar dem med stöd av knyppeldynans randiga bomullsklädsel. De flesta spetsar kommer ifrån provinsen L'Aquila.

Spetsar
Acetat

Den här artikeln handlar om salter och estrar av ättiksyra. För textilfibrer av acetatsilke, se acetat (textilfibrer).

Acetat eller etanoat är salter och estrar av ättiksyra. Acetatjonen består av en acetylgrupp med en extra syreatom som ger jonen dess laddning -1.

Inom kemi brukar acetat förkortas AcO– där Ac står för acetylgruppen och O för den extra syreatomen. Vanligtvis skrivs den CH3CO2– eller CH3COO–

Salter
Acetatsalter är jonföreningar som innehåller acetatjoner (CH3CO2–), till exempel ammoniumacetat (NH4CH3CO2).

Acetatjonen är en karboxylatjon och är den korresponderande basen till ättiksyra.

Estrar
Acetatestrar har den generella formeln CH3COOR, där R är en organylgrupp. Den viktigaste är cellulosaacetat.

Se även
Acetylering
Formiat
Butanoat

 
Karboxylatanjoner
Pieter van Aelst

Pieter Coecke van Aelst, född 14 augusti 1502 i Aalst, död 6 december 1550 i Bryssel, var en flamländsk målare, skulptör, arkitekt, konstvetare och mönstertecknare för tapettillverkning.

Coecke van Aelst översatt Vitruvius och Sebastiano Serlios arbeten, och befrämjade därigenom renässansens utveckling i Nederländerna.

Han är mest känd för sina bildvävar. Han ledde 1519 arbetet med att väva en rad tapeter med motiv ur Apostlagärningarna till påven Leo X. Tapeterna vävdes i Bryssel efter skiss av Rafael.

Han ska ha varit lärare till Pieter Bruegel d.ä.

Källor

Noter

Externa länkar 
 

Flamländska skulptörer
Flamländska målare
Flamländska textilkonstnärer
Personer från Aalst
Födda 1502
Avlidna 1550
Män
Aemilia Ars

Aemilia Ars, förening i Bologna, Italien grundad 1900. Ändamålet var att återuppliva traditionsrika handarbetstekniker som hade fått minskad användning under 1800-talet. En av huvudkrafterna bakom föreningen var konstnären Alfonso Rubbiani.

Hantverk
Organisationer bildade 1900