kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Musikdrama

Musikdrama är en benämning på en med operan besläktad konstform, där huvudvikten läggs på dramat, dikten, vartill musiken kommer som uttrycksmedel, inte som ändamål, till skillnad från traditionell opera.

Begreppet skapades med anledning av de annorlunda operor som Richard Wagner skapade – själv föredrog han dock att kalla dem gesamtkunstwerk (allkonstverk). Många hävdar dock att Wagners musikdramer står så långt ifrån andra operaverk att de knappt kan kallas för operor. Till de viktigaste skillnaderna hör att Wagners musikdramer inte är indelade i så kallade "nummer" (arior, duetter, ensembler osv.) utan tvärtom kännetecknas av musikalisk kontinuitet, en "oändlig melodi".

Musikdrama är också en alternativ benämning på musikteater över huvud taget.

Noter 

Opera
Richard Wagner
Engelskt horn

Engelskt horn är ett koniskt borrat träblåsinstrument. Instrumentet har en päronformad nederdel och spelas med dubbla rörblad på ett böjt munrör av metall. 

Engelskt horn är nära besläktad med oboe, och kan närmare bestämt ses som ett oboeinstrument i altläge. Det är stämt i F, och är följaktligen ett transponerande instrument. Engelskt horn skiljer sig ganska mycket i klangkaraktär från oboen, och klingar ännu mer distinkt än denna. Instrumentet får ofta spela vemodiga eller klagande melodier. Tonomfånget är e0 till bb2 (noterat h0-f3), men de högsta tonerna används dock mycket sparsamt. Engelskt horn är i de låga registren mer lättspelat och välklingande än oboen. Spelteknik och fingergrepp är väsentligen desamma på engelskt horn som på oboe. Den som kan spela oboe kan därför ganska lätt lära sig att spela engelskt horn.

Att instrumentet heter engelskt horn har ingenting med England att göra. "Engelskt" går tillbaka på högtyskans "engellisch", som betyder änglalik.

Se även 
 Musik
 Oboe, Fagott, Klarinett
 Lista över musikinstrument
 Lista över musikgenrer

Träblåsinstrument
Eolsharpa

Eolsharpa, eller vindharpa, är ett stränginstrument där vinden sätter strängarna i rörelse. 

Den består av en rektangulär resonanslåda av trä över vilken vanligen sexton likstämda strängar av olika tjocklek är spända. När instrumentet ställs i ett öppet fönster låter strängarna genom vindens inverkan höra både sin grundton och sina alikvoter i brutna ackord av en ofta förtrollande klang.

Eol är äldre svensk namnform för vindguden Aiolos i grekisk mytologi.

Referenser 

. Sid. 100.

Se även 
 Harpa

Externa länkar 

 Harpmaker.net - En entusiastisk tillverkare

Stränginstrument
Oboe

Oboe (uttal ) är ett träblåsinstrument med dubbelt rörblad. Oboen utvecklades i Frankrike under 1600-talet. Namnet kommer av franskan haut bois (högt trä, dvs. högt träblåsinstrument). Skalmejan är en folklig föregångare till oboen.
I slutet av 1600-talet nyttjade den svenska armén och flottan skalmejor, som efter hand under det stora nordiska kriget i början av 1700-talet, byttes ut mot hautbois/oboe. Hautboist blev i krigsmakten beteckningen för en musiker som spelade både oboe och dulcian/basson.

Karaktär och användning
Oboens ton brukar beskrivas som när man håller för näsan och talar, vilket något oegentligt benämns som ett nasalt (egentligen hyponasalt) ljud. Den är övertonsrik och hörs bra över de övriga orkesterinstrumenten. I den lägsta kvinten av sitt tonomfång har oboen en tendens att låta grov eller rå. (Om en sådan karaktär inte är önskvärd brukar passager i detta register överlåtas till oboens större släkting engelskt horn.) I mittenregistret klingar oboen bäst, och den kommer till sin fulla rätt i melodiska solon. De allra högsta tonerna är svårspelade och har en mycket tunn klang som kan erinra om att rörbladsinstrumentet i grunden är en "vasspipa"; de används sparsamt i symfoniorkestern.

När orkestern stämmer är det oboen som tar stämton, vanligtvis ett ettstruket a. Det ettstrukna a:t hålls för det mesta ut i cirka 4–6 sekunder, mätningar har under extrema omständigheter kunnat tangera så mycket som en 13 minuter lång stämton, detta hör förstås till det synnerligen ovanliga. Oboe är också en orgelstämma av typen tungstämma, även kallad lingual- eller rörstämma. Engelskt horn är en oboe i altläge; oboe da caccia är en föregångare till denna. Oboe d’amore är en oboe som är stämd en ters lägre än oboen.

Kända oboister 
Johann Jacob Bach (1682–1722), tysk-svensk hautboist (oboist) vid Taubes dragonregemente under Karl XII:s tid (år 1704), senare (år 1713) flöjtist i Hovkapellet 
Kennet Bohman (född 1957), barockoboe
Jesper Harryson (född 1967), förste oboist i Kungliga Filharmoniska Orkestern och oboist i Kungliga Filharmonikernas Blåsarkvintett
Lars Henriksson (född 1960), oboe/barockoboe, oboist i Ensemble 1700
Heinz Holliger (född 1939), schweizisk oboist, kompositör och dirigent, lärare vid Hochschule für Musik in Freiburg im Breisgau
Helen Jahren (född 1959), svensk frilansande oboist
Andreas Lemke (född 1969), engelskt hornist och oboist i Kungliga Filharmoniska Orkestern
Kjell Senås (född 1932), solo-oboist i ledande europeiska orkestrar samt förkämpe för det udda instrumentet xyklophonium, ett rörinstrument från tidigt 1800-tal. Medlem av symfoniska sällskapet Rex Musica samt ledamot i Akademiens rörblås-stiftelse.

Se även 
 Träblåsinstrument
 Klarinett, fagott, skalmeja, engelskt horn, oboe d'amore, oboe da caccia
 Lista över musikinstrument

Referenser

Externa länkar 
 Brian's Double Reed Page - Information om oboe
 Oboe Links Page
 International World Championship for Evil Oboeists

Träblåsinstrument
Orgel
Militärmusik
Tuba

Tuba är ett bleckblåsinstrument.  En tuba kan vara stämd i Bess, C, Ess eller F.

Vanligast är bastuban som ibland även kallas blåsbas (då den vanligen tjänar som basinstrument), men andra storlekar inom instrumentfamiljen tubor förekommer, till exempel althorn, barytontuba och eufonium.

Historik 
Under antiken syftade tuba på en rak romersk stridstrumpet. Under medeltiden var tuba sarracenica även en rak trumpet.

Under 1800-talet började det användas om kraftiga bygelhorn, ett kraftigt bygelhorn med 12 ventiler konstruerades 1820 och fick då namnet Bombardon. Bastuban med fem klaffar som är en utveckling av ofikleiden konstruerades 1835.

Kända tubaister
Øystein Baadsvik
George Bruns
Joseph Cook i Black Dyke Band
John Fletcher
Bo Juhlin
Michael Lind
Marcus Rojas

Se även
 Musik
 Bastuba
 Bleckblåsinstrument
 Lista över musikinstrument
 Lista över musikgenrer

Källor 

Bleckblåsinstrument
Cello

Cello eller violoncell (pluralis: celli) är ett stråkinstrument och det djupaste i den moderna violinfamiljen. Kontrabas är det djupaste stråkinstrumentet men räknas inte till familjen utan till gambafamiljen. I notskrift noteras cellostämman vanligtvis i F-klav (basklav), samt i högre lägen höjd C-klav (tenorklav) eller G-klav (diskantklav). Strängarna är stämda i kvinter, nerifrån och upp , ,  och . Cellons register spänner över fyra och en halv oktav, flageoletter inte medräknat. Den har vanligtvis en varm och fylligt klingande ton, och dess stora tonregister gör att den lämpar sig mycket väl både som solo- och ensembleinstrument. Cellon hålls mellan knäna och stöds mot golvet med en utfällbar stackel. Snäckan, där strängarna fästs i stämskruvarna, ska sitta strax bakom huvudet, på vänstra sidan.

Cellon finns i flera olika konstruktionsmönster, vilka härstammar från de mest betydande violinmakarna genom historien. För cellons del är Antonio Stradivarius, Nicolo Amati, Matteo Gofriller och Domenico Montagnana några av dessa, vilkas mönster kopieras än idag.

En cello, liksom de flesta andra stråkinstrument, tillverkas oftast av lönn (för botten och sarger), gran (för locket) och ebenholtz (för greppbräda, stämskruvar, sadel och ibland även stränghållare). Träslag kan dock variera, ofta beroende på i vilken del av världen cellon är byggd och i vilken prisklass den ligger. Billiga nybörjarinstrument är ofta tillverkade i stryktåligt laminat och svartbetsat rosenträ istället för ebenholtz.

En person som spelar cello kallas cellist. Historiskt betydelsefulla cellister är bland andra Pablo Casals, Gregor Piatigorsky, Jaqueline du Pré, Mstislav Rostropovitj och Pierre Fournier. Bland de nu levande kan nämnas Lynn Harrell, Yo-Yo Ma, Janos Starker och svensken Frans Helmerson.

På senare tid har även en typ av "elcello" dykt upp på marknaden. Detta kan ge möjligheter att använda cellon till andra ändamål än klassisk musik, som t.ex. pop och rockmusik.

Ljudexempel

Kända cellister

Se även 
 Bassett
 Musik
 Lista över musikinstrument
 Lista över musikgenrer

Anmärkningar

Referenser

Externa länkar 

Stråkinstrument
Föredragsbeteckning

Föredragsbeteckningar används i partitur för att ange musikens karaktär tillsammans med styrkegradsbeteckningar och tempobeteckningar.

Lista över föredragsbeteckningar 
 accelerando – snabbare och snabbare 
 affettuoso – med känsla och lidande 
 allargando – långsammare, bredare 
 amabile – älskligt 
 amoroso – kärleksfullt, ljuvt 
 animato – besjälat 
 a piacere – efter behag 
 appassionato – lidelsefullt 
 arco – stråke 
 assai – mycket 
 a tempo – i tempo 
 brilliante – glänsande 
 burlesco – burleskt, skämtsamt 
 cantabile – sångbart 
 capriccioso – nyckfullt, gäckande 
 con anima – själfullt 
 con brio – med glans 
 con dolore – med smärta 
 con forza – med kraft 
 con fuoco – eldigt 
 con impeto – häftigt 
 con malinconia – svårmodigt 
 con moto – rörligt 
 con passione – lidelsefullt 
 con sentimento – känslofullt 
 con tutta la forza – med all kraft 
 crescendo – starkare och starkare 
 deciso – bestämt 
 decrescendo – diminuendo 
 diminuendo – svagare och svagare 
 dolce – ljuvt 
 doloroso – smärtsamt 
 eroico – heroiskt 
 espressivo – uttrycksfullt 
 festivo – festligt 
 funebre – dystert, sorgligt 
 giocoso – skämtsamt, lustigt 
 grazioso – graciöst, behagfullt 
 impetuoso – häftigt 
 indeciso – obestämt 
 lamentabile – klagande 
 largamente – brett 
 legato – bundet 
 leggiero – lätt 
 liberamente – fritt 
 maestoso – majestätiskt, upphöjt 
 ma non troppo – men ej för mycket 
 marcato – markerat, betonat, framhävt 
 marciale – marschmässigt 
 mobile – rörligt 
 molto – mycket 
 morendo – bortdöende 
 movendo – rörligare  (kan också betyda växande) 
 nobile – ädelt 
 non troppo – ej för mycket 
 pesante – tungt 
 più – mera 
 pizzicato – knäpp på strängarna med fingrarna, ej med stråke 
 poco – något, en smula 
 poco a poco – så småningom, "lite i sänder" 
 pomposo – pompöst, yvigt 
 portamento – kontinuerligt glidande från en tonhöjd till en annan 
 rallentando – långsammare 
 religioso – andäktigt 
 rigoroso – strängt, "rigoröst" 
 risoluto – beslutsamt, "resolut" 
 ritardando – långsammare 
 rubato – fritt, eg. "stulet” 
 serioso – allvarligt 
 sensibile – känsligt, "sensibelt" 
 slentando – långsammare 
 sospirando – klagande, eg, suckande 
 sostenuto – uthållet 
 staccato – spel med tonerna, "studsande", avskilda från varandra 
 stinguendo – slocknande 
 subito – plötsligt 
 tempestoso – häftigt, stormande 
 tenuto – uthållet 
 troppo – för mycket 
 tumultuoso – larmande 
 tutto, tutta – hel, all 
 tutti – alla 
 vivo – livligt

Se även
 Musik
 Notskrift

Notskrift
Polonesse

Polonesse (franska Polonaise, polska Polonez) är det vanligen förekommande namnet på polonäser i 3/4-takt i äldre svenska spelmansböcker. I syd- och östsverige kallas dansen vanligen slängpolska medan många andra namn används på lokala dansformer, som: Bingsjöpolska, Leksandslåt, Hälsingepolska etc.

När dansen introducerades i Sverige i början av 1700-talet var det en graciös dans i lugnt tempo och den dansades ofta tillsammans med menuetten, ibland som en enda dans (svit) till samma melodi. 

Under 1700-talet utvecklade sig polonäsen från åttondelspolonäs (ej att förväxla med åttondelspolska) till sextondelspolonäs (vanligen kallad sextondelspolska) och lokalt även mot snabbare tempo och vildare dans. I gränsområdena mot Norge spelades åttondelspolonäserna med trioler och blev snabbt en egen utvecklingslinje. 

Åttondelspolonäsen domineras av åttondels- och fjärdedelsnoter med  som karaktäristisk figur och med |    | som typisk sluttakt i repriserna.

Sextondelspolonäsen domineras av sextondels- och åttondelsnoter med  som karaktäristisk figur. Sluttakten har ofta en karaktär av "inbromsning": |    |. 
Mellan fullt utvecklade sextondelspolonäser och åttondelspolonäser finns det många blandformer med karaktärsdrag av båda.

Begreppet sextondelspolska används även i betydelsen att detta är en polska med många sextondelar som framförs på ett sätt som gör att takten kan stampas på alla tre taktdelarna och taktdelarna är nästan lika långa. Beteckningen syftar inte primärt på notbilden ser ut utan syftar på hur låten upplevs ur dansarnas synvinkel. Idag kan man till ex höra vissa spela Bingsjöpolska med en relativt jämn betoning ett, två, tre osv. medan andra spelar ett,tre; ett,tre ...  

Triolpolskan domineras av den karaktäristiska triolfiguren  som bara är ett annat sätt att spela figuren  på. Triolpolskorna har följt en annan utvecklingslinje än sextondelspolskorna och består huvudsakligen av ett från dessa självständigt melodimaterial.

3/4-takts polonäser kallas ibland även polonäspolskor för att skilja dem från promenadpolonäser i 4/4 eller 2/4-takt. Polonäspolskan ska heller inte förväxlas med den polska dansen som infördes på 1500-talet och som den konkurrerade ut, eller med de polskdanser (ofta kallade åttondelspolskor) som har sitt ursprung från den polska dansen.

Se även
Polsk dans 
Polska (dans) 
Serra (dans)
Asymmetrisk rytm

Externa länkar
Polonaise - Polish Music Center

Svensk folkmusik
Folkdanser
Slängpolska

Slängpolska är en benämning om polskedanser som används med två helt olika betydelser. 

Benämningen används i främst södra och östra Sverige om dans som dansas till polonäspolskemusik. I övriga Sverige används benämningen om polskdanser med en livlig omdansning, t.ex. Slängpolsk från övre Klarälvsdalen, Slängpolska från Skaftö, Slängpolska från Svanskog och Slängpolska från Malung. Se polska. 

Mer om slängpolska  som dansas till polonäspolskemusik.

Den först nämnda betydelsen av slängpolska avser en äldre typ av polska som kom till Sverige under 1600-talet från Polen och har många variationer i figurer, tempo och karaktär.med jämn indelning av taktdelarna (varje taktdel har lika lång tid). Den slängpolskan dansades ursprungligen "på fläck". Detta kommer sig av att när slängpolskan dansades av allmogen rörde sig dansparet inte runt i rummet, utan svängde om på samma fläck i rummet, då det var ovanligt med stora dansgolv och ofta fick endast ett eller två par plats samtidigt på golvet. Det var en förhärskande modedans på många håll fram till mitten av 1800-talet då tekniken att dansa runt i lokalen slagit igenom på de flesta håll. Slängpolska till polonäspolskemusik kommer främst från södra och östra Sverige. Från Västergötland och eventuellt även angränsande delar av Småland (Ulricehamnstrakten) kommer Bleking som är en sorts slängpolska.   

Video med musik och dans. (Låten, som är en av de vanligaste efter Carl Aron Hakberg, spelas här lite raskare än vanligt.)   

På stämmor och festivaler dansas ibland polska både som slängpolska på fläck och som polska i valsbana runt i rummet genom att man i mitten av rummet (och eventuellt i hörnen av ett fyrkantigt rum) dansar på fläck. Det brukar på så sätt gå bra att samsas om båda sätten att dansa polska.

Källhänvisningar 
Se källhänvisningar i artiklarna om polska samt Slängpolsk från övre Klarälvsdalen.

Externa länkar
Slängpolskor i noter och midi från Folkwiki

Svensk folkmusik
Folkdanser
Polska (dans och musik)
Folklig dans
Atmosfär (olika betydelser)

Atmosfär kan syfta på

 Atmosfär –  ett lager av gaser som omger en himlakropp
 Jordens atmosfär – gassiktet runt jorden,
 Atmosfär (tryckenhet) – en äldre måttenhet för tryck
 Atmosfäriskt tryck – trycket i den sammansatta gas som utgör jordens atmosfär
Pascal (olika betydelser)

Pascal kan avse:

 Pascal (musikgrupp) – en musikgrupp från Gotland
 Pascal (månkrater) – en nedslagskrater på månen
 Pascal (måttenhet) – en måttenhet för tryck [Pa] eller [N/m²]
 Pascal (programspråk) – ett programspråk för datorer
 Pascal (webtjänst) - ordinationsverktyg för läkemedel
 4500 Pascal – en asteroid

Personer
 Blaise Pascal (1623–1662), fransk matematiker, fysiker och filosof
 Ernesto Pascal (1865–1940), italiensk matematiker
 Jean-Louis Pascal (1837–1920), fransk arkitekt
 Michel Pascal (1814–1882), fransk skulptör
 Pedro Pascal (1975-), chilensk skådespelare

Se även
 Paschalis – ett latinskt förnamn
Newton (enhet)

Newton (N) är SI-enheten för kraft. En newton är definierad som den kraft som krävs för att ge en massa på ett kilogram en acceleration av 1 m/s². Den är således en härledd enhet i SI-systemet och uttrycks i grundenheterna kilogram, meter och sekund enligt följande:

Enheten är döpt efter Isaac Newton, vars andra rörelselag beskriver hur kraften på en kropp är proportionell mot accelerationen den ger upphov till och massan av den påverkade kroppen:

vilket förklarar definitionen av enheten. Namnet antogs till MKSA, företrädaren till SI-systemet, under den nionde allmänna konferensen för mått och vikt 1948.

En newton är ungefär den kraft som en massa på 100 gram utövar på sitt underlag vid normal gravitation (mer noga räknat är kraften 0,982 N). Eller, i mer lättsam form, 1 N motsvarar ungefär tyngden av ett mindre äpple. En massa på 1 kg utövar under gravitation således en kraft av 9,82 N, om jordaccelerationen sätts till 9,8 m/s2.

En newton motsvarar en joule per meter.

Kraft mäts med hjälp av en dynamometer. Äldre enheter för kraft är kilopond och dyn.

Multipelenheter 
Newton används tillsammans med SI-prefix för att bilda större och mindre enheter.

Se även 
 Isaac Newton

Referenser 

Härledda SI-enheter
Kraftenheter
Belägring

En belägring är en inneslutning av en fientlig fästning eller stad, med syftet att förbereda en stormning av denna eller tvinga den att kapitulera. Belägring var vanligt i framförallt antik och medeltida krigföring. I belägringen ingår att fästningen eller staden skärs av från tillförsel av underhåll som livsmedel, vatten, krigsmateriel och manskap. Samtidigt som detta sker försöker belägrarna förstöra fästningsverken med murbräckor, belägringstorn och andra belägringsvapen. Visby är ett exempel på en befäst stad tänkt att motstå belägringsangrepp. Karlsborgs fästning byggdes som ointagbar reservhuvudstad enligt centralförsvarstaktiken, men hann bli omodern redan innan den färdigställdes 1869.

En inneslutning utan syfte till stormning kallas cernering.

Kända belägringar 
 Troja
 Konstantinopel 1453
 Malta 1565
 Köpenhamn 1658-1659
 Riga, 1709-1710
 Messolonghi
 Leningrad 1941–1944
 Groznyj flera tillfällen under 1990-talet
 Sarajevo 1992-1996

Se även 

 Katapult
 Belägringsvapen

Referenser

Vidare läsning 

 David M. Glantz: The Siege of Leningrad 1941-1944 (eng) (2001) 
Harrison Evans Salisbury: De niohundra dagarna (1974) 

Krigföring
Strategi
Troja

Den antika staden Troja (grekiska: Τροία, Troia, eller Ίλιον, Ilion, latin: Troia eller Ilium, turkiska: Truva) är en arkeologisk plats i nuvarande Mindre Asien, nordvästra Turkiet, vid Dardanellerna vid Hissarlik nära staden Çanakkale.

Platsen upptogs på Unescos världsarvslista 1998.

Historia 
Staden är känd från Homeros epos Iliaden och Odysséen.

Troja låg i det antika landskapet Troas. Namnen Troja och Troer (trojaner), invånare i Troja, respektive Ilion härleds enligt en teori från Tros och dennes son Ilos, den senare enligt myten stadens grundare. Forskning från 1920-talet knöt namnet Ilion till ortnamnet Wilusa. De flesta forskare är numera överens om att det stämmer men teorin är fortfarande kontroversiell. Wilusa nämns i hettitiska texter. Söder om Troja låg under den sena bronsåldern landet Arzawa. Det är möjligt att Homeros skildring av det trojanska kriget har sin historiska bakgrund i de strider som förekom mellan staterna utmed den egeiska kusten omkring 1300–1200 f.Kr. vilka även drog in det historiska Troja (se hettiterriket).

Staden
Runt år 1865 återupptäcktes den antika staden av den brittiske arkeologen Frank Calvert som gjorde utgrävningar i ruinhögen vid Hissarlik (Hisarlik). Identifieringen av Hissarlik som det homeriska Troja blev känd genom den tyska arkeologen Heinrich Schliemann, som trodde sig ha funnit Priamos skatt under sina grävningar där. Området visar spår från nio olika byggperioder.

Se även
Trojan
Den ökända hästen från Troja
Trojanska kriget

Källor

Externa länkar

Unescos världsarv Troja
faktoider.nu - Om Troja, Schliemann och Calvert

Fornminnen i Turkiet
Historiska platser i Turkiet
Ruinstäder
Världsarv i Turkiet
Världsarv inskrivna 1998
Ej längre existerande städer
Absolutism (alkohol)

Absolutism innebär en total avhållsamhet från alkoholhaltiga drycker, och förordas bland annat av nykterhetsrörelsen. En person som utövar absolutism kallas absolutist eller helnykterist. 

Vanliga anledningar till absolutism är av religiösa, hälso-, familje-, filosofiska, politiska eller sociala skäl, men ibland är det enbart en fråga om smak eller preferenser.

Källor

Nykterism
Fillagring

för fillagring på en dedikerad enhet se Datorminne.
Fillagring är en tjänst tillgänglig på Internet för att lagra datafiler. Den möjliggör för en användare att ladda upp datafiler som sedan kan hämtas ner till valbar utrusning som är anknuten till internet. Fillagring är ofta en funktion i en bredare molntjänst.

Åtkomst sker vanligtvis via http och/eller ftp och lösenord kan krävas för tillgång.

Funktionen används för att lagra dokument, bilder och andra filer, vilka därigenom kan göras tillgängliga från olika platser och terminaler.

Det finns både gratistjänster och betaltjänster för fillagring på Internet. Oftast är gratistjänsten reklamfinansierad. Betaltjänster ger mer utrymme och avancerade funktioner för gruppdelning, vilka är lämpliga för företag och organisationer.

Exempel på tjänster
Dropbox
Icloud
Diino

Se även
Fildelning

Internet