kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Lenovo

Lenovo Group Limited är Kinas största och sedan 2013 världens största  PC-tillverkare. 

Företagets produkter innefattar bland annat bärbara datorer i serierna ThinkPad och IdeaPad, men bolaget utvecklar, tillverkar och marknadsför även stationära persondatorer, arbetsstationer, servrar, lagringsenheter, bildskärmar, projektorer, IT-programvara och tillhörande tjänster. Verksamheten bakom ThinkPad har flest internationella patent av alla PC-tillverkare.

Lenovo marknadsför sina produkter direkt till konsumenterna, såväl små och medelstora företag som stora företag, samt genom onlineförsäljning, egna butiker (i Kina enbart), men har även en återförsäljarkedja.

Företaget är störst på persondatorer i Kina, med 28,6 procents andel av den kinesiska marknaden, enligt analysföretaget IDC i juli 2009. Företaget omsatte USD 14,901 miljarder för räkenskapsåret som slutade 2008/2009 (slutar den 31 mars 2009).

Sin huvudsakliga verksamhet har Lenovo för närvarande i Peking, North Carolina (USA) och Singapore, med forskningscentra på dessa platser, liksom i Shanghai, Shenzhen, Xiamen och Chengdu i Kina och Yamato i Kanagawa prefektur, Japan.

Historik
Företaget grundades 1984 och införlivades 1988 med företaget Legend i Hong Kong.

2004 köpte företaget IBM:s pc-tillverkning för 1,25 miljarder dollar. 650 miljoner betalades kontant och resten med aktier i företaget, vilket gav IBM 18,9 procent av aktierna. Under 2005 blev företaget världens tredje största pc-tillverkare. Till en början fortsatte Lenovo att sälja datorer under varumärket IBM men numera bär alla det egna namnet.

Den 27 november 2009 tillkännagav Lenovo Group att man hade för avsikt att köpa Lenovo Mobile Communication Technology. Lenovo Mobile rankas nu som tredje störst på marknaden för mobiltelefoner i Kina.

Referenser

Externa länkar 
Lenovos webbplats

Tillverkare av smartphones
Kinesiska datorföretag
WP:Projekt Kina
Soul of a New Machine

Soul of a New Machine är ett album av bandet Fear Factory, utgivet den 25 augusti 1992. Det var det andra albumet gruppens spelade in, efter Concrete, men det första som gavs ut.

Låtlista
"Martyr" - 4:05
"Leechmaster" - 3:54
"Scapegoat" - 4:33
"Crisis" - 3:46
"Crash Test" - 3:47
"Flesh Hold" - 2:31
"Lifeblind" - 3:52
"Scumgrief" - 4:07
"Natividad" - 1:04
"Big God/Raped Souls" - 2:38
"Arise Above Oppression" - 1:52
"Self Immolation" - 2:47
"Suffer Age" - 3:40
"W.O.E." - 2:33
"Desecrate" - 2:35
"Escape Confusion" - 3:59
"Manipulation" - 3:30

Musikalbum 1992
Album av Fear Factory
Demanufacture

Demanufacture är industrimetalbandet Fear Factorys andra studioalbum, utgivet den 13 juni 1995.

Låtlista
"Demanufacture" - 4:13
"Self Bias Resistor" - 5:12
"Zero Signal" - 5:57
"Replica" - 3:57
"New Breed" - 2:49
"Dog Day Sunrise" - 4:46
"Body Hammer" - 5:06
"Flashpoint" - 2:53
"H-K (Hunter-Killer)" - 5:17
"Pisschrist" - 5:25
"A Therapy for Pain" - 9:44

Musikalbum 1995
Album av Fear Factory
Concrete (album)

Concrete är ett musikalbum av den amerikanska metalgruppen Fear Factory, inspelat 1991 och utgivet 2002.

Albumet var det första gruppen spelade in men man beslutade att inte ge ut det. Istället spelades flera av låtarna in på nytt till albumet Soul of a New Machine som gavs ut 1992. Concrete gavs till slut ut 2002 av Roadrunner Records.

Låtlista
"Big God/Raped Souls" - 2:37
"Arise Above Oppression" - 1:57
"Concrete" - 2:28
"Crisis" - 3:34
"Escape Confusion" - 4:09
"Sangre de Niños" - 2:03
"Soulwomb" - 2:34
"Echoes of Innocence" - 3:05
"Dragged Down by the Weight of Existence" - 2:43
"Deception" - 0:30
"Desecrate" - 2:38
"Suffer Age" - 3:46
"Anxiety" - 1:40
"Self Immolation" - 2:33
"Piss Christ" - 2:41
"Ulceration" - 2:44

Musikalbum 2002
Album av Fear Factory
Lawrence Alma-Tadema

Sir Lawrence Alma-Tadema, ursprungligen Lourens Alma Tadema, född 8 januari 1836 i Dronryp, Nederländerna, död 25 juni 1912 i Wiesbaden, Tyskland, var en nederländskfödd målare verksam i Storbritannien. Han var en akademisk konstnär som blev mycket populär för sina idealiserade, men i minsta detalj riktiga scener i lysande färger ur grekiskt och romerskt liv.

Biografi
Alma-Tadema föddes i den frisiska byn Dronryp som son till en notarie, men han visade sådant intresse för konst att han skickades till Antwerpen år 1852 för att gå med i akademien där under konstnären Gustave Wappers. Han gick sedan över till Hendrik Leys atelje och 1859 hjälpte han Leys med fresker i Antwerpens stadshus.

Hans första framgångsrika verk var The Education of the Children of Clovis (1861) föreställande frankerkungen Klodvigs barn, vars tema han fortsatte med i en serie målningar med motiv från merovingerätten. Under en smekmånad med sin första fru Pauline i Italien 1863 blev han djupt inspirerad av landskapen där och av Pompejis ruiner, och han målade därefter antika scener, från Egypten, Grekland och framför allt Rom.

Alma-Tadema bodde i Bryssel med sin fru och deras två döttrar fram till hennes död 1869, samma år som han skickat två av sina målningar till brittiska Royal Academy. År 1870 slog sig ned i London, och året efter gifte han om sig med Laura Epps. I England nådde han stor framgång, och han målade några av sina mest berömda verk där. Han erhöll denization år 1873 och blev därmed en naturaliserad brittisk undersåte (om än inte en medborgare), och blev dubbad till Knight i samband med drottning Viktorias födelsedag 1899.

Laura, hans andra hustru, och dottern Anna Alma-Tameda var även de konstnärer. Den äldre dottern Laurence Alma-Tameda blev författare.

Konstnärskap 
Alma-Tadema ägnade sig huvudsakligen åt den historiska genrebilden, för vilken han sökte sina motiv ur det egyptiska, grekiska och romerska familjelivet. Dessutom utförde han ett stort antal historiska kompositioner från antiken. Han målningar kännetecknas av djup förtrogenhet med den klassiska världen, elegant komposition och teckning samt ypperlig stoffverkan. Hans färg är oftast kylig och tunn, karaktärsskildringen ytlig och hans motivval stundom präglat av effektslöseri.

Utmärkelser 

 Leopoldorden (1866)
 Nederländska Lejonorden (1868)
 Helige Mikaelsorden (1869)
 Hederslegionen (1873)
 Nassauska Gyllene lejonets orden (1876)
 Preussiska kronorden (1877)
 Pour le Mérite (1881)
 Knight Bachelor (1899)
 Förtjänstorden (1907)

Galleri

Källor 

 Encyclopædia Britannica (11:e utgåvan), 1911
 Svensk uppslagsbok, Lund 1929
 Anachronism and Antiquity, 2016-19

Noter

Externa länkar 

 

Brittiska konstnärer under 1800-talet
Födda 1836
Avlidna 1912
Män
Ledamöter av Konstakademien
Gravsatta i Sankt Paulskatedralen
Unga kvinnor (film, 1949)

Unga kvinnor (engelska: Little Women) är en amerikansk dramafilm från 1949 i regi av Mervyn LeRoy. I huvudrollerna ses June Allyson, Margaret O'Brien, Elizabeth Taylor och Janet Leigh. 

Filmen bygger på en självbiografisk roman av Louisa May Alcott som handlar om hennes uppväxt med sina systrar under det amerikanska inbördeskriget på 1860-talet. Filmen hade svensk premiär den 2 januari 1950. 

Samma roman har även filmatiserats 1933, 1994 och 2019, samt vid ytterligare några tillfällen.

Rollista 
 June Allyson - Jo March
 Peter Lawford - Laurie Laurence
 Margaret O'Brien - Beth March
 Elizabeth Taylor - Amy March
 Janet Leigh - Meg March
 Rossano Brazzi - Professor Bhaer
 Mary Astor - Marmee March
 Lucile Watson - Tant March
 C. Aubrey Smith - Herr James Laurence
 Elizabeth Patterson - Hannah
 Leon Ames - Herr March
 Harry Davenport - Dr. Barnes

Externa länkar 
 
 

Amerikanska dramafilmer
Filmer 1949
Filmer om systrar
Engelskspråkiga filmer
Filmer baserade på barnböcker
Filmer från Metro-Goldwyn-Mayer
Dante Gabriel Rossetti

Dante Gabriel Rossetti, född 12 maj 1828 i London, död 9 april 1882 i Birchington-on-Sea i Kent, var en brittisk målare och poet och en av de ledande gestalterna bland prerafaeliterna. Han var bror till Christina och William Michael Rossetti samt systerson till John Polidori. Han utbildades vid Royal Academy of Arts i London 1846–1848 och målade för Ford Madox Brown och William Holman Hunt. År 1848 bildades konstnärsgruppen prerafaeliterna (Pre-Raphaelite Brotherhood, eller "PRB") där han kom att ingå som en av de mest aktiva. De förespråkade en romantisk konst inspirerad av italienskt 1400-tal men med 1800-talets konnotationer.

Konstnärskap 
I Rossettis måleri skar sig hans romantiska och sensuella fantasi med realismen och det moraliska allvaret hos John Everett Millais och William Holman Hunt, och deras förbindelse blev kortvarig. Den mest berömda målningen från denna tidiga period är Ecce Ancilla Domini!

Mellan 1850 och 1860 arbetade Rossetti i huvudsak i akvarell; teckningarna av hustrun Elizabeth Siddal och det idealiserade porträttet av henne, Beata Beatrix, är också viktiga. Hon och William Morris hustru Jane Morris försåg Rossetti med ett kvinnoideal som går igen i alla hans verk. "Nubila jungfrur" med rådjursögon, lång hals, rak näsa och liten mun med markerad amorbåge, böljande röda lockar, jadegröna ögon och alabastervit hud var Rossettis skönhetsideal. Dessa smyckelika kvinnomotiv flankerade han gärna med rosor, körsbärsblom, vita liljor och medeltida musikinstrument. Stämningen är drömmande, introvert och transliknande. Romantik, erotik och religiositet ingår förening och koloriten är glödande.

Hans sena målningar hade ofta som motiv scener ur kung Artur eller Dante. Rossetti led mot slutet av sitt korta liv av sömnlöshet och medicinerade med laudanum, kloralhydrat och eter. En senare konstnär som influerades av Rossetti var Alfons Mucha under symbolismen och art nouveau-epoken. Rossetti utgav också romantisk poesi som rönte stor uppskattning bland samtida. Rossetti är representerad vid Nationalmuseum med karmstolen Rossetti som han formgav. 

Nationalmuseum i Stockholm öppnade 2009 utställningen "Pre-rafaeliterna". En TV-serie, "Desperate Romantics", dramatiserade konstnärsgruppens öden och äventyr och visades i SVT under 2010.

Galleri

Referenser

Litteratur 
 Faxon, Elicia Craig: Dante Gabriel Rossetti. Cross River Press, New York 1989. .
 Dinah Roe: The Rossettis in Wonderland. A Victorian Family History. Haus Publishing, London 2011, .

Externa länkar 

 

Brittiska konstnärer
Brittiska författare
Födda 1828
Avlidna 1882
Män
Representerade vid Nationalmuseum
Prerafaeliterna
Edward Burne-Jones

Sir Edward Coley Burne-Jones, född 28 augusti 1833 i Birmingham, död 17 juni 1898 i London, var en brittisk målare och illustratör som associerades med det prerafaelitiska brödraskapet.

Biografi
Burne-Jones studerade teologi (ej avslutade) vid Exeter College i Oxford där han mötte William Morris. Han började måla under påverkan av Dante Gabriel Rossetti och förknippas med den andra "romantiska" fasen av prerafaelismen. Under resor i Italien 1859 och 1862 blev han starkt influerad av Sandro Botticelli och Andrea Mantegna. 

Hos Burne-Jones saknas den kraftfullhet och de samhällsideal som utmärkte flera av prerafaeliterna. Hans mystiska romantiska och ohistoriska målningar med litterära motiv, främst tagna från den grekiska mytologin, Geoffrey Chaucer och Thomas Malory, representerade en drömvärld att fly till från 1800-talets industrialisering.

Burne-Jones arbetade i en dämpad färgskala och ett linjärt manér som bidrog till art nouveau. De förlagor till målade glasfönster och textilier, som han gjorde för sin vän William Morris och dennes företag Morrs & Co, utövade ett stort inflytande. Hans romantiska värld med teatraliskt allvarliga personer influerade såväl den brittiska esteticismen som den franska symbolismen.

Han gifte sig 1860 med konstnären Georgiana Burne-Jones (1840–1920) och de fick två barn: Philip (1861–1926) som också blev målare  och Margaret (1866–1953). Burne-Jones hade också en stormig kärleksrelation med den grekisk-brittiska konstnären och modellen Maria Zambaco (1843–1914) under 1860-talet och som avbildades i hans konst även senare, till exempel i The Beguiling of Merlin (1874–1877).

Galleri

Källor
Svensk uppslagsbok, Lund 1930

Noter

Brittiska konstnärer
Födda 1833
Avlidna 1898
Män
Personer från Birmingham
Prerafaeliterna
 
Alumner från Exeter College, Oxford
Tidningsbärarna

Tidningsbärarna var ett företag ägt av de stora morgontidningarna i Skåne, Blekinge och större delen av Småland samt Sjuhäradsbygden, grundat 1970. Företagets 3000 tidningsbud delade ut tidningar till cirka 1,2 miljoner abonnenter varje morgon.

Sedan januari 2017 splittrades Tidningsbärarna i tre delar:

Västra Skåne (Vellinge till Ängelholm) togs över av det nystartade bolaget NIM Distribution i Skåne AB,
östra Skåne (undantag Eslöv, Höör, Hörby, Hässleholm) samt Blekinge, Kronobergs län, Kalmar län samt Sjuhäradsbygden övertogs av det nystartade bolaget Point Logistik,
i mellersta Skåne valde Skånska Dagbladet att anlita det PostNord-ägda företaget Tidningstjänst AB (TAB). 

NIM Distribution i Skåne AB ägs av Sydsvenska Dagbladet/Helsingborgs Dagblad och har sitt säte i Malmö,
Point Logistik ägs av Gota Media och har sitt säte i Kalmar,
TAB har sitt skånekontor i Hässleholm

Förutom tidningar delar även företagen ut paket via MTD (Morgontidig distribution), samhällsinformation (TAB), samt gratistidningen Hallå! (NIM) och brev som underleverantör åt Citymail.

Externa länkar 
 Tidningsbärarna

Referenser 

Svenska företag
Tidningar
Viva Las Vegas

Viva Las Vegas är en amerikansk romantisk musikalfilm från 1964 i regi av George Sidney och manus av Sally Benson. Huvudrollerna spelas av Elvis Presley och Ann-Margret. Filmen hade svensk premiär den 30 mars 1964, nästan en månad innan filmen gick upp i USA.

Filmen anses av vissa kritiker som en av de bättre "Elvis-filmerna", inspelad när Presley fortfarande var ung (28 år) och smal. Även publikmässigt var filmen en framgång.

Handling 
Racerbilföraren Lucky Jackson (Elvis Presley) kommer till Las Vegas för att delta i Las Vegas Grand Prix. Det enda som fattas är pengar till en ny motor till sin bil. Pengarna vinner han på roulette och allt ser bra ut. Utanför garaget träffar både han och en annan tävlande, Elmo Mancini (Cesare Danova), kallad Greven, den vackra Rusty (Ann-Margret) som har problem med sin bil. Hon försvinner dock utan att säga sitt namn, och Lucky och Greven får leta efter henne över hela Las Vegas. När Lucky och Rusty träffas på nytt så knuffar Rusty honom i vattnet, och han blir av med de pengar han skaffat. Lucky tvingas ta ett jobb som servitör på det hotel som Rusty jobbar på. Då dyker även Elmo Mancini upp och försöker både vinna Luckys hjärta och tävlingen. Efter diverse äventyr så dyker Rustys pappa upp och köper en ny motor åt Lucky och han kan delta i loppet, som han naturligtvis vinner. Lucky och Rusty gifter sig.

Medverkande

Referenser

Externa länkar 

Filmer 1964
Amerikanska musikalfilmer
Amerikanska romantikfilmer
Engelskspråkiga filmer
Filmer i regi av George Sidney
Las Vegas på film
Elvis Presley
Drömbrud för sex

Drömbrud för sex (originaltitel: What a Way to Go!) är en amerikansk film från 1964. Den är regisserad av J. Lee Thompson. Filmen hade svensk premiär den 28 september 1964.  Shirley MacLaine spelar en rik änka som hos en psykolog berättar om sina tidigare äktenskap.

Rollista (i urval)
Shirley MacLaine - Louisa May Foster
Paul Newman - Larry Flint
Robert Mitchum - Rod Anderson, Jr.
Dean Martin - Leonard Crawley
Gene Kelly - Pinky Benson
Robert Cummings - Dr. Victor Stephanson
Dick Van Dyke - Edgar Hopper
Reginald Gardiner - Målare
Margaret Dumont - Fru Foster
Lou Nova - Trentino

Externa länkar
 

Filmer 1964
Amerikanska musikalfilmer
Amerikanska komedifilmer
Engelskspråkiga filmer
Filmer i regi av J. Lee Thompson
Filmer från Twentieth Century Fox
Handenmorden

Handenmorden avser tre mord begångna i centrum i orten Handen i dåvarande Österhaninge landskommun i Sverige den 9 januari 1967. Kriminalinspektör Uno Helderud (45) och polisman Lars Birger Wikander (29) samt väktaren och hundföraren Nils Bertil Nilsson (59) sköts till döds.

Morden
Polismännen hade fått i uppdrag att bevaka en lastbrygga till ett nybyggt affärscentrum i Handen eftersom en stöldliga misstänktes hålla till där. Vid lastbryggan stötte Helderud och Wikander på tre män som de snabbt fattade misstankar mot. Männen uppgav till en början att de hade hand om bevakningen av affärerna i Handens centrum, men tog sedan fram en k-pist och en pistol och sköt ihjäl alla tre med sammanlagt 34 skott. Av utredningstekniska skäl fick kropparna ligga kvar på platsen i ett par dygn.

Uppklarandet
Trippelmordet klarades upp en månad senare då 28-årige Leif Peters, som en gång varit officersaspirant, greps i Strängnäs och erkände att han hade avlossat skotten. Den 9 februari 1967 hade husrannsakningar genomförts på 16 olika platser runt om i landet mot personer som kunde misstänkas ha kopplingar till Peters. I samband med detta avslöjades en gigantisk stöldliga som Peters hade lett. Peters dömdes till livstids fängelse men överflyttades efter några år till den psykiatriska vården. Peters satt livet ut på en psykiatrisk klinik och dog 68 år gammal i juli 2006. Hans båda kumpaner Gustav Torver och Leif Wahlkvist dömdes till vardera fem års fängelse.

Eftersom både pistolen och k-pisten bevisligen hade använts vid skottlossningen bör rimligtvis mer än en av de tre männen ha skjutit. Det var dock bara Peters som dömdes för själva morden, eftersom han uppgav att han avlossat samtliga skott.

En ytterligare konsekvens av händelsen var att ”Handen” blev så synonymt med morden att Haninge kommun bytte namn på kommundelen till Haninge centrum under en 20-årsperiod, men nu är namnet åter Handen.

Referenser

Noter

Tryckta källor

Vidare läsning 

1967 i Sverige
Mord och mordförsök 1967
Mord i Stockholm
Polismord i Sverige
Moraïtika

Moraïtika (grekiska: Μοραίτικα) är en liten stad belägen på den grekiska ön Korfu. Staden har en omtyckt badstrand. 

Orter i Joniska öarna
Lebensborn

Lebensborn (tyska: "livets brunn") var i Nazityskland ett mänskligt avelsprogram som gick ut på att förädla den ariska rasen för att skapa den ariska elit som skulle leda världens nya herrefolk.

Lebensborn-programmet omhuldades av Reichsführer-SS Heinrich Himmler. Han ansåg att det skulle trygga Tysklands och tyskarnas framtid som världshärskare. Projektet gick ut på att uppmuntra tyska män att sprida sina överlägsna gener och att ge ogifta unga ariska kvinnor möjlighet att föda sina barn i hemlighet. Barnen skildes sedan, om mödrarna så önskade, från sina mödrar och placerades antingen i särskilda Lebensborn-kliniker som fanns, eller adopterades av ariska familjer, företrädesvis till SS-män. Programmet byggde i allt väsentligt på följande grundstenar:

 Att man var tvungen att rädda den "nordiska rasen" från undergång som annars ofrånkomligen skulle ske på grund av defekter vid nyfödslar.
 Samling av alla så kallade germanska folk i ett "rike" som en etapp i skapandet av ett nationalsocialistiskt imperium.
 Ett folks värde ansågs mätas i dess folkmängd samt på soldaternas och soldatmödrarnas "rasmässiga överlägsenhet". Därför skulle födelsetalet ökas och barnen vara av garanterat "renrasigt ariskt ursprung".

De flesta Lebensbornkliniker fanns i Norge. Ungefär 8 000 norska kvinnor födde barn under andra världskriget. Dessa barn skulle efter kriget, i nedsättande mening, komma att kallas Tyskerunger.

Se även 
 Tyskerunger

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar 

Nazityskland
Eugenik
Nazistiska organisationer
Groblad

Groblad eller gårdsgroblad (Plantago major) är en art i familjen grobladssläktet och ett vanligt ogräs i hela Sverige, på vägkanter och gångstigar. Den har haft vid spridning inom folkmedicinen som omslag (plåster) på sår.

Beskrivning
Groblad har äggrunda blad, tydligt skaftade och långa, smala, bruna ax med gulbruna blommor.

Utbredning och användning
Arten har stor utbredningsförmåga och med människorna har den spritt sig från Europa till andra världsdelar kring odlingar och nybyggen.

Dess egenskaper har ibland gett upphov till dess namn. I Nordamerika heter den "de vitas fotspår" efter dess spridningsätt där fröna sprids av ovetande vandrare och resenärer, och i Danmark och Skåne kallas den "vägbredd" efter vanliga växtplatser. Det svenska namnet "groblad" anses komma från folkmedicinens bruk att använda bladen som läkande på sår för att kunna "gro igen" dessa.

Växten kallas i Närke av den anledningen groblacka. Äldre namn är läkeblad och läkeblecker.

Som föda kan man repa av de ännu gröna blommorna eller fröna och äta direkt, eller koka en gröt av dem. Av bladen kan man tillreda en rabarbersmakande dryck. Man har funnit frön från grobladssläktingen svartkämpar i magen på ett lik från järnåldern.

Medicinsk användning 
Inom folkmedicinen används groblad som omslag över sticksår främst på fötterna. Invärtes används växten främst vid förkylningar med slemmiga upphostingar. Den används även som ett munvatten för lindring av tandvärk vid karies. Vid getingstick eller myggstick kan lindring uppnås genom att man pressar saft från ett färskt groblad direkt på sticket. Ofta inträder en snar lindring av både smärta, klåda och svullnad.

Forskning visar att växtens innehåll av flavonoider, terpenoider, polysackarider, m.m. har en smärtlindrande och antiinflammatorisk verkan på hudskador samt antibakteriell verkan vid utvärtes behandling av mindre sår. Kliniska studier visar att växtens kramplösande verkan på luftrörens glatta muskulatur lindrar kronisk bronkit som kännetecknas av irriterande hosta och slembildning.

Referenser

Externa länkar 
 Den virtuella floran – Groblad 
 
 Shenet – Groblad. 

Grobladsväxter
Gr Växtindex
Nils Magnus Lindh

Nils Magnus Lindh, född 22 december 1775 i Örebro, död 16 mars 1835 i Stockholm, var en svensk boktryckare, son till boktryckaren i Örebro Johan Lindh (1723–1783).

Biografi
Vid faderns död övertogs tryckeriet av den äldste brodern, Johan Per Lindh (1757–1820), men denne hade redan köpt ett tryckeri i Stockholm och grundat förlagsrörelse där, och överlät därför 1798 tryckeriet i Örebro till Nils Magnus som drev detta med stor framgång och utvidgade rörelsen. Han köpte bl.a. det gamla skolhuset, idag Nikolai församlingshem, för att utnyttja som lagerlokal för böcker och papper.

Vid broderns död såldes verksamheten i Stockholm till en annan örebroare, Per Adolf Norstedt, som lät sina söner driva det vidare under namnet P. A. Norstedt & söner. Av rörelsen i Örebro finns idag Lindhska bokhandeln kvar. 

Nordisk familjebok (Uggleupplagan, 1912) skriver: 
"På 1820-talet och till sin död var Nils Magnus Lindh den kanske förnämste bokförläggaren i Sverige. Han lade an på lärda verk, lexikon och språkläror samt förde ut flera framstående författarnamn. Till hans förlag hörde skalderna Franzén, Choraeus, Nicander, Euda och Euphrosyne, historikerna Gibbon, W. Scott, Becker, Joh. Müller, Nösselt m. fl. Lindh blef en mäkta rik man. Firman övertogs efter honom av hans son Per Magnus Lindh (död 1843), som inköpte Palmblads m. fl:s förlag och övertog "Biografiskt lexikon" från 6:e bandet, men saknade faderns och farbroderns driftighet. Till disponent för firman N. M. Lindh antogs 1845 Abraham Bohlin (1810–1890), en arbetsam och intelligent yrkesman. Han ökade förlaget med så vackra namn som Atterbom, Runeberg, B. E. Malmström, Fahlcrantz och Bottiger. 1868 köpte Bohlin firman, men sålde samma år och 1874 sina förlag till F. & G. Beijer i Stockholm. Lindh och hans efterlefvande öfverlämnade till Kungliga biblioteket firman N. M. Lindhs brefväxling, efter skedd utgallring."   

Nils Magnus Lindh var även ägare till Axbergshammars bruk och Trystorps slott.

Källor 
Harald Wieselgren, "Firman Lindh i Örebro och Stockholm. Ett blad ur vår odlings häfder", ingår i Ur skilda portföljer, litterärt album, 1893

Noter 

Svenska boktryckare under 1700-talet
Svenska förläggare
Näringslivspersoner från Örebro
Födda 1775
Avlidna 1835
Män
Svenska boktryckare under 1800-talet