kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Befälhavare

En befälhavare är en chef i bland annat sjöfart, luftfart och militärväsen.

Sjöfart
 
Befälhavare är benämningen på den högste ansvarige på ett fartyg eller annan farkost.

Den svenska sjötrafikförordningen (1986:300) klargör tydligt (1 §) att "Med fartyg avses i denna förordning varje farkost som används eller kan användas till transport på vattnet." Därför har alla fartyg, även en fritidssegelbåt, rent juridiskt en befälhavare som är ytterst ansvarig. På ett fartyg vars bruttodräktighet är  i närfart eller 70 (för svenska, 500 för finska fartyg) i oceanfart måste befälhavaren vara en utbildad sjökapten.

Befälhavaren på svenskt fartyg har olika plikter enligt 6 kap sjölagen.

Militär

Militär sjöfart
Motsvarigheten till befälhavare för örlogsfartyg benämns fartygschef. I båtar med tillhörighet i en örlogsflotta som inte har ständigt inmönstrad besättning förs befälet istället av en båtchef.

Övrigt
En militär som är chef för en militärterritoriell enhet, till exempel militärområde, militärdistrikt kan benämnas som militärbefälhavare, alternativt försvarsområdesbefälhavare för ett försvarsområde.

Luftfart
Ett luftfartygs befälhavare, är den som är högst ansvarig för ett luftfartyg, normalt kallad kapten. Kaptenen har en styrman som övertar kaptenens befogenheter i dennes frånfälle. Personalen ombord består oftast av en kapten och en styrman i förarkabin. I kabinen finns en kabinchef eller purser (CC), samt övrig kabinpersonal. Även om kabinchefen eller pursern har ansvar för passagerarna i kabinen, så är det befälhavaren för luftfartyget som har det yttersta ansvaret för så väl passagerare som besättning.

Se även 
Överbefälhavare
Befäl
Bästeman

Källor 

Titlar
Befattningar för sjöfolk
Sjörätt
Fartygsadministration

en:Commander
Svenska mästerskapet i bastubad

SM i bastubad är ett svenskt mästerskap i att sitta så länge som möjligt i en bastu med en temperatur på 110-118°. Mästerskapet har en herr- och en damklass.  

2004 års mästerskap gick av stapeln i Alhamra utanför Rimbo.  

2010 års mästerskap gick av stapeln i Eskilstuna.

Vinnare herrklassen
2004 - Eino Yläkorpi, Märsta, 20 min 4 s
2010 - Jonas Jaako,Övertorneå, 3min 35 s

Vinnare damklassen
2004 - Terttu Gustavsson, Märsta, 2 min 28 s
2010 - Sofia Nilses, Sundsvall, 2 min 10 s

Bastu
Bastubad
Spaceship One

SpaceShipOne är den bemannade rymdfarkost som med Mike Melvill som pilot den 21 juni 2004 nådde en höjd av 100 km, den av NASA, USA:s flygvapen och FAI definierade gränsen för var rymden börjar, Nasa delar ut en eftertraktad medalj till alla som flugit på denna höjd. SpaceShipOne är den första framgångsrika privatfinansierade rymdfarkost som någonsin byggts. Den är designad av Burt Rutans företag Scaled Composites och finansierad av bland andra Paul Allen, en av grundarna av Microsoft. Projektet var ett försök att vinna "Ansari X Prize" och bevisa att deras idé fungerade - vilket de också lyckades med den 4 oktober samma år. En rymdbas för framtida resor är planerad i New Mexico där delstaten står för del av byggkostnaden har genomförts och denna rymdbas används nu. En rymdbas som föreslagits är Esrange i Kiruna.

SpaceShipOne har dragits tillbaka från aktiv flygning och finns nu på Smithsonian National Air and Space Museum i Washington DC. En större uppföljare SpaceShipTwo finns och har även använts.

Flygningar
SpaceShipOnes flygningar är numrerade. En eller två bokstäver läggs till numret för att indikera vilken typ av uppdrag det handlar om. Ett C betyder att flygningen var en captive carry-flygning, det vill säga att den följde med som passiv "passagerare" till moderplanet. G anger en odriven glidflygning, P anger en driven flygning. Om den faktiska flygningen skiljer sig från den planerade flygningen gällande uppdragskategori, så läggs, istället för en, två bokstäver till numret: den första anger planerat uppdrag och den andra anger faktiskt genomfört uppdrag.

I tabellen nedan anges topphastigheten i form av machtalet vid raketens brinnslut. Det är inte fråga om någon absolut hastighet.

SpaceShipOne släpps från White Knight uppe i luften och flyger sedan med sin raketmotor ytterligare uppåt, mot rymden. White Knight och SpaceShipOne landar separat efteråt.

SpaceShipOne förvaras i dag vid National Air and Space Museum i Washington D.C..

Källor

Externa länkar

Rymdfarkoster
Flygplan tillverkade av Scaled Composites
Lingvo internacia

Lingvo internacia, tidskrift på esperanto, utgiven av Uppsala Esperantoförening 1895–1900. De första redaktörerna var Valdemar Langlet, Uppsala, och Vladimir Gernet, Odessa, med vars ekonomiska stöd tidskriften gavs ut. 1897 tog Paul Nylén över som redaktör.1895 var Lingvo internacia den enda tidskriften på esperanto.

Esperanto
Media i Uppsala
Ungerska tidskrifter
Nedlagda svenska tidskrifter
Tidskrifter startade 1895
Tidskrifter nedlagda 1900
Luxair

Luxair (Luxair Société Luxembourgeoise de Navigation Aérienne SA) är Luxemburgs nationella flygbolag. Bolaget har sin bas på flygplatsen Luxemburg-Findels internationella flygplats och opererar med 17 flygplan, av typerna Embraer ERJ 145, Bombardier Q400 och Boeing 737. Bolaget flyger till större delen av Europa. Två stora ägare i Luxair är den luxemburgska staten och det tyska flygbolaget Lufthansa. Bolaget äger i sin tur knappt 35% av aktierna i fraktbolaget Cargolux Airlines International SA.

Under 2009 fick Luxair pris för att vara det mest punktliga flygbolaget på London City Airport under 2008.

Historia 
Luxair bildades 1961 för att möta efterfrågan på flygförbindelser mellan Luxemburg och andra europeiska huvudstäder.

År 1962 startades den första linjen, Luxemburg-Paris, som trafikerades med en Fokker F-27 Friendship. År 1967 bestod flottan av tre Fokker Friendship och en Vickers Viscount. Den senare ersattes 1970 av bolagets första jetflygplan, en Caravelle, byggd av Sud Aviation i Toulouse, Frankrike. År  1977 köpte man sin första Boeing, en 737-200. Luxair har med tiden ersatt de äldre flygplanen med moderna Boeing 737-400 och 737-500, Embraer jetmaskiner och Fokker 50 turboprop. Dessa Fokkrar används inte längre, de har ersatts av Embraer-maskiner på de flesta linjer, vilka nu ersätts av Q400.

Olyckor 
 Den 22 december 1969 körde ett inkommande plan från Frankfurt am Main, en Vickers Viscount (LX-LGC) in i en snödriva strax efter landningen i Luxemburg. Inga passagerare dog men däremot var man tvungna att skrota planet.
 Den 6 november 2002 var Luxair 9642 på väg från Berlin till Luxemburg. 20 av 22 personer ombord dog till följd av olyckan. Orsaken till olyckan är fortfarande inte helt klarlagd. Planet, en Fokker 50 kraschade strax innan landning under en misslyckad inflygning. Sikten var mycket dålig vilket också bidrog till olyckan.
  
Förutom detta så har Luxair varit förskonade från stora olyckor.

Destinationer 
Luxair flyger (2014) från Luxemburg-Findels internationella flygplats till 
 Danmark (Köpenhamn)
 Frankrike (Nice, Paris)
 Irland (Dublin)
 Italien (Bari (sommartid), Milano, Rom, Venedig (sommartid))
 Portugal (Lissabon, Porto)
 Schweiz (Genève)
 Spanien (Barcelona, Madrid)
 Storbritannien (London)
 Sverige (Stockholm)
 Turkiet (Istanbul)
 Tyskland (Berlin, Frankfurt am Main, Hamburg, München, Saarbrücken)
 Österrike (Wien)
Från Saarbrücken flyger man (2014) till Berlin, Hamburg och Luxemburg.

Dotterbolaget (?) LuxairTours anordnar charterresor till Bulgarien, Egypten, Finland, Frankrike, Grekland, Italien, Kroatien, Malta, Marocco, Portugal, Spanien, Tunisien och Turkiet.

Flotta

Nuvarande flotta 
Nuvarande flotta sommar, 2017

Historisk flotta 
Flygbolaget har tidigare flugit bl.a.:

 Airbus A300
 Boeing 707
 Boeing 737-200
 Boeing 737-400
 Boeing 737-500
 Boeing 747SP
 Douglas DC-4
 Embraer EMB 120
 Embraer ERJ 135
 Fokker F27
 Fokker 50
 Lockheed Starliner
 Sud Caravelle 6R
 Fairchild Swearingen Metro
 Vickers Viscount 800

Externa länkar 
Officiell webbplats för Luxair (franska, tyska, engelska)

Referenser 

Luxemburgska flygbolag
Lufthansa
Flygbolag bildade 1961
Indiska fackliga centralorganisationer

I Indien är den fackliga rörelsen svårt splittrad efter partipolitiska linjer. Många partier, både till höger och vänster, har egna fackliga centralorganisationer.

Lista över fackliga centralorganisationer (inkomplett lista)
''Liten Hindiparlör: Bharatiya - Indisk, Mazdoor - Arbetare, Sangh eller Sabha - Förbund
Akhil Bharatiya Kamgar Sena (Akhil Bharatiya Sena)
All India Central Council of Trade Unions (Communist Party of India (Marxist-Leninist) Liberation)
All India Centre for Trade Unions (Communist Marxist Party)
All India Congress of Trade Unions (Marxist Communist Party of India)
All India Federation of Trade Unions (marxist-leninister)
All India Trade Union Congress (Communist Party of India)
Andhra Pradesh Federation of Trade Unions (Communist Party of India (Marxist-Leninist))
Anna Thozhil Sanga Peravai (All India Anna Dravida Munnetra Kazhagam)
Bharatiya Kamgar Sena (Shiv Sena)
Bharatiya Mazdoor Sabha (Provisional Central Committee, Communist Party of India (Marxist-Leninist))
Bharatiya Mazdoor Sangh (Bharatiya Janata Party)
Centre of Indian Trade Unions (Communist Party of India (Marxist))
Hind Mazdoor Kisan Panchayat (Janata Dal (United))
Hind Mazdoor Sabha (socialists)
Indian Federation of Trade Unions (Communist Party of India (Marxist-Leninist) New Democracy)
Indian National Trade Union Congress (Kongresspartiet)
Kerala Trade Union Congress (Kerala Congress, KTUC(B) tillhör KC(B), KTUC(M) tillhör KC(M) o.s.v.)
Labour Progressive Federation (Dravida Munnetra Kazhagam)
Maharashtra General Kamgar Union (Kamgar Aghadi)
New Trade Union Initiative
Pattali Trade Union (Pattali Makkal Katchi)
Swatantra Thozhilali Union (Indian Union Muslim League)
Telugu Nadu Trade Union Council (Telugu Desam Party)
Trade Union Centre of India (Communist Party of India (Marxist-Leninist) Red Flag)
Trade Union Coordination Committee (All India Forward Bloc)
United Trade Union Congress (Revolutionary Socialist Party)
United Trade Union Congress (Bolshevik) (Revolutionary Socialist Party (Bolshevik))
United Trade Union Congress (Lenin-Sarani) (Socialist Unity Centre of India)

 
Fackliga centralorganisationer
Fackliga centralorganisationer
Mike Hailwood

Stanley Michael Bailey "Mike" Hailwood MBE, född 2 april 1940 i Great Milton i Birmingham, England, död 23 mars 1981 i Birmingham, var en brittisk racerförare. Även känd som Mike the Bike.

Racingkarriär
Mike Hailwood är mest känd för sina prestationer inom motorcykelsporten på 1960-talet, men var även en framgångsrik racerförare i början av 1970-talet och vann bland annat det europeiska formel 2-mästerskapet 1972 i en Surtees TS10. Hailwood vann sammanlagt 78 grand prix-tävlingar i olika klasser i roadracing. Han vann totalt nio VM-titlar innan han slutade 1967.

Hailwood körde även formel 1. Han debuterade i Storbritanniens Grand Prix 20 juli 1963 i en Lotus-Climax och fortsatte i formel 1 till 1965.
Han återkom i Italiens Grand Prix 1971, där han startade som sjuttonde bil och sedan körde upp till en fjärdeplats. Efter en måttlig säsong 1972 och en strulig säsong 1973 gick han över till McLaren. 1974 kraschade han våldsamt på Nürburgring och skadade benen illa, vilket såg ut att bli slutet på hans racingkarriär.
 
1978 gjorde dock Hailwood en enastående comeback på motorcykel och vann Tourist Trophy Formel 1 på Isle of Man med sin beryktade 900cc Ducati. Året därpå vann han Senior TT på en 500cc Suzuki. Efter det lade han av för gott. Hailwood vann utöver sina tidigare nio VM-titlar sammanlagt 14 TT-lopp.

Mike Hailwood och hans dotter Michelle dog i en bilolycka nära hemmet i Warwickshire 1981.

Hailwood blev för sina insatser invald i International Motorsports Hall of Fame 2001.

F1-karriär

 

 
 
|}

Segrar 125GP
  Nordirland 1959
  Isle of Man 1961

Noter

Källor

Externa länkar
Motorcycle Hall of Fame: Mike Hailwood

Födda 1940
Avlidna 1981
Brittiska roadracingförare
Brittiska racerförare
Brittiska Formel 1-förare
McLarenförare
Sportvagns-VM-förare
500GP-förare
350GP-förare
250GP-förare
125GP-förare
Förare i Ducati Corse
Personer som omkommit i trafikolyckor
Män
Världsmästare i roadracing
Idrottare från Birmingham
Medlemmar i International Motorsports Hall of Fame
Méndez

Méndez, tidigare DJ Méndez, egentligen Leopoldo Jorge Méndez Alcayaga, född 21 juli 1975 i Valparaíso, är en chilensk-svensk artist.

Bakgrund
Méndez kom till Sverige 1986 med sin mor och sina syskon; hans far hade flytt hemlandet Chile tidigare. Méndez växte upp i Farsta i södra Stockholm. Efter att ha haft problem med droger lade han självmant in sig på Solberga behandlingshem. Där började han experimentera med olika sång- och dansstilar.

Méndez hade arbetat som diskjockey när han fick se producenten Robert Wåtz i en butik. Han tog kontakt och det ledde så småningom till att Wåtz och kollegan Rasmus Lindwall producerade hans debutsingel "Chiki-Chiki".

Privatliv
Méndez har varit gift med Marcela Duque och har sex barn, tidigare bosatta i Chicureo i Chile men sedan 2018 bosatta i Sverige. I samband med sin medverkan i Let's dance 2019 berättade Mendez att makarna skilt sig. 

Musikkarriär
Hans stora genombrott kom med låten "Razor Tongue" som hamnade på topp 10-listan och spelades flitigt i radio.
År 2000 kom hans debutalbum Latino For Life med hits som "Estocolmo" och "Fiesta". Uppföljaren till hans debutalbum kom ut 2001 med namnet Mendez. Första singeln var "Cross The Border" därefter kom "Blanca".

Méndez ställde upp i Melodifestivalen 2002 och slutade på andra plats med låten Adrenaline skriven av Robert Wåtz, Rasmus Lindwall, Patrik Henzel och Pablo Cepeda. Samma år släppte han sitt nästa album med samma namn. Även 2003 ställde han upp i Melodifestivalen, då med låten Carnaval som inte kom till final. I Melodifestivalen 2018 gjorde Méndez comeback med låten Everyday i tredje deltävlingen där han tog sig till Andra chansen för att senare ta sig till final. I Melodifestivalen 2020 tävlade han med låten Vamos Amigos.

Politiska ambitioner
År 2016 ställde Méndez upp i borgmästarvalet i Valparaíso. Han vann primärvalet för att bli kandidat för la Nueva Mayoría, men kom trea efter Jorge Sharp (som vann) och Jorge Castro Muñoz.
Diskografi
Album
2000 - Latino For Life 
2001 - Mendez 
2002 - Adrenaline
2003 - Perro Perseverante 
2005 - Grandes Éxitos 
2006 - Bilar
2009 - 210 
2011 - Made In Chile 
2012-2013 - Los Méndez  

Singlar 
(DJ Mendez 1999-2000, Mendez från 2001)
1999 - Razor Tongue
1999 - Estocolmo
1999 - Chiki-Chiki
2000 - Fiesta (House Party)
2000 - Tell Me Why
2001 - Cross The Border
2001 - Shut Your Mouth
2001 - Blanca
2002 - Adrenaline (från Melodifestivalen 2002)
2002 - No Criminal (tillsammans med Low-Low)
2003 - Carnaval  (från Melodifestivalen 2003)
2003 - Tequila (The Margarita Mix)
2004 - Is That OK?
2004 - Why Do Lovers Cheat?
2005 - Streetlife (tillsammans med Teddy)
2018 -  Everyday

Källor

Fotnoter

Externa länkar

Chilenska musiker
Svenska pop- och rocksångare
Svenska musiker
Deltagare i Melodifestivalen 2002
Deltagare i Melodifestivalen 2003
Deltagare i Melodifestivalen 2018
Deltagare i Melodifestivalen 2020
Deltagare i Let's Dance
Sommarvärdar 2018
Personer från Valparaíso
Födda 1975
Levande personer
Män
Danko Jones

Danko Jones är ett kanadensiskt rockband. Bandet grundades 1996 och har sedan dess släppt 10 studioskivor, samtliga på det svenska skivbolaget Bad Taste Records. Bandet består av Danko Jones (sång, gitarr), basisten John Calabrese och Rich Knox på trummor.

Medlemmar
Nuvarande medlemmar
Danko Jones - sång, gitarr (1996-idag)
John Calabrese - basgitarr (1996-idag)
Rich Knox - trummor (2014-idag)

Tidigare medlemmar
Atom Willard - trummor (2011-2014)
Dan Cornelius - trummor (2006-2011)
Damon Richardson - trummor (2000-2006)
Niko Quintal - trummor (1999-2000)
Gavin Brown - trummor (1998-1999)
Michael Caricari - trummor (1996-1998)

Bilder

Diskografi

Studioalbum

EP

Singlar

Samlingsalbum

Referenser

Externa länkar

Officiell webbplats

Kanadensiska musikgrupper
GM Korea

GM Korea Company (), grundat 2002 som GM Daewoo Auto and Technology Co., är General Motors sydkoreanska avdelning, med huvudkontor i Bupyeong-gu, Incheon, vilket grundades 17 oktober 2002 då GM köpte upp den år 1937 grundade biltillverkaren Daewoo Motors, som till 1996 tillverkade bilar baserade på GM:s bilmodeller, efter dess konkurs till följd av Asienkrisen. Den 20 januari 2011 beslutade dåvarande GM Daewoo att lägga ned bilmärket Daewoo för att istället saluföra sydkoreanska bilar under GM:s amerikanska bilmärken, huvudsakligen Chevrolet, och därigenom byta namn från GM Daewoo till nuvarande GM Korea.

Modeller

Historiska Daewoo
Daewoo Racer
Daewoo Nexia (Daewoo Cielo)
Daewoo Espero
Daewoo Lanos
Daewoo Leganza
Daewoo Tico
Daewoo Polonez
Daewoo Evanda

Modeller som numera heter Chevrolet
Daewoo Lacetti
Daewoo Kalos
Daewoo Gentra
Daewoo Nubira
Daewoo Matiz 
Daewoo Tacuma (Daewoo Rezzo)
Daewoo Tosca
Daewoo Winstorm

Se även
Daewoo Bus
Tata Daewoo Commercial Vehicle

Källor

Noter

Externa länkar
GM Daewoo Korea

Företag bildade 2002
Sydkoreanska biltillverkare
Fordonsmärken tillhörande General Motors
WP:Projekt Korea
Video Cassette Recording

VCR omdirigerar hit. Se även videobandspelare

Video Cassette Recording (VCR) är ett tidigt format för videobandspelare och introducerades 1972 av Philips. Då 1970-talets elektronikrevolution ännu var i sin linda, var VCR-spelarna stora och otympliga därför att de byggdes med diskreta elektronikkomponenter (dvs innan specialdesignade integrerade kretsar hade börjat användas).

Media till formatet baserades på 1/2-tums band, precis som senare VHS och Video 2000. Speltiden var 30, 45, 60 och som mest 70 minuter. För att uppnå maximal speltid användes band med extra tunn bas, varför ett vanligen förekommande fel var att banden brast.

Mekaniken i dessa tidiga videobandspelare var komplicerad och visade sig vara opålitlig. Dessutom var både spelare och kassetter dyra för sin tid; En spelare kostade ca två månadslöner (arbetare) och en kassett en dagslön. Dessa begränsningar gjorde att det var mest skolor och företag som hade råd att köpa dessa maskiner.

 Varianter 
 VCR-LP (Video Cassette Recording - Long Play) Detta format är ett förbättrat VCR-derivat, där man halverade bandhastigheten för att uppnå dubbel speltid. Dessutom utvecklades en ny bandtyp till VCR-LP maskiner som var fysiskt tunnare så att längre band fick plats i kassetten. Härigenom uppnåddes en speltid på 3 timmar. Dessa band hade dock ännu större problem med tendensen att brista eftersom de var för tunna.
 SVR (Super Video Recording) Ett tredje VCR-derivat kunde spela in dubbelt så mycket på VCR-kassetten som på en VCR-LP och uppnådde därmed 6 timmars speltid. Endast  en enda  modell, SVR 4004'', stödde detta format och tillverkades av Grundig. Den var bara i produktion i ett år innan man övergick till det nya formatet Video 2000.

Externa länkar

Total Rewind - The Virtual Museum of Vintage VCRs
Mikey's Vintage VTR Page - N1500/'VCR'
Yahoo group dedicated to N1500, N1700 and SVR format machines
The History of VCRs

Videoformat
Hemelektronik
Video 2000

Video 2000 är ett format för videobandspelare som introducerades 1979.

Detta format utvecklades av Philips och Grundig, men var ett helt nytt format och hade inget gemensamt med Philips tidigare format VCR och dess derivat VCR-LP samt SVR och dess derivat. Video 2000 hade bäst bild och ljud av samtliga konsumentformat och en speltid på 2 gånger 4 timmar eftersom kassetterna kunde vändas likt kompaktkassetterna för audiobruk. Andra generationens maskiner hade en long play-funktion som dubblerade speltiden till 2 gånger 8 timmar, samt stereoljud. 

Namnet Video 2000 användes främst för videoapparaterna, kassetterna marknadsfördes som Video Compact Cassette eller VCC.

Formatet kom dock för sent eftersom VHS-formatet vid det laget hade blivit helt dominerande på marknaden, och produktionen upphörde 1988.

Se även
Videokriget

Källor

Fotnoter

Externa länkar
Mikey's Vintage VTR Page - Video 2000
Video 2000 page at Total Rewind - The Virtual Museum of Vintage VCRs
V2000 PALsite - Information about the V2000 video format
New Scientist July, 5, 1979,page 25

Hemelektronik
Lanseringar 1979
2000
Betamax

Betamax är ett format för videobandspelare för konsumentbruk utvecklat av Sony och lanserat i november 1975. Betamax deltog de kommande åren som en av parterna i det så kallade "videokriget", men fick inget större genomslag och förlorade i slutändan videokriget mot VHS-formatet. Bildkvaliteten på Betamax ansågs vara bättre än på VHS, men detta uppnåddes genom ett elektroniskt trick som kunde ha byggts in även i VHS-formatet. Som enda tillverkare kunde Sony hålla ett högre pris på maskinerna vilket i slutändan också bidrog till att Betamax-formatet förlorade tävlingen mot VHS-formatet. Inspelningstiden för Betamax var till en början också begränsad till en timme, medan VHS-formatet hade två timmars inspelningstid.

Formatet slutade tillverkas i USA 1993 och i Japan 2002. Sony tillverkade dock Betamaxkassetter fram till mars 2016.

Se även
 Video8

Källor

Fotnoter

Externa länkar

Hemelektronik
Lanseringar 1975
Videoformat
SVR

Förkortningen SVR har flera betydelser:
 Super Video Recorder (SVR), tidigt format för videobandspelare, se Video Cassette Recording 
 Ryska federationens underrättelsetjänst (SVR), se Ryska federationens yttre underrättelsetjänst
 Svenska Väg- och Vattenbyggares Riksförbund
Stockholms Vildfågel Rehab, en ideell organisation som rehabiliterar sjuka och skadade vilda fåglar
Plissé

Plissé, även plissering (franska plisser, ”vecka”), är en tät strykfri veckbildning av tyg, som i huvudsak används till kjoltyg. Vecken formas genom pressning på stark värme.

Med konstfibrernas accelererande insteg under 1950-talet blev plisserade kjolar populära. I slutet av 2010-talet blev den plisserade kjolen återigen mode.

Galleri

Källor

Noter

Se även
Plissébägare

Externa länkar

Mode
Sömnad
Damkläder