kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Nexus Nya Tider

Nexus Nya Tider var namnet på den svenska upplagan av en alternativtidskrift, som var en avknoppning av Nexus New Times vilken startades 1987 i Australien och varifrån man lånade många artiklar. Nexus Nya Tider klassade sig som religiöst och politiskt obunden och gavs ut mellan 1998 och 2000.

Chefredaktören för den svenska upplagan var Lars Adelskogh, ansvarig utgivare och redaktionschef var Johan Niklasson. Man publicerade artiklar om bland annat alternativ medicin, konspirationsteorier, mörkläggningar, maktmissbruk, religionshistoria och nyandlighet. Exempel på artikelförfattare som figurerat i tidskriften är Roger Viklund och Jüri Lina. 

Tidskriften präglades av ifrågasättande av etablerad vetenskap, kristendom, socialism och frimureri, samt av konspirationsidéer om vad man kallade "ondskans välde". Sinsemellan motsägelsefulla artiklar beskrev vedertagna medicinska och fysikaliska sanningar som lögner och humbug, och presenterade alternativa botemedel på aids, cancer, jordens energibehov, med mera. En del av denna kunskap skulle enligt vissa av artiklarna ha undanhållits allmänheten av "undergrävande grupper och/eller främmande makter", då det ligger i deras intresse att den inte är fritt tillgänglig för alla utan bör förbehållas "världsregeringen, när den blir beredd att ta ansvar för världen". 

Tidskriften har granskats i en magisteruppsats.

Nexus Nya Tider skall inte blandas ihop med den tidigare tidskriften Nexus, som i slutet av 1970- och början av 1980-talet gavs ut av Peter Sandblad. Nexus kombinerade new age-artiklar med så kallad humanistisk filosofi och i varje nummer fanns en artikel av eller om gurun Bhagwan Shree Rajneesh, senare kallad Osho.

Högerextrem utveckling 
Mot slutet förekom också flera uppenbart högerextrema, nationalistiska och antisemitiska artiklar som tydligt bröt av mot moderupplagans mer New Age-inriktade anda. När den australiska ägaren så småningom blev varse vilken inriktning den svenska upplagan fått tvingades den lägga ned.

En annan eldsjäl övertog efter en tid projektet och försökte återskapa Svenska Nexus i enlighet med originalavsikterna: att ingen rasism skulle få förekomma, och att endast material som givits ut av den australiska förlagan skulle få förekomma. Duncan Roads, chefredaktören för australiska Nexus var nöjd. Men då de svenska nynazisterna därmed blivit av med en kanal för sina artiklar inledde de enligt uppgift en hat- och terrorkampanj mot den nya redaktionen, så att den nystartande redaktören nödgades rymma fältet och byta adress. Efter nypremiärnumret i september 2004 har inga fler nummer givits ut.

Källor

Externa länkar
 https://web.archive.org/web/20091003122411/http://nexus.vishet.se/ 
 http://www.nexusmagazine.com/

Tidskrifter startade 1998
Svenska tidskrifter
Tidskrifter nedlagda 2000
Aymer de Valence

Aymer de Valence, 2:e earl av Pembroke, född ca. 1270, död 23 juni 1324 var en engelsk adelsman. 

Han var son till William de Valence, 1:e earl av Pembroke och Joan de Muchesni. Han gifte sig med Marie de St Pol, som efter Aymers död grundade Pembroke College i Cambridge.

Hans mest ihågkomna bedrift var att han besegrade kung Robert I av Skottland (Bruce) vid Slaget vid Methven 1306.

Referenser

Personer i England under 1200-talet
Avlidna 1324
Män
Födda 1200-talet
Maurice Béjart

Maurice Béjart, född Maurice-Jean Berger 1 januari 1927 i Marseille, död 22 november 2007 i Lausanne, Vaud, var en fransk balettdansare, koreograf och balettledare. 1959 gjorde han en helt ny koreografi till Igor Stravinskijs komposition Våroffer.

Koreografi 
 1977 - Petrusjka
 1958 - L' étrange
 1956 - Symphonie pour un homme seul
 1952 - Eldfågeln

Filmografi (urval) 
 1971 - Avignon
 1956 - Récréation 
 1952 - Eldfågeln

Referenser

Födda 1927
Avlidna 2007
Franska balettdansörer
Franska koreografer
Män
Kyotopristagare
Mottagare av Praemium Imperiale
Franska balettdansare under 1900-talet
Latta

Latta kan syfta på:

 Lattor – de tvärgående hålförsedda käppar som används i en vävstol för att styra riktningen av draget från tramporna till solvskaften
 Kraglattor – små smala, spetsformiga föremål, som införs i sydda fickor i en skjortas kragsnibbar
 Lattor (segling) – trä- eller plastskivor som man har i segel för att styva upp seglet

de:Latte
Jack Hannah

John Frederick "Jack" Hannah, född 13 januari 1913 i Nogales, Arizona, död 11 juni 1994 i Burbank, Kalifornien, var en amerikansk animatör, författare och regissör av tecknade kortfilmer.

Han jobbade för Walt Disney Productions och hjälpte också Carl Barks med hans första två berättelser om Kalle Anka. Efter detta fortsatte han som regissör för korta tecknade filmer hos Disney och senare hos Lantz Studios som ägdes av Walter Lantz. Han gick i pension 1963.

Källor

Externa länkar 
 
 

Amerikanska animatörer
Disneyprofiler
Disneytecknare och -författare
Personer i USA under 1900-talet
Personer från Nogales, Arizona
Födda 1913
Avlidna 1994
Män
Alumner från California Institute of the Arts
Gävle–Dala Järnväg

Gävle–Dala Järnväg, (GDJ), byggdes mellan år 1855 och 1859 mellan Gävle och Falun och var Sveriges först fullbordade längre järnväg. Banan byggdes för att knyta ihop Falun och järnbruken i Gästrikland med hamnstaden Gävle. Huvudintressent var Gävle stad. Bland initiativtagarna till banan kan nämnas Per Murén och Göran Fredrik Göransson. Järnvägsnätet kom senare att växa genom förvärv av närliggande järnvägar. År 1908 ingicks samarbete med Bergslagernas Järnvägar och Stockholm–Västerås–Bergslagens Järnvägar, ett samarbete som med tiden utvecklades till den så kallade Trafikförvaltningen Göteborg–Dalarne–Gävle (GDG).

Vid Gävle–Dala-Järnvägsaktiebolags bolagsstämma 1918 beslöt man att helt införliva dotterbolagen Falun–Rättvik–Mora Järnväg och Falun–Västerdalarnes Järnväg i organisationen. Därför ändrades också namnet till Gävle–Dala Järnvägar 1920. Banan elektrifierades 1943. Vid förstatligandet 1948 avsatte Gävle stad en del av överskottet till den så kallade GDJ-fonden som sedan dess bekostat offentlig konst i Gävle. GDJ ingår i dag i Bergslagsbanan enligt Trafikverkets terminologi.

Vidare läsning

Externa länkar
Historik om Gävle–Dala Järnväg
Gävle-Dala Järnvägars olika bandelar

Historiska järnvägslinjer i Sverige
Ej längre existerande svenska järnvägsbolag
Krupp (industrifamilj)

Krupp, industrifamilj från Essen, Tyskland, mest kända för Kruppkoncernen.
Familjen har som få andra familjer spelat en vital roll i Tysklands industri och politik. Under 1800-talet växte Kruppverken till en av världens största stål- och vapenindustrier och makten över företaget gick i arv. Familjen Krupp har liknats vid gamla tiders kungar med dess undersåtar, i detta fall arbetarna i Krupps gruvor och fabriker koncentrerade till Ruhrområdet.

Familjens historia i Essen går tillbaka till 1500-talet då man etablerade sig som köpmannafamilj. Steget till gruv- och stålindustrin togs av Helene Amelie Krupp som köpte en gruva i Sterkrade utanför Essen. Den drevs av barnbarnet Friedrich Krupp men såldes senare. Friedrich Krupp återkom i branschen när han startade ett gjutstålsgjuteri 1811 - det som blev Kruppkoncernen.

Familjens uppgång startade då Alfred Krupp tog över familjeföretaget från sin far Friedrich Krupp efter dennes död 1826. Alfred Krupp tog över ett skuldtyngt företag tillsammans med sin mor och kunde från 14 års ålder börja utveckla vad som vid hans död 1887 hade blivit en världskoncern.

Efter Alfred Krupps död 1887 blev hans son Friedrich Alfred Krupp familjens överhuvud och ledde företaget vidare expansion fram till sin död 1902. Friedrich Alfreds dotter Bertha ärvde företaget men då hon var bara var i tonåren kom man att omvandla koncernen till ett aktiebolag under namnet Fried. Krupp AG 1903 med hennes mor Margarethe som ansvarig i dotterns ställe. Bertha Krupp gifte sig med diplomaten Gustav von Bohlen und Halbach och han skulle komma att ta över ledningen av företaget från 1906. 1907 föddes sonen Alfried von Bohlen und Halbach.

Ett utpräglat överklass för familjens medlemmar har flera böcker skrivit om där man investerade stora summor i olika residens etc. Familjens huvudresidens var från 1870-talet fram till 1945 Villa Hügel i Essen. Flera fall i familjen som handlar om galenskap i olika grader har också skildrats och hur detta påverkat familjen och företaget. Efter Andra världskriget ställdes Alfried Krupp von Bohlen und Halbach och Gustav Krupp von Bohlen und Halbach inför rätta för krigsförbrytelser. Alfried Krupp dömdes medan Gustav Krupp av hälsoskäl inte blev åtalad.

Den sista Krupp som styrde företaget ("den siste Krupp") var Alfried Krupp von Bohlen und Halbach som avled 1967. I samband med hans död skapades en stiftelse för företaget. Hans son Arndt von Bohlen und Halbach tog aldrig över företaget. Han avled 1986.

Familjemedlemmar
De ledande familjemedlemmarna. Gustav von Bohlen und Halbach införde sitt namn i släkten. Han kom att lägga till Krupp i sitt namn vilket var högst ovanligt vid denna tid. Gustavs son Alfried lade först vid sitt tillträde som koncernchef till namnet Krupp till von Bohlen und Halbach.

Friedrich Krupp
Alfred Krupp
Friedrich Alfred Krupp
Bertha Krupp von Bohlen und Halbach
Gustav Krupp von Bohlen und Halbach
Alfried Krupp von Bohlen und Halbach
Arndt Krupp von Bohlen und Halbach
Margarethe Krupp

Externa länkar
Die Krupp-Stadt - historien om Krupp och staden Essen

Krupp
Personer inom Tysklands näringsliv
Efternamn
Linköpings centralstation

Linköpings centralstation är en järnvägsstation i Linköping i Östergötland.

Bakgrund
Stationen uppfördes åren 1871-1872. Arkitekten var Adolf W Edelsvärd. Huset är gult, med synligt tegel i ljusrött.

Järnvägsförbindelser
Linköpings C (Trafikplatssignatur Lp) ligger längs den del av Södra stambanan som tidigare hetat Östra stambanan. Det är en mycket vältrafikerad bana med många persontåg. Vid stationen stannar länstågen Östgötapendeln samt SJ:s X2000-tåg och InterCity-tåg mellan Stockholm och Öresundsregionen. Mälartågs regionaltåg på linjen Sala - Linköping har slutstation i Linköping. Linköping C är också ändpunkt för linjerna från Västervik (Tjustbanan) och Kalmar via Vimmerby (Stångådalsbanan, tidigare Östra centralbanan). Dessa trafikeras av Krösatågen (före december 2021 benämnt Kustpilen. Stationens av- och påstigningsspår är fem till antalet. Tidigare har stationen också haft smalspårsförbindelser, i ena riktningen till Motala, Vadstena och Väderstad (Mellersta Östergötlands Järnväg) och i andra riktningen till Ringstorp.

Linköpings övriga hållplatser och stationer
Inom Linköpings tätort görs också uppehåll vid hållstället Tannefors (Tn) på Tjustbanan/Stångådalsbanan. Trafiktekniskt finns en station även i Hjulsbro (Hj). Där görs inga tåguppehåll.

Resecentrum

I omedelbar anslutning till Linköpings centralstation ligger en bussterminal för Östgötatrafikens stads- och länsbussar. En särskild bussväntsal med tidvis bemannad försäljnings- och servicelucka finnes. Längre bort i området ligger fjärrbussterminalen, som bland annat trafikeras av Flixbus.

Framtid
Det finns kommunala planer på att inom några år flytta Linköpings resecentrum till andra sidan Stångån (ca 400 meter). Förändringen skulle även gälla tågens uppehåll, med ett nytt stationshus i sydvästra Kallerstadsområdet. Under hösten 2008 har information om dessa planer ställts ut i Linköpings stadsbibliotek.

Det är dock staten via Trafikverket som bestämmer över läget för järnvägsstationer. Kommuner kan inte styra, endast blockera beslut via detaljplanläggning. I samband med planeringen av Ostlänken ville kommunen ha en underjordisk station. Staten ville inte bekosta en sådan mycket kostsam station. Blockeringen gjorde att Linköpings centralstation lyftes ut ur tidsplanen för Ostlänken. Inför hotet från staten att dra järnvägen utanför tätorten och bygga en station för snabbtåg på landsbygden, alternativt att inte bygga något alls i Linköping, valde kommunen att ge upp sina krav. Planeringen av järnvägen genom Linköping med stationsutformning pågår men har långt kvar (2020).

Källhänvisningar

Externa länkar 

Byggnader och anläggningar i Linköping
Stationer vid Södra Stambanan
Järnvägsstationer i Östergötlands län
Byggnadsminnen i Östergötlands län
Järnvägsstationer invigda 1872
Byggnader ritade av Adolf W. Edelsvärd
1872 i Sverige
Alan Blair

Alan Blair, född 25 maj 1915 i Melbourne, Victoria, Australien, död 29 januari 1991 i Johanneshov, Stockholm, var en australisk skådespelare verksam i Sverige.

Filmografi

Källor

Fotnoter

Externa länkar

Svenska skådespelare under 1900-talet
Män
Födda 1915
Avlidna 1991
Wildparkstadion

Wildparkstadion är en fotbollsstadion i Karlsruhe i Tyskland. Stadion är hemmaarenan för Karlsruher SC.

Externa länkar

Sportanläggningar i Tyskland
Sportanläggningar invigda 1993
Powerage

Powerage är det femte studioalbumet av den australiensiska hårdrocksgruppen AC/DC, utgivet i maj 1978. Det är det första av gruppens album som basisten Cliff Williams medverkar på. Albumet var producerat av Harry Vanda och George Young, vilket skulle bli det sista studioalbumet på nästan tio år som de producerade åt AC/DC fram tills Blow Up Your Video.

Låtlista

På den Europeiska utgåvan återfinns också låten Cold Hearted Man.

Medverkande 

AC/DC
Angus Young – gitarr 
Malcolm Young – gitarr
Bon Scott – sång
Phil Rudd – trummor
Cliff Williams – bas

Produktion
Harry Vanda – producent
George Young – producent
Mark Opitz – inspelningstekniker

Omslag
Bob Defrin – omslag
Jim Houghton – foto

Musikalbum 1978
Album av AC/DC
Engelskspråkiga musikalbum
Leon Björker

Frans Leon Björker, född 1 maj 1900 i Stockholm, död 5 februari 1962 där, var en svensk operasångare (bas).

Biografi
Efter sångstudier i Tyskland 1922 och i Sverige för bland annat Ivar F. Andrésen, blev Björker elev på Operaskolan i Stockholm 1927–1929. Han debuterade 1927 på Stockholmsoperan som Mats farfar i Ture Rangströms opera Kronbruden och var sedan engagerad där 1929–1953. Sitt konstnärliga genombrott fick han 1941 som Ivan Chovanskij i Musorgskijs Chovansjtjina. Att genombrottet dröjde så länge berodde på sångarens svårigheter att studera in nya partier och med att känna sig bekväm på scenen.

Han var en bärande kraft i basfacket, med bland annat rollerna Sarastro i Trollflöjten, Falstaff i Muntra fruarna i Windsor, och Wagnerrollerna kung Marke i Tristan och Isolde, Hunding i Valkyrian och Hagen i Ragnarök.

1955 tilldelades han Teaterförbundets guldmedalj för "utomordentlig konstnärlig gärning".

Under sina år vid Stockholmsoperan deltog Björker i inte mindre än elva uruppföranden. Han tog farväl från scenen 31 maj 1960 som Veit Pogner i Mästersångarna i Nürnberg. Han utsågs till hovsångare 1952.

Diskografi (urval)
Leon Björker, bass. Great Swedish Singers. Bluebell ABCD 102.
Gounod: Romeo och Julia. Gesamtaufnahme. Live at the Royal Opera, Stockholm 1940. Bluebell.
Set Svanholm live. Med Leon Björker. Preiser  90332. (2 LP). Svensk mediedatabas.
Wagner, Tristan und Isolde. Avsnitt. Royal Opera, Stockholm, live 1941. Dir. H. Sandberg. Wagner i Stockholm. Bluebell ABCD091.
Wagner, Lohengrin.Fragments. Royal Opera, Stockholm, live 1933/1934. Dir. H. Sandberg. Wagner in Stockholm. Bluebell ABCD091.
Peterson-Berger, W., Arnljot. Royal Opera, Stockholm. Live recording, SR Records.

Filmografi (urval)

Källor 
 
 Sørensen, Inger, Operalexikonet, sidan 73, Forum, 1993, .

Svenska operasångare under 1900-talet
Svenska bassångare
Svenska hovsångare
Födda 1900
Män
Avlidna 1962
Sångare från Stockholm
Sheer Heart Attack

Sheer Heart Attack är det tredje studioalbumet av den brittiska rockgruppen Queen, utgivet 8 november 1974. Albumet spelades in mellan juli och september 1974 i Trident, Air, Wessex samt Rockfield Studios och producerades av Queen och Roy Thomas Baker.

Albumet innebar Queens kommersiella genombrott och nådde i Storbritannien plats nummer två på den brittiska albumlistan. Killer Queen och Now I'm Here släpptes som singlar. Killer Queen gav senare Freddie Mercury en Ivor Novello och tog sig upp på en andra plats på den brittiska singellistan.

Mercury stod på detta, liksom tidigare album, för det mesta av låtskrivandet. Sex av albumets 13 sånger tilldelades honom, även låten Stone Cold Crazy skrevs av Mercury, men tilldelades hela gruppen. Basisten John Deacon skrev på detta album sin första Queenlåt, Misfire. Brian May skrev fyra låtar och Roger Taylor finns representerad med låten Tenement Funster.

Låten Sheer Heart Attack, som senare gavs ut på albumet News of the World skrevs under dessa sessioner. Liksom föregående album fotograferades omslaget av Mick Rock.

Historia
Efter de sex utsålda konserterna i New York i maj 1974 som förband till Mott the Hoople under Queen II-turnén, ställdes resten av turnén in då Brian May drabbats av hepatit. Gruppen flög tillbaka till England och började där arbetet med Sheer Heart Attack, reducerade till en trio då May vårdades för sin sjukdom. John Deacon fick då ibland spela gitarr.

Turné

Den 30 oktober 1974 drog Queen igång turnén i Manchester i Storbritannien med 77 konserter i Europa, USA, Kanada och Japan. Sista konserten hölls i Tokyo, Japan den 1 maj 1975. Nya låtar för denna turné var konsertöppnaren Now I'm Here, Flick of the Wrist, In the Lap of the Gods, Killer Queen, Bring Back That Leroy Brown, och In the Lap of the Gods ...revisited.

Förband var Styx, Mahogany Rush, Kansas och Hustler.

Låtlista
All sång av Freddie Mercury där det inte står något annat.

Medverkande
Freddie Mercury — sång, piano
Brian May — elgitarr, akustisk gitarr, piano, ukulele-banjo, sång
John Deacon — elbas, kontrabas, akustisk gitarr
Roger Taylor — trummor, percussion, sång

Listplaceringar

Utmärkelser
Melody Maker - "band of the year"
Disc - "top single" (Killer Queen)
Ivor Novello - (Freddie Mercury för Killer Queen)
Golden Lion Award  - (Freddie Mercury för Killer Queen)

Referenser

Album av Queen
Album producerade av Roy Thomas Baker
Musikalbum 1974
Album utgivna på EMI
Album utgivna på Parlophone
Album utgivna på Elektra Records
Album utgivna på Hollywood Records
Engelskspråkiga musikalbum
Gun Skoogberg

Gun Harriet Beatrice Skoogberg född 18 april 1920 i Botkyrka församling död 25 juni 1987 i Stockholm, var en svensk balettdansös.

Koreografi

 

Svenska dansare under 1900-talet
Kvinnor
Födda 1920
Avlidna 1987
Personer från Botkyrka socken
André Charlin

André Charlin var en fransk ljudtekniker som levde mellan 1903 och 1983, är en av 1900-talets stora profiler inom ljudtekniken, med drygt 200 patent rörande ljudåtergivning, inspelning och filmljud – varav de mest kända är hans konsthuvud för inspelning och det så kallade "malteserkorset" för att synkronisera bild och ljud i ljudfilmens barndom. Han byggde vidare på A. D. Blumleins arbeten från tidigt 1900-tal.

Charlins konsthuvud är en inspelningsanordning för att återskapa en inspelningssituations alla parametrar på ett naturtroget sätt. Själva huvudet byggde han i gips med absorbenter som imiterade huvudets och öronens sätt att hantera riktningsinformation och med två kardioidmikrofoner (oftast Neumann) på öronens plats. Resultatet spelades in på en tvåspårs rörbestyckad bandspelare (ReVox G36). Metoden har senare använts av bland annat Jecklin och Sennheiser.

Han använde sig aldrig av någon teknisk efterbehandling eller manipulation av det inspelade ljudet. Charlin använde inte tekniken för att påverka ljudet utan endast som ett hjälpmedel för själva registreringen.

En av Charlins medarbetare berättar från en inspelning som gjordes parallellt av Charlin och Philips i Notre Dame i Paris: ”Philips ingenjörer arbetade med 32 kanaler och placerade ut mikrofoner precis överallt. Charlin gick runt och klappade i händerna och lyssnade till efterklangen i kyrkan. När han var klar placerade han ut sitt konsthuvud på den plats han funnit akustiskt riktig. Denna placering medförde oftast en hel del akrobatiska konster då den kunde vara belägen precis var som helst i kyrkorummet och ofta ganska högt upp i luften. Vid uppspelningen av resultaten föredrog samtliga medverkande Charlins inspelning framför Philips.”

Sedan ett par decennier pågår en återutgivning av Charlins inspelningar – först på LP, sedan på CD. Hittills har drygt hälften av de ca 130 inspelningarna återfunnits.

Externa länkar
André Charlins officiella webbplats

Personer i Frankrike under 1900-talet
Ljudtekniker
Födda 1903
Avlidna 1983
Män
Sven-Erik Jacobsson

Sven-Erik Vilhelm Jacobsson, född 8 december 1911 i Sundsvall, död 23 april 1993 i Oscars församling i Stockholm, var en svensk operasångare (bas) och pedagog.

Jacobsson studerade vid Musikkonservatoriet 1933–1937 och Operaskolan 1937–1939. Han scendebuterade 1940 som Sparafucile i Rigoletto och var engagerad vid Kungliga Teatern  1941–1965. Bland rollerna kan nämnas Masetto och Leporello i Don Giovanni, titelrollen i Figaros bröllop, Ferrando i Trubaduren och sakristanen i Tosca.

Jacobsson är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Filmografi (urval)

Källor 
 Sørensen, Inger, Operalexikonet, sidan 265, Forum, 1993, .

Noter

Externa länkar 
 

Svenska operasångare under 1900-talet
Svenska bassångare
Personer från Sundsvall
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1911
Avlidna 1993
Män
Humber

Humber är en mynningsvik i Storbritannien. Den ligger vid riksdelen Englands östkust som brukar ses som en gräns mellan norra och södra England, i den sydöstra delen av landet,  km norr om huvudstaden London.

Under tidig medeltid utgjorde den Northumbrias sydgräns och gav dessutom namn till riket då Northumbria betyder norr om Humber. Den startar där floderna Ouse och Trent rinner samman. Staden Kingston upon Hull (Hull) ligger på dess nordsida och Barton-upon-Humber på dess sydsida. En annan ort vid Humber är Grimsby. Humber är känt som förorenat och en hel del av de utsläpp som kommer från norra Englands industridistrikt rinner ut här.

Källor 

Yorkshire
Vattendrag i England
Tyne

Tyne är en flod i England. Den består av floderna North Tyne och South Tyne som rinner samman nära Hexham i Northumberland. South Tyne har sin källa i Alston Moor i Cumbria, medan North Tyne har sin källa vid den skotska gränsen. Efter att floderna flutit samman passerar Tyne bland annat Corbridge, Blaydon och Newcastle upon Tyne. Från 1200-talet och fram till 1900-talet var Tyne en viktig transportled för kol. Tynes avrinningsområde är 2 933 km².

Korsande broar och tunnlar

Tynefloden

Norra Tynefloden

Södra Tynefloden

Referenser

Externa länkar 

Vattendrag i England
Nordsjöns avrinningsområde
Too Dark Park

Too Dark Park är ett musikalbum av industrialbandet Skinny Puppy som släpptes 1990.

Låtlista
"Convulssion" - 3:20
"Tormentor" - 4:33
"Spasmolytic" - 3:53
"Rash Reflection" - 3:28
"Nature's Revenge" - 3:57
"Shore Lined Poison" - 4:49
"Grave Wisdom" - 3:45
"T. F. W. O." - 3:47
"Morpheus Laughing" - 4:00
"Reclamation" - 3:00

Musikalbum 1990
Gudarnas berg

Gudarnas berg är en roman av Jan Guillou, utgiven 1990. Den är Guillous enda ungdomsbok, och hans enda försök i science fiction-genren. Den handlar om flickan Steva som hamnar ensam på en främmande planet efter att hennes familj flytt från Jorden som blivit förstörd. Stilen påminner om den svenska science fiction- och barnboksförfattaren George Johansson.

Externa länkar

Artikel om Gudarnas Berg

Skönlitteratur 1990
Romaner av Jan Guillou
Svenska science fiction-romaner
Svenskspråkig skönlitteratur
Varpa

Varpa kan syfta på:

 Varpa (spel) – ett spel från Gotland
 Varpa sexpunctata – ett släkte fjärilar

Se även
 Varpning (sjöfart) – förhalar en båt med hjälp av ankare