kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Likstelhet

Likstelhet (latin rigor mortis) är den förlust av en biologisk kropps normala rörlighet och plasticitet som börjar inom de första timmarna efter döden och är fullt utvecklad efter 10–14 timmar. Stelheten uppkommer av att muskelcellerna i kroppen får syrebrist och därmed slut på energimolekylen ATP (adenosintrifosfat). Cellernas ATP-krävande jonpumpar slutar att fungera. Det är sådana pumpar som svarar för den låga kalciumnivån i en vilande muskelcells cytosol. En stigande kalciumnivå orsakar att de kontraktila proteinerna aktin och myosin binds samman till en rigid gel. Detta får effekten att musklerna stannar i det läge de befann sig i när bristen uppstod. Likstelheten försvinner när autolysen sätter in och nedbrytning av muskelcellernas inre struktur tar vid.

Hos personer med omfattande muskulatur blir likstelheten ofta väldigt kraftig medan den blir väldigt svag eller saknas hos individer med atrofisk muskulatur, alltså hos dem som har en sjukdom som gör att musklerna förtvinar.

Likstelheten drabbar först de små musklerna som till exempel fingrar och käken innan de drabbar de större musklerna. Om personen befinner sig i en omgivning med hög temperatur eller anstränger sig fysiskt eller får kramper alldeles före döden, gynnar detta likstelheten. Likstelheten motverkas dock, om kroppen befinner sig i en omgivning med låg temperatur.

Vid dödsfall finns det även en normal muskelavslappning som gör att kroppsdelar sjunker eller hänger ner mot underlaget. Det gör att de flesta ansiktsuttryck är fridfulla oavsett dödsorsaken. Om en person flyttats efter döden kan man ofta se att den är likstel i ett onaturligt läge; den är likstel på ett annat sätt än vad underlaget skulle ha format kroppen.

Ibland kan en förkortning i musklerna göra att små rörelser kan förekomma till exempel i fingrarna efter döden, speciellt om musklerna är belastade. Hos män har det även förekommit utlösning efter döden. Vissa av dessa och liknande händelser har misstolkats och man har trott att individen endast varit skendöd, ett tillstånd då individen endast till synes är död.

Källor

Noter

Tryckta källor

Externa länkar 

Dödstecken
Fysiologi
Likkyla

Likkyla (latin: algor mortis) innebär temperaturfall i en död kropp. Temperaturen sjunker normalt stadigt tills den uppnått rummets temperatur, även om externa faktorer kan ha stor inverkan.

Den rektala temperaturen kan ge en indikation på tiden då döden inträffat. Detta då nerkylningen kan approximeras som en linjär process, bestående i två grader Celsius nerkylning under första timmen och sedan en grad per timme tills temperaturen når rummets.

Vid undersökning av temperaturen hos 19 vuxna kroppar vid det tillfälle de anlände till bårhusets kylrum samt efter 3, 6 och 9 timmars nedkylning, jämförde forskarna nedkylningshastigheten med kropparnas beräknade BMI. Nedkylningsprocessen var relativt linjär och det fanns ett visst samband mellan nedkylningshastigheten och kroppens BMI. De variabler som påverkade detta samband var bland annat förekomsten av kläder samt huruvida dessa var våta eller ej.

Källor

Dödstecken
Allomorf

Allomorfer är inom lingvistiken varianter av samma morfem, till exempel preteritumsuffixen -de och -te i verben kände respektive lekte. Förekomsten av ett visst morfem i en kontext kallas för en morf.

Lingvistisk morfologi
Morf

Morf (av grekiska μορφή morphé, ’form’) kan avse:

 Morf – inom lingvistiken förekomsten av ett morfem i en kontext, se allomorf,
 Morf – inom zoologin en variant inom en art, som inte är strikt geografiskt avgränsad, se Polymorfism (biologi)
Francesco Squarcione

Francesco Squarcione, född 1397 i Padua, Italien, död 1468 i Padua, var en italiensk målare, lärare och antikvitetshandlare, grundare av Paduaskolan.

På resor i Grekland och Italien samlade Squarcione antikviteter, vilka påverkade hans egna verk och hans elevers, som inkluderade Andrea Mantegna, Cosimo Tura och Carlo Crivelli.

Externa länkar 
 

Italienska konstnärer under 1400-talet
Födda 1397
Avlidna 1468
Män
Paduaskolan

Paduaskolan var en skolbildning i italienskt måleri som spelade en viktig roll på 1400-talet under Francesco Squarcione och utövade stort inflytande på konsten i Ferrara och Venedig genom dennes elever Andrea Mantegna, Cosimo Tura och Carlo Crivelli.

Italiensk konst
Konst under 1400-talet
Klusil

Klusiler (explosiva konsonantljud) är samlingsnamnet på foner som produceras genom att luftvägen obstrueras med tungans eller läpparnas hjälp, varpå ett lufttryck byggs upp i munhålan och halsen (ocklusionsfasen). Vanligen släpps luften därpå ut i en explosion som då ofta leder till aspiration, men denna del kan utebli i underartikulerat tal. Detta sker bland annat i engelska.

I svenskan används allmänt sex klusiler:
 bilabiala: tonande, ; tonlös, 
 dentala: tonande ; tonlös, 
 velara: tonande ; tonlös, 

I rikssvenskan och de flesta svenska dialekter med tungspets-r (finlandssvenskan undantagen) tillkommer två retroflexa klusiler:
 retroflexa: tonande, ; tonlös, .

Se även 
 Internationella fonetiska alfabetet

Källor 

Konsonantljud
Sidor som innehåller IPA
Minimalt ordpar

Minimalt ordpar  avser inom lingvistiken två ord, där det ena ordet är identiskt med det andra, sånär som på en fon, vilken saknas eller är utbytt i det andra ordet, och de båda orden har olika betydelse.

Om två ord har olika innebörd, och endast skiljer sig på en fon, så blir det sannolikt att fonen som inte stämmer överens också givit upphov till skillnaden i betydelse. Minimala ordpar kan därför användas för att påvisa, att en fon besitter fonematisk ställning, d.v.s. att det utgör ett fonem, den minsta fonologiska byggstenen med förmåga att ändra innebörden hos det som sägs.

Exempel på svenska 

 Råtta /rota/ och rått /rot/ visar att ljudet /a/ har fonematisk ställning.
 Bil /bi:l/ och fil /fi:l/ visar att /b/ och /f/ har fonematisk ställning.
 Bar /ba:r/ och barr /bar/ visar att längden på a:et har fonematisk ställning.
 Gripen (perfekt particip av gripa) och gripen (bestämd form av grip) visar att skillnaden mellan accent I (akut accent) och II (grav accent) har fonematisk ställning.

Se även
Fonem
Lista över svenska ordaccentsskilda minimala par
Lista över svenska vokallängdsskilda minimala par
Lista över svenska minimala par mellan sj- och tj-ljudet
Lista över svenska homografer

Fonologi
Bilabial konsonant

En bilabial fon uttalas genom att läpparna förs samman.

I svenskan finns tre bilabiala konsonanter:
 en nasal: [m], samt
 två klusiler: tonande [b], tonlös [p].

Se även
 Internationella fonetiska alfabetet

Konsonantljud
Nasal konsonant

Nasaler är samlingsnamnet på konsonanter som produceras genom att vägen till näshålan öppnas. Nasaler är av naturen nästan alltid tonande, men det finns språk där tonlösa nasaler såsom [m̥], [n̥] och [ŋ̊] etc. förekommer. Nasaler är relativt klangrika och kan därför ibland fungera som stavelsekärnor, bland annat i japanskan.

Nasaler i svenskan 
I svenskan används allmänt tre nasaler; [m], [n] och [ŋ]:
 bilabial: [m].  Såsom m:et i "min pappa".
 alveolar: [n]. Såsom n:et i "nål".
 velar: [ŋ]. Såsom n:et i "min katt".

Men genom koartikulation uppstår åtminstone ett par till, varav den retroflexa bara används i rikssvenskan och de flesta svenska dialekter med tungspets-r (finlandssvenskan undantagen):
 retroflex: [ɳ]. Såsom n:et i "en sked".
 labiodental: [ɱ]. Såsom n:et i "en fisk", eller m:et i "emfas" och "komfort".
 palatal: [ɲ] Såsom n:et i "min kjol". Denna nasal är ovanlig i rikssvenskan.

Se även 
 Internationella fonetiska alfabetet

Referenser

Vidare läsning 
 Engstrand, Olle (2004). Fonetikens grunder. Lund: Studentlitteratur

Konsonantljud
Sofia Helin

Sofia Margareta Götschenhjelm Helin, född Helin den 25 april 1972 i Hovsta i Örebro län, är en svensk skådespelare.

Biografi
Sofia Helin växte upp i Linghem utanför Linköping. Åren 1994–1996 gick hon på Calle Flygare Teaterskola. och åren 1997–2001 studerade hon vid Teaterhögskolan i Stockholm där hon gick i samma årskurs som bland andra Vanna Rosenberg, Sofia Bach och Joakim Nätterqvist.

Helin slog igenom 2004 med den guldbaggenominerade huvudrollen i Masjävlar. Hon spelade rollen Cecilia Algotsdotter i filmatiseringarna av Jan Guillous böcker om Arn Magnusson. Huvudrollen som polisinspektören Saga Norén i den svensk-danska tv-serien Bron från och med år 2011 ledde till hennes internationella genombrott, följt av roller i flera utländska filmer. År 2020 spelade hon huvudrollen som kronprinsessan Märtha av Norge i den norska dramaserien Atlantic Crossing.

Нon presenterade den danska juryns poäng i finalen av Melodifestivalen 2014.

Helin var sommarpratare i Sveriges Radios Sommar den 11 juli 2014.

Hon vann priset som "Årets kvinnliga skådespelare i en tv-produktion" under Kristallen 2014.

Privatliv 
Sofia Helin är gift med skådespelaren och prästen Daniel Götschenhjelm. Tillsammans har de två barn.

När hon var 25 år var hon med om en cykelolycka som gav henne ett synligt ärr i ansiktet.

Filmografi 

 
 

 Säsong 3

Teaterroller (ej komplett)

Referenser

Externa länkar

 

Svenska skådespelare under 2000-talet
Guldbaggenominerade
Kvinnor
Födda 1972
Levande personer
Sommarvärdar 2014
Kristallenvinnare 2014
Personer från Örebro kommun
Artikulationssätt

Inom lingvistik är artikulationssätt de sätt som tungan, läpparna, käken och andra talorgan påverkas för att tillverka ljud. Oftast används konceptet enbart för konsonantljud, även om artikulationssätt även påverkar vokalers uttal.

Se även 
 Artikulationsställe

Fonetik
Artikulationsställe

Artikulationsställen kallas de nyckelställen i talapparaten där konsonanta språkljud produceras.

Beskrivning
Ett givet konsonantljuds artikulationsställe kan anges med två kompletterande beskrivningssätt; antingen specificerar man enbart var i talapparaten som den förträngning som ger konsonantljudet dess karaktär sker, eller så kompletterar man denna information med vilken artikulator som man använder sig av för att skapa förträngningen. Vilken av dessa metoder som är mest lämplig beror till hög grad på vilket konsonantljud man avser beskriva. För ett flertal konsonanter finns det till exempel stor individuell variation vad gäller artikulator. Det är därför mer relevant att enbart beskriva fonen med hjälp av var förträngningen sker.

Som syns i figuren nedan, kan man med mycket hög noggrannhet specificera både var förträngningen sker, och med vilken artikulator. I själva verket använder sig språk i allmänhet enbart av en liten delmängd av de möjliga kombinationerna för att skapa fonemisk kontrast; vanligen inte fler än sju. Däremot skiljer det sig mycket vad gäller vilka kombinationer som ett givet språk använder sig av.

Indelning av konsonanter
Konsonanterna delas upp i följande kategorier med avseende på deras artikulationsställe och vilken artikulator som användes:
 bilabial: läpparna mot varandra
 labiodental: läpp mot tand, vanligen underläpp mot övre tandrad
 linguolabial: tunga mot läpp
 interdental: tungan mellan tänderna
 dental: tunga mot tand
 alveolar: tunga mot tandvall
 postalveolar : tunga mot övergången mellan tandvall och hårda gommen
 retroflex: bakåtböjd tungspets mot hårda gommen
 palatal : tunga mot hårda gommen
 velar: tunga mot mjuka gommen
 uvular: tunga mot tungspenen
 faryngal: tunga mot svalg
 epiglottal: struplock mot struphuvud
 glottal: stämläpparna mot varandra

Konsonanter kan även bildas med hjälp av mer än en artikulator:
 labiopalatal: läpparna mot varandra samtidigt som tungan går mot hårda gommen
 labiovelar: läpparna mot varandra samtidigt som tungan går mot mjuka gommen

Se även
 Artikulationssätt

Fonetik
Postvagn

En postvagn är en typ av järnvägsvagn som används i vissa tåg för transport av post. Detta är ett snabbt sätt att transportera post på långa sträckor till lägre kostnad än flyg.

Förr i tiden brukade posten i Sverige sorteras ombord på tågen i postvagnarna som därför var bemannade. Dess Littera (bokstavsbeteckning) hos Statens Järnvägar (SJ) var D, men eftersom vagnarna förutom sorteringsavdelningen i regel också hade ett godsutrymme, som användes för postsäckar, klassades de även som resgodsvagnar, och fick kombinationslitterat DF. Vagnarna var också försedda med ett gulmålat brevinkast i vagnssidan, där allmänheten kunde posta brev, som stämplades med PKP (postkupé). Sorteringen ombord hos SJ avvecklades stegvis och upphörde helt 1996, och sedan dess är postvagnarna obemannade. Förr var det också regel att postvagnar kunde framföras i persontåg medan de idag mest framförs i speciella tåg avsedda för dessa vagnar. Äldre postvagnar som var byggda för bemanning klassades som personvagnar medan de nyare postvagnarna som är byggda för att vara obemannade påminner mer om godsvagnar. Posttåg är vanligen anpassade för att köras i samma hastighet som persontåg, i Sverige max 160 km/h, medan vanliga godståg brukar ha 100 km/h som största tillåtna hastighet. I Frankrike fanns fram till 2015 TGV-tåg anpassade för post, världens snabbaste godståg med 270 km/h (se :fr:TGV postal).

Externa länkar
 Great Northern Railway Post Office Car No. 42 — fotografier och historik om en postvagn, byggd 1950.
 Mobile Post Office Society
 TPO and Seapost Society

Järnvägsvagnar
Carlo Crivelli

Carlo Crivelli, född omkring 1430 i Venedig, Italien, död 1495 i Camerino, var en italiensk målare. Han var bror till målaren Vittorio Crivelli.

Crivellis stil uppvisar många olika influenser. I sitt bruk av fruktgirlander följer han de paduanska målarna, men den dekorativa användningen av guld och hans gestalters stela poser hör till den redan omoderna, internationella gotikens formspråk. Crivelli var en högst originell konstnär som kunde förena sådana olika stildrag innanför en hård, elegant och mycket dekorativ teckning, kanske bara överträffad av Botticelli.

Crivelli arbetade i Bartolomeo Vivarinis verkstad och hans tidiga utveckling präglades av konstnärskretsen kring Francesco Squarcione i Padua och av Andrea Mantegnas tidiga verk liksom senare även av Ferraraskolan, i synnerhet av Cosimo Tura. Från 1468 verkade Criveli i Ascoli.

Två små pannåer med Madonnan och Barnet (1490-talet) förenar denna mästerliga känsla för det dekorativa med en enkel och direkt fromhet. Demidoff-altartavlan (1476) och Madonnan och Barnet med donator (1470) bibehåller i en större skala samma behagfullhet och känsla men är mera kraftfulla. Bebådelsen (1486) är ett enastående utsökt verk, där alla Crivellis ovanliga talanger som konstnär når sin fulländning.

Källor

Noter 

Crivelli, Carlo
Män
Födda 1400-talet
Avlidna 1495
Nattåg

Ett nattåg är ett persontåg som först och främst är i trafik om nätterna. Ett nattåg brukar ha sovvagnar och liggvagnar, men även sittvagnar kan förekomma som ett billigt alternativ i dessa tåg. Oftast brukar nattågen avgå under kvällen och ankomma till sitt slutliga mål på morgonen men på en del längre sträckor kan dessa tåg fortsätta under dagen också. Sov- och liggvagnarna används då som sittvagnar för de resande, men enbart de som har använt dessa vagnar på natten brukar då få åka i dessa under dagtid. Övriga passagerare hänvisas till sittvagnar. På längre sträckor finns ofta restaurangvagn på tågen.

På vissa långa sträckor (där det tar mer än ungefär 10 timmar) är alla tåg nattåg, till exempel till övre Norrland, eller de flesta fjärrlinjer i Ryssland. Särskilt i östra delen av Europa finns även så kallade kursvagnar, alltså sovvagnar som går mellan två avlägsna ställen och växlas om mellan olika tåg under resan. Det fanns till exempel sovvagnar Berlin–Novosibirsk, Berlin–Kazakstan (se Sibirjak) och Amsterdam–Moskva. I Finland går nattåg från Helsingfors till Rovaniemi och under säsong även till Kolari. Innan det blev krig i Ukraina år 2022 gick det dagliga nattåg mellan Helsingfors och Moskva. Dessa drogs in i samband med de politiska konflikter som numera råder mellan Ryssland och stora delar av Europa.

Internationella nattåg lades i Europa ned i stor utsträckning under det första decenniet av 2000-talet. Den trenden bröts dock under slutet av 2010-talet då efterfrågan på internationella nattåg ökade.

Sverige
I Sverige går nattåg från de sydligaste delarna till norra Norrland. Det går också nattåg från Stockholm till Berlin i Tyskland och Narvik i Norge.

I Sverige finns följande nattågslinjer (2022), i viss utsträckning sker trafiken med kursvagnar:
Stockholm C–Malmö C (SJ Nattåg)
Stockholm C–Malmö C–Hamburg-Altona/Hamburg Hbf-Berlin (SJ Euronight), till Berlin endast säsongstrafik
Stockholm C–Malmö C–Hamburg Hbf–Berlin Hbf (Snälltåget), endast säsongstrafik
Stockholm C–Sundsvall C–Östersund C–Duved (SJ Nattåg)
Stockholm C–Sundsvall C–Umeå C (SJ Nattåg)
Stockholm C–Sundsvall C–Umeå C–Boden C–Luleå C (Vy Nattåg)
Stockholm C–Sundsvall C–Umeå C-Boden C–Kiruna C–Narvik (Vy Nattåg)
Göteborg C–Västerås C–Sundsvall C–Östersund C–Duved (SJ Nattåg)
Göteborg C–Västerås C–Sundsvall C–Umeå C (SJ Nattåg)
Malmö C–Stockholm C–Östersund C-Storlien (Snälltåget), endast säsongstrafik
Malmö C–Stockholm C–Östersund C-Storuman (Snälltåget), endast säsongstrafik
Malmö C–Salzburg Hbf (Snälltåget), endast säsongstrafik

Se även
 Euronight
 Sovvagn
 Liggvagn
 Compagnie Internationale des Wagons-Lits
 Nattbuss

Källor

Fotnoter

Externa länkar
Camerino

Camerino är en stad och en kommun i närheten av Perugia i provinsen Macerata och ligger i regionen Marche, Italien. Kommunen hade  invånare (2018) och gränsar till kommunerna Caldarola, Castelraimondo, Fiastra, Muccia, Pievebovigliana, Pioraco, Sefro, Serrapetrona och Serravalle di Chienti.

Kända personer från Camerino
Ugo Betti, dramatiker
Carlo Crivelli, konstnär
Carlo Maratta, konstnär

Referenser

Externa länkar
 Comune di Camerino

Orter i Marche
Kommuner i provinsen Macerata
Fromhet

Fromhet är en livshållning präglad av religiositet och religiösa dygder såsom ödmjukhet och stillsamhet – ett innerligt personligt förhållande till Gud eller sin gudsupplevelse. Fromhet jämställs ofta med stillsam allvarlig religiositet, man kan också avse ett stillsamt sinnelag utan religiösa förtecken.

Fromhetsideal är värderingar och idealism i gott syfte, men som ofta slår över i fariseism och lagiskhet. 

Svensk väckelsefromhet karaktäriseras inte enbart av bibliska dygder, utan även avhållsamhet från sådant som utgjorde beroendeproblematik och frestelser för många människor när 1800-talets väckelserörelser drog fram, till exempel alkohol, tobak, spel om pengar, dans, etcetera. 

Av hänsyn till nyomvända ville man tillhandahålla en helnykter miljö utan världens nöjen, så att omvända människor kunde lämna sitt gamla liv "i synd", till exempel beroendeproblematik. Man uppmanade dem ibland att bryta med gamla sociala kontaktnät. Man ville inte "mata" själen med svordomar och värderingar i icke-kristen kultur såsom biograffilmer, musik, teater, skönlitteratur och annan kultur. 

I synnerhet hade man sträng syn på parförhållanden – hur och när ogifta kvinnor och män umgicks på tu man hand. Dessa levnadsregler predikades inte alltid högt, eftersom man inte ville upprätta en "syndakatalog", utan de var ofta oskrivna regler som nya medlemmar i personliga samtal förmanades att efterfölja. Den som bröt mot fromhetsidealen på ett alltför uppenbart sätt, till exempel blev gravid utan att vara gift, uteslöts ofta som medlem ur den frikyrkliga organisationen, men kunde då gå över till en annan frikyrka. Än idag präglar fromhetsidealen frikyrkorna, men i synnerhet i storstäder och bland yngre frikyrkliga är det vanligt att man dricker vin, lever i samboförhållanden (åtminstone innan man fått barn), etc.

Se även
 Bokstavstro
 Dogmatism
 Bigotteri
 Pietism
 Puritanism
 Synd
 Eutyfron - dialog av Platon

Källhänvisningar 

Moral
Religiösa termer
Vittorio Crivelli

Vittorio Crivelli, född cirka 1440 i Venedig, Italien, död 1502 i Venedig, italiensk målare. Bror till Carlo Crivelli.

Galleri

Externa länkar

Venetianska målare
Män
Födda 1440
Avlidna 1502
Francesco Francia

Francesco Francia (egentligen Francesco di Marco di Giacomo Raibolini), född 1450 i Bologna, Italien, död 1517 i Bologna, var en italiensk målare och guldsmed.

Francia var ursprungligen guldsmed, och har som sådan efterlämnat en rad vackra myntstämplar med porträtt. I sin målningar, som präglas av charm och känsla, slöt han sig till Lorenzo Costas måleri. Senare kom han under inflytande av Perugino. Under slutet av sitt liv var han ytterst produktiv. Bland hans målningar märks ett stort antal altarbilder i Bolognas pinakotek. Francia är representerad vid Nordiska museet och Nationalmuseum

Se även
Umbriska skolan

Källor

Noter

Externa länkar 
 
 

Personer från Bologna
Italienska guldsmeder
Bolognesiska målare
Män
Födda 1450
Avlidna 1517
Representerade vid Nationalmuseum
Cryptoporticus

Kryptoportik (latin cryptoporticus), från latinets crypta och porticus, är en halvt underjordisk korridor.

Cryptoporticus i Rom
Byggnadsverket Cryptoporticus i Rom utgörs av en rad halvt underjordiska korridorer, som uppfördes av den romerske kejsaren Nero på Palatinen för att förbinda hans "Gyllene hus" (Domus aurea) med tidigare kejsares palats.

Valven i Cryptoporticus är smyckade med utsökta stuckreliefer, vilka i dag är kopior av de original som nu förvaras i Palatinens museum.

Referenser

Externa länkar

Byggnadsdetaljer
Palatinen
Fontainebleauskolan

Fontainebleauskolan syftar på två perioder i den franska senrenässansens måleri, som var centrerad kring det kungliga slottet i Fontainebleau. Den första varade 1530–1560 och var den mest betydande. Den andra varade cirka 1590–1610. Fontainebleauskolan var betydelsefull i att skapa den franska versionen av nordlig manierism.

Renässansens konst
Fransk konst
Manierismen
Emil Uddhammar

Lars Jonas Emil Uddhammar, född 10 juni 1957, är en svensk statsvetare med liberalkonservativ inriktning. Han var docent vid Uppsala universitet 2000 och blev professor vid Växjö universitet 2006 (numera Linnéuniversitetet). Han var tidigare forskningschef vid Cityuniversitetet. 

Uddhammar var ordförande i Föreningen Heimdal 1981-1982 samt i Fria Moderata Studentförbundet 1983-1985. 1985-1986 var han redaktör för studentförbundets tidskrift Svensk Linje. Under denna tid gjorde sig Uddhammar känd som förespråkare av liberalkonservatismen och menade bland annat att Friedrich Hayek var lika konservativ som liberal.

Bibliografi
Partierna och den stora staten : en analys av statsteorier och svensk politik under 1900-talet, Stockholm, City University Press, 1993.
Arbete, Välfärd, Bidrag. En dynamisk analys av folkets välstånd och välfärdsforskningens missförstånd, Stockholm, City University Press, 1997.
Dygder som drivkraft och föredöme (med Peter Aronsson, Ludvig Beckman med flera),  Stockholm, City University Press,  2001.
Kapitalism, Nätverk och Demokrati (med Fredrik Erixon), Stockholm: City University Press 2002.

Externa länkar
 
 Uddhammars webbsida vid Linnéuniversitetet

Födda 1957
Män
Svenska statsvetare
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Alumner från Uppsala universitet
Levande personer
Personer verksamma vid Linnéuniversitetet
Personer verksamma vid Växjö universitet
Svenska professorer