kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Så går en dag än från vår tid

Så går en dag än från vår tid är en aftonpsalm av Christoph Friedrich Neander, troligen skriven 1766. Melodin kommer från Adam Krieger 1667, och den översattes till svenska av Johan Olof Wallin 1814.

I 1819 års psalmbok tog Wallin åt sig hela äran av psalmens tillkomst, men i 1937 års psalmbok finns en uppgift om att psalmen ursprungligen skrevs av Johann Friedrich Herzog 1680 innan Neander översatte den, men uppgiften om Herzog finns inte med i senare utgåvor.

Övrigt
Astrid Lindgren (1907–2002) har berättat att denna sång under hennes uppväxt sjöngs i slutet av många släktkalas samt att hennes föräldrar hemma i Småland sjöng denna psalm tillsammans vid sänggåendet varje kväll. Sången sista vers blev också det sista som Astrid Lindgrens pappa (Samuel August) hörde sin fru och tillika Astrid Lindgrens mamma säga innan sänggåendet natten då hon fick en hjärnblödning och avled.  Den sjungs också under husförhöret i Katthult i nionde avsnittet av TV-serien Emil i Lönneberga. Jonas Gardell alluderar på samma text i titeln till sin bok "Så går en dag ifrån vårt liv och kommer aldrig åter".

Publicerad som
Nr 434 i 1819 års psalmbok under rubriken "Med avseende på särskilda personer, tider och omständigheter: Morgon och afton: Aftonpsalmer".
Nr 539 i Sionstoner 1889.
Nr 674 i Svenska Missionsförbundets sångbok 1920 under rubriken "Vid särskilda tillfällen. - Morgon och afton."
Nr 16 i Svenska Frälsningsarméns sångbok 1922 under rubriken "Inledningssånger och psalmer"
Nr 416 i Segertoner 1930 under rubriken "Sång vid dagens slut".
Nr 726 i Sionstoner 1935 under rubriken "Morgon och afton".
Nr 434 i 1937 års psalmbok under rubriken "Afton".
Nr 434 i Psalmer för bruk vid krigsmakten 1961 verserna 1-4.
Nr 654 i Frälsningsarméns sångbok 1968 under rubriken "Speciella Sånger – Morgon och afton".
Nr 188 i Den svenska psalmboken 1986, 1986 års Cecilia-psalmbok, Psalmer och Sånger 1987, Segertoner 1988 och Frälsningsarméns sångbok 1990 under rubriken "Kväll".
Nr 774 i Lova Herren 1988 under rubriken "Afton".
Nr 518 i Svensk psalmbok för den evangelisk-lutherska kyrkan i Finland (1986) under rubriken "Morgon och afton"

Källor

Externa länkar

Aftonpsalmer
Tyska psalmer
Carl August Adlersparre

Carl August Adlersparre, född 7 juni 1810 i Kristinehamn, död 5 maj 1862 i Stockholm, var en svensk greve, kammarherre och författare. Han använde pseudonymen Albano.

Biografi
Som student slog han in på den militära banan och blev löjtnant 1841, men tog avsked 1845. Han ärvde faderns grevetitel 1835 och utnämndes 1838 till kammarherre. 

Sitt författarskap inledde Adlersparre med lyrik inspirerad av Lord Byron. Han hade dock större framgång med sin prosa, som bestod av historiska skildringar och biografier. Biografierna utkom i fem band med samlingstiteln Tidstaflor (1849–1850) och i tre volymer med titeln Anteckningar om bortgångne samtida (1859–1862).

Han återupplivade 1839–1840 faderns tidskrift Läsning i blandade ämnen. Adlersparre finns representerad vid bland annat Nationalmuseum i Stockholm.

Adlersparre var äldste son till Georg Adlersparre (1760–1835) och Lovisa Magdalena Linroth (1784–1866). Han gifte sig den 28 november 1848 med Charlotte Aurore Jeanette von Platen (1821–1853), dotter till Achates Carl von Platen. I äktenskapet med von Platen föddes en dotter, Louisa Henrietta, som gifte sig med Rudolf Hodder Stjernsvärd.

Bibliografi

Redaktörskap

Källor 
 av Magnus Crusenstolpe

Noter

Vidare läsning 

 

Svenska kammarherrar
Svenska fackboksförfattare
Svenskspråkiga fackboksförfattare
Svenskspråkiga poeter
Svenska poeter under 1800-talet
Svenska grevar under 1800-talet
Personer från Kristinehamn
Representerade vid Nationalmuseum
Carl August
Födda 1810
Avlidna 1862
Män
Ugglan
Nils Gyllenstierna

Nils Gyllenstierna kan syfta på:

 Nils Gyllenstierna (1526-1601) – friherre, kansler, drots
 Nils Gyllenstierna (1585-1622) - viceadmiral
 Nils Gyllenstierna (1648–1720) – greve, militär, fältmarskalk
 Nils Gyllenstierna (1670–1731) – greve, militär, riksråd
Nils Gyllenstierna (1648–1720)

Nils Carlsson Gyllenstierna, greve Gyllenstierna af Fogelvik 1706, född 13 oktober 1648 i Wismar död 30 mars 1720, var en svensk militär (kavallerist), ämbetsman; överste 1677, generalmajor 1693, landshövding i Jönköpings län 1693, generallöjtnant 1696, general 1698, generalguvernör i Bremen-Verden 1698, kungligt råd 1705, fältmarskalk 1709, president i Krigskollegium 1710. Han var son till Carl Gyllenstierna af Lundholm.

Biografi
Efter studier vid universiteten i Rostock och Königsberg, inträdde Gyllenstierna i svensk krigstjänst 1666 där han blev kapten 1668. Åren 1669–1672 företog han en resa genom de flesta av Europas länder och tog vid utbrottet av kriget mellan Frankrike och Holland 1672 tjänst i furstbiskopen av Münsters armé, med vilken han deltog i den fruktlösa belägringen av Groningen 1672. Han övergick sedan i holländsk krigstjänst, där han 1674 utnämndes till överstelöjtnant.

Vid skånska krigets utbrott hemkallades han 1675 och blev 1677 överste för ett av honom själv uppsatt regemente, med vilket han på ett utmärkt sätt deltog. Vid krigets slut utnämndes han 1679 till chef för Norra skånska kavalleriet. 1693 befordrades han till generalmajor i kavalleriet och landshövding i Jönköpings län. 1696 blev han generallöjtnant och guvernör i Wismar. 1698 avancerade han till general i kavalleriet och generalguvernör över Bremen-Verden. 1699 utnämndes han till befälhavare över svenska trupperna i Tyskland. Vid danska krigets utbrott 1700 övergick Gyllenstierna Elbe med 10 000 man och slog danskarna vid Reinbek.

1702 tillförde han konung Karl XII i Polen en förstärkning med 12 000 man. 1705 utnämndes han till kungligt råd och 1706 upphöjdes han till greve af Fogelvik. Han introducerades 17 december 1713 (vilket senare skulle räknas som 1719 p.g.a bytet till Gregoriansk kalender 1753) under nr 47 med namnet greve Gyllenstierna af Fogelvik.

Karl Knutsson (Bonde) tycks ha gett bort Fågelvik till sin dotter Kristina omedelbart efter hennes bröllop (1446) med riddaren Erik Eriksson till Fågelvik, stamfader för svenska ätten Gyllenstierna, i vars ägo Fågelvik var till början av 1700-talet, då det genom greve Nils dotters giftermål (1711) med greve Arvid Horn senare kom till ätten Horn af Kanckas.

1708 besatte han tillsammans med nedersachsiska kretsens trupper staden Hamburg med anledning av inre oroligheter där och utnämndes, efter detta uppdrags lyckliga utförande, 1709 till fältmarskalk. 1710  blev han utnämnd till president i krigskollegium. 1714 till 1719 innehade han befälet över trupperna i Skåne.

Han slöt själv ätten Gyllenstierna af Fogelvik på svärdssidan 30 mars 1720, och hans dotter ärvde Fågelvik. genom dotterns giftermål (1711) med greve Arvid Horn kom Fågelvik senare till ätten Horn af Kanckas.

Se även
 Lista över svenska fältmarskalkar

Källor

Kungliga råd
Svenska fältmarskalkar
Personer i stora nordiska kriget
Karoliner
Generalguvernörer i Bremen-Verden
Svenska grevar
Personer under stormaktstiden
Födda 1648
Avlidna 1720
Män
Ugglan
Personer från Wismar
Nils Gyllenstierna (1670–1731)

Nils Göransson Gyllenstierna, född 1670, död 1731, greve Gyllenstierna af Björksund och Helgo, var en svensk militär och ämbetsman. Han var son till Göran Gyllenstierna af Björksund och Helgö.

Gyllenstierna började sin militära bana i utländsk tjänst. Han blev 1694 svensk ryttmästare, major 1698, överstelöjtnant 1701, och överste för ett dragonregemente 1707. Som regementschef för detta deltog han i Karl XII:s ryska fälttåg. Han deltog i slaget vid Poltava 1709, där han blev tillfångatagen. Gyllenstierna återkom till Sverige från rysk fångenskap först 1722 och blev samma år generallöjtnant vid kavalleriet. 1723 blev han landshövding över Södermanlands län och 1727 riksråd. Gyllenstierna räknades i rådet till Arvid Horns parti.

Han var gift med överhovmästarinnan Ulrika Juliana Brahe.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö, 1932.

Svenska militärer under 1600-talet
Svenska militärer under 1700-talet
Svenska generaler
Svenska riksråd under 1700-talet
Svenska grevar
Karoliner
Personer i stora nordiska kriget
Landshövdingar i Södermanlands län
Personer under stormaktstiden
Personer under frihetstiden
Födda 1670
Avlidna 1731
Män
Deltagare i slaget vid Poltava
Deltagare i slaget vid Fraustadt
Berndt Otto Stackelberg den äldre

Berndt Otto Stackelberg d.ä. friherre och militär, (född 14 maj 1662 i Reval, död 29 augusti 1734 i Åbo)  var en svensk friherre och militär. Han var far till Berndt Otto Stackelberg d.y. Under stora nordiska kriget deltog han i slaget vid Lesna 1708 och slaget vid Poltava 1709, där han blev tillfångatagen.

Stackelberg var generaladjutant vid det stora nordiska krigets utbrott år 1700, och befordrades 1702 till överste av Björneborgs regemente. I Baltikum under Karl XII:s polska fälttåg, förde han befäl i Kurland och Litauen medan Lewenhaupt var i Riga. Stackelberg befordrades 1704 till generalmajor, för att sedan vara med Lewenhaupts marsch ned till Karl XII under det ryska fälttåget. Han ledde den vänstra flygeln under slaget vid Lesna, och ledde den lyckade övergången av Desna den 2 november 1708. Vid stormningen av Veprik förde han befälet och blev tillfångatagen under slaget vid Poltava och var sedan med under tsar Peters triumftåg i Moskva.

1721 återvände han till Sverige, där han utnämndes till general av infanteriet och chef för Åbo regemente och 1727 till fältmarskalk och överbefälhavare över trupperna i Finland.

Se även
 Lista över svenska fältmarskalkar

Källor

Referenser

Svenska fältmarskalkar
Svenska friherrar
Personer i stora nordiska kriget
Deltagare i slaget vid Poltava
Karoliner
Balttyskar
Personer från Tallinn
Födda 1662
Avlidna 1734
Män
Svenska militärer under 1700-talet
Deltagare i slaget vid Lesna
Berndt Otto 1
Berndt Otto Stackelberg den yngre

Berndt Otto Stackelberg d.y., född 1703, död 1787, var en svensk friherre och militär. Han blev fältmarskalk 1778. Han var son till Berndt Otto Stackelberg d.ä. Han deltog i polska tronföljdskriget, österrikiska tronföljdskriget samt pommerska kriget.

Se även
 Lista över svenska fältmarskalkar

Källor

Noter

Svenska friherrar
Svenska fältmarskalkar
Män
Födda 1703
Avlidna 1787
Svenska militärer under 1700-talet
Berndt Otto 2
Adam Ludvig Lewenhaupt

Denna artikel handlar om den svenske greven och generallöjtnanten Adam Ludvig Lewenhaupt. För andra personer med detta namn, eller andra betydelser, se Adam Ludvig Lewenhaupt (olika betydelser).
Adam Ludvig Lewenhaupt, född 11 mars 1748 i Svabesholm, död 13 mars 1808 i Uppsala, var en svensk greve, generallöjtnant. Han var gift med Anna Charlotta Petersen (adlad af Petersens) (1755–1810) och ägare till Kasby i Lagga socken.

Biografi
Adam Ludvig var son till Mauritz Casimir Lewenhaupt. Han blev student i Uppsala redan 1763, samtidigt som han gick in som vaktmästare vid det Gula husarregementet 1764, och han blev kvartermästare redan 1765. 1767 gick han in vid Bohusläns dragonregemente där han blev kornett 1768, och 1771 blev han befordrad till stabslöjtnant. Året därpå gick han i fransk tjänst vid regementet Royal Bavière som underlöjtnant, får att redan efter 4 månader bli befordrad till Sous-aide-major. I Sverige blev han löpande befordrad till kapten 1774, och i november 1775 blev han kavaljer hos Gustav IIIs bror Hertig Karl. Han tog avsked ur sin franska tjänst i maj 1777.

1778 blev han överadjutant hos Gustav III och blev samma år befordrad till major. 1779 blev han utnämnd till premiäradjutant vid Livdrabantkåren samtidigt som han befordrades till överstelöjtnant. Under 1780 befordrades han till tjänsteförrättande kaptenlöjtnant vid Livdrabantkåren och överste i armén. 1785 utnämndes han till överste för Jämtlands regemente, under Gustav III:s ryska krig flyttades han till Bohuslän att tjäna under generallöjtnant Johan Psilanderhielm. Han blev under kriget den 2 maj 1790 utnämnd till Riddare av Svärdsorden, och mottog den 13 februari 1791 Svensksundsmedaljen (Stora eller kombinerade).

1791 utnämndes han till överste för Upplands infanteriregemente och blev 1792 generalmajor. Lewenhaupt blev den 1 november 1797 utnämnd till Kommendör av Svärdsorden, och blev under 1799 befordrad en sista gång till generallöjtnant. den 28 maj 1801 blev han Kommendör med stora korset av Svärdsorden. Han dog den 13 mars 1808 i Uppsala och ligger begravd på Uppsala kyrkogård.

Utmärkelser
 Riddare av Svärdsorden - 2 maj 1790
 Svensksundsmedaljen, 12:e storleken i kedja  - 13 februari 1791
 Kommendör av Svärdsorden - 1 november 1797
 Kommendör med stora korset av Svärdsorden - 13 mars 1801

Referenser

Adelsvapen.com, tab 31, hämtad 2017-05-26

Svenska militärer under 1700-talet
Svenska militärer under 1800-talet
Svenska generaler
Svenska grevar
Personer under gustavianska tiden
Födda 1748
Avlidna 1808
Män
Adam
Svensksundsmedaljen
Kommendörer av Svärdsorden
Personer från Södra Mellby socken
Lesna

Lesna är en ort i Belarus, cirka 60 km sydost om staden Mahiljoŭ. Den är känd för slaget vid Lesna 1708.

Se även 
 Landsbygdsorter i Mahilioŭ voblasć
 Belarus landsbygdsorter

Referenser

Vidare läsning 
 

Landsbygdsorter i Mahilioŭ voblasć
Slaget vid Lesna
Slaget vid Jakobstadt

Slaget vid Jakobstadt (lettiska: Jēkabpils, polska: Krzyżbork) utkämpades den 26 juli 1704 under det stora nordiska kriget. Svenskarna vann en stor seger mot ryssarna som var större i antal och hade polska allierade på sin sida. Den svenska armén förlorade runt 400 man medan ryssarnas och polackernas antal uppgick till runt 3 000.

Referenser

Noter 

Krigsåret 1704
1704 i Europa
Jakobstadt
Jakobstadt
Jakobstadt
Jakobstadt
Jakobstadt
Jēkabpils
Gustaf Adam Taube

Gustaf Adam Taube, född 1 december 1673, död 14 oktober 1732 i Stockholm, var en svensk greve (från 17 april 1719) och militär.

Biografi 
Taube blev överste 1703, general 1716, överståthållare i Stockholm 1716, riksråd 1718 och fältmarskalk 19 juni 1719. Under stora nordiska kriget deltog han i slaget vid Poltava 1709, där han blev tillfångatagen, men snart frisläppt igen. År 1710 deltog han i slaget vid Helsingborg. Taube avled 1732 i Stockholm och begravdes i Bankekinds kyrka.

Familj 
Gustaf Adam Taube var son till Jakob Johan Taube af Kuddinge och Maria Horn af Marienborg. Han gifte sig 10 mars 1695 med friherrinnan Anna Dorotea von Fersen (1670–1752). Hon var dotter till guvernören Hans von Fersen och Anna Magdalena von Tiesenhausen. De fick tillsammans barnen Anna Charlotta Taube (1696–1728) som var gift med generallöjtnanten Robert Muhl, Anna Magdalena Taube (1697–1770) som var gift med generallöjtnanten Berndt Vilhelm von Liewen, hovmarskalken Hans Henrik Taube (1698–1766) och Johanna Taube (1702–1773) som var gift med översten Johan Georg Schmiterlöw.

Se även 
 Lista över svenska fältmarskalkar

Källor 
Matrikel öfwer Swea rikes ridderskap och adel, uppå des begäran wid 1751. års riks-dag, utgifwen med historiska och genealogiska anmärkningar, Förra del. [del I], Anders Ant. von Stiernman, Stockholm 1754 s. 47

Noter 

Svenska grevar
Svenska riksråd under 1700-talet
Svenska fältmarskalkar
Överståthållare
Personer i stora nordiska kriget
Deltagare i slaget vid Poltava
Deltagare i slaget vid Helsingborg
Ämbetsmän från Stockholm
Gustaf Adam
Deltagare i slaget vid Kliszów
Karoliner
Svenska militärer under 1700-talet
Militärer från Stockholm
Födda 1673
Avlidna 1732
Män
Samuel Gustaf Stierneld

Samuel Gustaf Stierneld, född på Dagö den 26 december 1700, död den 4 februari 1775 på Skattmansö i Västmanland, var svensk militär och friherre (från 1751). Han blev överste år 1747 och fältmarskalk år 1772. Han var son till Lars Stierneld och far till Adolf Ludvig Stierneld.

Stierneld var i sin ungdom page hos Karl XII och rönte av honom mycken välvilja. Han har själv berättat, hur, då han trött av dagens ansträngningar ibland insomnade på sin post, konungen höljde sin kappa på honom samt sedan smög sig ut ur tältet för att oförmärkt ta den tillbaka, då timmen nalkades, på vilken Stierneld hade order att väcka konungen. Utnämnd till fänrik 1718, tjänstgjorde han såsom ordonnans hos general Dücker, när Karl XII föll vid Fredrikshald, och skickades då av generalen att för hertigen av Holstein tillkännagiva konungens död.

Stierneld befordrades under den följande tiden till löjtnant 1737. Liksom så många andra officerare såg Stierneld i ett krig med Ryssland ett medel att på en gång främja fosterlandets ära och sin egen karriär. Vid riksdagarna 1738–39 och 1740–41, vid den sistnämnda medlem av sekreta utskottet, var han också outtröttlig i sina ansträngningar att få ett sådant till stånd. På slagfältet visade han sig dock inte i handling lika karsk som förut i ord utan anförde som adjutant hos generalen greve Lewenhaupt en deputation till denne med yrkande på krigets avslutande.

Efter kriget befordrades han till kapten vid Livgardet 1744 samt till överste vid Västmanlands regemente 1747. Ännu vid 1746–47 års riksdag ansågs Stierneld för nog rättrogen hatt att inrymmas plats i sekreta utskottet. Men sedan brytningen inträtt mellan detta parti och det unga hovet, ställde sig Stierneld liksom många andra militärer på det senares sida. Vid riksdagarna 1751–52 och 1755–56 lämnade han också hovpartiet sitt stöd i dess strävanden efter ökad konungamakt och belönades 1751 med friherrebrevet.

Han deltog därefter i pommerska kriget och befordrades därunder till generalmajor, blev 1764 generallöjtnant, 1770 chef för Jämtlands regemente och 1772 general. När hovet på 1760-talet åter började närma sig hattarna, följde Stierneld i dess kölvatten och uppmuntrades vid 1769–70 års riksdag med ledamotskap av sekreta utskottet. Efter statsvälvningen ville Gustav III övertala honom att ta avsked från sin chefsbefattning för jämtlänningarna och lovade honom i ersättning fältmarskalkstaven. Stierneld ingick på förslaget så till vida, att han 1773 mottog fullmakten som fältmarskalk, men "glömde" att lägga in om sitt avsked och reste ännu året före sin död upp till sitt regemente i Jämtland.

Se även
 Lista över svenska fältmarskalkar

Källor

Noter

Vidare läsning 
 

Födda 1700
Avlidna 1775
Svenska fältmarskalkar
Män
Svenska militärer under 1700-talet
Personer från Hiiumaa
Estländare i Sverige
Gotthard Wilhelm Marcks von Würtenberg

Gotthard Wilhelm Marcks von Würtenberg, född 14 maj 1688 i Riga, död 17 februari 1778 på Gotthardsberg i Lerbo socken i Södermanland, var en svensk friherre och militär.

Biografi

Tidig karriär 
Marcks von Würtenberg blev volontär vid garnisonen i Pernau 1699 och konduktör vid fortifikationen 1703. Han gick i fransk tjänst och blev där fänrik vid Erik Sparres regemente. Han deltog bland annat i slagen vid Ramillies (1706), Oudenaarde (1708) och Malplaquet (1709). År 1710 återvände han till Sverige, blev regementskvartermästare vid Karl von Nieroths regemente i Pernau och kapten vid Nylands infanteriregemente.

Stora nordiska kriget 
Under stora nordiska kriget deltog Marcks von Würtenberg 1714 i slaget vid Storkyro och blev 1718 generaladjutant vid armén i Jämtland. Han utmärkte sig under Carl Gustaf Armfelts fälttåg till Norge. År 1726 befordrades han till överstelöjtnant vid Karelska dragonskvadronen. Han blev överste för Jämtlands regemente 1739.

Senare karriär 
Under 1742 års krig tillfångatog han ett ryskt detachement på Åland. Han blev generalmajor vid kavalleriet 1747, chef för Södermanlands regemente 1748, generallöjtnant 1751, general 1755 och fältmarskalk 1763. Samma år bytte han till sig Österbottens regemente och tog till slut avsked 1772. Han blev adlad under namnet Marcks von Würtenberg 1720 och friherre 1759.

Se även
 Lista över svenska fältmarskalkar
 Marcks von Würtemberg – adelsätt

Källor
 

Svenska fältmarskalkar
Karoliner
Svenskt adlade
Svenska friherrar
Mottagare av Serafimerorden
Personer i stora nordiska kriget
Deltagare i slaget vid Malplaquet
Deltagare i slaget vid Ramillies
Svenska militärer under 1700-talet
Födda 1688
Avlidna 1778
Män
Ugglan
Carl Gustaf Armfeldt

Carl Gustaf Armfeldt den äldre, född 9 november 1666 i Ingermanland, död 24 oktober 1736 på Liljendal gård i dagens Finland, var en svensk friherre och general. Hans föräldrar var överstelöjtnanten Gustaf Armfeldt och Anna Elisabeth Brakel, vars egen far var Erich Larsson (adlad 1648), som var son till den jämtländske bonden Lars Eriksson. Carl Armfeldt gifte sig år 1700 med Lovisa Aminoff.

Biografi
Vid 16 års ålder var Armfeldt korpral vid Nyland-Tavastehus kavaleri. Under tolv års skolning i fransk militärtjänst avancerade Armfeldt till kapten i den franska armén. Hemkommen till det stora nordiska kriget utnämndes han 1701 till generaladjutant vid den finska armékåren. Han stannade under större delen av kriget vid den finska armén och utnämndes den 6 augusti 1713 i Tavastehus till dess befälhavare. Efter slaget vid Pälkäne den 6 oktober 1713 retirerade Armfeldt med sin här till Österbottens län. Han ledde ungefär ett år senare de svenska trupperna vid nederlaget i slaget vid Storkyro 1714.

Armfeldt utnämndes till generallöjtnant 1717. Efter kung Karl XII:s hemkomst från Turkiet planerade denne för ännu ett krig. Norge skulle erövras, och detta skulle ske med två anfall. Först skulle Trondheim erövras av en styrka från Jämtland. Det egentliga syftet var emellertid att underlätta för det anfall mot Østfold fylke och Kristiania som Karl XII själv skulle leda. Kungen valde Armfeldt till befälhavare för anfallet i norr. Karl XII räknade med att Armfeldts anfall skulle locka huvuddelen av alla norska förband norrut, och därmed underlätta för det svenska huvudanfallet längre söderut.

Men marschen in i Norge, som inleddes sent i augusti, var besvärlig och tungt artilleri medtogs inte. Sex veckor försenad såg Armfeldt att Trondheims fortifikationer var betydligt bättre än vad han väntat sig. Armfeldt ville då återvända till Jämtland, vilket Karl XII inte tillät. Situationen var redan på hösten 1717 hopplös och soldaterna svalt och drabbades av sjukdomar. Karolinerna var dessutom iklädda sommarklädsel. Omkring jul kom så beskedet att kungen stupat vid Fredrikshald redan den 30 november. Armfeldt kunde nu återvända, men under det som kom att kallas karolinernas dödsmarsch över gränsfjällen omkom 4 273 soldater i en flera dagar lång snöstorm. Detta är historiens högsta dödstal för svenskar i Norge. 600 av de omkomna har senare påträffats i en grav i Handöl. Armfeldt själv överlevde och kom fram till Duved skans.

Misslyckandet med det Norska fälttåget till trots så upphöjdes Armfeldt för sina insatser till friherre 1731. Han blev general av infanteriet 1735. Armfeldt var bosatt i två omgångar på Liljendal gård (idag en del av Liljendal kommun) i östra rikshalvan av Sverige (Finland); första gången mellan 1711 och 1712 och andra gången från 1721 fram till sin död 1736.

Han är begravd i Pernå kyrka i Finland.

Källor
 
  Nätverket Armfeldts karoliner

Noter

Vidare läsning 
 

Svenska militärer under 1600-talet
Svenska militärer under 1700-talet
Svenska generaler
Svenska friherrar
Personer i stora nordiska kriget
Karoliner
Födda 1666
Avlidna 1736
Män
SBH
Personer från Ingermanland
Carl Gustaf 01
Carl Gustaf Armfeldt den yngre

Carl Gustaf Armfeldt den yngre, född 14 juli 1724, död 5 januari 1792, var en svensk friherre som utsågs till generalmajor 1787 och till landshövding i Nylands och Tavastehus län 1787. 

Armfeldt var son till kaptenen och friherren Gustaf Armfeldt och Anna Ellisabeth Wrangel. Han gifte sig 1755 med Antoinetta Johanna Morman och 1766 med Anna Margaretha Ehrenborg. Han var sonson till Carl Gustaf Armfeldt den äldre, farbror till Gustaf Mauritz Armfelt.

Armfeldt har betraktats som det mot Gustaf III konspiratoriskt inriktade Anjalaförbundets ledare. Bland annat med anledning av detta dömdes Armfeldt år 1790 till döden, men benådades senare. Han avled under livstidsstraff på Malmö fästning.

Källor

Noter

Vidare läsning 
 

Landshövdingar i Nylands och Tavastehus län
Svenska friherrar
Svenska militärer under 1700-talet
Svenska generaler
Personer i Gustav III:s ryska krig
Födda 1724
Avlidna 1792
Män

Carl Gustaf 02