kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Maxdata

Maxdata AG var en tysk IT-koncern som var en av Europas största tillverkare inom IT och multimedia. Bolaget hade sitt huvudkontor i Marl i delstaten Nordrhein-Westfalen. 

Företaget grundades 1987 och började producera PC 1990. Bolaget växte stadigt och började även tillverka laptops 1993. Företaget utvecklade, tillverkade och sålde även många andra datorprodukter och var under många år en av Europas tio största datortillverkare. En storsäljare var datorskärmar som såldes under varumärket Belinea. 

Företagets aktier noterades på Frankfurtbörsen. 2007 hade företaget drygt 1000 anställda och en omsättning på knappt 470 miljoner Euro. Företaget fick dock problem med lönsamhet och likviditet. I juni 2008 tvingades företaget ansöka om konkursskydd i domstol. Stora delar av produktionen avvecklades och tillverkningen av exempelvis bildskärmarna såldes. Under vinten 2008 övertogs resterna av bolaget av Taiwanesiska konkurrenten Quanta Computer.

Källor

Externa länkar
 Officiell webbplats

Tyska IT-företag
Ej längre existerande tyska företag
Företag bildade 1987
Företag upplösta 2008
Företag som gått i konkurs
Nordrhein-Westfalens historia
Företag i Nordrhein-Westfalen
Debitel AG

Debitel AG, tyskt företag inom telekommunikation, Stuttgart, Tyskland. Företaget grundades 1991. När företaget var som störst hade det en marknadsandel på 47% av mobiltelefonin i Tyskland. 2004 såldes företaget till ett holdingbolag ägt av den schweiziska telekomjätten Swisscom.

Tyska företag
Företag bildade 1991
Sinalco

Deutsche Sinalco GmbH Markengetränke & Co. KG, tysk läsktillverkare, Duisburg, Tyskland

Sinalco lanserades redan 1905 och är därmed en av de allra äldsta läskedyckerna i Europa. Sinalco kommer från latinets ord för "utan alkohol".  

Tyska livsmedelsföretag
Läskedrycker
Duisburg
Företag bildade 1905
Bo Jonsson (producent)

Bo Helge "Bosse" Jonsson, född 15 december 1938 i Bromma, död 13 november 2018 i Gustav Vasa distrikt i Stockholm, var en svensk filmproducent och manusförfattare. Han var 1970–1972 vd för Svenska filminstitutet och var känd för sitt filmsamarbete med Lasse Åberg och sitt manussamarbete med Hrafn Gunnlaugsson.

Filmografi 
 (producent)
 (producent)
 (producent)
 (manus och producent)
 (manus och producent)
 (producent)
 (producent)
 (manus)
 (manus och producent)
 (producent)
 (producent)
 (manus och producent)
 (manus och producent)
 (manus)
 (manus)
 (manus och producent)
 (producent)

Källor

Externa länkar 
 
 

Födda 1938
Svenska filmproducenter
Svenska manusförfattare under 1900-talet
Chefer inom film, TV och radio
Mottagare av Guldbaggejuryns specialpris
Män
Avlidna 2018
Manusförfattare från Stockholm
Bo Jonsson (skådespelare)

Carl Bo Gunnar Jonsson, född 10 april 1954 i Västerås, är en svensk skådespelare.

Filmografi

Teater

Roller

Referenser 

Svenska skådespelare
Män
Födda 1954
Levande personer
Tallulah Bankhead

Tallulah Brockman Bankhead, född 31 januari 1902 i Huntsville i Alabama, död 12 december 1968 i New York, var en amerikansk skådespelerska.

Uppväxt 
Tallulah Bankhead föddes in i en aristokratfamilj. Hon var dotter till den framstående politikern William Brockman Bankhead, talman i USA:s representanthus. Hennes mor Ada avled kort efter födseln på grund av komplikationer. Bankheads farfar och farbror var alabamska senatorer och hennes kusin Walter blev senare medlem av representanthuset. Tallulah Bankhead fick sin utbildning vid en klosterskola. I barndomen var hon bekant med Zelda Fitzgerald, författare och societetslejon samt fru till F. Scott Fitzgerald.

Karriär 
När Bankhead var 15 år vann hon en skönhetstävling och började sedan sin scenkarriär. Hon spelade i pjäser och gjorde två stumfilmer. 1923 åkte hon till England där hon blev en stor stjärna på teaterscenen. Efter att ha spelat in två stumfilmer återvände hon 1930 till USA, där hon skrev kontrakt med Paramount. Hon uppträdde på Broadway i pjäser som The Little Foxes och The Skin of Our Teeth. För dessa pjäser fick hon The New York Drama Critics Circle Award 1939 och 1942.

Hon var gift med skådespelaren John Emery åren 1937–1941.

Kännetecken och personlighet 

Skådespelerskan blev världsberömd för sin djupa stämma drypande av erotiska övertoner. Hon hade ett stormigt humör, var slagfärdig, hade en raspig röst och ett högljutt skratt. Bankhead blev också ökänd för sitt vilda liv, bland annat tog hon av sig alla sina kläder bland folk. I en artikel i The New Yorker berättas hur hon fick tas in akut på sjukhus efter ett särdeles allvarligt fall av gonorré som innebar att hon tvingades genomgå hysterektomi. Hon vägde bara 35 kilo när hon kom ut från operationen men ska ha sagt till en läkare om sin könssjukdom: ”Tro nu inte att detta har lärt mig en läxa!”

Eftermäle 
Bankheads liv har beskrivits i åtskilliga biografier, först ut var hon själv med en bok från 1952.

Galleri

Filmer, urval

Kuriosa 
 Tallulah Bankheads sista framträdande som skådespelare var som "gästskurken" Black Widow i TV-serien Läderlappen.

Källor

Externa länkar 

Skådespelare från Alabama
Amerikanska scenskådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Personer från Huntsville, Alabama
Födda 1902
Avlidna 1968
Kvinnor
Vilma Bánky

Vilma Bánky, född den 9 januari 1901, död den 18 mars 1991, var en ungerskfödd amerikansk stumfilmsskådespelare med en karriär som sträckte sig från USA till Frankrike, Österrike och Tyskland.

Tidigt liv
Hon föddes som Vilma Koncsics (vissa tror Vilma Lonchit då flera källor felaktigt rapporterat detta) till János Koncsics och Katalin Ulbert i Nagydorog, Österrike-Ungern och påbörjade sin filmkarriär under 1920-talet. Hennes första film var Im Letzten Augenblick av Carl Boese i Tyskland. Under en resa till Budapest 1925 upptäcktes hon av en av Hollywoods filmproducenter, Samuel Goldwyn, som fick henne kontraktsskriven.

Karriär
Bánky hyllades som Den ungerska rapsodin och var en omedelbar hit hos amerikansk publik. Hon framträdde på film bredvid stumfilmsstjärnorna Rudolph Valentino i Svarta örnen (1925) och Sheikens son (1926) och Ronald Colman i Stormens dotter (1926) och Edward G. Robinson i Bröllopsnatten (1930). Det abrupta slut hennes karriär fick brukar ofta skyllas på hennes tjocka ungerska accent, men i själva verket började hon tröttna på film och ville slå sig till ro med Rod för att bara vara en hemmafru. Av hennes tjugofyra filmer existerar sju i sin fullhet (Der Zirkuskönig, Sheikens son, Svarta örnen, Stormens dotter, Zigenarbruden, Bröllopsnatten och The Rebel) och två existerar i bitar (olika scener från filmen Tavaszi Szerelem, och de fem första rullarna av Flammande kärlek).

Efter Hollywood
Bánky gifte sig med skådespelaren Rod La Rocque den 26 juni 1927 och levde med honom till hans död den 15 oktober 1969. De fick inga barn tillsammans. Enligt alla källor var deras äktenskap grundat på ömsesidig respekt och förenlighet.

Åren efter Hollywood tillbringade hon som fastighetsmäklare tillsammans med sin man och genom att spela golf, hennes favoritsport. Bánky och La Rocque grundade en utbildningsfond för barn med namnet The Bánky La Rocque Foundation.

Bánky dog den 18 mars 1991 av hjärt- och lungkollaps. Hennes aska spreds i havet.

Filmografi (urval)

Källor

Referenser
Unterburger, Amy L., International Dictionary of Films and Filmmakers. Vol. 3. 3rd ed. Detroit: St. James Press, c1997. .

Externa länkar
 
 Vilma Bánky på Golden Silents

Födda 1901
Avlidna 1991
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Ungerska skådespelare under 1900-talet
Kvinnor
Gravsatta till sjöss
Ellen Barkin

Ellen Rona Barkin, född 16 april 1954 i Bronx i New York, är en amerikansk skådespelare och filmproducent.

Barkin började sin karriär inom teatern. Hon gifte sig i slutet av 1980-talet med skådespelaren Gabriel Byrne och fick två barn. Paret separerade 1993 och skilde sig 1999. Mellan 2000 och 2006 var hon gift med miljardären Ronald Perelman.

Filmografi i urval 

 (TV-film)

 (endast producent)

Referenser

Externa länkar 

Amerikanska TV-skådespelare
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska skådespelare under 2000-talet
Skådespelare från New York
Personer från Bronx
Födda 1954
Levande personer
Kvinnor
Bo Jonsson (regissör)

Bo Sigvard Jonsson, född 30 mars 1939 i Katarina församling, Stockholm, död 10 december 1982 i Sankt Görans församling, Stockholm, var en svensk filmregissör, manusförfattare, författare och poet.

Jonsson studerade vid Svenska filminstitutets filmskola 1965–1967 samt SR/TV:s producentkurs 1968–1969. Han var från 1970 verksam som frilansförfattare och filmare. Jonsson är begravd på Skogskyrkogården i Stockholm.

Regi och filmmanus 
1965 – Boxaren
1966 – Dokument fångvård
1967 – Arvingarna
1968 – Revansch i hästar

Källor 
 
 Jonsson, Bo Sigvard på SvenskaGravar.se

Svenska filmregissörer
Svenska manusförfattare under 1900-talet
Svenskspråkiga författare
Manusförfattare från Stockholm
Regissörer från Stockholm
Gravsatta på Skogskyrkogården i Stockholm
Födda 1939
Avlidna 1982
Män
Harry Dean Stanton

Harry Dean Stanton, född 14 juli 1926 i West Irvine i Kentucky, död 15 september 2017 i Los Angeles i Kalifornien, var en amerikansk skådespelare och musiker. 
Under Stantons drygt sextio år långa karriär gjorde han noterbara framträdanden i filmer som Rebell i bojor (1967), Kellys hjältar (1970), Dillinger (1973), Gudfadern del II (1974), Alien (1979), Flykten från New York (1981), Christine (1983), Repo Man (1984), Paris, Texas (1984), Pretty in Pink (1986), Kristi sista frestelse (1988), Wild at Heart (1990), The Straight Story (1999), Den gröna milen (1999), Alpha Dog (2006), Inland Empire (2006) och Lucky (2017).

Biografi 
Efter att ha tjänstgjort som kock i flottan under andra världskriget, bland annat vid slaget om Okinawa, återvände Stanton till University of Kentucky, där han påbörjade sin skådespelarutbildning. Han debuterade på filmduken i Tomahawk Trail (1957) vilket ledde till en rad mindre roller under 1950- och 1960-talet. I takt med att hans rykte som skådespelare stadigt steg, fick han större roller där han kunde utnyttja sin återhållsamma stil, som i till exempel Rebell i bojor (1967), Gudfadern del II (1974) och Alien (1979). 1984 gjorde Stanton sin karriärs mest betydande insats i rollen som Travis i Wim Wenders Paris, Texas. Senare samma år cementerade han sitt rykte som kultskådespelare i Alex Cox' film Repo Man.

Under sin långa karriär gjorde Stanton sig känd som en mångsidig karaktärsskådespelare. 2017 gjorde han sina två sista roller, bland annat som Carl Rodd i David Lynchs fortsättning på Twin Peaks, samma roll som han gjorde i Twin Peaks: Fire Walk with Me (1992). Stanton gjorde totalt fem produktioner tillsammans med Lynch för film eller TV, bland annat den hyllade The Straight Story (1999) där han under endast några minuters medverkan i slutet av filmen visar upp varför han var en sådan favorit bland regissörer och filmfans. Hans sista roll som huvudperson i filmen Lucky gjorde han som 91-åring. Han avled två veckor före premiären.

Filmografi i urval 

 (ej krediterad)

 (åtta avsnitt)
 (fyra avsnitt)
 
 (ej krediterad)

 (ej krediterad)

 

 (kortfilm)

 (tre avsnitt)

 (avsnittet "Back Off Mary Poppins")

 (37 avsnitt)

 (ej krediterad)

Referenser

Externa länkar 

  
 

Amerikanska TV-skådespelare
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska skådespelare under 2000-talet
Personer från Estill County
Födda 1926
Avlidna 2017
Män
Alumner från University of Kentucky
Bo Jonsson (höjdhoppare)

Bo "Vista" Jonsson född 17 januari 1947, är en svensk höjdhoppare och friidrottare under 1960-talet. Han tävlade för IK Vista och IFK Norrköping.

Främsta meriter

Bo Jonsson var svensk rekordhållare i höjdhopp åren 1968–1971. Han vann två SM-guld.

Idrottskarriär (höjdhopp) 
År 1965 vann Bo Jonsson SM i höjdhopp på 2,07. Han upprepade sitt SM-guld år 1967, denna gång på 2,10. Den 17 juli 1968 slog Jonsson Stickan Petterssons svenska rekord genom att ta 2,17. Den 11 maj 1969 förbättrade han sitt rekord till 2,18. Han fick dock dela detta rekord med Kenneth Lundmark, som nådde samma resultat i tävlingen. Detta rekord skulle stå sig tills Jan Dahlgren slog det 1971.

Referenser

Källor

Swedish Athletic Page

Svenska höjdhoppare
Födda 1947
Män
Levande personer
Svenska mästare i höjdhopp
Fläckebo kyrka

Fläckebo kyrka är en kyrkobyggnad i Fläckebo. Den är församlingskyrka i Västerfärnebo-Fläckebo församling, Västerås stift. Kyrka och kyrkogård ligger på en höjd omgiven av Fläcksjöns slättbygder. Vid en grusad plan öster om kyrkogården finns en grupp byggnadsminnesförklarade kyrkstallar.

Kyrkobyggnaden
Fläckebo kyrka omfattar långhus med kor i öster och sakristia mot norr, samt västtorn. Kyrkobyggnadens ursprung anges till 1400-talets senare hälft. Den medeltida kyrkan var på gängse vis rektangulär med sadeltak, vapenhus i söder och sakristia i norr. Utanför östra väggen fanns en klockstapel. 

På 1700-talet blev kyrkan otillräcklig. En stor utbyggnad genomfördes därför 1798,  under ledning av byggmästare Eric Sjöström. Ett större kor tillkom på långhusets östra sida och på norrsidan utbyggdes en större sakristia. Över långhuset restes ett brutet spåntäckt tak. Klockorna flyttades från den rivna klockstapeln upp till ett klocktorn i trä, mitt över långhuset. Detta säregna mittorn gick lokalt under namnet höpåsen.

Vid ombyggnad 1877, efter ritningar av Överintendentsämbetets arkitekt Oskar Eriksson, ersattes mittornet med nuvarande västtorn, som fick fyra urtavlor och kopparklädd spira. Spåntäckningen på långhusets tak ersattes med falsad plåt. I samband med tornbygget höggs också fönstren upp och förstorades, samt försågs med nya bågar.

En inre omgestaltning följde åren 1893-94, under ledning av arkitekt Agi Lindegren. Slutna bänkar  med fastställd bänkordning  fick ge plats åt nuvarande öppna bänkrader. Korets tunnvalv dekormålades och i korfönstret sattes en glasmålning. Vid nästa inre förnyelse 1926 dekormålades även kyrkorummets övriga valv.

Inventarier
Det finns ett flertal skulpturer från medeltiden, bland annat av Sankt Mikael, snidad på 1400-talet. 

Kyrkans äldsta inventarium, dopfunten, tros härröra från slutet på 1100-talet och är framställd i sandsten.

Ett triumfkrucifix, härrörande från sent 1400-tal finns placerat på södra långhusväggen.

Altaret, den senare modifierade altaruppsatsen och den nuvarande predikstolen är uppförda 1832 i nyklassisk stil.

Den nuvarande orgeln från 1935 omfattar 17 stämmor, medan den numera ej ljudande orgelfasaden återstår från en föregångare från 1862.

Jordfästa på Fläckebo kyrkogård
Dagny Thorvall
Kerstin Thorvall

Bilder

Referenser

Tryckta källor
Västmanlands kyrkor i ord och bild, H Ahlberg, S Björklund, 2000

Webbkällor 
Kyrkor i Västmanland, Svenska kyrkan (välj PDF för Fläckebo kyrka)

Externa länkar
 https://bebyggelseregistret.raa.se/bbr2/anlaggning/visaBeskrivning.raa;jsessionid=3D5FB7BD93B8A813728BD724A259890E?anlaggningId=21300000013114&page=beskrivning&visaBeskrivningar=true

Kyrkobyggnader i Västerås stift
Kyrkobyggnader i Sala kommun
Kyrkobyggnader invigda under 1400-talet
Medeltida kyrkobyggnader i Sverige
Radioaktiva räker

Radioaktiva räker var ett trallpunkband som bildades 1991 i Hofors, Gästrikland och upplöstes 2003.

Bandet
Bandet bildades 1991 av tonåringarna Johan Anttila, Daniel Torro, Jonas Lund och Jimmy Lindqvist. Sommaren 1992 fick de ett skivkontrakt på skivbolaget Beat Butchers. Jimmy Lindqvist ersattes av Matte Johansson. Bandet albumdebuterade 1994 med Labyrint som kom att bli en stor succé. Två år senare släpptes deras andra album, Res dig upp. Radioaktiva Räkers snabba allsångsvänliga trallpunk kom att för många symbolisera den svenska punkvåg som kulminerade i mitten av 1990-talet. Med tiden lämnade Daniel Torro bandet och ersattes av Jimmy Petersson. Radioaktiva Räker splittrades 2003 efter albumet Finito och en sommarturné. 

Bandet återförenades 25 september 2009 för en kväll i och med firandet av Beat Butchers 25-årsjubileum. Detta skedde på Södra teatern i Stockholm tillsammans med ett antal andra punkband som har samarbetat med Beat Butchers. Räkerna återförenades återigen för en konsert på Peace & Love-2011.

Medlemmar
Johan Anttila - gitarr, sång (1991-2003, 2009, 2011)
Jimmy Petersson - gitarr, sång (1996-2003, 2009, 2011)
Matte "Dåglas" Johansson - bas, kör (1992-2003, 2009, 2011)
Jonas Lund - trummor  (1991-2003, 2009, 2011)
Daniel Torro - gitarr, sång (1991-1996, 2009)
Jimmy Linqvist - bas (1991-1992)

Diskografi
1991 - Ur askan ur elden (Demo)
1992 -  Sanningen (Demo)
1993 -  Verkligheten (EP)
1994 -  Labyrint
1994 -  Bakom spegeln (Singel)
1996 -  Res dig upp
1998 -  Döda mej inte så dödar jag inte dej
1998 -  Tro inte allt (Samling)
2003 -  Finito

Externa länkar
 Radioaktiva Räker
 Beat butchers sida om Radioaktiva räker

Källor 

Svenska punkband
X-Tåget

X-tåget är den regionaltågtrafik som bedrivs av X-Trafik (Länstrafiken i Gävleborgs län). X-tåget trafikerar två sträckningar varav den ena är Norra stambanan från Gävle via Ockelbo och Bollnäs till Ljusdal medan den andra är Ostkustbanan från Gävle via Söderhamn och Hudiksvall till Sundsvall.

Historik
Innan verksamheten med X-tåget startade körde Statens järnvägar lokaltåg på sträckan Gävle-Ockelbo. Det var en av de sista SJ-drivna lokaltågssträckorna i landet.

X-tåget hade premiär på sträckan Ljusdal-Bollnäs-Gävle år 1990. Då användes tågtypen X10R, numera X11. Den ersattes år 2001 av Regina.

Den 17 juni 2001 började X-tåget även att trafikera Ostkustbanan på sträckan Gävle-Söderhamn-Hudiksvall-Gnarp. På Ostkustbanan gick tågen då tre dubbelturer/dag vardagar samt två dubbelturer/dag på helgerna. På stambanan var utbudet större med tio dubbelturer på vardagarna samt fyra på helgerna.

Tåglinjen efter Ostkustbanan förkortade restiden mellan länets huvudorter väsentligt jämfört med de bussförbindelser som tidigare hade funnits. Efter önskemål från studenter vid Mittuniversitetet i Sundsvall förlängdes linjen den 13 juni 2004 så att den norra ändstationen kom att bli Sundsvall västra istället för, som tidigare, Gnarp. Detta innebar en förlängning av linjen med 45 km och att linjesträckningen Gävle-Sundsvall fick en längd på drygt 22 mil. X-trafik utökade den 14 juni 2005 tågtrafiken med fler turer. Man inköpte även ytterligare en motorvagn.

Drift
Trafiken är upphandlad av Vy Tåg  och tågen är av typ Regina. Vagnarna innehar fordonsnummer  9010, 9043, 9045, 9046, 9047 och 9061, och ägs av Transitio som hyr ut dem till X-Trafik. X-Tåg fordonsnummer 9010 är ett X51 tåg med två vagnar, 9043, 9045, 9046 och 9047 är X52 tåg med tre vagnar och 9061 är ett X50 tåg med två vagnar.

Se även
 Tåg i Bergslagen

Källor

Fotnoter

Externa länkar
 X-Trafiks webbplats

Transport i Gävleborgs län
Svenska tåg
Berliner Weisse

Berliner Weisse är ett veteöl och en specialitet för Berlin och som ofta dricks mer som en drink än som öl.

Berliner Weisse serveras sålunda ofta blandat med saft av hallon eller myskmadra (tyska Waldmeistergeschmack) för att få bort lite av den något syrliga smaken och för att ge ölet en spektakulär färg. Ölet blir vid blandningen rött eller grönt beroende på vilken saft man väljer. Då ölen blandats med sådan saft kallas det för Weiße mit Schuss. Ölet bör drickas kylt till 8-10° C. En annan variant fås om ölet blandas med litet snaps som till exempel Kümmel eller Korn, blandningen kallas för Weiße mit Strippe. I Tyskland är Berliner Weiße ett registrerat varumärke, och ibland används benämningen Berliner Weißbier när man vill tala om ölstilen i sig.

Berliner Weisse omnämns första gången 1642 av den tyske doktorn J.S. Elsholz som en förädling av ölet Broihans från Halberstadt. Under trettioåriga kriget klagade Albrecht von Wallenstein i ett brev till sin underordnade, kaptenen Arnim von Botizenburg, över att det var svårt att släcka törsten eftersom han inte stod ut med smaken av "vanligt" öl. Detta berodde på att Berlin till följd av kriget inte kunde få tag på nog med vete så att det räckte även till bryggning. Under 1800-talet var Berliner Weisse den populäraste drycken i Berlin.

Berliner Weisse tillhör skatteklassen Schankbier, med en stamvörtstyrka av 7–8 grader Plato och en alkoholhalt av mellan 0,5 och 2,6 volymprocent.

Noter

Ölsorter
Drinkar
Tyska ölmärken
Berlin
Pietro Metastasio

Pietro Antonio Domenico Bonaventura Metastasio, född 13 januari 1698 i Rom, död 12 april 1782 i Wien, var en italiensk skald.

Biografi 
Metastasio härstammade från en fattig familj och väckte under barnaåren uppseende genom sin improvisationstalang. En av Accademia d'Arcadias stiftare, rättshistorikern Vincenzo Gravina, gav den medellöse pojken en lärd uppfostran och fick honom att översätta sitt familjenamn Trapassi till det grekiska Metastasio. Redan vid 14 års ålder skrev han sin första tragedi, Giustino. Efter Gravinas död ärvde han dennes förmögenhet, vilken han emellertid snart förslösade dels i Rom, dels i Neapel, där han levde tillsammans med den berömda operasångerskan Marianna Bulgarelli, kallad La romanina. Vid denna tid började Metastasio dikta operor, slog igenom med den 1724 uppförda Didone abbandonata och vann genom sina närmast följande operor, Siroe, Catone, Ezio, Artaserse, Semiramide och Alessandro en sådan berömmelse, att han 1729 kallades till Wien som hovpoet efter Apostolo Zeno. Han innehade denna syssla ända till sin död, stod högt i gunst och förhärligade hovets och kyrkans fester med kantater, oratorier och operatexter, till vilka samtidens berömdaste kompositörer komponerade musiken. 

Hans bästa tid som librettoförfattare infaller under hans Wientid, då han skrev Adriano, Demoifonte, Olimpiade, Clemenza di Tito, Achille in Sciro, Temistocle och Attilio Regolo. Det av Zeno utbildade lyriska dramat fördes av Metastasio till sin höjdpunkt. Ämnena är vanligtvis lånade från antiken, händelsen utgörs av en kärleksintrig, sentimental, invecklad och ofta onaturlig. Under hela 1700-talet åtnjöt Metastasio ett oerhört anseende. Ännu idag beundras han, särskilt i sitt hemland, på grund av sin rena och klara diktion, versens smältande välljud och den utomordentliga skicklighet, varmed han förstod att förmäla den dramatiska handlingen med den musikaliska harmonin och rytmen. Men han har ansetts sakna kraft, djupare originalitet och naturlighet. 

Han har efterlämnat ett sextiotal lyriska tragedier och operatexter av andra slag jämte ett stort antal kantater, oratorier, canzonetter, sonetter, elegier m.m. Tidens yppersta kompositörer Pergolesi, Durante, Jomelli, Leo, Paisiello, Hasse, Porpora, Scarlatti, Gluck tävlade att sätta musik till hans verk. Till ett av hans bästa, Clemenza di Tito (Titus godhet, 1818; "Titus", uppförd i Stockholm 1823), komponerade Mozart musiken. 

Den bästa upplagan av Metastasios verk utgavs av Pezzana (Paris 1780–1782), Opere postume utgavs 1795 (många senare upplagor, till exempel 1820 och 1826). En samling av hans brev utgavs av Giosuè Carducci 1883, en annan av Camillo Antona Traversi 1886 (med biografi).

Källor

Litteratur 
 Knif, Henrik: Leva och låta leva i gamla Europa (Bokförlaget Atlantis, 2010)

Externa länkar 
 
 

Italienska poeter
Italienskspråkiga poeter
Italienska författare
Italienska librettister
Födda 1698
Avlidna 1782
Män
Författare från Rom
Din stund på jorden (TV-serie)

Din stund på jorden är en svensk TV-serie i fem delar från 1973. Den bygger på Vilhelm Mobergs roman Din stund på jorden.

Handling 
Från sitt nya liv i Kalifornien i USA ser Albert Carlsson tillbaka på sin uppväxt i Småland i Sverige.

Om serien 
Manuset är baserat på Vilhelm Mobergs roman Din stund på jorden från 1963. Seriens första avsnitt premiärvisades i TV2 den 14 februari 1973.

Rollista i urval 
Georg Funkquist – Albert Carlson
Olof Bergström – farbror 
Lena-Pia Bernhardsson – Jenny 
Karl Erik Flens –  nämndemanen
Tore Lindwall – Jonas (slaktaren)  
Oscar Ljung – pappan 
Christer Rahm – Sigfrid 
Henrik Schildt – farbror Johannes 
Marianne Stjernqvist – mamman 
Mats Sturesson – Albert som ung 
Ann-Mari Wiman – lärarinnan

Referenser

Externa länkar 
Din stund på jorden. SVT Öppet arkiv.

TV-året 1973
Kalifornien i fiktion
Svenska TV-serier från 1970-talet
Svenskspråkiga TV-serier
Vilhelm Moberg-filmatiseringar
Svenska TV-serier baserade på böcker
Rådhusesplanaden

Rådhusesplanaden kan syfta på:

 Rådhusesplanaden, Gävle – en esplanad och stadspark i Gävle
 Rådhusesplanaden, Umeå – en esplanad i Umeå