kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Bernard Mengal

Bernard Mengal, är en belgisk fastighetsägare och förläggare av böcker och tidskrifter med nationalistisk tendens och rasistiskt innehåll.

För närvarande (2008) ges de fornnordiska tidskrifterna Megin och Racines, samt det filosofiska magasinet Contre-Thèses ut av Mengal. I sistnämnda magasin konstaterade Mengal i maj 2002 att islam "inte är ett religiöst problem utan ett rasproblem". Mengal inledde i slutet av 2003 ett finansiellt samarbete med Sverigedemokraterna. Han kontaktade Sverigedemokraterna med ett erbjudande om att betala ett stort postutskick åt partiet, något som accepterades trots indikationer på att Mengal hyste rasistiska värderingar.

Referenser 

Personer inom nationalism
Män
Levande personer
Födda 1900-talet
Personer inom Belgiens näringsliv
Sven-Olle Olsson

Sven-Olle Olsson, född 26 april 1929 i Kverrestads församling i Kristianstads län, död 25 november 2005 i Sjöbo, var en svensk lantbrukare och kommunalråd i Sjöbo kommun. Under sina många år som kommunalråd genomförde han ett omfattande förändringsarbete och blev så småningom en välkänd och kontroversiell profil i kommunen.

Olsson blev rikskänd sedan han varit drivande bakom att utlysa en folkomröstning om flyktingmottagande i samband med riksdagsvalet 1988. Olsson argumenterade även mot flyktingmottagande i kommunen. Efter att kopplingar till högerextrema Nysvenska rörelsen uppdagats uteslöts han ur Centerpartiet. Han grundade det lokala Sjöbopartiet 1991.

Sverigedemokraterna använde under tiden för folkomröstningen 1988 ”Sjöbo visar vägen” som slogan på sina affischer. Olsson rekryterades senare till partiet år 2002 och stod på deras riksdagsvalsedel samma år. Samtidigt återvaldes han till kommunfullmäktige för Sjöbopartiet.

Referenser 

Kommunalråd i Sjöbo kommun
Tidigare svenska centerpartister
Sverigedemokrater
Svenska politiker under 1900-talet
Personer från Kverrestads socken
Födda 1929
Avlidna 2005
Män
Tor Paulsson

Tor Björn Änglasjö (tidigare Paulsson), född 9 oktober 1969 i Österhaninge församling, Stockholms län, är en svensk politisk aktivist och tidigare politiker (Sverigedemokraterna fram till 2001 och Nationaldemokraterna 2001-04). 

Under aliaset "Tobbe Larsson" driver Paulsson verksamheter som Blågula Korset samt Education4Future.  Paulsson är också initiativtagare bakom olika evenemang, till exempel Alternativa Bokmässan och Svenska Bok- och mediamässan.

Politiskt engagemang
Efter att ha suttit i Sverigedemokraternas ledning som partiorganisatör från och med 1998, uteslöts Paulsson i juni 2001 för att i oktober samma år officiellt grunda Nationaldemokraterna, tillsammans med sin mors sambo Anders Steen, senare partiordförande, och sin mor Marie Sjökvist, senare kassör. Paulsson blev Nationaldemokraternas partiorganisatör och starke man. Efter att ha varit ersättare i kommunfullmäktige i Haninge kommun för Sverigedemokraterna 1998–2002 kandiderade Paulsson för Nationaldemokraterna i valet 2002 i Nykvarns kommun, dock utan att partiet vann några mandat. I Europaparlamentsvalet 2004 kandiderade han som etta på partiets valsedel.

Nätverket
Under 2010-talet uppmärksammades Paulsson för att ha byggt upp ett nätverk (i media känt som "Nätverket") i syfte att infiltrera Sverigedemokraterna. Nätverket uppgavs ha värvat flera kommunpolitiker, samt den tidigare sverigedemokraten Anna Hagwall, vid tillfället politisk vilde i riksdagen. År 2020 uppgavs Nätverket stå bakom evenemanget Alternativa bokmässan i Stockholm. Nätverket har beskrivits av stiftelsen Expo som en av de centrala aktörerna i den svenska rasideologiska miljön. År 2020 grundade nätverket organisationen Education4Future av bland annat Katerina Janouch.

Misshandel och dom
Falu tingsrätt dömde Paulsson den 27 juli 2004 till fängelse i ett år och fyra månader för grov misshandel av sin sambo. Straffet sänktes den 1 oktober samma år av Svea hovrätt till tio månaders fängelse för misshandel. På grund av detta uteslöts han ur Nationaldemokraterna.

Referenser

Noter

Födda 1969
Tidigare svenska nationaldemokrater
Uteslutna sverigedemokrater
Män
Levande personer
Agra

Agra är en stad vid floden Yamuna i västra delen av den indiska delstaten Uttar Pradesh, och är den administrativa huvudorten för distriktet Agra. Staden ligger drygt 200 km söder om Delhi, 168 m ö.h. Agra hade 1 585 704 invånare vid folkräkningen 2011, med totalt 1 760 285 invånare i hela storstadsområdet.

Staden var från 1586 (efter flytten från Fatehpur Sikri) till 1658 huvudstad i mogulriket. Agra är känt för att hysa Taj Mahal, ett mausoleum från 1600-talet.

Historia 
Staden hade 188 022 invånare 1901, när staden var säte för Förenade provinsernas brittiske guvernör. Staden grundades av Sikandar Lodhi 1504 (enligt en annan uppgift av raja Badal Singh 1475); i slutet av 1500-talet gjordes Agra av Akbar den store till de moguliska härskarnas säte, men avtog i makt, sedan Aurangzeb gjort Delhi till sin och sina efterträdares huvudstad. 1784 intogs Agra av maratherna och föll 1803 i britternas händer.

Källor

Referenser

Externa länkar 

Orter i Uttar Pradesh
Taj Mahal
Röda fortet i Agra

Agra Fort eller Röda Fortet (även Lal Qila) är ett fort och borg i Agra. Den är byggd i röd sandsten, i Agras gamla stad vid floden Yamuna i norra Indien. Fortet ligger bara 2,5 km nordväst om Taj Mahal.

Platsen upptogs på Unescos världsarvslista 1983.

Historia 
Fortet uppfördes ursprungligen ca år 1156. 1558 till 1573 återuppbyggdes fortet under Akbar den store när denne utsåg Agra till sin huvudstad. Bygget slutfördes 1605 under Shah Jahan. 1648 flyttades huvudstaden åter till Delhi och fortet förlorade i betydelse.

1658 blev Shah Jahan inspärrad här av sonen Aurangzeb när denne övertog makten i Mogulriket. 

Storbritannien erövrade fortet 1803 och under Sepoyupproret 1857 utkämpades ett betydande slag här.

Indiens premiärminister håller den 15 augusti varje år ett tal till nationen från Röda Fortet i samband med landets nationaldag.

I dag används delar av fortet av Indiens försvarsmakt.

Byggnaden 
Fortet är uppförd i en halvmåne som omsluts av en ca 2,5 km lång och ca 21 m hög mur med en vallgrav nedanför. Från början var det främst en militäranläggning men med tiden tillkom bostadskomplex och bazaarer, audienssalar till exempel Diwan-i-Khas (för enskilda audienser) och Diwan-i-Am (för offentliga audienser), palatsbyggnader till exempel Jahangir Mahal, Khas Mahal och Sheesh Mahal, moskéer till exempel Mina Masjid (Himmelska moskén), Moti Masjid (Pärlmoskén) och Nagina Masjid (Ädelstensmoskén) och den stora trädgården Anguri Bagh.

Muren hade flera portar med huvudportarna Delhi Gate och Lahore Gate (även Amar Singh Gate) där det sistnämnda är den enda ingången för besökare idag.

Referenser

Externa länkar 

 UNESCO världsarv Agra Fort
 Indiska turistbyrån om Agra Fort

Världsarv i Indien
Byggnader och anläggningar i Uttar Pradesh
Världsarv inskrivna 1983
Kungliga residens i Asien
Befästningar i Indien
Mogularkitektur
Shah Jahan

Shah Jahan, född 5 januari 1592 i Lahore, död 22 januari 1666 på Röda fortet i Agra, var mogulrikets härskare från 1627 till 1658.

Biografi 
Vid fadern Djahangirs död 1627 befann sig Deccan i öppet uppror. Jahan erkändes som kejsare 1628 och lät döda flera släktingar som tävlade med honom om tronen.

Shah Jahan och hans son erövrade Kandahar 1638 från safaviderna, vilket ledde till en brytning av relationerna till den persiska härskaren Abbas II, som återerövrade staden 1649. Shah Jahan erövrade 1636 riket Ahmednagar i Deccan och tilltvang sig tribut av Bijapur och Golconda. Från 1637 skakades hans välde av våldsamma marathuppror. 

Jahan förde ett överdådigt hovliv, skildrat bl.a. av den franske juveleraren Jean-Baptiste Tavernier, och lät uppföra en mängd storslagna praktbyggnader, som exempelvis mausoleet Taj Mahal åt sin favorithustru Mumtaz Mahal, moskén Moti Masjid i Agra samt "stora moskén" (Jama Masjid) i Delhi. 

Han avsattes 1658 av sin son Aurangzeb, och tillbringade sina sista år som statsfånge på Röda fortet i Agra.

Han var far till kejsar Aurangzeb, kronprins Dara Shikoh, Jahanara Begum och Roshanara Begum.

Se även 
 Shah Jahans trädgård

Källor 

 
 NE: Shah Jahan

Stormoguler
Män
Födda 1592
Avlidna 1666
Ugglan
Personer i Indien under 1600-talet
Taj Mahal
Homo mensura

Homo mensura (svenska Människan är alltings mått) är en tes som tillskrivs den grekiske filosofen och sofisten Protagoras. Den kompletta satsen lyder Människan är alltings mått: måttet för det varande, att det är, och för det icke varande, att det icke är.

Liksom många fragment från försokratikerna, har frasen bevarats till modern tid utan något sammanhang, och den egentliga betydelsen är öppen för tolkning. Tesen anses traditionellt vara en kunskapsrelativism där det inte finns en objektiv sanning. I vissa tolkningar ses den dock så som ett bemötande av Parmenides syn på sanning och existens.

Teorier inom kunskapsteori
Grekiska
Nils Olofsson (Vinge)

Nils Olofsson (Vinge), född omkring 1465, avrättad den 5 juli 1529 i Stockholm för delaktighet i Västgötaherrarnas uppror, var en svensk lagman, riksråd och riddare. Han var son till riksrådet Olof Björnsson (Vinge) och Ragnilla Pedersdotter samt gift första gången med Barbro Siggesdotter (Sparre), halvsyster till marsken Lars Siggesson (Sparre), och andra gången med Ingegerd Haraldsdotter (Lake), dotter till häradshövdingen Harald Karlsson (Lake).

Nils Olofsson var lagman i Värmland från 1490-talet till sin död. Denna tjänst hade tidigare innehafts av såväl hans far som farfar. Han var dock till stor del bosatt på Skofteby herrgård i Västergötland som han erhöll genom giftermålet med Barbro Siggesdotter (Sparre). Han deltog i resningen mot den danska kungen Kristian II 1521 och intog Värmland, Dalsland och Västergötland för Gustav Vasas räkning. Han hade till en början stort förtroende hos Gustav Vasa och erhöll Viken och därefter Dalsland som förläning och var under en tid hövitsman på Olsborg. Redan under Gustav Vasas tid som riksföreståndare utnämndes han till riksråd och vid kungens kröning 1528 var han en av 13 adelsmän som dubbades till riddare. 

Året därpå deltog han emellertid i rikshovmästaren Ture Jönsson (Tre Rosor) och Skara-biskopen Magnus Haraldssons resning mot kungen, Västgötaherrarnas uppror. Upproret fick svagt stöd hos allmogen och Ture Jönsson och Magnus Haraldsson flydde landet. Efter försäkran från Gustav Vasa att resningen var en "platt förfallen och död sak" infann sig Nils Olofsson, Måns Bryntesson (Lilliehöök), Ture Eriksson (Bielke) till ett riksmöte i Strängnäs samma år, där den upproriska trion dömdes till döden. Måns Bryntesson och Nils Olofsson avrättades på Stortorget i Stockholm den 5 juli medan Ture Eriksson benådades.

Källor

Svensk historia av Alf Henrikson

Avlidna 1529
Lagmän i Värmland
Svenska riddare
Svenska riksråd under 1500-talet
Män
Personer som blivit avrättade av Sverige under 1500-talet
Födda 1465
Jean-Pierre Jeunet

Jean-Pierre Jeunet, född 3 september 1953 i Roanne i Loire, är en fransk regissör. Jeunet fick sitt breda genombrott år 2001 med långfilmen Amelie från Montmartre.

Karriär
Jeunet började sin filmkarriär med att göra reklamfilm och musikvideor. Han träffade tidigt designern Marc Caro, som han kom att göra två filmer tillsammans med : L'Evasion (1978) samt Le Manège (1980). 

Efter dessa filmer tillbringade han och Caro mer än ett år tillsammans med att förbereda sin tredje kortfilm Le bunker de la dernière Rafale (1981).  Filmen belönades med flera priser på olika filmfestivaler i Frankrike och andra länder. Jeunet regisserade därefter två andra kortfilmer utan hjälp av Caro: Pas de repos pour Billy Brakko (1984) och Foutaises (1989). I dessa medverkade för första gången Dominique Pinon som kom att bli en regelbunden medarbetare till Jeunet. Alla Jeunets kortfilmer fått många utmärkelser och han vann en andra César med Foutaises.

År 1991 var det dags för Jeunet och Caro att regissera sin första långfilm: Delikatessen. Den blev en stor succé och vann fyra Césars, bland annat pris för bästa nya regissörer och pris för bästa manus. I filmen medverkade bland andra Dominique Pinon, Rufus, Jean-Claude Dreyfus och Ticky Holgado, som senare skulle återkomma i andra filmer av Jeunet, och Maurice Lamy som haft en liten roll i Foutaises. Jeunet och Caro blev överraskade av framgången med filmen Delikatessen, men det gjorde möjligt för dem att ett projekt som de arbetat med i nästan 10 år. År 1995 kom De förlorade barnens stad. Där medverkade den amerikanske skådespelaren Ron Perlman, den chilensk-amerikanske skådespelare Daniel Emilfork, iranska fotografen Darius Khondji som redan var i rollbesättningen på Delikatessen, kompositören Angelo Badalamenti och modedesignern Jean-Paul Gaultier för kläderna.

Jeunet for sedan till Hollywood för att göra den fjärde filmen i Alienserien, Alien återuppstår (1997). Därefter gjorde han Amelie från Montmartre (2001) som blev en stor framgång och belönades med fyra César och en BAFTA Award. Jeunet Oscarsnominerades även i kategorin Bästa originalmanus. Audrey Tautou spelade huvudrollen, vilket hon även gjorde i hans nästa film, En långvarig förlovning (2004).

Filmografi 

 (Micmacs à tire-larigot)

Externa länkar 

  
 

Franska filmregissörer
Män
Födda 1953
Levande personer
Personer från Loire
Riddare av Hederslegionen
Regeringen Pehrsson-Bramstorp

Regeringen Pehrsson-Bramstorp, även kallad semesterregeringen eller sommarregeringen, under Axel Pehrsson i Bramstorp var en svensk regering med enbart statsråd från Bondeförbundet med (opolitiska) fackmannainslag. Regeringen tillträdde den 19 juni 1936 och avgick den 28 september samma år, efter andrakammarvalet.

Regeringen hade 1930 tillsatt en parlamentarisk utredning om hur det framtida svenska försvaret skulle se ut. De borgerliga partierna önskade ett starkare försvar medan socialdemokraterna var splittrade. Utredningen var klar 1935 och den gick på Folkpartiets och Bondeförbundets linje. Regeringen Hansson lade då fram en proposition där försvaret fick mindre medel än vad utredningen föreslagit. Propositionen avvisades av försvarsutskottet. Statsminister Per Albin Hansson föreslog då att regeringen skulle stödja ett förslag som gick på utredningens linje om den finge igenom sitt förslag om dyrortsgruppering av folkpensionen.

Den 13 juni 1936 sade Sveriges riksdag nej till förslaget om dyrortsgruppering och den 15 juni lämnade regeringen in sin avskedsansökan. Uppdraget att bilda ny regering gick då till Bondeförbundets partiledare Axel Pehrsson, vars regering tillträdde den 19 juni. Eftersom riksdagen inte var samlad och regeringen avgick efter höstens val fick semesterregeringen knappast något politiskt inflytande.

Den 23 september 1936 lämnade regeringen in sin avskedsansökan och efterträddes den 28 september av regeringen Hansson II, som var en koalitionsregering mellan socialdemokraterna och Bondeförbundet.

Statsråd

|}

1936 i Sverige
Bildanden 1936
Upplösningar 1936
Pehrsson-Bramstorp
Politikåret 1936
Trifluoperazin

Trifluoperazin är ett neuroleptikum som i låga doser hjälper mot ångest och lindriga psykiatriska symtom. Varunamn för ämnet är Terfluzin, som avregistrerades 1991 i Sverige.

Läkemedlet kan bland annat användas för att behandla symptomen på schizofreni. Även trifluoperazin kan hjälpa till att hålla symtomen under kontroll, kommer det dock inte bota psykiatriska sjukdomstillstånd. Trifluoperazin kan ge upphov till biverkningar såsom yrsel, suddig syn, muntorrhet, nästäppa, illamående, urineringsbesvär, förstoppning, förändrad aptit, viktuppgång, lättretlighet, rörelseförändringar, sömnstörningar, huvudvärk, trötthet, svaghet, bröstförstoring, utebliven menstruation samt nedsatt sexuell förmåga hos män.

Referenser 

Typiska antipsykotika
Fentiaziner
Piperaziner
Fluororganiska föreningar
Triazolam

Triazolam är en kemisk förening med summaformeln C17H12Cl2N4. Ämnet är ett ångestdämpande och lugnande preparat som tillhör gruppen bensodiazepiner. Preparatet används främst som sömnmedel och är till karaktär snabbt insättande och har endast kort halveringstid vilket minimerar risker för morgonpåverkan. I denna bemärkelse var triazolam jämte zaleplon - som avregistrerades i mitten på 2010-talet - unika bland denna typ av sömnmedel.   

Risk för tillvänjning föreligger. Substansen är narkotikaklassad och ingår i förteckning P IV i 1971 års psykotropkonvention, samt i förteckning IV i Sverige.  

Dumex producerade tidigare tabletter med triazolam som verksamt ämne på 0,2mg under namnet ''Dumazopam'" men de utgick i Sverige år 1994. 

2017 utgick Halcion 0,125 mg från svenska marknaden vilken var den sista varianten som marknadsfördes. Men  medicinen förekommer fortfarande som licensläkemedel i Sverige.

Källor

Externa länkar
Läkemedelsverket
FASS.se - Triazolam

Klororganiska föreningar
Triazolobensodiazepiner
Narkotikaklassade läkemedel
Triad

Triad kan avse:

Triad (organisation) – kinesisk organisation av maffiatyp
Triad (musikgrupp) – svensk popgrupp, kända för julsången "Tänd ett ljus"
Triad (relation) – en polyamorös enhet, se Ménage à trois
Nukleär triad – förmåga för nation att använda kärnvapen från luft, land och hav
Dikaliumklorazepat

Dikaliumklorazepat, summaformel C16H11ClK2N2O4, är ett lugnande bensodiazepinpreparat, och kaliumsaltet av klorazepat.

Substansen är narkotikaklassad i Sverige. Det var tidigare själv upptaget i förteckning V, vilket innebär att det inte omfattas av internationella narkotikakonventioner. Från 2011 års lista omfattas dock alla salter av listade ämnen, och dikaliumklorazepat har därför samma klassning som klorazepat, som ingår i förteckning P IV i 1971 års psykotropkonvention, samt i förteckning IV i Sverige.

Källor 

Bensodiazepiner
Narkotikaklassade läkemedel
Imipramin

Imipramin är en kemisk förening som tillhör gruppen tricykliska antidepressiva, (TCA). Bortsett från så kallade MAO-hämmare var imipramin det första antidepressiva preparatet. Det lanserades av Ciba-Geigy 1957. Det var också den första medicinen i den grupp som kallas tricykliska antidepressiva, en grupp läkemedel som huvudsakligen används mot depression och dystymi. Imipramin är enligt FASS numera avregistrerat i Sverige.

Medicinsk användning 
Imipramin är effektivt vid behandling av depressiv sjukdom, särskilt vid de svårare formerna. Idag är det inte så mycket använt, då det finns alternativ med färre biverkningar. Imipramin används huvudsakligen till behandling av:
 Depression
 Dystymi

Syntes 
Imipramin framställs enligt följande syntesmetod:

Historia 
Läkemedlet imipramin eller tofranil utvecklades i slutet av 1950-talet av Ciba-Geigy som en ny medicin mot schizofreni. Det gav bra effekt till en del patienter som led av depression. Detta medförde till att imipramin registrerades 1957 som den första antidepressiva medicin som verkar genom att minska återupptaget av signalsubstanser - främst serotonin och noradrenalin. Imipramin blev även den första medicinen bland tricykliska antidepressiva (TCA). Den följdes av bland annat desipramin, amitriptylin, nortriptylin, klomipramin, trimipramin, lofepramin, protriptylin, doxepin (som inte varit inregistrerat i Sverige) samt det tetracykliska maprotilin.

Tricykliska antidepressiva
Tiotixen

Tiotixen är ett neuroleptikum som används som läkemedel mot psykoser introducerad av Pfizer den 24 juli 1967.  

Varunamn för ämnet är Navane. Ämnet är ett tioxantenderivat och är cis-isomeren av N,N-dimetyl-9-[3-(4-metyl-1-piperazinyl)-propyliden]-tioxanten-2-sulfonamid. Halveringstid är 10-20 timmar.

Navane fanns i kapslar. Kapselform 2-10 milligram började marknadsföras 31 december 1969. I Sverige avregistrerades Navane vid 1 augusti 1978. Det var Pfizer som hade ansvaret för Navane. Navane marknadsförs fortfarande i vissa delar av världen.

Navane hade risk för förlängt QT-intervall.

Referenser

Noter 

Typiska antipsykotika
Piperaziner
Tioxantener
Sulfonamider
Tioridazin

Tioridazin är ett neuroleptikum som används mot ångest och oro vid depressioner och vid psykoser. Tioridazin är ett s.k. högdosneuroleptikum. 

Medlet såldes tidigare under varumärket Mallorol, men är avregistrerat på den svenska marknaden sedan den 31 december 2004 efter rapporter om allvarliga och livsfarliga biverkningar. Bland annat kunde medlet framkalla synskador och diabetes. Mallorol (även kallat Mellaril) var i övrigt en bra medicin eftersom risken för extrapyramidala bieffekter och tardiv dyskinesi var ytterst liten. Det användes därför ofta som förstahandsval till äldre patienter.

Externa länkar 
 Läkemedelsverket
 Information från FASS

Typiska antipsykotika
Fentiaziner
Piperidiner
Tioetrar
Tinktur

Tinktur kan syfta på:

 Tinktur (spritutdrag) – alkoholextrakt använt bland annat inom äldre medicin.
 Tinktur (heraldik) – namn på färger i heraldiska vapen.
Acetofenazin

Acetofenazin är ett neuroleptikum med lugnande effekter och få extrapyramidala biverkningar. Substansen är ej listad i FASS och ej registrerad i Sverige.

Tindal, är ett varunamn för acetofanazin och produceras av den amerikanska läkemedelstillverkaren Schering Corporation.

Fentiaziner
Piperaziner
Alkoholer
Ketoner
Tilidin

Tilidin, summaformel C17H23NO2, är ett smärtstillande preparat som tillhör gruppen opioider.

Substansen är narkotikaklassad och ingår i förteckningen N I i 1961 års allmänna narkotikakonvention, samt i förteckning II i Sverige.

Källor 

Narkotikaklassade läkemedel
Opioider
Pjotr Kapitsa

Pjotr Leonidovitj Kapitsa (ryska: Пётр Леонидович Капица), född 9 juli 1894 i Kronstadt, död 8 april 1984 i Moskva, var en sovjetisk fysiker och nobelpristagare.

Biografi
Kapitsa var son till en militäringenjör som byggde befästningar. Hans studier avbröts av första världskriget där han tjänstgjorde som ambulansförare vid den polska fronten under två år. Han utexaminerades från Tekniska högskolan i Petrograd 1918 och studerade därefter i Storbritannien.

Kapitsa arbetade sedan i över tio år med Ernest Rutherford i Cavendish Laboratory vid universitetet i Cambridge, och grundade den inflytelserika Kapitsaklubben. Han blev medlem av Royal Society 1929 och var (1930-1934) den förste direktören för Mond Laboratory i Cambridge.

På 1920-talet började han utveckla teknik för att skapa ultrastarka magnetfält och 1928 upptäckte han resistivitetens linjära beroende av magnetfältet för olika metaller i mycket starka magnetfält.

På 1930-talet började han forska om låga temperaturer, med en kritisk analys av de befintliga metoderna för att uppnå dessa. År 1934 utvecklade han en ny apparat (baserad på den adiabatiska principen) för att kunna framställa flytande helium i större mängd.

Kapitsa återvände till Ryssland och började arbeta med en serie experiment för att studera flytande helium, som 1937 ledde till upptäckten av suprafluiditet (inte att förväxla med supraledning).

År 1939 utvecklade han en ny metod för kondensering av luft med en lågtryckscykel med hjälp av en speciell högeffektiv expansionsturbin. Till följd av detta utsågs han under andra världskriget till chef för avdelningen för syrgasindustri knuten till Sovjetunionens ministerråd, där han utvecklade sin lågtrycksexpansionsteknik för industriella ändamål. Han uppfann högeffektmikrovågsgenerator (1950-1955).

Omedelbart efter kriget övertygade en grupp framstående sovjetiska forskare (inklusive Kapitsa) regeringen att skapa ett nytt tekniskt universitet, Moskvainstitutet för fysik och teknik. Kapitsa undervisade där i många år. Från 1957 var han också medlem av presidiet i Sovjetunionens vetenskapsakademi. Vid sin död 1984 var han den enda presidiemedlemmen som inte var medlem i kommunistpartiet.

Kapitsa mottog halva Nobelpriset i fysik 1978 för sina "grundläggande uppfinningar och upptäckter inom lågtemperaturfysiken". Den andra halvan delades av Arno Penzias och Robert Woodrow Wilson.

Kapitsa invaldes 1966 som utländsk ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien.

Utmärkelser

Referenser

Noter

Externa länkar 

 Nobelprize.org, Nobelpriset i fysik 1978
 Nobelprize.org, Piotr Kapitsa - biografi

Nobelpristagare i fysik
Sovjetiska fysiker
Alumner från Trinity College, Cambridge
Personer verksamma vid Moskvas institut för fysik och teknologi
Forskare från Sankt Petersburg
Personer från Kronstadt
Män
Födda 1894
Avlidna 1984
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Mottagare av Faradaymedaljen