kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Arthur Gore

Arthur William Charles Wentworth Gore, född 2 januari 1868 i Lyndhurst, Hampshire, död 1 december 1928 i Kensington, London, var en brittisk tennisspelare. Gore är en av de mest framgångsrika engelska tennisspelarna med tre singeltitlar i Wimbledonmästerskapen. Han och Fred Perry är de enda engelska manliga tennisspelarna efter 1909 som vunnit herrsingeltiteln i den turneringen. Gore är också den manlige spelare som vunnit flest matcher i Wimbledon, under sina 39 år som aktiv tävlingsspelare vann han 121 matcher. 

Gore upptogs 2006 i International Tennis Hall of Fame.

Tenniskarriären 
Som singelspelare i Wimbledon deltog Gore i tio finaler ("All Comers Round" alternativt  "Challenge Round") perioden 1899-1912. Han besegrades i sju av dessa av Reginald Doherty (1899), Sidney Smith (1900), Laurie Doherty (1902), Frank Riseley (1906), Norman Brookes (1907) och Anthony Wilding (1910, 1912). År 1901 vann Gore sin första singeltitel i mästerskapen då han i finalen "Challenge Round" besegrade titelförsvararen Reginald Doherty med 4-6, 7-5, 6-4, 6-4. Sin andra singeltitel i mästerskapen vann Gore 1908 genom att i "All Comers Final" besegra Herbert Roper Barrett. Det föregående årets segrare, Brookes, ställde inte upp för att försvara sin titel. Året därpå, 1909, blev Gore i en ålder av 41 år, den äldsta tennisspelaren någonsin som vunnit singeltiteln i Wimbledon. Han besegrade då Josiah Ritchie från London med siffrorna 6-8, 1-6, 6-2, 6-2, 6-2. Året före sin död (1927, vid 59 års ålder) deltog Gore sista gången i Wimbledonmästerskapen.

Redan 1889 nådde Arthur Gore tillsammans med G. Mewburn ända till All Comers Final i dubbel i Wimbledon, en final som han förlorade. Han deltog sedan i ytterligare i fem dubbelfinaler, den sista 1910. Han vann dubbeltiteln tillsammans med Herbert Roper Barrett 1909. 

Vid OS i London 1908 vann Arthur Gore guld i singel och dubbel inomhus. Gore deltog tillsammans md Herbert Roper Barrett och Ernest Black i Storbritanniens allra första Davis Cup-lag som 1900 förlorade mot USA. Han var också med i laget 1907 och 1912.

Spelaren och personen 
Arthur Gore har beskrivits som en hårt arbetande affärsman som spelade tennis som avkoppling. Han var mycket vältränad och snabb. Som främsta vapen hade han en "våldsam" forehanddrive.

Titlar i Wimbledonmästerskapen 
Singel - 1901, 1908, 1909
Dubbel - 1909

Referenser

Källor     
Gianni Clerici, 1974. 500 Jahre Tennis ( tysk översättning 1978). Verlag Ullstein.
Martin Hedges, 1978. The Concise Dictionary of Tennis. Mayflower Books Inc.

Födda 1868
Brittiska tennisspelare
Brittiska olympiska guldmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 1908
Tävlande i tennis vid olympiska sommarspelen 1908
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1908 från Storbritannien
Avlidna 1928
Män
Personer från Hampshire
Johan Odulfsson

Johan Odulfsson, död 21 maj 1290 var en svensk präst och ärkebiskop av Uppsala stift 1281–1284. Han blev formellt aldrig invigd i ämbetet.

Biografi 
Han valdes av domkapitlet i Uppsala till svensk ärkebiskop i slutet av december 1281 eller i januari 1282. Då påven Martin IV inte skickade någon bekräftelse på hans ärkebiskopsval begav han sig själv till påven, för att få bekräftelse. Resan ledde dock till att han avsade sig ämbetet 1284 och åter blev ärkedjäkne i Uppsala stift.

Källor

Avlidna 1290
Män
Svenska präster under 1200-talet
Födda okänt år
Svenska ärkebiskopar
Svenska katolska ärkediakoner
Nils Kettilsson

Nils Kettilsson kan avse:

 Nils Kettilsson (ärkebiskop) – som var Sveriges ärkebiskop 1308–1314
 Nils Kettilsson (Vasa) – fogde på Stockholms slott Tre Kronor på 1300-talet
 Nils Kettilsson (Bielke) – svensk riddare i slutet av 1200-talet
Olof Björnsson (ärkebiskop)

Olof Björnsson (latin: Olaus Beronis, med tillnamnet Sapiens, "den vise"), död 13 mars 1332, var en svensk ärkebiskop av Uppsala stift från 1314 till sin död 1332.

Biografi 
Olof Björnsson var från Forsa i Tensta socken och enligt egna uppgifter släkt med Birger Persson. Tidigare har länge anförts i litteraturen att han skulle ha varit Björn Näfs son, men med senare forskning har framkommit att han inte förde vapnet och företer inte heller i övrigt någon anknytning till honom, Färla, Björn Näfs ätt eller andra personer med samma vapen. Han var möjligen identisk med den Olaus som 1276 var kanik i Uppsala, och på Rötters anbytarforum har föreslagits att han var bror till Nils Björnsson, och då möjligen son till Björn Ingolfsson (Björn Ingolfssons ätt). 

Med säkerhet är han dock känd först 1304 då han fick fullmakt att reglera Nils Allessons fordringar och skulder och ärkebiskopen och domkapitlets fullmakt att ta ett lån vid påvliga curian. 1307 följde han ärkebiskop Nils Kettilsson under dess resa till påven i Poitiers och 1309 befann han sig med ärkebiskopen i Norge.

Olof Björnsson valdes 1314 till ärkebiskop. Han reste därefter till Lunds stift och blev där vigd till ämbetet av ärkebiskop Esger. Domkapitlet i Uppsala stift inlade dock sin protest mot denna undergivenhet och Olof blev den siste Uppsalabiskopen som blev invigd där. Han utlyste beskattning i sexårsgärden som innefattar en landskaps- och sockenförteckning från 1314. Sitt pallium erhöll han först 1319 av påve Johannes XXII – mot en dryg lösesumma som betalades av alla stiften i riket.

Referenser

Noter

Källor

Födda 1200-talet
Avlidna 1332
Män
Svenska präster under 1300-talet
Svenska ärkebiskopar
Henrik Karlsson (ärkebiskop)

Henrik Karlsson (latin: Henricus Caroli), död 20 mars 1408, var en svensk präst och ärkebiskop av Uppsala stift från 1383 till sin död 1408.

Biografi 
Henrik Karlsson var bördig från Åbo stift, son till Karl Botvidsson och Kristina Vapparska. Han säges länge ha tillhört den heliga Birgittas umgänge i Rom och tillhörde sålunda, liksom sin företrädare Birger Gregersson och många andra av kyrkans styresmän i den tidens Sverige, den av den ryktbara sierskan företrädda religiösa riktningen.

Efter att flera år som kanik ha tillhört Uppsala stifts domkapitel valdes han 1383 till ärkebiskop. Han slöt sig vid brytningen efter Bo Jonssons död till det nationella partiet och deltog i de viktigaste uppgörelserna med drottning Margareta, åt vilken han även kunde försträcka en summa penningar mot inkomsterna av Jämtland som pant. Likaså var han med om det ryktbara unionsmötet i Kalmar 1397 och Eriks av Pommern kröning samt var en av de tio svenskar som satte sina sigill under det tillämnade unionsdokumentet.

Han åtnjöt stort anseende hos drottningen, utan att dock delta i någon större omfattning i sin tids politiska liv. Istället synes han med intresse ha ägnat sig åt sin ekonomi. Han var en förmögen man och god hushållare, bedrev ganska omfattande affärer och lade många gårdar under ärkebiskopsämbetet.

När han dog i mars 1408 hade han insatt domkyrkan som universalarvinge. Drottning Margareta sägs dock ha tagit hans skatter i besittning, och hans död betecknar början på en period av strider mellan Uppsala domkyrka och unionsregenterna, vilka försökte besätta ärkebiskopsstolen med sina gunstlingar.

Referenser

Noter

Källor

Vidare läsning 
 

Män
Avlidna 1408
Svenska präster under 1300-talet
Svenska präster under 1400-talet
Födda okänt år
Ugglan
Gravsatta i Uppsala domkyrka
Svenska ärkebiskopar
Idols

Idols är ett programformat för television kopplat till 19 TV och Fremantle. Formatets upphovsman är engelske tv-producenten och artistmanagern Simon Fuller som även skapat So You Think You Can Dance samt är, eller har varit, manager åt David- och Victoria Beckham, Claudia Schiffer, Annie Lennox, Andy Murray, Spice Girls och Carrie Underwood.

Den första serien av Idols var brittiska Pop Idol som hade premiär på ITV i Storbritannien den 6 oktober 2001. Den brittiska, första versionen, producerades av Thames Television. Formatet går i korthet ut på att man ska finna en ny popstjärna. För att hitta en sådan anordnas auditioner där en jury får välja ut vilka som ska gå vidare i tävlingen. Programmet utvecklas sedan till ett direktsänt program där de kvarvarande deltagarna slås ut en i taget tills det finns en vinnare. Juryordföranden Simon Cowells medverkan i originalprogrammet var så framgångsrik att när den amerikanska versionen av formatet skulle lanseras hade Cowell en given plats i jury. Idag (2009) är American Idol USA:s i särklass mest sedda TV-underhållning.

Anledningen till att formatet internationellt såldes som Idols och inte Pop Idol är att ordet "Pop" fått avskaffats efter en juridisk tvist med skaparna av programmet Popstars. Här handlade det om att ta ut en ung popidol. Den 9 februari 2002 stod Will Young som den första säsongens slutsegrare. En andra säsong, som avslutades den 20 december 2003, vanns av Michelle McManus.

I tabellen nedan finns några av versionerna:

Se även
 Simon Fuller
 Fame Factory
 Popstars

Källhänvisningar

Externa länkar
FremantleMedias sida om Idol

Programformat
Musikprogram på TV
Johan Håkansson

Johan Håkansson (latin: Johannes Haquini), död 9 februari 1432, var en svensk präst och ärkebiskop av Uppsala stift från 1421 till sin död 1432.

Biografi 
Han började som skolmästare i Söderköping och kanik i Linköping. 1411 inträdde han i Vadstena kloster och sändes sju år senare av klostret på en viktig beskickning till Rom, varifrån han återkom 1420. Han deltog under den tiden även i konciliet i Konstanz. När Jöns Gerekesson tvingades avgå som svensk ärkebiskop 1421, berättar Vadstenadiariet att domkapitlet i Uppsala stift gav kung Erik av Pommern tre förslag till efterträdare. Kungen valde Johan Håkansson. Han utnämndes 23 mars 1421 genom påvlig provision och invigdes 28 juni samma år.

Johan Håkansson var en verksam stiftsherde. Han höll 1423 en stiftssynod i Arboga, hävdade kyrkans skattefrihet gentemot den världsliga makten och lät 1430 bygga det fasta ärkebiskopshuset som förstördes under befrielsekriget 1522.

Jöns Håkansson följde våren 1424–25 Erik av Pommern på hans diplomatiska resa till Polen, och deltog våren 1424 i giftermålsförhandlingarna med Vladislav II.

Källor

Avlidna 1432
Män
Svenska präster under 1400-talet
Födda okänt år
Gravsatta i Uppsala domkyrka
Svenska birgittiner
Svenska ärkebiskopar
Luder

Luder kan syfta på:

 Luder – ett lockbete, se åtel.
 Luder - en nedsättande benämning på prostituerad person.

Personer
 Owen Luder (1928–2021), en brittisk arkitekt
 Simone Niggli-Luder (1978–), en schweizisk orienterare

Se även
 Lüder
Fotbollsallsvenskan 1999

Fotbollsallsvenskan 1999 spelades 10 april–30 oktober 1999, och vanns av Helsingborgs IF.

Förlopp
Den 30 oktober 1999, i sista omgången säkrade Helsingborgs IF SM-guldet, då man vann bortamatchen mot IFK Göteborg med 1–0 efter mål av Arild Stavrum.

Tabeller

Poängtabell

Helsingborgs IF tog en plats i kvalspelet till Uefa Champions League efter att ha vunnit Allsvenskan 1 poäng före AIK. AIK och Halmstads BK blev kvalificerade till den första omgången av Uefacupen i och med den andra- respektive tredjeplatsen. Därutöver blev Örgryte IS som vinnare av Svenska cupen 1999/2000 också de kvalificerade för spel i Europa. IFK Norrköping blev också de kvalificerade till kvalspel till Uefacupen efter att Sverige vunnit den europeiska Fair Play-rankingen och Norrköping vunnit det svenska fair play-priset. Västra Frölunda IF ansökte till Intertotocupen 2000 och kvalificerade sig som bäst placerade lag som inte redan kvalificerat sig till en europeisk turnering (IFK Göteborg ansökte inte). Malmö FF och Djurgårdens IF flyttades ner till Superettan 2000 efter att de kommit näst sist respektive sist i Allsvenskan. Örebro SK och Kalmar FF, som kom på placering elva respektive tolv, fick kvalspela mot tvåorna i Division 1 norra respektive södra. GIF Sundsvall och BK Häcken flyttades via segrar i sina respektive Division-1-serier upp till Allsvenskan 2000.

Resultattabell

Kval till Allsvenskan 2000 

Örebro SK och Gais till Allsvenskan 2000.

Skytteligan 
 15 mål: Marcus Allbäck, Örgryte IS
 13 mål: Henrik Bertilsson, Halmstads BK
 11 mål: Mats Lilienberg, Malmö FF samt Arild Stavrum, Helsingborgs IF
 10 mål: Christer Mattiasson, AIK

Publiksiffror

Högsta publiksiffror 
 31 412: Hammarby IF–AIK 0–2, Råsunda den 4 maj 1999
 28 054: AIK–Djurgårdens IF 3–1, Råsunda den 14 juni 1999
 23 066: Djurgårdens IF–Hammarby IF 1–0, Råsunda den 31 maj 1999
 21 714: AIK–Hammarby IF 2–0, Råsunda den 18 september 1999
 21 416: Hammarby IF–Djurgårdens IF 2–1, Råsunda den 4 oktober 1999

Publiksnitt per lag 
 13 520: AIK
 11 917: Hammarby IF
 10 593: Helsingborgs IF
 9 173: Djurgårdens IF
 8 436: IFK Göteborg
 6 978: Malmö FF
 6 367: Kalmar FF
 6 163: Örebro SK
 6 140: IF Elfsborg
 6 054: IFK Norrköping
 5 256: Halmstads BK
 5 030: Örgryte IS
 3 099: Trelleborgs FF
 2 296: Västra Frölunda IF

Svenska mästarna 

Tränare: Åge Hareide

Källor

Fotnoter

Externa länkar
RSSSF - Sweden 1999

Fotboll i Sverige 1999
1999
Fotbollssäsongen 1999
Nederländska koloniseringen av Amerika

Under 1600-talet började nederländska handelsmän etablera handelsstationer och plantage runt om i Amerika. Egentlig kolonisering, med nederländare som slog sig ner permanent i de nya länderna, skedde inte i samma utsträckning som hos de andra europeiska kolonialmakterna. De flesta av de nederländska bosättningarna hade övergetts vid 1600-talets slut, förutom Nederländska Antillerna och Aruba, som än idag tillhör Nederländerna, samt Surinam, som blev självständigt  1975.

Koloniseringen av Amerika

de:Niederländische Kolonien
nl:Nederlandse koloniën
Olof Larsson (ärkebiskop)

Olof Larsson (latin: Olaus Laurentii), död 25 juni 1438 i Nyköping, var en svensk präst och ärkebiskop av Uppsala stift från 1432 till sin död 1438. Han var ledande för riksrådet och en av undertecknarna av riksrådets privilegiebrev 1436.

Biografi 
Olof Larsson studerade vid Leipzigs och Paris universitet, där han blev magister. Enligt historikern Ericus Olai (död 1486) var han "en allvarlig man, förfaren i lagen, vältalig och af stor klokhet". Han var från Trögds härad.

När ärkebiskop Johan Håkansson dog hade Olof Larsson sedan länge varit ”prost i Uppsala”. Av domkapitlet 1432 vald till ärkebiskop av Uppsala stift. Han for till Rom och underställde sitt val påvens dom, varefter han av denne invigdes i sitt ämbete. 

Kungen, Erik av Pommern, förklarade sig missnöjd med att allt detta skett utan hans godkännande, så mycket mer som "ärkebiskopen var konungens och rikets första råd och under unionskonungens frånvaro rikets föreståndare". Kungen yrkade därför på omval och utsåg den norske biskopen Arnold (Arend) i Bergen till ärkebiskop. En strid därom började. Arnold, som under konungens beskydd tog sitt säte i Uppsala, dog 1434 och 1435 försonade konungen sig med Olof Larsson som samma år kunde inviga Uppsala domkyrka, fullbordad efter en byggnadstid på två sekler. 

Olof Larsson sägs ha dött genom att han druckit förgiftad mjölk. Enligt en senare källa ska den blivande kungen Karl Knutsson (Bonde) ha varit ansvarig för dödsfallet.

Källor

Noter 

Svenska riksråd under 1400-talet
Svenska präster under 1400-talet
Födda okänt år
Avlidna 1438
Män
Svenska ärkebiskopar
Alumner från Paris universitet
Alumner från Leipzigs universitet
Ludhiana (distrikt)

Ludhiana är ett distrikt i den indiska delstaten Punjab, divisionen Jalandhar. Distriktet är beläget söder om floden Sutlej, och har Ludhiana som huvudort. Ytan är 3 768 km². Landet är en nästan fullständig slätt, med ett blomstrande åkerbruk.

Källor

Distrikt i Punjab, Indien
Ugglan
Arnold Klementsson

Arnold Klementsson, även Arend Klementssøn, död våren 1434, var en dansk präst, biskop i Bergens stift från 1430 och ärkebiskop i Uppsala stift från 1433 till sin död.

Biografi 
Arnold Klementsson var 1430 Erik av Pommerns kammermeister, och utnämndes samma år till biskop i Bergens stift.

När Olov Larsson hade valts till ärkebiskop av domkapitlet så blev kungen, Erik av Pommern, missnöjd med att han inte hade blivit konsulterad. Kungen beslöt därför, när Olov var i Rom för att inhämta påvens bekräftelse av valet, att Arnold av Bergen skulle insättas i Olov Larssons ställe. Arnold tog också ärkebiskopssätet i besittning trots domkapitlets protester.

Tvisten löstes följande år, 1434, när Arnold avled, och Olov Larsson kunde insättas i sitt ämbete när han återvände från Rom 1435.

Referenser

Noter

Källor
Biografi på norska

Avlidna 1434
Biskopar i Björgvins biskopsdöme
Män
Danska präster under 1400-talet
Födda okänt år
Svenska ärkebiskopar
Norska biskopar
Frankrikes Grand Prix 1993

Frankrikes Grand Prix 1993 var det åttonde av 16 lopp ingående i formel 1-VM 1993.

Resultat
 Alain Prost, Williams-Renault, 10 poäng
 Damon Hill, Williams-Renault, 6 
 Michael Schumacher, Benetton-Ford, 4 
 Ayrton Senna, McLaren-Ford, 3
 Martin Brundle, Ligier-Renault, 2
 Michael Andretti, McLaren-Ford, 1 
 Rubens Barrichello, Jordan-Hart 
 Christian Fittipaldi, Minardi-Ford 
 Philippe Alliot, Larrousse-Lamborghini
 Riccardo Patrese, Benetton-Ford
 Thierry Boutsen, Jordan-Hart 
 Aguri Suzuki, Footwork-Mugen Honda
 Derek Warwick, Footwork-Mugen Honda 
 Gerhard Berger, Ferrari
 Andrea de Cesaris, Tyrrell-Yamaha
 Erik Comas, Larrousse-Lamborghini (varv 66, växellåda)

Förare som bröt loppet
 Jean Alesi, Ferrari (varv 47, motor)
 Luca Badoer, BMS Scuderia Italia (Lola-Ferrari) (28, upphängning)
 Karl Wendlinger, Sauber (25, växellåda) 
 JJ Lehto, Sauber (22, växellåda) 
 Mark Blundell, Ligier-Renault (20, snurrade av)
 Johnny Herbert, Lotus-Ford (16, snurrade av)
 Fabrizio Barbazza, Minardi-Ford (16, växellåda) 
 Ukyo Katayama, Tyrrell-Yamaha (16, växellåda) 
 Alessandro Zanardi, Lotus-Ford (9, upphängning)

Förare som ej kvalificerade sig 
 Michele Alboreto, BMS Scuderia Italia (Lola-Ferrari)

Noteringar 
Damon Hills första pole position.

VM-ställning

Källor 

1993 i Frankrike
Frankrikes Grand Prix
Tokka och Rahzar

Tokka och Rahzar är två fiktiva karaktärer i beättelserna om Teenage Mutant Ninja Turtles. Tokka är en muterad alligatorsnappsköldpadda och Rahzar är en muterad varg.

Långfilmer
I den andra långfilmen, där de medverkade först, kidnappade Shredder professor Jordon Perry och tvingade honom att framställa mutagen åt Fotklanen, så att Shredder kunde mutera djur och träna dessa att slåss mot sköldpaddorna. Djuren var en snappsköldpadda och en varg. Då Shredder såg att Tokka och Rahzar hade låg intelligens, ville han ta livet av dem. Men Jordon Perry förklarade att de var ändå levande varelser, och han lyckades övertala Shredder att inte döda dem. Shredder kom då på att han kunde hota sköldpaddorna med att om de inte ville utmana Fotklanen på strid, skulle Shredder skicka ut Tokka och Rahzar att förstöra på gatorna i New York. Efter att sköldpaddorna befriat Jordon Perry skapade han sedan ett antimutagen, som sköldpaddorna försökte lura Tokka och Rahzar att äta. Det tog tid, men till slut tog antimutagenet effekt och Tokka och Rahzar blev två vanliga djur igen.

1987 års tecknade TV-serie
I 1987 års tecknade TV-serie var Tokka och Rahzar bara med en gång, under säsong 7 1993 i avsnittet "Dirk Savage: Mutant Hunter".

I avsnittet stavades deras namn Toka och Razar.

Turtles Forever
Rahzar och Tokka gör en cameo i den tecknade långfilmen Turtles Forever. Efter att Hun fått tag i Krangs mutagen och börjat mutera sin armé syns de till vid ett par tillfällen, bland annat när de attackerar skåpbilen tillhörandes sköldpaddorna baserade på rollfigurerna från 1987 års TV-serie.

TV-spel
De tidigare TV-spelen var baserade på 1987 års tecknade TV-serie, men Tokka och Rahzar var med i TV-spelen innan de varit med i TV-serien. I TV-spelen användes dock stavningarna Tokka och Rahzar.

Källor

Fotnoter

Externa länkar
 Dirk Savage: Mutant Hunter på officiella Ninja Turtles-webbplatsen.

Datorspelsbossar
Datorspelsfigurer
Fiktiva sköldpaddor
Fiktiva vargar
Rollfigurer i Teenage Mutant Ninja Turtles
Fiktiva antropomorfa figurer
Fiktiva figurer introducerade 1991
Fiktiva mutanter
Fiktiva radarpar
Richard Yates

Richard Yates, född 3 februari 1926 i Yonkers, New York, död 7 november 1992 i Birmingham, Alabama, var en amerikansk författare och publicist.

Richard Yates skrev i en mycket speciell konventionell berättarstil och hans personer är enkla och ofta bräckliga naturer. I debutromanen Revolutionary Road (vilken även är hans mest kända bok), dramatiserar han skickligt ett äktenskaps förfall och upplösning. Boken har också filmats med samma namn av Sam Mendes. Senare romaner var bland annat Young Hearts Crying och Cold Spring Harbor, båda från 1986.

Bibliografi 
 (På svenska Revolutionary Road, översättning: Kerstin Gustafsson, 2008)
 (På svenska Elva sorters ensamhet, översättning: Kerstin Gustafsson, 2014)

 (På svenska Easter Parade, översättning: Kerstin Gustafsson, 2010)

 (På svenska Cold Spring Harbor, översättning: Kerstin Gustafsson, 2011)

Externa länkar 
 Best of Everything: The Richard Yates Archive 

Engelskspråkiga författare
Födda 1926
Avlidna 1992
Män
Septemberlyran

Septemberlyran är en diktsamling av den finlandssvenska modernisten Edith Södergran utgiven 1918. 

Diktsamlingen brukar ses som en av sjukdom, av ekonomiska problem (efter att familjens förmögenhet hade försvunnit i den ryska revolutionen) och av isolering hårt drabbad diktares heroiska och livsbejakande försök att bygga upp sin självkänsla och ett diktarens manifest för sin rätt att uttrycka sig i full frihet. Redan i de inledande anmärkningarna anger hon stämningen och retade därmed gallfeber på sin samtid, som såg Södergrans anmärkningar som arroganta och hennes verk som dårdikter. I de inledande anmärkningarna fastslår hon också sitt manifest – hon äger ordens och bildens makt endast under full frihet:

”Att min diktning är poesi kan ingen förneka, att det är vers vill jag inte påstå. Jag har försökt bringa vissa motsträviga dikter under en rytm och därvid kommit underfund med att jag besitter ordets och bildens makt endast under full frihet, d.v.s. på rytmens bekostnad. Mina dikter äro att taga som vårdslösa handteckningar. Vad innehållet vidkommer, låter jag min insikt bygga upp vad mitt intellekt i avvaktande hållning åser. Min självsäkerhet beror på att jag har upptäckt mina dimensioner. Det anstår mig icke att göra mig mindre än jag är.”

I den första dikten i samlingen (Triumf att finnas till...)  fastslås triumfen i att leva:

:Triumf att finnas till...
Vad fruktar jag? Jag är en del utav oändligheten. 
Jag är en del av alltets stora kraft, 
en ensam värld inom miljoner världar, 
en första gradens stjärna lik som slocknar sist. 
Triumf att leva, triumf att andas, triumf att finnas till! 
Triumf att känna tiden iskall rinna genom sina ådror 
och höra nattens tysta flod 
och stå på berget under solen. 
Jag går på sol, jag står på sol, 
jag vet av ingenting annat än sol. 
Tid - förvandlerska, tid - förstörerska, tid - förtrollerska, 
kommer du med nya ränker, tusen lister för att bjuda mig en tillvaro 
som ett litet frö, som en ringlad orm, som en klippa mitt i havet? 
Tid - du mörderska - vik ifrån mig! 
Solen fyller upp mitt bröst med ljuvlig honung upp till randen 
och hon säger: en gång slockna alla stjärnor, men de lysa alltid utan skräck.

Den heroiska livsbejakande diktningen har ett inflytande från Friedrich Nietzsche och i diktsamlingen finns dikten "Vid Nietzsches grav" där Södergran hyllar honom:

:Den store jägaren är död... 
Hans grav draperar jag med varma blomgardiner... 
Kyssande den kalla stenen, säger jag: 
här är ditt första barn i glädjetårar. 
Gäckande sitter jag på din grav 
såsom ett hån - skönare än du drömt dig. 
Sällsamma fader! 
Dina barn svika dig ej, 
de komma över jorden med gudasteg, 
gnuggande sig i ögonen: var är jag väl? 
Nej, riktigt ... här är min plats, 
här är min faders förfallna grav... 
Gudar - hållen evigt vakt på detta ställe.

Externa länkar
 Septemberlyran i fulltext på Projekt Runeberg
 Septemberlyran i fulltext på Litteraturbanken

Svenskspråkiga diktsamlingar
Skönlitteratur 1918
Dikter av Edith Södergran