kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Länsmansgården

Länsmansgården är ett primärområde i stadsområde Hisingen i Göteborgs kommun, beläget i stadsdelen Biskopsgården i Göteborg.

Bebyggelse
I ett tidigare bergsområde, som inkorporerades 1906, byggdes åren 1963-1966 omkring 2 800 lägenheter i 3- och 8-våningars lamellhus i tegel och betong. De senare har efter upprustning färgsatts i milt kulörta färger.

Bybyggelsen är grupperad kring det lilla butikstorget Länsmanstorget. Där finns Länsmansgårdens kyrka invigd 1972 som ersatte en vandringskyrka som uppfördes 1966. En stor fritidsgård med teaterlokal, Vårvinden, tillkom 1963. Den ombyggda panncentralen, Pannhuset, har vissa tider även använts för fritidsverksamhet.

Svarte Mosse
De västra delarna utgörs till stor del av naturområden runt Svarte mosse, med cykelväg mot Torslandaverken och gångvägar som kopplar området samman med Hisingsparken.

Fornminne
Ovanför området ligger bronsåldersröset Store Vette.

Nyckeltal

Stadsområdes- och stadsdelsnämndstillhörighet 
Primärområdet tillhörde fram till årsskiftet 2020/2021 stadsdelsnämndsområdet Västra Hisingen och ingår sedan den 1 januari 2021 i stadsområde Hisingen.

Se även
 Biskopsgården
 Östra Hisings härad

Referenser

Vidare läsning

Primärområden i Göteborg
Hisingen
Tunneleffekt

Tunneleffekt, tunnling är ett fenomen inom kvantfysik som väsentligen innebär att kvantmekaniska partiklar kan ta sig förbi hinder på ett sätt som klassisk fysik inte tillåter.

Man kan föreställa sig hur man försöker rulla iväg en boll uppför en kulle, så att bollen fortsätter över kullen och ned på kullens andra sida. Enligt klassiska fysiska regler kommer detta inte att fungera, om man inte givit bollen tillräcklig hastighet. Men kvantmekaniska partiklar beter sig inte som klassiska objekt, som bollar. Partiklarna har i stället ett vågliknande beteende. Om en kvantmekanisk partikel rör sig mot en potentialbarriär, så kan den vågfunktion som beskriver partikeln sträcka sig till andra sidan av barriären. Denna våg representerar sannolikheten för att finna partikeln på en speciell plats, det vill säga möjligheten för att partikeln kan observeras även på andra sidan "kullen". Detta beteende kallas tunnling, och kan liknas vid att partikeln har "grävt" sig genom potentialbarriären.

Tunnling förekommer bland annat inom halvledar- och supraledarfysik. Fenomen som fältemission, vilket är viktigt för flashminnen, förklaras genom tunnling. Ytterligare ett exempel är alfasönderfall av tunga atomkärnor, då heliumkärnor sänds ut trots att de — enligt klassisk fysik — saknar energi relativt stark växelverkan i atomkärnan. En annan viktig tillämpning av tunnling är i sveptunnelmikroskop, som har en upplösning så hög att enskilda atomer kan observeras.

Se även 
 Josephsoneffekt
 Tunneldiod

Kvantfysik
Modest Musorgskij

Modest Petrovitj Musorgskij (ryska: Моде́ст Петро́вич Му́соргский), på svenska även Mussorgskij, född 21 mars 1839 i Karevo i guvernementet Pskov, död 28 mars 1881 i Sankt Petersburg, var en rysk tonsättare.

Biografi 
Han var en av kompositörerna i gruppen De fem. Musorgskij blev av familjen tvingad till en militär utbildning vid 17 års ålder. Under sina två år vid militärakademin i Sankt Petersburg blev han alkoholist, vilket i sinom tid tog livet av honom.

Hans mest kända verk är:
 Operorna Salammbô (ofullbordad), Frieriet (ofullbordad), Boris Godunov (slutlig version 1873), Hovansjtjina (premiär 1886) och Marknaden i Sorotjinsk (ofullbordad).
 Pianosviten Tavlor på en utställning (1874) som på olika sätt omarbetats av bland andra Maurice Ravel, sir Henry Wood, Walter Goehr och Leopold Stokowski.
 Tondikten En natt på Blåkulla
 Sångcykel Dödens sånger och danser

Musorgskijs återkommande nervösa besvär och en allt värre alkoholism ledde till hans tidiga död. Många av hans verk var då ofullbordade och färdigställdes senare av Nikolaj Rimskij-Korsakov. Hans förändringar anses inte alltid göra Musorgskijs säregna musikstil rättvisa.

Filmer som innehåller Musorgskijs musik (urval)

Källa

Vidare läsning

Externa länkar 
 

Ryska klassiska kompositörer
Födda 1839
Avlidna 1881
Ryska operatonsättare
Män
Personer från Pskov
Ryska musiker under 1800-talet
Knalleland

Knalleland är ett köpcentrum i Borås med ca 100 butiker.

I köpcentrumet finns bland andra butikerna Akademibokhandeln, Brothers, Carlings, Stadium, Rusta, Kjell & Company och H&M. Från starten 1975 och under 1980-talet hade de stora postorderföretagen från Borås egna butiker i Knalleland, däribland Ellos, Josefssons och Haléns. 

Bredvid Knalleland ligger IF Elfsborgs gamla fotbollsarena Ryavallen och även klubbens nya Borås Arena. I närheten finns också Borås djurpark.

Bredvid Knalleland ligger Knallelands station, som trafikeras av Älvsborgsbanan.

Se även
Knalle

Externa länkar 
Officiell webbplats

Företag i Borås
Köpcentrum i Västra Götalands län
Refräng

En refräng (av franskans refrain, och latinets refrangere, återbryta, bryta på nytt, upprepa) i en sång är en återkommande melodi och text mellan varje vers. Refräng är även tillämpligt på återkommande strofer i dikter. Refrängen kallas även kör (av engelskans chorus) därför att den ofta framförs av en hel kör, eller publiken sjunger med i refrängen, medan verserna ofta framförs av en solist.

Inom populärmusiken är en sångs titel ofta hämtad från refrängen, medan psalmer brukar benämnas efter inledningsorden. I slutet av populärmusikens låtar är det vanligt att refrängen upprepas, vilket kallas dubbelrefräng. De flesta sånger har refränger mellan verserna. Det vanligaste är att första versen inleder sången, men vissa populärmusikaliska låtar, till exempel "She Loves You" och "Can't Buy Me Love" av The Beatles, Världens bästa servitris av Lotta & Anders Engbergs orkester och Tro av Marie Fredriksson, inleds med själva refrängen. I barnsånger, som till exempel Lille katt, och psalmer, som till exempel Nu tändas tusen juleljus, är det inte ovanligt att refräng saknas. Adventssången Gå, Sion, din konung att möta är ett exempel på en psalm med refränger, medan Du käre lille Snickerbo är ett exempel på en barnsång med refränger. Ibland kan texten i refrängen vara olika efter olika verser. I till exempel poplåten The Worrying Kind av The Ark och julsången Stilla natt, är det bara något/några ord som är ändrade.

Ett sätt att använda refrängen är en så kallad "dubbelrefräng". Det är två på varandra följande refränger som ofta är vanligt förekommande mot slutet av sånger inom populärmusik. I dansbandsgenren är det regel snarare än undantag att tonarten höjs mellan refrängerna.

Se även 
 Omkväde

Källor 

Musikalisk form
Danny Kaye

Danny Kaye, ursprungligen David Daniel Kaminsky, född 18 januari 1911 i Brooklyn i New York, död 3 mars 1987 i Los Angeles i Kalifornien, var en amerikansk skådespelare, sångare, dansare, komiker och musiker. Kayes framträdanden innehöll såväl fysisk komedi, excentrisk pantomim som novelty-sånger. Han spelade huvudroller i 17 filmer, av vilka kan nämnas Mirakelmannen (1945), Grabben från Brooklyn (1946), Här kommer en annan (1947), Tomtar på loftet (1949), H.C. Andersen (1952), White Christmas (1954) och Hovnarren (1956). Kaye sjöng ofta i sina filmer; till hans mest populära sånger hör "Inchworm" och "The Ugly Duckling." Han blev Unicef:s första goodwillambassadör 1954 och erhöll den franska orden Hederslegionen 1986 för sitt arbete genom åren för organisationen.

Biografi 
Kayes föräldrar var ukrainsk-judiska immigranter; hans far var skräddare. Danny Kaye hoppade tidigt av skolan och arbetade som underhållare på hotell.

Broadwaydebuten skedde 1939 i "The Straw Hat Revue". En av hans största succéer på Broadway var 1941 i Lady in the Dark där han i sången Tchaikovsky rabblade upp namnen på 54 ryska kompositörer på 38 sekunder. Filmdebuten skedde 1944 i Med flickor i lasten. Han vann stor popularitet i slutet på 1940-talet, mycket tack vare sitt soliga humör och makalösa minspel. År 1954 erhöll han en special-Oscar och han vann en Emmy för TV-serien Danny Kaye Show, 1963-1967. Han var själv värd för Oscarsgalan 1952.

Kaye, som var mycket musikalisk, framträdde vid flera tillfällen även som gästdirigent för New York Philharmonic Orchestra.

Danny Kaye utsågs till den förste goodwillambassadören för Unicef 1954. För sitt mångåriga arbete för organisationen fick han år 1986 den franska orden Hederslegionen.

Kaye gifte sig med pianisten och kompositören Sylvia Fine (29 augusti 1913 – 28 oktober 1991) den 3 januari 1940. Dottern Dena föddes den 17 december 1946.

Filmografi i urval 

1953 – FN:s Dag Hammarskjöldsamling - 12
1953 – FN:s Dag Hammarskjöldsamling - 13

 
1971 – Here Comes Peter Cottontail (TV-film) (röst)

Utmärkelser 
 1952 - Golden Globe - Bästa skådespelare spelfilm (komedi- eller musikfilm) för På Rivieran
 1955 - Oscar - Hederspris för "sina unika talanger, sina bidrag till akademien, filmindustrin och det amerikanska folket."
 1959 - Golden Globe - Bästa skådespelare spelfilm (komedi- eller musikfilm) för Jag och översten
 1964 - Emmy - Bästa framträdande i varieté- eller musikalprogram för The Danny Kaye Show
 1982 - Oscar - Jean Hersholt Humanitarian Award
 1983 - Screen Actors Guild Awards - Life Achievement Award
 Hollywood Walk of Fame - stjärna på 6563 Hollywood Boulevard
 Asteroiden 6546 Kaye

Referenser

Noter

Externa länkar 

 
 
 

Amerikanska komiker
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska scenskådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Amerikanska sångare
Unicef-ambassadörer
Födda 1911
Avlidna 1987
Män
Personer från Brooklyn
Riddare av Hederslegionen
Mottagare av Frihetsmedaljen
Stugun

Stugun (Stugunmål: [`stɵge̞n] eller [`stɞge̞n]) är en tätort i  Ragunda kommun och kyrkbyn i Stuguns socken Jämtlands län, belägen vid Indalsälven cirka 5 mil öster om Östersund.

Stugun ligger mellan älvens strand och Stugubergets lodräta vägg, just där riksväg 87 mellan Östersund och Sollefteå korsar älven.

Historia 
Stugun har varit bebott sedan slutet av 1200-talet. Ortens namn (vndir stuwnæ a ræwndæ skoge) kommer av att där inrättades en själastuga vid en av Nidarosvägarna för att härbärgera pilgrimer på väg till Olof den heliges grav i Nidarosdomen i nuvarande Trondheim. Ärkebiskopen i Uppsala köpte mark vid Indalsälven och upplät år 1290 driften av stugan till Gjurd (Gyrdh) Bodakarl, som räknas som stamfar till den omfattande Stugusläkten. 

Stugun arrangerade ett officiellt 700-årsfirande år 1990.

Befolkningsutveckling

Näringsliv
Näringslivet utgörs huvudsakligen av skogsbruk och sågverksindustri. En hel del invånare arbetspendlar in till Östersund.

Den 27 november 1998 invigde ICL Sorbus ett callcenter i Stugun. Företaget bytte senare namn till ICL Invia, Fujitsu Invia och slutligen enbart Fujitsu. Dess största kund från starten var Föreningssparbanken. Swedbank sade upp avtalet år 2014 vilket ledde till att 60 av de då 100 arbetstillfällena flyttades till Östersund. År 2015 flyttade även resten av verksamheten.

Stockholms handelsbank öppnade ett kontor i Stugun år 1915. Denna bank blev senare Svenska Handelsbanken som fanns kvar i Stugun under några decennier innan man lämnade orten. Stugun har också haft ett sparbankskontor som lades ner av Swedbank år 2009.

Sport
Sportsligt sett kan Stugun klassas som en fotbollsort genom Stuguns BK:s framgångar. Men även rally är starkt förknippat med Stugun då Stuguns motorklubb har bärgat hem två junior-SM-guld genom åren, Jörgen Edholm (1986) och Anders Mattsson (1992).

Sevärdheter 
 Stuguns gamla kyrka
 Stuguns nya kyrka
 Stuguberget (klättring)

Kända personer med anknytning till Stugun 
 Gjurd Bodakarl
 Per-Martin Hamberg
 Maritza Horn
 Jon Jefferson Klingberg
 Pål Persson

Noter

Externa länkar 
A.J. Hansson: Stuguns historia

Orter i Ragunda kommun
Tätorter i Sverige
Imperiets dotter

Imperiets dotter är en fantasyserie bestående av sex sammanhängande böcker, Maras List, Maras hämnd, Barbaren, Kaos, Magi och Det Förbjudna skrivna av författarna Raymond E. Feist och Janny Wurts. I den amerikanska originalutgåvan har böckerna dock getts ut i tre volymer med titlarna "Daughter of the Empire", " Servant of the Empire" och " Mistress of the Empire".

Bakgrund 

Samtliga böcker utspelar sig i fantasyvärlden Kelewan. Denna värld består till stor del av landet och imperiet Tsuranuanni, i vilket böckernas handling utspelar sig. Bokseriens huvudperson heter Mara och är dotter till en av de godsägare som tillsammans strider om makten i landet. Dessa godsägare är dock inte mäktigast i imperiet utan har överordnade under titeln krigsherre respektive kejsare. Förvisso har kejsaren vid seriens början bara makt begränsad till vad som sker inom den andliga världen, men ändå är godsägarna tvungna att underkasta sig kejsaren då annat skulle leda till extrem vanära. I Tsuranuanni föds alla människor - i synnerhet de högt uppsatta - mycket äregiriga och hedern är det viktigaste man har, därför är självmord vanligt för personer som drabbas av vanära. Tillsammans med andra faktorer inom serien så som arkitektur, vapen och rustningar så kan denna mycket invecklade hederskodex till viss del jämföras med vad som tidigare fanns inom den japanska kulturen.

Handling 

Handlingen börjar med att Mara får meddelandet att hennes bror och far har dött då Mara genomgår den ritual som strax senare skulle vigt henne till syster av Lashima-orden. Men istället blir hon nu ensam härskarinna för godset Acoma, som tidigare varit ett av de största i Tsuranuanni men efter dessa motgångar nu är väldigt försvagat. Detta på grund av att merparten av Acomas armé nämligen sedan länge rest till den fjärran världen Midkemia genom en dimensionell port - i boken kallad rämna - från vilken bara en handfull soldater har återvänt från. Till denna skara tillhör dessvärre inte hennes far och bror. Genom användning av mycket list och rationella metoder under sitt styre blir Mara snart en respekterad och beundrad härskarinna.

Amerikansk fantasylitteratur
Nattvakten

Nattvakten (nederländska: De Nachtwacht) är en av Rembrandts mest kända målningar och heter egentligen Kapten Frans Banning Cocqs skyttekompani. Tavlan blev klar 1642 och är 363 centimeter hög och 437 centimeter bred.

Mitt på tavlan i svart dräkt och rött tvärband står kapten Frans Banning Cocq själv och bredvid honom är hans närmaste man Willem van Ruytenburgh. De två framträder som en ö av ordning som kontrast mot oordningen omkring dem: lansarna pekar åt olika håll, armar sträcks åt höger och vänster och en liten pojke längst ned till vänster har satt av i språng. I bakgrunden finns andra medlemmar av förbandet, några åskådare och en av stadens portar. Det var kaptenen själv som beställde tavlan.

Målningen är nu något beskuren på alla fyra sidor, främst på höger och vänster sidor, eftersom den 1715 flyttades från skyttegillets byggnad Kloeveniersdoelen till krigsrådsrummet i Amsterdams stadshus. Man kan ännu få en viss uppfattning om de bortskurna partierna genom en kopia av målningen av Gerrit Lundens som finns på National Gallery i London, samt genom en akvarellteckning i kaptenens familjealbum.

Namnet Nattvakten började användas på 1800-talet då tavlan var skyddad av mörk fernissa som togs bort under 40-talet. 1947 renoverades målningen och bilden till höger föreställer förmodligen den renoverade tavlan. Bilden under denna visar målningen före beskärningen

Målningen är huvudverket i konstsamlingen vid Rijksmuseum i Amsterdam och visas där på framträdande plats. En digital kopia förvaras på Arctic World Archive.

Källor

Noter

Externa länkar 

Målningar i Rijksmuseum
Målningar av Rembrandt
Målningar från 1600-talet
Grupporträtt
Målningar med motiv från Nederländerna
Charlotte Fich

Charlotte Fich, född 26 september 1961 i Dragør, är en dansk skådespelare. Hon fick sitt genombrott i TV-serien Mordkommissionen. 

Hon är gift med filmregissören Per Fly, och tillsammans har de två söner. Hon är dotter till arkitekten Mogens Fich och lärarinnan Benni Pedersen.

Fich studerade vid Århus teaters elevskola 1989, efter avslutade studier blev hon engagerad vid teatern. Hon flyttade till Köpenhamn 1993 där hon har varit engagerad vid Rialto Teatret, Bådteatret, Husets Teater, Folketeatret och Betty Nansen Teatret. Hon mottog både Robertpriset och Bodilpriset för bästa kvinnliga biroll för Dråpet.

Filmografi (urval)

1997 – Taxa, TV-serie (1997)

2000 – Mordkommissionen (Rejseholdet), TV-serie (2000-2003)

 
 
 
2010 – Livet på Laerkevej, TV-serie (2010)

Priser 
2005 - Bodil for årets kvinnliga biroll i filmen Dråpet.
2005 - Robert for årets kvinnliga biroll i filmen Dråpet.
2007 - Bodil for årets kvinnliga biroll i filmen Kärlek på film.
2007 - Zulu Award for bästa kvinnliga biroll i filmen Kärlek på film.

Externa länkar

Danska skådespelare under 2000-talet
Kvinnor
Födda 1961
Levande personer
Skådespelare från Köpenhamn
Vinyl

Vinyl kan syfta på:

 Vinylgrupp – en grupp inom den organiska kemin
 Vinylklorid – ett halogenerat kolväte
 Polyvinylklorid – en av de vanligaste plastsorterna
 Vinylacetat – en ester av allylalkohol och ättiksyra
 Polyvinylacetat – ett bindemedel
 Vinylplast – en sammanfattande benämning på de plaster som innehåller molekylgruppen vinylgruppen
Vinylgolv - golv av vinyl, tillverkad av  polyvinylklorid 
 1,1,2-Trikloretan – vinyltriklorid en halogenalkan
 Vinylskiva – en grammofonskiva av vinylplast
 Vinyl (tyg) – helt eller delvis består av polyvinylfibrer av olika slag
 Vinyl (färg) – en färg
 Vinyl 95,3  – en tidigare radiostation i Sverige
 Vinyl 107,1 – en svensk radiostation
Douglas Fairbanks, Jr.

Douglas Fairbanks, Jr., född 9 december 1909 i New York i New York, död 7 maj 2000 i New York, var en amerikansk skådespelare och sjöofficer i amerikanska flottan under andra världskriget. Han var son till skådespelaren Douglas Fairbanks, Sr.. Likt sin far spelade Fairbanks, Jr. flera äventyrsroller, däribland som Rupert i Fången på Zenda, Tommy Ballantine i Gunga Din – lansiärernas hjälte, dubbelroller som tvillingbröder i De korsikanska bröderna och Sinbad i Sindbad sjöfararen.

Biografi 
Douglas Fairbanks, Jr. var son till skådespelaren Douglas Fairbanks och dennes första hustru Anna Beth Sully. När han var 10 år skildes hans föräldrar och Douglas Jr bodde tillsammans med sin mor kortare perioder i Paris, London och Kalifornien.

När Douglas Fairbanks, Jr. var fjorton år fick han av Paramount Pictures ett filmkontrakt, detta säkerligen till stor del beroende på sin härstamning.  Under den närmaste tiden medverkade Douglas i ett antal tämligen betydelselösa filmer. Detta fick till följd, att han sökte sig till teatern där han imponerade på sin far, sin styvmor Mary Pickford och Charlie Chaplin, vilka alla uppmuntrade honom att fortsätta med skådespeleriet. En annan skådespelare, som uppmärksammade hans existens var Joan Crawford, som han snart sällskapade med och slutligen 1929 gifte sig med.

Fairbanks medverkade i ett stort antal filmer tillsammans med Loretta Young och blev med rätta uppmärksammad för sina insatser i dem.

Han åkte så småningom på en försenad bröllopsresa till London och kom där att ofta ses som gäst hos Noel Coward och hertigen av Kent. Han blev mycket aktiv inom såväl sällskapslivet som inom politiken, vilket inte uppskattades av Joan Crawford, varför deras vägar skildes 1933.

1939 gifte han sig för andra gången, denna gång med Mary Lee Hartford, med vilken han fick tre döttrar. Efter nära 50 års äktenskap avled hon av cancer 1988.

Tre år senare inträdde Douglas Fairbanks Jr i sitt tredje äktenskap, denna gång med Vera Shelton.

Fairbanks hade tidigt under andra världskriget propagerat för USA:s stöd till Storbritannien och för sina insatser härvid tilldelades han titeln Knight Commander av Brittiska imperieorden och kunde därmed kalla sig Sir Douglas. Under kriget hade han också av president Franklin D. Roosevelt utsetts som speciellt sändebud i de sydamerikanska staterna.

Fairbanks, som har två stjärnor på Hollywood Walk of Fame, avled av en hjärtattack i New York 2000.

Filmografi (i urval) 

 (även produktion)

 (även manus och produktion)

 (även manus och produktion)

 (även produktion)

Källor

Externa länkar 

 

Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska stumfilmsskådespelare
Amerikanska scenskådespelare
Mottagare av Hederslegionen
Kommendörer av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Gravsatta på Hollywood Forever Cemetery
Födda 1909
Avlidna 2000
Män
Personer som tjänstgjort i USA:s flotta
Tynnered

Tynnered är en stadsdel i Göteborg.

Kommunal indelning
Tynnered är uppdelat i primärområdena Bratthammar, Grevegården, Guldringen, Kannebäck och Skattegården, vilka ingår i stadsområde Sydväst. Stadsdelen Tynnered har en areal på 297 hektar. Den var fram till den 1 januari 2011 ett eget stadsdelsnämndsområde.

Ortnamnet
Namnet syftade ursprungligen på en by och är första gången skriftligt belagt 1550. Innebörden hos förleden "Tynne-" är oklar, men "-red" betyder "röjning" och visar att det är ett medeltida kolonisationsnamn.

Bostadsområden
Göteborgs stads bostadsaktiebolag byggde 1 041 lägenheter i Tynnered 1964–1967. De flesta bostadshus i norra Tynnered är 3-våningshus. Dessa bostadshus byggdes vid 1960-talet, med hjälp av miljonprogrammet. Stora satsningar har gjorts för att bygga nya bostads- och hyresrätter i området och att modernisera befintlig bebyggelse. Opaltorget, områdets lokala torg, utseddes till Göteborgs fulaste torg år 2014 och har därför varit en central del av nybyggnationen. På framtidens Opaltorg ska ett nytt stadsdelstorg växa fram med bland annat 1 050 nya bostäder, nya butiker, stadsdelskontor, två nya förskolor, vårdcentral, en ny Opalkyrka och en ny park. Syftet med de stora satsningarna är främst att öka tryggheten i området.

Kommunikationer
Spårvägslinjen mellan Frölunda Torg och Opaltorget utgör jämte flera busslinjer kollektivtrafiken i stadsdelen. Det finns tre spårvagnshållplatser i Tynnered: Briljantgatan, Smaragdgatan, och Opaltorget. Opaltorget har vändslingor, var sin för de båda linjerna.

Stombusslinje 50 ger snabba förbindelser mellan Norra Tynnered och centrala Göteborg. Linjen har i Tynnered hållplatserna Smyckegatan, Bergkristallgatan och Beryllgatan. Andra busshållplatser i Tynnered är Björkhöjdsgatan, Grevegårdsvägen och Östes gata.

Utbildning
Tynneredsskolan, med låg-, mellan- och högstadium, ligger vid Safirgatan och stod klar 1968 efter ritningar av White Arkitektkontor.

Övriga skolor i Tynnered:
 Högensskolan, lågstadium
 Vättnedalsskolan, låg- och mellanstadium
 Ängåsskolan, låg- och mellanstadium
 Åkeredskolan, låg- mellanstadium
 Näsetskolan, låg- och mellanstadium
 Grevegårdsskolan, låg- och mellanstadium
 Kannebäcksskolan, låg- och mellanstadium
 Frejaskolan, låg-, mellan- och högstadium
 Drakbergsskolan, låg-, mellan- och högstadium
 Önneredsskolan, låg-, mellan- och högstadium

Kriminalitet 
Delar av Tynnered, inklusive Opaltorget, klassades 2017 av Polisen som särskilt utsatt område, vilket definieras som ett område där kriminella har en inverkan på lokalsamhället och situationen innebär att det är svårt eller nästintill omöjligt för polisen att fullfölja sitt uppdrag. 2021 omklassades Tynnered från särskilt utsatt område till riskområde.

Se även 
 Stadsdelar i Göteborgs kommun
 Stadsplanering i Göteborg
 Stadsplanering i Sverige
 Tynnered (stadsdelsnämndsområde)

Referenser

Vidare läsning

Skönlitteratur
 - Självbiografisk skildring där författaren växer upp i 1980-talets Tynnered.

Stadsdelar i Göteborg
Visselpipa

En visselpipa är ett litet blåsinstrument eller signalverktyg som kan frambringa en ton. Visselpipor har länge använts som signalverktyg i bland annat järnvägstransport och idrott. 

Genom att förse visselpipan med en kula som roterar med hjälp av luften i en kammare, så att den ibland blockerar spaltöppningen, får man en drillande ton som är mer genomträngande än den rena tonen som annars skulle uppstå. Denna konstruktion är vanlig på signalvisselpipor, de som polisen använder, vid järnvägen, inom idrott med mera.

En liknande effekt uppnås om man konstruerar visselpipan med dubbla spaltöppningar som avger två olika toner som inte harmonierar med varandra. Denna konstruktion är vanlig på signalvisselpipor för nödsituationer, till exempel på flytvästar.

Se även 
 Flöjt
 Sälgflöjt
 Vissling
 Ångvissla

Referenser

Blåsinstrument