kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Orogenes

Orogenes (från grekiskans oros "berg" och genesis "ursprung" eller "skapelse") är den vetenskapliga termen för en avlång och någorlunda bred zon av deformation av bergarter och som ofta tar sig uttryck i att bergskedjor bildas. Vid aktiva orogeneser brukar vulkanisk aktivitet och jordbävningar förekomma. Orogeneser sker vanligtvis när två kontinentalplattor kolliderar med varandra och den ena skjuts upp på den andra.

I icke vetenskapliga sammanhang används ofta begreppet bergskedjebildning, och ibland det mindre lämpliga bergskedjeveckning.

Bergskedjor
Med undantag av större vulkaner som bildats ovanpå mantelplymer bildas inte berg i isolerade områden utan i linjära kedjor. Idag finns ett flertal större och än fler mindre kedjor.
Orogeneser har en livslängd på tiotals miljoner år innan de avtar och bergskedjor vittrar, ibland kan det ta upp till 50 miljoner år. De man ser idag är relativt unga och existerade inte innan kritaperioden, det som återstår av vittrade berg är ofta deformerade rester av metamorfos som vittnar om en tidigare orogenes.

Namn på olika bergskedjor
Tian Shan
Serra do Mar
Anderna
Sierra Madre
Appalacherna
Pyrenéerna
Himalaya
Alperna
Sydalperna
Atlasbergen
Uralbergen
Kaledoniderna

Namn på olika orogeneser (exempel)
Andinska orogenesen, som pågår sedan Jura i Sydamerika och har bildat Anderna
Alpina orogenesen, som fortfarande pågår, bl.a. med bildandet av Alperna och Himalaya
Kaledonska orogenesen för 490-390 miljoner år sedan, bl.a. med bergskedjebildning i Skandinaviska bergskedjan
Hercynska orogenesen, under Paleozoikum i Europa

Se även
 Plattektonik
 Landhöjning

Källor

Geologi
Gravitationseffekter
Astrid Kindstrand

Astrid Lydia Josefina Kindstrand, 8 februari 1907 i Borås församling i dåvarande Älvsborgs län, död 18 oktober 1962 i Västra Vingåkers församling i Södermanlands län, var en svensk lärare och journalist, känd som Sveriges första kvinnliga nyhetsuppläsare i radion.

Astrid Kindstrand var dotter till jägmästaren Axel Kindstrand och Hanna Rapp. Efter studentexamen i Stockholm 1926 följde akademiska studier, genom vilka hon blev filosofie kandidat 1931 och filosofie magister 1932. Hon verkade sedan vid olika skolor i Stockholmsregionen, bland annat som extra ordinarie ämneslärare vid Stockholms stads hushållstekniska mellanskola. År 1938 blev hon sekreterare i Radiotjänsts kvinnokommitté och 1939 amanuens vid Radiotjänst. Mellan 1936 och 1939 var hon sekreterare hos Akademiskt bildade kvinnors förening.

Astrid Kindstrand blev den 6 april 1938 den första kvinnan att läsa upp TT-nyheterna på radio för Radiotjänst. Nyhetsuppläsningen ledde till upprörda lyssnarreaktioner. Att hon slutade med uppläsningen berodde dock inte på dessa reaktioner, uppgav hon i en intervju i Sveriges Radio 1949, utan på att hon inte orkade med denna arbetsuppgift utöver de två andra hon redan hade.

År 1944 kom hon till Samrealskolan i Katrineholm, där hon först var timlärare, 1946 blev extra ordinarie adjunkt och från 1950 var ordinarie läroverksadjunkt.

Astrid Kindstrand gifte sig 1939 med sin syssling Wilhelm Kindstrand (1901–1962), som var stadsnotarie i Katrineholm samt son till kaptenen och godsägaren Helmer Kindstrand och Ulla Lybeck. De fick två söner som båda läste juridik: Acke (1939–1965) och Magnus Kindstrand (född 1943), den senare advokat och delägare i Mannheimer Swartling.

Makarna Kindstrand avled med bara några veckors mellanrum och är begravda på Gammalkils kyrkogård i Östergötland.

Källhänvisningar

Externa länkar
Sveriges Radio Minnen: Kvinnlig röst skapade folkstorm 1938
Kungliga biblioteket: Första kvinnliga nyhetsuppläsaren

Födda 1907
Personer inom svenska medier
Kvinnor
Avlidna 1962
Svenska lärare under 1900-talet
Internationell kvinnohistoria
Svensk kvinnohistoria
Lärare från Borås
Journalister från Borås
Storfors AIK

Storfors AIK, bildad 1931, är en idrottsklubb i Piteå i Norrbottens län. Föreningen har fotboll och ishockey på programmet, man har som högst nått tredjedivisionerna på herrsidan (bägge idrotterna) och högsta serien i fotboll för damer (innan allsvenskan blev till). Per 2022 har föreningen tre sektioner för fotboll (dam, herr och ungdom) samt en sektion för ishockey.

Fotboll 

Klubben har spelat fotboll sedan starten, som högst har man spelat i division I på damsidan och gamla division III på herrsidan. Verksamheten är idag uppdelad på en dam-, en herr- och en ungdomssektion. Herrlaget var sammanslaget med lokalrivalen Piteå IF 1980-1983 under beteckningen Storfors AIK/Piteå IF.

Herrar 
I fotboll kvalspelade man 1966 mot Skellefteå AIK om en plats i division II, Sveriges dåvarande andra division, 1967 men åkte på stryk. Totalt spelade laget elva säsonger i tredje högsta divisionen, gamla division III, säsongerna 1961-1971. Sedan säsongen 2021 spelar laget i division II, den fjärde högsta serienivån.

Spelartruppen

Damer 
Damlaget har deltagit i seriespel sedan 1975, och har spelat i det som då var landets högsta serie vid två tillfällen: 1981 i Division I Norra Norrland och 1987 i Division I Norra. Laget lyckades dock inte att kvalificera sig till den första Damallsvenskan. Till säsongen 1988 slogs damlaget ihop med Piteå IF, som övertog platsen i Division I Norra 1988. Ett nytt damlag började om i Division IV Norrbotten Södra.

Ishockey 
Ishockeylaget spelade säsongen 2005/2006 Division 1 för första gången. Per 2022 bedriver inte sektionen seniorverksamhet men väl ishockey för flickor och pojkar upp till tolv års ålder.

Källor

Fotnoter

Externa länkar
Klubbens webbplats

Fotbollsklubbar i Sverige
Ishockeyklubbar i Sverige
Sportklubbar i Piteå kommun
Sportklubbar bildade 1931
Uppsalaskolan (juridik)

Uppsalaskolan (engelska: Scandinavian legal realism) är enrättsvetenskaplig skolbildning, vilken uppkom under inflytande av Uppsalafilosofin. 

Vilhelm Lundstedt och Karl Olivecrona betraktas ofta tillsammans med deras lärare Axel Hägerström som skolans tidiga frontgestalter. Den danske rättsfilosofen Alf Ross räknas ibland till skolan men kan även inordnas under den bredare kategorin skandinavisk rättsrealism.

Grundläggande för Uppsalaskolan är uppfattningen att absoluta rättigheter inte existerar, förnekande av allmängiltiga värden (så kallad värdenihilism), att en domare ibland måste agera rättsskapande och att han då bör göra så med syfte att handla till samhällsnyttans gagn, samt att varje juridiskt problem har mer än en tänkbar och rättsligt korrekt lösning.

Denna 'nya' Uppsalaskola måste särskiljas från den 'gamla' Uppsalaskolan. Den filosofiska skola som grundades av Christopher Jacob Boström kallades på sin tid för Uppsalaskolan. Den 'nya' Uppsalaskolan uppfattade sig stå i motsatsställning till den 'gamla' uppsalaskolan.

Se även 
 Allmän rättslära
 Jurisprudens
 Rättspositivism
 Naturrätt
 Rättsfilosofi
 Rättsrealism

Referenser

Noter

Svenska rättsfilosofer
Bengt Wallerström

Bengt Natanael Wallerström, född 14 januari 1904 i Halmstad, död 23 juli 1983 på Lidingö, var en svensk kompositör och cellist.

Wallerström spelade cello för Felix Körling under sex år. Han engagerades vid Radiotjänst där han var programledare för musikaliska barnprogram 1925–1935 tillsammans med sin bror August Wallerström samt deras svägerska Ingrid Wallerström. Hans första samling med barnvisor Knäck-kalaset – skapad tillsammans med dessa två – gavs ut 1924.

Bengt Wallerström är begravd på Skogskyrkogården i Stockholm.

Filmmusik

Bibliografi barnvisor 
1924 – Knäck-kalaset
1927 – Lillebrors visor
1932 – Sockerlandet

Externa länkar

Referenser 

Svenska cellister under 1900-talet
Svenska kompositörer under 1900-talet
Musiker från Halmstad
Födda 1904
Avlidna 1983
Gravsatta på Skogskyrkogården i Stockholm
Män
Anseendeskydd

Anseendeskydd är i svensk lag ett skydd som utgår för väl ansedda varumärken. Det rör sig om ett utökat skydd vid jämförelse med grundregeln. Reglerna beskrivs i 1 kap. 10 § Varumärkeslagen (2010:1877).

Källor

Immaterialrätt
Inez Lundmark

Inez Kristina Lundmark, född 24 juli 1887 i Västra Ämterviks församling  i Värmland, död 23 oktober 1965 i Karlstad, var en svensk skådespelare och röstpedagog.

Biografi 
Inez Lundmark var dotter till lantbrukaren Nils Olsson Lundmark. Efter studier för Signe Hebbe och Maria Schildknecht debuterade hon 1916 vid Lorensbergsteaterns invigning som Indras dotter i Ett drömspel. Lundmark var 1917–1918 engagerad vid Folkets hus teater i Stockholm, 1918–1921 vid Intima teatern och 1921–1923 vid Helsingborgs stadsteater. Hon deltog därefter i turnéer med Riksteatern. 1925 vistades hon i Italien för språk och teaterstudier.

Lundmark var från 1925 till sin död gift med operasångaren, friherre Sten Hermelin (1896–1973). Makarna är begravda på Västra Ämterviks kyrkogård.

Filmografi i urval 

1947 – Tösen från Stormyrtorpet

Teater

Roller

Referenser

Noter

Källor

Externa länkar

Svenska scenskådespelare
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska friherrinnor
Personer från Västra Ämterviks socken
Födda 1887
Avlidna 1965
Kvinnor
Mirjami Kuosmanen

Mirjami Kuosmanen, född 22 februari 1915 i Keuru, Finland, död 5 augusti 1963 i Helsingfors, var en finländsk skådespelare och manusförfattare.

Filmografi roller i urval

Filmmanus

Externa länkar

Finländska skådespelare under 1900-talet
Finländska manusförfattare
Kvinnor
Födda 1915
Avlidna 1963
Personer från Keuru
Hugo Edlund

Hugo August Mauritz Edlund, född 28 februari 1883 i Ljusdal i Hälsingland, död 9 december 1953 i Jakobs församling i Stockholm, var en svensk filmfotograf och stillbildsfotograf.

Biografi 
Edlund flyttade från Ljusdal till Stockholm den 23 februari 1899. Han var känt för att arrangera sina filmbilder efter förlagor i målarkonsten, exempelvis i Synnöve Solbakken från 1919 komponerade han tablån efter tavlan "Den sårade björnjägaren" från 1856 av Adolph Tidemand eller i Gustaf Wasa del I och II från 1928 där han använde Carl Larssons kända målning som förlaga. Han växlade omkring 1920 från Skandiafilm tillsammans med regissören John W. Brunius över till Svensk Filmindustri och blev Brunius' ständige fotograf under hela stumfilmstiden. Efter 1932 drev han en fotoateljé på Biblioteksgatan 4. Som sådan stod han även för stillbilder i filmer där han inte verkade som filmfotograf, exempelvis i Kanske en diktare från 1933.

Arbeten i urval

Filmfoto i urval

Referenser

Externa länkar 

 
 

Svenska filmfotografer
Personer från Ljusdal
Födda 1883
Avlidna 1953
Män
Bytet

Bytet är en roman från 1995 av Lars Molin.

Handling
Boken berättar om en man som får hjärtinfarkt och hur organdonationer organiseras internationellt. Handlingen är påverkad av den hjärtinfarkt Molin själv upplevde vid 47 års ålder i slutet av 1980-talet.

Källor

Skönlitteratur 1995
Svenska romaner
Svenskspråkig skönlitteratur
Monocyt

En monocyt är en vit blodkropp som finns i blodet och ingår i immunförsvaret som skydd mot patogener, de förflyttar sig snabbt (ca 8–10 timmar) till den infekterade vävnaden. Monocyter utgör 4–8 % av de vita blodkropparna och mognar utifrån monoblaster i benmärgen och färdas därefter i blodomloppet i cirka en till tre dagar. Därefter utvecklas de till makrofager, "stor-ätare" av skadad vävnad, döda celler samt till viss del bakterier i vävnaden.

Vid körtelfeber (mononukleos) har man en stor ansamling av monocyter i lymfkörtlarna.

Externa länkar

Immunceller
Namtso

Namtso (kinesiska: 纳木错, officiellt: Nam Co; ; “Gudomlig sjö”; i europeisk litteratur: "Tengri-Nor"), är en bergssjö i centrala Tibet, på gränsen mellan häraderna (dzongerna) Damshung i Lhasas stad på prefekturnivå  och Palgon i prefekturen Nagchu i den autonoma regionen Tibet; Kina, cirka 120 km kilometer nordnordväst om huvudstaden Lhasa. Den ligger på 4 718 meter över havet och med sina 1 920 km² är den Tibets näst största saltsjö. Den största är Qinghaisjön.

Vattnet i sjön är mycket rent och klart och sjön anses vara en av de vackraste platserna i bergskedjan Nyenchen Tanglha. Sjön är en helig plats och har använts i flera århundraden som färdmål för tibetanska pilgrimer. I sjöns sydöstra del ligger klostret Tashi Dor. Sjöns tillflödena består till största delen av smältvatten från snö och glaciärer i bergen. Sjön saknar avlopp.

Bildgalleri

Källor

Noter

Externa länkar

Saltsjöar i Kina
Geografi i Tibet
WP:Projekt Kina
Tomás de Torquemada

Tomás de Torquemada, född 1420 i byn Torquemada nära den nordspanska staden Valladolid, död 16 september 1498 i Ávila, var storinkvisitor i Sevilla, Spanien. Han var dominikanermunk, liksom sin farbror Juan de Torquemada, och blev prior vid Santa Cruz-klostret i Segovia. När prinsessan, sedermera Spaniens drottning, Isabella var i Segovia utnämnde hon honom till sin biktfader, vilket gav honom ett starkt inflytande över kungahuset. 

1482 blev han assisterande inkvisitor och året därpå utnämndes han av påven Sixtus IV till storinkvisitor i Kastilien. Tre år senare utvidgades hans makt av Innocentius VIII som gjorde honom till storinkvisitor över hela Spanien. I denna ställning författade han instruktioner för hur inkvisitionen skulle utföras, bland annat gällande användandet av tortyr.

Både Torquemada, Ferdinand och Isabella ansåg det viktigt att Spanien skulle vara ett kristet land och såg därför judarna och muslimerna som ett problem. En stor del av dessa dödades eller fördrevs från landet. Andra konverterade till katolicism, men många av dessa misstänktes fortfarande i hemlighet ha kvar sin gamla tro och blev därför också föremål för inkvisitionen. Torquemada författade en lista på kännetecken som skulle hjälpa till att identifiera sådana, så kallade "kryptojudar". Judarna i synnerhet ansågs oönskade och Torquemada lanserade en kampanj som stärkte antisemitismen i landet, bland annat genom historier om hur judar mördade barn och liknande. Han var en stor drivkraft bakom det påbud som 1492 förvisade alla judar från Spanien. De judar som påträffades på spansk mark skulle avrättas.

Torquemadas inkvisition var synnerligen grym. Till och med påven Sixtus IV protesterade mot hans metoder, men Torquemada fick stöd från Ferdinand och Isabella.

Torquemada var antisemit trots att han var barnbarn till en judinna som konverterat till katolicismen.

Torquemada dog av naturliga orsaker vid 78 års ålder.

Torquemada har förekommit i flera litterära verk, bland annat pjäsen Torquemada av Victor Hugo. Huvudskurken i serien Nemesis the Warlock (och datorspelet baserat på serien) är inspirerad av och uppkallad efter honom.

Referenser

Personer i Spanien under 1400-talet
Födda 1420
Spanska dominikaner
Män
Avlidna 1498
Johann Tetzel

Johann Tetzel, född 1465 i Pirna, hertigdömet Sachsen-Meissen, död 11 augusti 1519 i Leipzig, Tyskland, var en tysk dominikanermunk, som blev känd genom avlatshandel, och var en stor antagonist till Martin Luther.

Biografi
Tetzel blev 1487 baccalaureus vid Leipzigs universitet och trädde 1489 in i dominikanorden. Under återstoden av livet tillhörde han Sankt Pauliklostret i Leipzig, även om han ofta var ute på kyrkliga uppdrag. Först förkunnade han avlat för Tyska orden i Livland, därpå, 1505-1510, i Sachsen, Schlesien, Elsass och andra ställen. Därefter försvinner han ur historien några år, innan han 1516 dyker upp som subkommissarie vid Johannes Angelus Arcimboldus jubelavlat i Meissen och 1517 vid ärkebiskopen Albrekt av Magdeburg och Mainz avlat. Han uppehöll sig bland annat i Eisleben, Halle an der Saale, Zerbst, Berlin, Jüterbog och Magdeburg. 

Här följde Tetzel noga den instruktion som han fått av Albrekt i 94 paragrafer. I samband med uppehållet i Jüterbog kom även borgare från Wittenberg att uppsöka Tetzel för att köpa avlatsbrev, vilket ogillades av Martin Luther i egenskap av biktfader till stadens borgare. Ansvaret för det sätt varpå denna avlat bedrevs och som uppkallade Luther till de 95 teserna låg mest hos Albrekt, vilket också Luther menade. Tetzel var emellertid beryktad för den grova folkliga vältalighet varmed han prisade sin vara i sådana satser som att han med sin avlat frälst flera själar än Petrus med sin predikan, att den av honom köpta avlatens kraft verkade lika mycket som Kristi kors. Han tillskrivs även citatet "när myntets klang i kistan hörs, till himlen själen genast förs", vilket motsvarar innehållet i hans förkunnelse, eftersom han hävdade att ånger och bot inte var nödvändigt för att de avlidna skulle få avlat.

Mot Luthers teser, vilkas antal bestämdes av paragraferna i Tetzels instruktion, uppsatte Tetzel 1518 i Frankfurt an der Oder 122 disputationsteser, som Konrad Wimpina hade författat; av påvlig ynnest erhöll han också utan prövning teologie doktorat genom sin orden, och han skrev en ny samling teser mot Luther. Händelsernas gång sköt honom emellertid fullständigt i bakgrunden. Av Karl von Miltitz prisgavs han som syndabock; hans sedliga liv var inte heller otadligt, även om han också blivit överdrivet svartmålad. Han drog sig förskräckt undan till dominikanklostret i Leipzig, där han dog. Luther hade kort förut skickat honom ett tröstebrev.

Källor

Externa länkar
Johann Tetzel i Catholic Encyclopedia
NNDB

Tyska dominikaner
Födda 1465
Avlidna 1519
Män
Ugglan
Alumner från Leipzigs universitet
Personer i Tyskland under 1500-talet
Biblioteca Laestadiana

Biblioteca Laestadiana startades av Lars-Erik Wikberg i Vuono,  Haparanda under våren 1996. Den första boken – Dårhushjonet av Laestadius – i det som tillika är en bokserie "Biblioteca Laestadiana"  är dock utgiven på annat förlag, Artos bokförlag i Skellefteå.

Syfte med förlagets bokutgivning är att få Raattamaas brev och Laestadius alla predikningar översatta och utgivna på svenska, samt ett antal andra historiskt viktiga dokument från den laestadianska väckelsens första tid.

Den litteratur som har getts ut om den första tiden i laestadianismen har varit på finska. Endast en liten del har översatts till svenska eller andra språk. 

Materialet utgör en viktig del av Tornedalens, Kalixälvdals och Malmfältens historiska arv, oberoende om man själv tillhör den laestadianska rörelsen eller inte. Det har påverkat människorna i dessa områden, samt även i Finland, norra Norge och finsk- och svenskbygderna i Amerika. Arbetet med att översätta detta material fortgår.

Titlar utgivna
Lars Levi Laestadius, Dårhushjonet 1997, utgiven på Artos bokförlag
Johan Raattamaa, Brev och skrivelser 2001
Lars Levi Laestadius, Se Guds Lamm 2001
Aatu Laitinen, Minnen från Lappmarkens kristendom 2002
Erkki Antti Juhonpieti,  Brev och skrivelser 2002
Lars Levi Laestadius, Samlade predikningar del 1  2006
Mathilda Fogman - andlig moder i den tidiga laestadianismen 2007
Sam Wettainen Hjärtats tro 2007
Vår tids äldstes skrivelser  2009
Lars Levi Laestadius, Samlade predikningar del 2  2010
Kristliga sändebrev 2011
Lars Levi Laestadius, Samlade predikningar del 3, 2013
Lars Levi Laestadius, The Lunatic (Dårhushjonet översatt till engelska av Anders Strindberg), 2015
Johan Takkinen Brev och skrivelser 2018
Johansson i Backe, Frestelsens berg 2018 (roman i nytryck, reviderad text, om Erik Larsson - "Kiruna-Lasse")
Lars Levi Laestadius, Samlade predikningar del 4, 2019
Lars Levi Laestadius, Försoningen 2020
Lars Levi Laestadius, Samlade predikningar del 5, 2022

Planerade titlar
Laestadiansk brevbok - De äldstes bok 2,  2025
Lars Levi Laestadius, Samlade predikningar del 6, 2024
Laestadiansk brevbok 2, 2025
Laestadiansk brevbok 3, 2025

Källor 
Bokförlaget Biblioteca Laestadiana

Svenska bokförlag
Företag bildade 1996
Konrad Plank

Konrad "Conny" Plank, född 3 maj 1940 i Hütschenhausen, Pfalz, död 18 december 1987 i Köln, Nordrhein-Westfalen, var en tysk musikproducent. Conny Plank verkade i Tyskland inom musikbranschen från 1950-talet till senare delen av 1980-talet. Plank var en av pionjärerna när det kom till att använda inspelningsutrustningen i musikstudion som ett instrument. Han var en av dem som formade krautrockens ljudbild.

Biografi
Plank började yrkeskarriären som starkströmsingenjör men kom 1964 att börja arbeta som ljudtekniker på radiostationen Westdeutscher Rundfunk (WDR), där han arbetade fram till 1966. Han började arbeta i Rhenus Tonstudio och var praktikant hos musikregissören Wolfgang Hirschmann. Hirschmann lät honom bland annat vara ljudassistent vid konserter med Marlene Dietrich 1969 och som ljudansvarig vid en konsert vid Duke Ellington 1970. Han arbetade 1970 återigen på Westdeutscher Rundfunk (WDR) i Köln. WDR:s radiostudio i Köln spelade en stor roll under 1950- och 1960-talets framväxande av experimentell musik och ljudkonst. Där konstnärer, kompositörer och ljudtekniker som exempelvis Nam June Paik, Karlheinz Stockhausen och John Cage på olika sätt varit delaktiga. Han arbetade även som frilansande producent.

Kraftwerk och krautrocken
Mot slutet av 1960-talet började Plank söka sig till popen och kom då i kontakt med band som Kraftwerk, Cluster och NEU!. 1970 grundade han musikförlaget Kraut. Plank byggde sin egen studio i Wolperath i Neunkirchen-Seelscheid nära Köln, och det var här som han tillsammans med de nämnda banden skapade krautrockens ljudbild. Senare kom han att samarbeta med Brian Eno som, influerad av Planks idéer, producerade David Bowies Berlintrilogi. Plank var också med och producerade Kraftverks fyra album och präglade ljudbilden. I Wolperath spelades bland annat Kraftwerks "Autobahn" in. Albumet "Autobahn" album anses vara en av de allra första elektroniska popskivorna, och det är ett av de viktigaste när det kommer till populariseringen av elektronisk musik, trots att albumet inte enbart består av elektroniskt skapade ljud utan även av gitarr, flöjt och fiol.

Plank kom att samarbeta med många New wave-grupper som till exempel Devo, Ultravox, D.A.F, Liaisons Dangereuses, Eurythmics och Nina Hagen samt rock- och popartister som Scorpions och Gianna Nannini.

Konrad Plank dog av cancer 1987.

Diskografi i urval (som producent)
 Tone Float – Organisation (1970)
 Kraftwerk – Kraftwerk (1970)
 Neu! – Neu! (1972)
 Lonesome Crow – Scorpions (1972)
 Ralf und Florian – Kraftwerk (1973)
 Autobahn – Kraftwerk (1974)
 Systems of Romance – Ultravox (1978)
 Vienna – Ultravox (1980)
 Alles ist gut – D.A.F. (1981)
 In the Garden – Eurythmics (1981)
 Rage in Eden – Ultravox (1981)

Se även 
 Karlheinz Stockhausen
 Organisation/Kraftwerk
 D.A.F.
 Ideal

Källor 
Painting with sound. The life and music of Hans-Joachim Roedelius - Stephen Iliffe, 2003,

Referenser

Ljudtekniker
Tyska musikproducenter
Kraftwerk
Födda 1940
Avlidna 1987
Män
ESB

ESB, Enterprise Service Bus, kombinerar meddelandehantering, transformering, säkerhet och transaktioner för att skapa en applikationsmässig infrastruktur byggd på Web Services. SOA-arkitekturen stöds genom att ESB implementerar SOAP, WSDL och eventuellt UDDI.

De viktigaste funktionerna för en ESB är:

Meddelandetransformering – Transformering av data från proprietära dataformat till ett gemensamt XML-baserat format som kan förstås av båda sändande och mottagande applikationer.

Innehållsbaserad dirigering – Bestämning av ett meddelandes destination baserat på dess innehåll, vilket befriar den sändande applikationen från att känna till alla tänkbara mottagare.

Publicering och prenumeration – En händelsedriven modell som bygger på att en händelse som inträffar i en viss applikation får en annan händelse att inträffa i en annan applikation.
 
Säkerhet – Ett ramverk för att möjliggöra säkra överföringar av meddelanden mellan applikationer i ett distribuerat system.

Transaktioner – Möjlighet till att utföra transaktioner som är både asynkrona och synkrona.

Exempel på ESB-plattformar 
 ECxgate [Client Computing]
 WSO2 Enterprise Integrator

Se även
XML

Källor 

Akronymer