kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Centiljon

Centiljon är talet 10600 i tiopotensnotation, och kan skrivas med en etta följd av 600 nollor i den långa skalan. Det är ett av de största namngivna talet i den långa och korta skalan för stora tal.

I den korta skalan, som används i engelsktalande länder som USA och Kanada, är en centiljon istället 10303, eller en etta följd av 303 nollor. Sedan 1974 har även Storbritannien och Australien använt den korta skalan, så idag är det en etta följd av 303 nollor man menar i dessa länder då man refererar till en centiljon.

Se även 
 Namn på stora tal
 Långa och korta skalan för stora tal

Referenser 

 ZXA
1000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000000
Orlando di Lasso

Orlando di Lasso (även känd som Orlande de Lassus, Orlandus Lassus, Roland de Lassus eller Roland Delattre), född 1532 i Mons, död 14 juni 1594 i München, var en nederländsk kompositör, verksam under renässansen i den nederländska skolan.

Asteroiden 11585 Orlandelassus är uppkallad efter honom.

Biografi 
Under barndomen sjöng Orlando i Nicolauskyrkans gosskör i Mons. Vid tolv års ålder reste han med Ferdinands av Gonzaga kapell till Sicilien, där han gjorde sin första bekantskap med italiensk musik. Vidare resor följde till Milano och Rom. Han förde ett ovanligt kringflackande liv för sin tid och hann även besöka Frankrike och England innan han slog sig ner i Antwerpen. I Rom var han kapellmästare vid Laterankyrkan åren 1553–1554. Redan vid den här tiden hade Lasso blivit internationellt känd, och 1555 trycktes några av hans motetter för första gången. 1556 kallades Lasso till hovet i München av Albert V. Lasso gjorde intryck på fursten och han avancerade från tenorsångare till ledare för hovkapellet, som var ett av de förnämsta i Europa med omkring 90 sångare och instrumentalister. Han stannade vid tjänsten fram till sin död 1594, men det hindrade honom inte från att företa talrika resor till bland annat Wien, Paris och Italien. Många av Lassos verk hade gått till trycket under hans livstid. Inte desto mindre gjorde hans två söner Rudolf och Ferdinand en stor insats för att bevara hans verk för eftervärlden genom att 1604 ge ut en samlingsvolym med 516 motetter, Magnus Opus musicum.

Verk 
Lasso komponerade både profan och kyrklig musik, dock med tyngdpunkt på den förra. Han var extremt produktiv och skrev omkring 2 000 verk under sin livstid, däribland cirka 650 motetter och 50 mässor. Han skrev även ett stort antal magnificat, chansoner och madrigaler. I sina verk sammanfogar han flera olika stilriktningar; grunden är den nederländska polyfonin men den blandas upp med influenser från den venetianska körsången och den italienska madrigalen. Hans yppersta kompositioner anses allmänt vara motetterna, där han bland annat visar prov på sin mästerliga hantering av körstämmor – upp till tolv olika i somliga motetter.

Några verk 
 Miss Qual donna
 To All Things a Season by The King's Singers
 Matona mia cara
 Penitential Psalms
 Lagrime di San Pierto

Källor

Externa länkar 

 Lyssna till fria inspelningar av sånger från Umeå Akademiska Kör.
 
 

Födda 1532
Avlidna 1594
Renässanskompositörer
Nederländska klassiska kompositörer
Män
Personer från Mons
Brezjnevdoktrinen

Brezjnevdoktrinen, var en utrikespolitisk doktrin i Sovjetunionen som innebar att landet ansåg sig ha rätten att ingripa politiskt och militärt i de kommunistiskt styrda länder där det kommunistiska styret var hotat.

Brezjnevdoktrinen kan ses som ett svar på Trumandoktrinen som uttalades 1947 av USA. USA lovade att hjälpa länder vars frihet hotades, indirekt betydelse att motverka kommunismen.

Vid det polska kommunistpartiets femte kongress den 13 november 1968 försvarade den sovjetiske generalsekreteraren Leonid Brezjnev den Warszawapaktens invasion av Tjeckoslovakien i augusti samma år, efter den så kallade Pragvåren, med att det är en angelägenhet för alla socialistiska länder att ingripa när krafter som är fientliga mot socialismen försöker återinföra kapitalismen i ett socialistiskt land. I detta låg att Sovjetunionen inte kunde tillåta att någon stat lämnade Warszawapakten eller att kommunistpartierna i östra Europa gav upp sin ledande roll. 

Doktrinen kan enligt ett synsätt sägas ha upphört att gälla 1989 när de östeuropeiska staterna inledde radikala systemskiften bort från statssocialismen utan att Sovjetunionen gjorde anspråk på rätt att stoppa denna utveckling. Den kan egentligen sägas ha upphört redan i december 1981 då Sovjetunionens politbyrå beslutade att man inte skulle invadera Polen, där fackföreningen Solidaritet genomförde massiva demonstrationer. Andropov, ledamot i Politbyrån, sade till sina kollegor: "Vi måste framförallt bry oss om vårt eget land." Ryssarna oroade sig för sanktioner eller anfall från västländerna. Detta beslut blev dock inte känt för omvärlden, och Politbyrån kunde övertyga den nya polska ledaren, general Wojciech Jaruzelski, att Sovjetunionen stod i begrepp att intervenera, vilket ledde till att Jaruzelski motvilligt införde undantagstillstånd, grep ledarna i Solidaritet, och införde restriktioner och censur. Därefter förlitade sig Kreml på hot om att använda våld för att behålla kontrollen i Östeuropa, men de visste att det i själva verket inte var möjligt att använda våld.

Källor 

1968 i Sovjetunionen
Doktriner
Sovjetunionens historia
Politik i Sovjetunionen
Politikåret 1968
Bökstastenen

Bökstastenen, med signum U 855, är en runsten som finns på norra sidan om vägen mellan Böksta och Balingsta, vid avtagsvägen till Risslinge, i Uppland. Stenen är berömd för sitt bildinnehåll. Bland annat hittar man där vad som sägs vara den äldsta bevarade avbildningen av en skidlöpare.

Inskriften

Inskriften i runor

Motivet

Inuti runslingan finns en detaljrik framställning. Skidlöparen på vänstra sidan håller båge och pil i handen. Den största figuren visar en ryttare med spjut. På högra sidan ristningen syns två mindre djur som jagar ett hornprytt djur, kanske två hundar som jagar en älg eller en hjort. En fågel, förmodligen en dresserad jaktfågel, har slagit sina klor i älgen/hjortens huvud, ytterligare en fågel syns uppe ovanför runslingan.

Scenen brukar tolkas som en älgjakt, det är dock inte säkert att det rör sig om en vanlig jakt då man vanligtvis inte bedrev älgjakt till häst och särskilt inte på vintern. Skidlöparen kan tolkas som jaktguden Ull då skidor och pil med båge är Ulls attribut. Om skidlöparen är Ull så är det tänkbart att även den skäggprydde mannen med spjut som rider på en hingst skall tolkas mytologiskt. Det skulle kunna vara Oden åtföljd av sina ulvar och korpar. Bilden kan samtidigt tolkas som en framställning av jakten som idé. Det finns heller inga referenser till kristendom.

Stenen och dess historia

Stenen består av grå granit, dess höjd är 2,57 m. och dess bredd är 2,12 m. Den är sprucken i fem större block som åter ihopfogats.

Johannes Bureus var den förste som undersökte stenen, som då fanns "Vti Balningzstada Prästeäng". Senare beskrevs stenen fortfarande på samma plats, men sönderslagen i fem delar. I rannsakningarna sades att en del var inmurad i kyrkogårdsmuren, vilket bekräftades av Johan Hadorph som angav att de andra delarna låg på Balingstas prästäng, mitt emot gården Böksta. Även Richard Dybeck skrev 1857 att fyra delar låg kvar på ängen, men han kunde inte hitta den femte delen i muren. 1864 flyttades de fyra delarna ut till sin nuvarande plats vid vägen och sammanfogades. Stenens förmodligen ursprungliga placering bör ha varit ungefär hundra meter söder om nuvarande placering, ute på ängen (åkern) som ligger söder om vägen som stenen nu står norr om. Ristningsytan har varit vänd mot söder mot en väg som inte längre finns kvar.

Den femte delen av Bökstastenen var försvunnen fram till 2004 då den återfanns vid grävningsarbeten vid grindstolparna till Balingsta kyrka. Den saknade delen togs upp och Bökstastenen blev kompletterad.

Bildgalleri

Se även
Alfabetisk lista över runinskrifter
Lista över Upplands runinskrifter
Lista över fornlämningar i Uppsala kommun (Balingsta)

Referenser

 
Bökstastenen
Runinskrifter i Uppsala kommun
Kosova

Kosova är en by () i Põlva kommun i landskapet Põlvamaa i sydöstra Estland. Byn ligger vid Riksväg 45, direkt norr om småköpingen Ahja, vid gränsen mot landskapet Tartumaa.

I kyrkligt hänseende hör byn till Võnnu församling inom den Estniska evangelisk-lutherska kyrkan.

Före kommunreformen 2017 hörde byn till dåvarande Ahja kommun.

Källor 

Orter i Põlvamaa
Byar i Estland
Irkesjtam

Irkesjtam (Иркештам) är en ort i Kirgizistan. Den ligger på 2900 m höjd vid gränsen till Kina. Väg E60 slutar där. I närheten (längs E60) ligger Irkesjtam-passet på drygt 3500 m höjd.

Externa länkar
 Kartor, satellitbild (Google maps har högupplöst satellitbild)

Orter i Osj (provins)
E007

E007 eller Europaväg 007 är en europaväg som börjar i Tasjkent i Uzbekistan och slutar i Irkesjtam i Kirgizistan. Längd 600 km. Denna väg har inget samband med europavägen E7 (i Frankrike och Spanien) trots sina likheter i vägnumret.

Sträckning
Tasjkent - Kokand - Andizjan - (gräns Uzbekistan-Kirgizistan) - Osj - Irkesjtam

Irkesjtam ligger vid gränsen mot Kina.

Nationella vägnummer är A373 mellan Tasjkent och Osj, M41 mellan Osj och Sary-Tasj och A371 mellan Sary-Tasj och Irkesjtam.

Nära Sary-Tasj finns ett bergspass, Taldykpasset, på 3 615 m höjd, en av de högsta höjder en europaväg når, mycket högre än i Alperna.

Historia
Europavägnumret infördes cirka år 2000 på samma sträcka som nu, Tasjkent-Irkesjtam.

Anslutningar till andra europavägar
 E123 i Tasjkent
 E006 i Kokand
 E60 mellan Sary-Tasj och Irkesjtam

Externa länkar
Irkeshtam vid Kinas gräns  (Google maps har en skarp satellitbild)

Europavägar
The B-52’s

The B-52’s är ett amerikanskt rockband bildat hösten 1976 i Athens i Georgia. Namnet är taget efter en speciell damfrisyr som påminner om noskonen till det amerikanska bombplanet Boeing B-52 Stratofortress. Gruppen räknas som grundläggande för den alternativa musiken. Den har bestått av sångarna Kate Pierson, Cindy Wilson, och Fred Schneider, gitarristen Ricky Wilson (Cindys äldre bror) och Keith Strickland på trummor i olika konstellationer.

Historik 
Att bandet överhuvudtaget kom till berodde på en överförfriskad kväll på en kinakrog. Ingen i gruppen hade egentligen någon musikalisk erfarenhet, och sina första framträdanden gjorde man med förinspelade gitarrer och trummor.

1978 kom gruppens första singelskiva, "Rock Lobster". Låten blev en hit inom undergrounden och den gjorde att man fick uppträda på den legendariska klubben CBGB. Nästföljande år kom debutalbumet The B-52’s, och två år senare albumet Wild Planet som blev en större framgång än debuten. Gruppen räknades in i new wave-rörelsen, men deras musik var mycket mer experimentell än traditionella new wave-band. Konstiga synth-ljud och sångarinsatser var gruppens kännetecken.

På hösten 1985 avled Ricky Wilson. Senare framkom det att han hade dött i aids. Gruppen gjorde sitt album Bouncing Off the Satellites som släpptes 1986, men i skuggan av Wilsons död gick det inte för gruppen att arbeta. Medlemmarna gick under jorden i tre år innan albumet Cosmic Thing släpptes 1989. Detta album kom att bli gruppens mest framgångsrika album med låtar som Deadbeat Club, Roam, samt gruppens i dag mest kända låt, Love Shack.

Gruppen släppte ett album till, 1992. Cindy Wilson hade då redan lämnat gruppen 1990. The B-52’s gjorde en återföreningsturné 1998 i samband med att samlingsalbumet Time Capsule (ett album som innefattade hela deras karriär) släpptes. 2008 hade Cindy återvänt, och gruppen släppte både ny skiva och turnerade i Europa.

Medlemmar
Nuvarande medlemmar
Fred Schneider – sång (1976– )
Kate Pierson – sång (1976– ), keyboard (1976–1989)
Cindy Wilson – sång (1976–1990, 1996– )
Keith Strickland – sologitarr (1985– ), rytmgitarr, trummor, keyboard, programmering, bakgrundssång (1976– )

TIdigare medlemmar
Ricky Wilson – sologitarr, basgitarr, keyboard, bakgrundssång (1976–1985; död 1985)

Nuvarande turnerande medlemmar
Tracy Wormworth – basgitarr (1992– )
Sterling Campbell – trummor (1992–2000, 2007– )
Greg Suran – sologitarr (2013– )
Ken Maiuri – keyboard, rytmgitarr (2016– )

Tidigare turnerande medlemmar
Paul Gordon – keyboard, rytmgitarr (2007–2016; död 2016)
Pat Irwin – keyboard, rytmgitarr (1989–2007)
Zack Alford – trummor (1989–1992, 2000–2007)
Julee Cruise – sång (1992–1994)
Sara Lee – basgitarr (1989–1992)

Bilder

Diskografi 
Placering på svenska topplistan om uppgift funnits.
Studioalbum

 (29)

 (38)
 (36)

EP
 (21)

Livealbum

Samlingsalbum
 (23)

Externa länkar 

 The B-52’s webbplats

Amerikanska rockgrupper
Musikgrupper bildade 1976
Musikgrupper med syskon
Musik i Georgia
E60

E60 eller Europaväg 60 är en europaväg som börjar i Brest i Frankrike, passerar Schweiz, Tyskland, Österrike, Ungern, Rumänien, Georgien, Azerbajdzjan, Turkmenistan, Uzbekistan och Tadzjikistan samt slutar i Irkesjtam i Kirgizistan.

Den är cirka 6 590 kilometer lång. (338 mil i Europa  och 321 mil i Asien)

Sträckning
Brest (Frankrike) - Nantes - Tours - Orléans - Courtenay - Beaune - Besançon - Belfort - Mulhouse - (gräns Frankrike-Schweiz) - Basel - Zürich - Winterthur - Sankt Gallen - Sankt Margrethen - (gräns Schweiz-Österrike) - Lauterach - Feldkirch - Imst - Innsbruck - Wörgl - (gräns Österrike-Tyskland) - Rosenheim - (gräns Tyskland-Österrike) - Salzburg - Linz - Wien - (gräns Österrike-Ungern) - Győr - Budapest - Püspökladány - (gräns Ungern-Rumänien) - Oradea - Cluj-Napoca - Târgu Mureș - Brașov - Bukarest - Urziceni - Hârșova - Constanța - (havsavbrott Rumänien-Georgien) - Poti - Samtredia - Chasjuri - Tbilisi - (gräns Georgien-Azerbajdzjan) - Ganja - Yevlax - Baku - (färja Azerbajdzjan-Turkmenistan) - Türkmenbaşy - Aşgabat - Mary - Tjardzjou - (gräns Turkmenistan-Uzbekistan) - Buchara - Karsji - Guzai - Termiz - (gräns Uzbekistan-Tadzjikistan) - Dusjanbe - Dzjirgatal - (gräns Tadzjikistan-Kirgizistan) - Sary-Tasj - Irkesjtam (vid gränsen mot Kina)

Motorvägar
E60 följer bland annat följande motorvägar:

E60 är mestadels motorväg i Frankrike, dock delvis landsväg i västra halvan av landet. Den är motorväg i Schweiz, Österrike och Ungern till Budapest. Öster om Budapest är E60 nästan bara landsväg.

Anslutningar

Externa länkar
Foto från Irkeshtam-passet på 3500 m höjd
Google maps har bilder och gatuvyer, länkade från kartan

Europavägar
Vägar i Frankrike
Vägar i Schweiz
Vägar i Tyskland
Vägar i Österrike
Vägar i Ungern
Vägar i Rumänien
Vägar i Georgien
Vägar i Azerbajdzjan
Vägar i Turkmenistan
Vägar i Uzbekistan
Vägar i Tadzjikistan
Vägar i Kirgizistan
The Cardigans

The Cardigans är en svensk pop- och rockgrupp bildad i Jönköping 1992. Gruppen består av sångaren Nina Persson, gitarristen Peter Svensson, Lasse Johansson på keyboard, basisten Magnus Sveningsson och Bengt Lagerberg på trummor. Peter Svensson turnerar inte med bandet, utan har ersatts av Oskar Humlebo.

Historia
Gruppens första singel "Rise and Shine" släpptes 1994 men gruppen slog igenom på allvar 1996 med låten "Lovefool". Låten var bland annat med i filmen Romeo & Julia. Andra kända låtar är "My Favourite Game", "For What It's Worth" och "I Need some Fine Wine and You, You Need to Be Nicer". 1999 fick bandet två Rockbjörnar för sina insatser under 1998.

Bandet har uppträtt hos David Letterman. Deras låt "Lovefool" var även med i en episod av tv-serier som The Office samt Beverly Hills 90210. De har även gjort en duett med Tom Jones och sålt mer än 15 miljoner skivor världen över. Refrängen i The Cardigans låt "Lovefool" har även använts i Justin Biebers låt "Love Me".

Nina Persson har även sidoprojektet A Camp. Magnus Sveningsson har haft ett eget sidoprojekt som hette Righteous Boy. Peter Svensson har haft ett uppmärksammat samarbete med Joakim Berg från Kent under gruppnamnet Paus.

Priser och utmärkelser
1996 – Grammis, ”Årets pop/rockgrupp”
1997 – Musikexportpriset
1998 – Grammis, ”Årets album” för Gran Turismo
1998 – Grammis, ”Årets pop/rockgrupp”
1998 – Rockbjörnen, ”Årets svenska grupp”
1998 – Rockbjörnen, ”Årets svenska album” för Gran Turismo
2003 – Grammis, ”Årets rockgrupp”
2003 – Grammis, ”Årets album” för Long Gone Before Daylight
2003 – Grammis, ”MTV-priset för bästa video” för "You're the Storm"
2017 – Invald i Swedish Music Hall of Fame

Medlemmar
 Lars-Olof Johansson – keyboard, piano, gitarr
 Bengt Lagerberg – trummor, slagverk
 Nina Persson – sång, keyboard
 Magnus Sveningsson – basgitarr, sång
 Peter Svensson – gitarr, sång, turnerar ej med bandet.

Diskografi

Studioalbum

Singlar

Referenser

Externa länkar 

Officiell webbplats
Den enda intervjun med bandets trummis Bengt Lagerberg

Svenska popgrupper
Svenska rockgrupper
Musikgrupper bildade 1992
Grammis-vinnare
Musikgrupper från Jönköping
Majs

Majs (Zea mays) är en ettårig, upp till 6 meter hög art i familjen gräs. Det var Christofer Columbus som tog majsen till Europa.

Majs är en kulturväxt medan de vilda släktingarna benämns teosint. Enligt vissa fynd påbörjades odlande av majs i Sydamerika och Mexiko redan för 10 000 år sedan.

Hanblomställningen sitter i toppen av plantan och honblomställningarna, som blir majskolvar, i bladvecken. Frukterna, majskornen, är mycket stärkelserika. Strået är märgfyllt. Majsen domesticerades i Centralamerika, och hade vid européernas ankomst spritt sig till stora delar av Nordamerika.

Underarter 

 subsp. huehuetenangensis
 subsp. mexicana
 subsp. parviglumis
 subsp. mays - representerar den odlade majsen.

Grupper 
Den odlade majsen delas in i ett antal sortgrupper beroende på användning:

 Flintmajs (Z.mays Indurata-Gruppen)     
 Mjölmajs (Z.mays Amylacea-Gruppen)     
 Popmajs (Z.mays Microsperma-Gruppen)    
 Prydnadsmajs (Z.mays Japonica-Gruppen)      
 Sockermajs (Z.mays Saccharata-Gruppen)     
 Tandmajs (Z.mays Dentiformis-Gruppen)

Odling och användning 
Majs odlas i tropiskt, subtropiskt och tempererat klimat i de flesta delar av världen. Det finns tusentals majssorter som passar att odla under olika betingelser och för olika ändamål. Majs är näst efter vete och ris det viktigaste och mest spridda sädesslaget i världen. Det är också den första växt i odling för vilken genmodifierade varianter utgör en signifikant andel av den odlade arealen.

Majs innehåller inte gluten och majsmjöl är därför ett bra alternativ till vetemjöl för de som lider av celiaki.

Popcorn, ett av världens populäraste snacks, görs genom att värma torkade majskorn i het vegetabilisk olja och vänta på att kornen ska börja "poppa" (puffas). Det som händer under denna process är att kornen vänds ut-och-in.

Det förekommer att majsen skördas innan den blivit fullvuxen. Den kallas då minimajs och är så pass mjuk att man äter den hel med kolv och allt.

Polenta är små gryn framställda av majskornets kärna. Av polenta görs bland annat gröt och denna majsgröt är nationalrätt i norra Italien.

I Korea gör man ett te av majs som heter Oksusu cha.

Majsodling i Sverige 
Majsen infördes troligen på 1800-talet till Sverige av entomologen Carl Johan Schönherr. Linnéaposteln Daniel Rolander noterar i sin resa genom Sverige 1754 att man i Helsingborg malde majs. Majs odlas främst i Skåne och södra Sverige. Under 2010 beräknades avkastningen av en hektar i Skåne vara cirka 5 600 kg . Under 2018 producerades totalt 4 600 ton majs i Sverige, det är en dramatisk minskning jämfört med år 2017 då cirka 8 800 ton producerades .

Genetik 
Genomet hos majs är ca 2300 Mb långt och innehåller ca 32000 gener.

Världsproduktion

Källor

Externa länkar 

Grönsaker
Stapelföda
Ma Växtindex
 
Wikipedia:Basartiklar
Modellorganismer
Naturligt glutenfritt
Sekularism

Sekularism är en filosofisk åskådning, som önskar minska religionens roll i staten och istället i görligaste mån göra religionen till en privat angelägenhet.

Sekularister förespråkar separation mellan "stat och kyrka" (eller motsvarande religion/tro) som ett avgörande steg emot ett sekulariserat samhälle. Som föregångare tjänar ofta Frankrike, där en följd av revolutionen 1789 blev Laïcité, d v s religion och kyrka hålls utanför det politiska livet och nekas inflytande i statliga angelägenheter.   

Begreppet "sekularism" myntades 1846 av den brittiske skribenten och debattören George Holyoake.

Flera senare sekulariseringsteoretiker som Auguste Comte, Karl Marx, Max Weber, Émile Durkheim och Jürgen Habermas hävdade att all religiositet automatiskt skulle komma att försvinna i takt med att samhället blev mer modernt, rationalistiskt och sekulärt.

Se även 
Antireligion
Sekularisering
Laïcité
Statsreligion
Sekulär humanism

Källor 

 
Religion och samhälle
Politisk filosofi
Mike Hawthorn

John Michael "Mike" Hawthorn, född 10 april 1929 i Mexborough i England, 
död 22 januari 1959 i Guildford, var en 
brittisk racerförare.

Racingkarriär 
Hawthorn inledde sin formel 1-karriär under den femfaldige världsmästaren Juan Manuel Fangios storhetstid under 1950-talet. Den lovande Hawthorn, som hade börjat köra för Ferrari, lyckades vinna Frankrikes Grand Prix 1953 före just Fangio det året. Hawthorn blev nu rubrikernas man i kvällspressen, men i första hand för att han anklagades för att ha smitit från militärtjänsten. Faktum var att han hade en defekt njure och allvarliga brännskador efter en motorcykelkrasch 1954, vilket tillsammans gjorde honom olämplig av medicinska orsaker. 

Hawthorn tävlade även i sportvagnsracing och 1955 vann han Le Mans 24-timmars, trots att han var inblandad i en fruktansvärd krasch som dödade 80 åskådare.

Hawthorn körde för Ferrari till och med 1955 och därefter för diverse andra stall men återvände till Ferrari 1957. Hans stallkamrat och näre vän Peter Collins omkom under Tysklands Grand Prix 1958. 
Hawthorn fortsatte och blev senare världsmästare i formel 1 . Han bröt därmed Juan Manuel Fangios långa rad av mästerskapstitlar. 

Efter säsongen slutade Hawthorn med racing och började en lovande karriär som affärsman. Men lyckan vände, i början av 1959 omkom han i en krasch med sin Jaguar.
Till hans minne instiftade hans familj Hawthorn Memorial Trophy.

F1-karriär

Noter

Källor 
 

Brittiska racerförare
Brittiska Formel 1-förare
Ferrari F1-förare
Maserati F1-förare
Formel 1-racevinnare
Formel 1-racevinnare under 1950-talet
Världsmästare i formel 1
Le Mans 24-timmarsvinnare
Sportvagns-VM-förare
Personer som omkommit i trafikolyckor
Födda 1929
Avlidna 1959
Män