kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Acid rock

Acid rock är en form av psykedelisk musik som uppkom i slutet på 1960-talet. Genren hade sin storhetstid ca 1966–1970. Musiker som spelade acid rock var ofta inspirerade av grupper som Cream och tog deras tunga blues för att sedan blanda in psykedelia i det hela. Vanligt är förvridna gitarrtoner, längre låtar, och texter som refererar till droger. Genren mynnade sedan ut i hårdrock.

Exempel på låtar inom genren 
 "Piece of My Heart" - Big Brother and the Holding Company
 "Parchment Farm" - Blue Cheer
 "Summertime Blues" - Blue Cheer
 "I Had Too Much to Dream Last Night" - The Electric Prunes
 "In-A-Gada-Da-Vida" - Iron Butterfly
 "Purple Haze" - The Jimi Hendrix Experience
 "Stone Free" - The Jimi Hendrix Experience
 "Pushin' Too Hard" - The Seeds
 "Born to be Wild" - Steppenwolf
 "The Pusher" - Steppenwolf
 "White Room" - Cream
 "Break On Through (To The Other Side)" - The Doors
 The End - The Doors

Se även 
 Acid folk
LSD
 Psykedelisk musik
 Psykedelisk rock

Musikgenrer
Psykedelisk musik
White Light/White Heat

White Light/White Heat är The Velvet Undergrounds andra studioalbum, släppt i januari 1968. Det var gruppens sista med originalmedlemmen John Cale.

Gruppens första album The Velvet Underground and Nico var mycket omdiskuterat när det kom för sina vågade texter och sitt mörka sound. Det här albumet är ännu en bra bit mörkare och mycket råare än den skivan. Öppnar albumet gör titelspåret som handlar om amfetamin och känslan av att få det i kroppen, på ett nästan positivt sätt. Avslutar albumet gör den skrämmande råa "Sister Ray" som i sjutton minuter handlar om sex, våld, död, droger och rock'n'roll. Det spåret brukar räknas som gruppens mest extrema och råa inspelning.

Skivan blev ingen kommersiell framgång 1968, men lyckades ändå snudda försäljningslistan Billboard 200 i USA där den nådde plats 199. Rolling Stone medtog albumet 2003 i listan The 500 Greatest Albums of All Time på plats 293.

Låtlista 
Sida ett
"White Light/White Heat" (Lou Reed) - 2:47
"The Gift" (Lou Reed/Sterling Morrison/John Cale/Maureen Tucker) - 8:19
"Lady Godiva's Operation" (Lou Reed) - 4:56
"Here She Comes Now" (Lou Reed/Sterling Morrison/John Cale/Maureen Tucker) - 2:04
Sida två
"I Heard Her Call My Name" (Lou Reed) - 4:38
"Sister Ray" (Lou Reed/Sterling Morrison/John Cale/Maureen Tucker) - 17:27

Medverkande 
John Cale - orgel, bas, elektrisk viola, sång
Sterling Morrison - gitarr, bas, sång  
Lou Reed - sång, gitarr, piano 
Maureen Tucker - percussion

Fotnoter 

Musikalbum 1968
Album av The Velvet Underground
Album producerade av Tom Wilson
Love (musikalbum av Love)

Love är den amerikanska musikgruppen Loves debutalbum, utgivet 1966 på skivbolaget Elektra. The Byrds har stått som stor inspirationskälla för många av arrangemangen på skivan. Albumet inleds med gruppens omarbetning av Burt Bacharach/Hal Davids "My Little Red Book". Låten blev en mindre hitsingel och nådde plats 52 på Billboard Hot 100-listan. Den blev nästan lika framgångsrik på Kanadas RPM-lista där den nådde #58. Låten spelas under eftertexterna till filmen High Fidelity.

Albumet klättrade till #57 på Billboard 200 i USA.

Låtlista
Samtliga låtar skrivna av Arthur Lee, om annat inte anges.

Sida 1
"My Little Red Book" (Burt Bacharach/Hal David) - 2:38 
"Can't Explain" (John Echols/John Fleck/Arthur Lee) - 2:41 
"A Message to Pretty" - 3:13 
"My Flash on You" - 2:09 
"Softly to Me" (Bryan MacLean) - 2:57 
"No Matter What You Do" - 2:46 
"Emotions" (John Echols/Arthur Lee) - 2:01 

Sida 2
"You I'll Be Following" - 2:26 
"Gazing" - 2:42 
"Hey Joe" (Billy Roberts) - 2:42 
"Signed D.C." - 2:47 
"Coloured Balls Falling" - 1:55 
"Mushroom Clouds" (John Echols/Ken Forssi/Arthur Lee/Bryan MacLean) - 2:25 
"And More" (Arthur Lee/Bryan MacLean) - 2:57

Medverkande
Arthur Lee – sång, percussion, trummor, munspel
Johnny Echols – sologitarr
Bryan MacLean – rytmgitarr, sång
Ken Forssi – basgitarr
Alban "Snoopy" Pfisterer – trummor

Källor

Externa länkar
Allmusic om albumet
Albumets utgåvor på Discogs

Musikalbum 1966
Album av Love
Amerikanska debutalbum
Buffalo Springfield Again

Buffalo Springfield Again är folkrockgruppen Buffalo Springfields andra studioalbum, utgivet 1967. "Mr Soul" var hitsingeln på albumet.

Det ikoniska skivomslaget designades av Eve Babitz som senare blev känd som författare.

Låtlista 
 "Mr. Soul" (Neil Young) - 2:35 
 "A Child's Claim to Fame" (Richie Furay) - 2:09 
 "Everydays" (Stephen Stills) - 2:38 
 "Expecting to Fly" (Neil Young) - 3:39 
 "Bluebird" (Stephen Stills) - 4:28 
 "Hung Upside Down" (Stephen Stills) - 3:24 
 "Sad Memory" (Richie Furay) - 3:00 
 "Good Time Boy" (Richie Furay) - 2:11 
 "Rock & Roll Woman" (Stephen Stills) - 2:44 
 "Broken Arrow" (Neil Young) - 6:13

Medverkande 
Buffalo Springfield
 Stephen Stills - orgel, gitarr, piano, keyboards, sång
 Neil Young - gitarr, munspel, sång
 Richie Furay - gitarr, sång
 Dewey Martin - trummor, sång
 Bruce Palmer - bas

Övriga
 James Burton - dobro, gitarr
 Charlie Chin - banjo
 David Crosby - sång
 Jim Fielder - bas
 Jack Nitzsche - keyboards, elpiano
 Don Randi - piano
 Bobby West - bas
 Norris Badeaux - barytonsaxofon på "Good Time Boy"

Referenser 

Musikalbum 1967
Album av Buffalo Springfield
Deliver

Deliver (också känd som The Mamas & The Papas Deliver) är The Mamas and the Papas tredje studioalbum, släppt 1967. Albumet stöddes när det kom ut av två hitsinglar "Creeque Alley" (historien om hur gruppen kom till) och "Dedicated to the One I Love". En mindre hit blev också "Look Through My Window". Albumet blev tvåa på Billboardlistan.

Låtlista 

Sida 1
"Dedicated to the One I Love"  – 2:56
"My Girl"  – 3:35
"Creeque Alley"  – 3:45
"Sing for Your Supper"  – 2:46
"Twist and Shout"  – 2:54
"Free Advice"  – 3:15

Sida 2
"Look Through My Window"  – 3:05
"Boys and Girls Together"  – 3:15
"String Man"  – 2:59
"Frustration"  – 2:50
"Did You Ever Want to Cry"  – 2:53
"John's Music Box"  – 1:00

Externa länkar
Deliver på AllMusic

Musikalbum 1967
Album av The Mamas and the Papas
Kristofer Lundström

Martin Kristofer Lundström, född 27 januari 1963 i Strängnäs stadsförsamling i Södermanland, är en svensk journalist och programledare.
 
Lundström, som är prästson, är uppvuxen i Örebro. Han var chef för Godmorgon, världen! i Sveriges Radio innan han kom till SVT när Kulturnyheterna startade i januari 2001. Han arbetade även med kulturmagasinet Kobra. Hösten 2004 blev han en av fyra programledare för kulturprogrammet K2. Lundström vikarierade som nyhetsankare på Aktuellt somrarna 2006 och 2007. Han var en av programledarna för SVT:s direktsändningar av Nobelfesten under åren 2002–2003 och 2008–2011.

Han utbildade sig till journalist på Södra Vätterbygdens folkhögskola.

Lundström har två barn och är morbror till Johanna och Klara Söderberg i First Aid Kit.

Källor

Födda 1963
Svenska journalister under 1900-talet
Män
Levande personer
Svenska journalister under 2000-talet
Personer från Strängnäs
Days of Future Passed

Days of Future Passed, ett konceptalbum av gruppen The Moody Blues utgivet 1967 på skivbolaget Deram.

På albumet medverkar också London Festival Orchestra, och många kritiker menar att gruppen på ett utmärkt sätt lyckats kombinera orkestern med sitt eget sound. Albumet följer upp ett dygn, och den del av dygnet som de flesta nog kommer ihåg är "Nights in White Satin". "Forever Afternoon" var också ett populärt spår.

Låtlista
The Day Begins (Edge/Knight/Redwave) 5:50
Dawn: Dawn Is a Feeling (Knight/Pinder/Redwave) 3:48
The Morning: Another Morning (Knight/Redwave/Thomas) 3:56
Lunch Break: Peak Hour (Knight/Lodge/Redwave) 5:33
The Afternoon: Forever Afternoon (Tuesday?) (Hayward/Knight/Lodge ...) 8:23
Evening: The Sun Set: Twilight Time (Knight/Pinder/Redwave/Thomas) 6:40
The Night: Nights in White Satin (Hayward/Knight/Redwave) 7:24

Musikalbum 1967
It's Only Rock 'n Roll

It's Only Rock 'n Roll är ett musikalbum av The Rolling Stones, släppt den 18 oktober 1974 på det egna bolaget Rolling Stones Records. Inspelningarna skedde i november 1973 och januari 1974 i München i dåvarande Västtyskland. Det var det första albumet sedan Their Satanic Majesties Request som gruppen producerade själv, under pseudonymen The Glimmer Twins. Efter att ha använt Jimmy Miller som producent sedan Beggars Banquet ville gruppen hitta nya infallsvinklar.

Det var det sista albumet gitarristen Mick Taylor medverkade på innan han lämnade gruppen. Taylor kände inte att han fick tillräckligt med erkännande och menade bland annat att han borde fått stå med som upphovsman till låten "Till the Next Goodbye". Men han angav även privata skäl till att han valde att sluta. Hans ersättare Ron Wood medverkar redan på det här albumet, men erhåller inga credits för det. Han spelar 12-strängad gitarr på titelspåret.

Albumet nådde Billboards första plats när det lanserades, och titelspåret nådde sextonde plats som singel. Bland övriga låtar på albumet finns en cover på den gamla Motown-hiten "Ain't Too Proud to Beg", här i en mer hårdrocksinriktad version. Även den släpptes som singel, men endast i Nordamerika. "Time Waits for No One" är med sitt poetiska budskap en av de mest seriösa låtar som gruppen framfört. Låten skrevs till albumet Let It Bleed 1969, men kom inte med på albumet. "Luxury" är tydligt inspirerad av reggaemusik. Avslutande "Fingerprint File" handlar om frustrationen av att vara övervakad av FBI (Federal Bureau of Investigation) och klassas som en funkrocklåt.

Låtlista
Låtar utan angiven upphovsman skrivna av Jagger/Richards.

Sida 1
"If You Can't Rock Me" - 3:46 
"Ain't Too Proud to Beg" (Eddie Holland, Norman Whitfield) - 3:31 
"It's Only Rock 'n Roll (But I Like It)" - 5:07 
"Till the Next Goodbye" - 4:36 
"Time Waits for No One" - 6:38 

Sida 2
"Luxury" - 5:01 
"Dance Little Sister" - 4:11 
"If You Really Want to Be My Friend" - 6:17
"Short and Curlies" - 2:43 
"Fingerprint File" - 6:33

Listplaceringar

Källor
It's Only Rock'n'Roll på Allmusic
Albumets utgåvor på Discogs
Fotnoter

Musikalbum 1974
Album av The Rolling Stones
Engelskspråkiga musikalbum
Asha

Asha kan syfta på:

 Asha (Zoroastrism) ‒ det zoroastrianska konceptet av "sanning, ärlighet, ordning".

Personer
 Asha Bhosle (1933–), en indisk sångerska som sjunger in låtar för filmer.
 Asha Parekh (1942–), en indisk skådespelare under 1960- och 1970-talet.
 Asha Puthli (1945–), en indiskfödd jazzsångerska, berömd för sitt arbete med Ornette Coleman.
Alex Van Halen

Alexander Arthur "Alex" Van Halen, född 8 maj 1953 i Amsterdam, Nederländerna, är en nederländsk-amerikansk trummis, mest känd för att ha grundat bandet Van Halen tillsammans med sin bror Eddie. 1962 flyttade familjen till Pasadena i Kalifornien. Både han själv och hans bror är numera amerikanska medborgare.

Biografi 
Alex Van Halen började tidigt i livet med musik. Han började spela gitarr i tioårsåldern tillsammans med sin bror Eddie Van Halen som spelade trummor. De skiftade dock instrument snart då Alex smygtränade och blev duktigare på trummor när Eddie var ute och delade ut tidningar. Eddie tog då istället över gitarren. De bildade sedan Van Halen efter att ha rekryterat David Lee Roth och Michael Anthony. År 1977 fick de skivkontrakt och gav följande år ut många prisade album. Alex blev en viktig del i gruppen och hans trumsolon under turnéer blev ett slags varumärke. Han är känd för att ha ett mycket stort trumset då han uppträder.

Efter att hans far Jan dog i december 1986 blev Alex nykter i april 1987, efter flera hårda år av festande.

Alex har på senare tid blivit prästvigd och vigde sin bror Eddie Van Halen 2009.

Referenser

Noter 

Nederländska musiker
Män
Födda 1953
Levande personer
Personer från Nijmegen
Van Halen
Sammy Hagar

Sammy Hagar, född Samuel Roy Hagar den 13 oktober 1947 i Salinas, Kalifornien, är en amerikansk sångare. Hagar går även under smeknamnet "The Red Rocker".

Hagar var sångare och gitarrist i hårdrocksbandet Montrose under 1970-talet. Han inledde sedan en framgångsrik solokarriär i hemlandet USA och fick några hits, bl.a "Heavy Metal" och "I Can't Drive 55". 1984 gav han tillsammans med Neal Schon, Kenny Aaronson och Michael Shrieve, under namnet Hagar Schon Aaronson Shrieve, ut albumet Through the Fire. Framgången uteblev men skivan har i efterhand fått upprättelse som en kultklassiker. 

Hagar blev 1985 ny sångare i Van Halen, efter att David Lee Roth lämnat gruppen. Hagars kraftfulla, omfångsrika sångröst gav bandets musik ett nytt element. Efter fyra framgångsrika album (samtliga etta i USA) lämnade han bandet 1996. Hagar fortsatte därefter sin solokarriär och formade med tiden kompbandet The Waboritas (a.k.a The Wabos). Hagar turnerade 2003 tillsammans med David Lee Roth (Van Halen) under namnet "Sam & Dave", vilket dock slutade i vredesmod då de två stjärnorna inte kunde hålla sams. 

2004 spelade han in fyra nya låtar till en ny samlingsplatta med Van Halen. Bandet åkte därefter ut på en USA-turné som blev en stor publikframgång, nya konflikter bandmedlemmarna emellan samt Eddie Van Halens påtagliga missbruk gjorde dock att Hagar återigen lämnade bandet efteråt. 2005 var Sammy Hagar & The Wabos en av huvudattraktionen på det årets Sweden Rock Festival.

Hagar och Van Halens ex-basist Michael Anthony spelar också numera i bandet Chickenfoot som är en ny supergrupp som förutom Hagar och Anthony också utgörs av Joe Satriani (gitarr) och Chad Smith (Red Hot Chili Peppers) (trummor).

Sammy Hagar har ett eget tequilamärke kallat "Cabo Wabo Tequila" samt en egen välbesökt klubb kallad "Cabo Wabo Cantina" där han ofta själv ger spontana konserter.

Diskografi

Solo

Med Montrose

Med Van Halen

 (1 nytt studiospår)
 (3 nya studiospår)

Referenser

Externa länkar

Sammy Hagar Discography
Officiell webbplats
Cabo Wabo's officiella hemsida
Sammys svenska bokförlag

Födda 1947
Amerikanska rocksångare
Män
Levande personer  
Personer från Monterey County
Van Halen
AVP: Alien vs. Predator (film)

AVP: Alien vs. Predator, amerikansk-kanadensisk-Italiensk-tysk-tjeckisk film som hade biopremiär i USA den 13 augusti 2004.

Handling 
Mystisk aktivitet upptäcks på Bouvetön, i Sydatlanten 170 mil norr om Antarktis, med hjälp av en satellit som tillhör miljardären Charles Bishop Weyland (Lance Henriksen). Informationen från satelliten avslöjar en oförklarlig värmekälla 600 meter under den tjocka isen. Den mycket äventyrslystne industrimagnaten Weyland bildar med kort varsel en expedition av experter inom bland annat arkeologi.

På plats på isens yta ovanför värmekällan inser man att någonting extraordinärt har upptäckts som förändrar mänsklighetens historia. Men de upptäcker även att de inte är ensamma. Man antar att det är en konkurrerande expedition och fortsätter obehindrat sin upptäcktsfärd. De kommer inte långt förrän det är för sent att återvända.

Långt där nere under isen hittar expeditionen en pyramid, byggd för mycket länge sedan, med utsmyckningar och inskriptioner från tre olika nu utdöda kulturer. När expeditionen tyder inskriptionerna börjar de inse att någon typ av stridigheter ägt rum i pyramiden tidigare i historien, och kanske kan förklara varför valfångststationen som ligger rakt ovanför pyramiden plötsligt och utan förklaring tömdes på människor exakt 100 år tidigare. När expeditionens medlemmar upptäcker en Aztekisk  kalender som i sin tur öppnar en kista innehållande något som liknar vapen, bryter kaos ut. 

Under filmens gång får man se strider utkämpas mellan de välkända figurerna från Rovdjuret och Alien.

Om filmen 
Filmen är inspelad i Prag.

Den hade världspremiär den 12 augusti 2004 i Puerto Rico och Thailand och, med en 11-årgräns, Sverigepremiär den 5 november samma år.

Dessutom kan nämnas att Charles Bishop Weyland är en av grundarna av storkoncernen Weyland-Yutani, vilket är företaget som indirekt ligger bakom många av händelserna i Alien-serien. Androiden Bishop i Aliens spelas även han av Lance Henriksen och är således tänkt att vara konstruerad i grundarens liknelse.

Uppföljaren till filmen, Aliens vs. Predator 2, hade premiär 2007.

Rollista (i urval)

Källor

Fotnoter

Externa länkar 

 Recension på russin.nu
 Alien vs. Predator Central (engelska)

Alien vs. Predator-filmer
Amerikanska science fiction-skräckfilmer
Antarktis på film
Engelskspråkiga filmer
Filmer 2004
Filmer i regi av Paul W.S. Anderson
Kanadensiska science fiction-skräckfilmer
Prequelfilmer
Tjeckiska science fiction-skräckfilmer
Tyska science fiction-skräckfilmer
Berth Milton Jr.

Berth Helmer Milton, född 31 juli 1955 i Själevad, är en svensk företagare i pornografibranschen.

Biografi
Berth Milton Jr. är son till fotografen och porrförläggaren Berth Milton Sr. och Eva Ropponen från Finland. Milton växte huvudsakligen upp i Örebro. Efter grundskolan tog han värvning som sjöman och seglade bland annat på Sydamerika. Han ägnade sig därefter åt affärsverksamheter i Stockholm. Bland annat drev han ett gym och spekulerade i fastigheter innan han i början av 1990-talet övertog sin fars koncern Private Media Group med dess huvudtidning Private. 

Under hans ledning expanderade företagsgruppen kraftigt och Private-koncernen noterades 1999 på den amerikanska NASDAQ-börsen. 2001 presenterade Veckans Affärer sin årliga lista över Sveriges rikaste personer. Berth Milton hamnade på 29:e plats, med tillgångar värda omkring tre miljarder kronor. Bara under år 2000 hade han ökat sin förmögenhet med en miljard. Dock gjorde han därefter kraftiga ekonomiska förluster och avgick från posten som VD år 2002. Han förblev dock styrelseordförande. Hösten 2003 återkom han som VD. 

Den 1 november 2007 berättade Milton för TV-programmet Insider i TV3 att han ägde 10 procent av AIK med hjälp av aktier och att han siktade på ett dominerande ägande. Den 20 november korrigerades aktiesiffran formellt från Finansinspektionen till att Milton ägde 8,4 procent av aktierna och 4,4 procent av rösterna. Den 12 maj 2008 meddelade Milton att han sålt sina samtliga 708 500 aktier för 10,50 kronor till okända köpare. Han sålde sina 8 procent till samma kurs som han året innan hade köpt dessa.

2010 tvingades Milton, efter en intern strid i koncernen, bort från Private Media Group.

Se även 
 Dokumentärfilmen Porrkungens tårar

Referenser

Noter

Tryckta källor

Personer inom Sveriges näringsliv
Pornografer
Svenska sjömän
Personer från Själevads socken
Födda 1955
Levande personer
Män
Boogierock

Boogierock är en genre inom rockmusik som började uppkomma i slutet på 1960-talet. Boogierocken kännetecknas av att den har en fast medryckande 4/4-takt. Till skillnad från sin kusin bluesrocken finns det inte lika mycket utrymme för improvisationer i musiken.

Några boogierock-grupper
Allman Brothers Band
Bachman-Turner Overdrive
Canned Heat
Grand Funk Railroad
Status Quo
ZZ Top

Några viktiga låtar
"You Aint Seen Nothin Yet" - Bachman-Turner Overdrive
"On the Road Again" - Canned Heat
"Caroline" - Status Quo
"Rockin' All Over the World" - Status Quo
"Whatever You Want" - Status Quo

Rockgenrer
Alien vs. Predator (franchise)

Alien vs. Predator är en franchise som för tillfället innehåller hittills två filmer, samt ett antal datorspel, konsolspel, mobilspel, serietidningar och böcker.

Filmer
 AVP: Alien vs. Predator (2004)
 AVP 2: Aliens vs. Predator 2 - Requiem (2007)

Spel

1990-talet
 Alien vs Predator (1993)
 Alien vs Predator: The Last of His Clan (1993)
 Alien vs. Predator (arkadspel) (1994)
 Alien vs Predator (Jaguar) (1994)
 Alien vs Predator (Lynx) (1994, beta)
 Aliens versus Predator (1999)

2000-talet
 Aliens versus Predator 2 (2001)
 Aliens versus Predator 2: Primal Hunt (2002)
 Aliens versus Predator: Extinction (Xbox och PS2) (2003)
 Alien vs. Predator (2004)
 Alien vs. Predator (2004)
 Alien vs Predator 2D (2004)
 Alien vs. Predator 3D (2005)
 AVP-R: Predalien Builder (2007)
 AVP-R: Combat Evolved (2007)
 Aliens vs. Predator: Requiem (2007)
 Alien vs. Predator 2 2D: Requiem (2007)
 AvP: VU (2008)

2010-talet
 Aliens versus Predator (2010)
 AVP: Evolution (2013)
 Aliens vs. Pinball (2016)

Litteratur
1990-talet
 Aliens vs. Predator (1990)
 Aliens/Predator: Deadliest of the Species (1993-1995)
 Aliens vs. Predator: Hunter's Planet (1994)
 Aliens vs. Predator: Prey (1994)
 Aliens vs. Predator: Blood Time (1994)
 Aliens vs. Predator: Duel (1995)
 Aliens vs. Predator: War (1995)
 Aliens vs. Predator: Booty (1996)
 Aliens vs. Predator: War (1996)
 Dark Horse Classics - Aliens versus Predator (1997)
 Aliens vs. Predator: Eternal (1998)
 Aliens vs. Predator: Annual (1999)
 Aliens vs. Predator: Hell-Bent Aliens vs. Predator: Pursuit Aliens vs. Predator: Lefty's Revenge Aliens vs. Predator: Chained to Life and Death Aliens vs. Predator: Old Secrets Aliens vs. Predator: The Web (1999)
 Aliens vs. Predator: Xenogenesis (1999-2000)
 Aliens vs. Predator/Witchblade/Darkness (1999-2000)
 Overkill (1999)
 Mindhunter (2000)

2000-talet
 Aliens versus Predator versus The Terminator (2000)
 Alien vs. Predator: Thrill of the Hunt (2004)
 Alien vs. Predator: Whoever Wins... We Lose (2005)
 Alien vs. Predator: Civilized Beasts (2006)
 Superman and Batman versus Aliens and Predator (2007)
 Aliens vs. Predator Omnibus: Volume 1 (2007)
 Aliens vs. Predator Omnibus: Volume 2 (2007)
 Alien vs. Predator: Sand Trap (2007)
 Alien vs. Predator: Dead Space (2008)
 Aliens/Predator Free Comic Book Day (2009)

2010-talet
 Aliens vs. Predator: Three World War (2010)
 Aliens vs. Predator: Special Collector's Edition (2010)
 AVP: Alien vs. Predator: Fire and Stone (2014)
 AVP: Alien vs. Predator: Life and Death'' (2016-2017)

Alien vs. Predator
Vägen ut (film)

Vägen ut är en svensk dramakomedifilm från 1999 i regi av Daniel Lind Lagerlöf. Den utspelar sig i fängelsemiljö.

Handling 
Skådespelaren Reine får nog av teatern när hans kamrat blir varslad om uppsägning. På arbetsförmedlingen får han erbjudande om ett arbete som fritidsledare på Kumlaanstalten.

Han börjar sätta upp en pjäs i fängelset trots motstånd från fängelseledningen. Fångarna är måttligt intresserade tills de inser att de genom att delta i pjäsen ges en möjlighet att rymma.

Om filmen 
Teaterscenerna i filmen är inspelade på Södra Teatern på Mosebacke torg, Stockholm. Historien är inspirerad av en händelse 1985 då regissören Jan Jönson satte upp Samuel Becketts I väntan på Godot på Kumlafängelset. När pjäsen skulle visas utanför fängelset, i Göteborg, passade fyra av de fem fångarna på att rymma. Jönson själv har sagt att han inte tycker om filmen.

Björn Kjellman och Shanti Roney belönades med varsin Guldbagge för bästa manliga huvudroll respektive biroll.

Vägen ut har visats i SVT vid ett flertal tillfällen, bland annat i november 2018.

Roller i urval 
Björn Kjellman – Reine, skådespelare
Peter Haber – fångvaktaren Jakobsson
Viveka Seldahl – Hillevi, Fängelsedirektör
Thomas Hanzon – Ekman
Oliver Loftéen – Andrej
Göran Ragnerstam – Heikki
Michael Nyqvist – Diego
Shanti Roney – Glenn
Lamine Dieng – Kostas
Li-Xin Zhao – Cheng
Tommy Karlsson – fången
Chatarina Larsson – teaterchefen
Jan Mybrand – Ralf, skådespelare
Jonas Falk – KVS-ledamot
Fyr Thorwald – Rolle

Filmmusik i urval 
In the Summertime, kompositör och text Ray Dorset
Symphony, kompositör Mark O'Sullivan, text Walter Bäcklin
They Beat Their Children, kompositör Mark O'Sullivan, text Walter Bäcklin

Se även 
7:3

Referenser

Externa länkar 
 

Filmer 1999
Filmer i regi av Daniel Lind Lagerlöf
Stockholm på film
Svenska filmer baserade på verklighet
Svenska fängelsefilmer
Svenska komedifilmer
Svenska 1990-talsfilmer
Svenskspråkiga filmer
Filmer vars manliga huvudrollsinnehavare belönades med Guldbaggen för bästa manliga huvudroll