kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Franz Joakim von Aken

Franz Joakim von Aken, född 1738 i Örebro, död där 1798, var en svensk apotekare och kemist.

Biografi
von Aken tillhörde en tysk släkt som 1723 kom till Sverige och som numer är utslocknad. Fadern Frans Mikael von Aken var hovapotekare och hovmedikus och modern, Fredrika Margareta Bagge, tillhörde den borgerliga Marstrandssläkten Bagge. Hennes far hade flyttat till Örebro för att bedriva handel. 

Franz Joakim von Aken studerade bland annat naturalhistoria och kemi vid Uppsala universitet. Han tjänstgjorde i faderns apotek i Örebro till 1755 och därefter till 1758 vid apoteket Markattan i Stockholm. År 1761 blev han föreståndare för brunnsapoteket vid Loka brunn.

Han reste till England 1761 och praktiserade där vid laboratorier i London, studerade vid universitetet i Oxford 1762 och avlade apoteksexamen 1764, samma år som han blev provinsialapotekare. År 1772 övertog han faderns apotek och fick assessors namn 1774. Genom hans kunskaper och duglighet blev apoteket en mönsterinrättning, från vilken flera mindre apotek i länet hämtade sina behov av mediciner.

von Akens eldsläckningsmedel
von Aken var känd för sin skicklighet i fyrverkerikonst. Mest bekant blev han för sin uppfinning av det Akenska eldsläckningsämnet, bestående av bland annat alun, vitriol, lera och koksalt, löst i vatten, som han utprovade och tillverkade på sin gård Tjusebotorp i Hovsta, norr om Örebro. Då lösningen sprutas på ett eldangripet ställe, bildar den en hinna, som hårdnar genom värmen och därmed hindrar elden från att sprida sig. Efter att ha släckt "en förfärlig vådeld" i Örebro 1790 fick han 1791 demonstrera sitt eldsläckningsmedel för kung Gustav III på Drottningholms slott i Stockholm, varvid kungen lär ha sagt: "Herr Assessor von Aken har hedrat mig och hela riket". År 1792 fick han även uppvisa släckningsmedlet för kung Gustav IV Adolf och hertig Karl på Ladugårdsgärde och 1793 fick han kungligt privilegium på dess tillverkning. Det har emellerid visat sig att medlet, även om principen är sund, är oanvändbart vid större eldsvådor. Det användes heller inte vid Örebros stadsbränder 1843 och 1854, men i stadens brandordningar 1809, 1827 och i ett kungligt brev från 1852 stadgas, att eldsläckningsmedlet ska finnas i Örebro i händelse av eldsvåda.

Trädgård, jordbruk och industrier
von Aken odlade medicinalväxter i en trädgård vid nedre delen av Stortorget och i Oskarsparken i Örebro. Kvar som minne från den tiden finns ännu von Akens kastanj och Akensgatan är uppkallad efter honom. Han drev även jordbruk, tegeltillverkning och kalkbränning utanför staden vid Akenslund, numera Eriksberg.

Författarskap
von Aken gav ut åtskilliga smärre skrifter, såsom Kort afhandling om det bästa eldsläckningssätt, med dertill lempad brandredskap och nödig brandordning jemte Bihang 1797, vilket även gjorde honom känd utomlands.

Källor

Bertil Waldén: Örebro stads brandförsvar genom tiderna

Noter

Externa länkar
von Akenska genealogien enligt Wilhelm Berg

Svenska kemister under 1700-talet
Svenska apotekare under 1700-talet
Forskare från Örebro
Födda 1738
Avlidna 1798
Alumner från Uppsala universitet
Män
Amos (profet)

Amos är en av profeterna i judendomens Neviim ("profeterna") och kristendomens Gamla Testamente. Inom kristendomen benämns han som en av de "mindre" profeterna. Han härstammade från Tekoa, en liten stad sydöst om Jerusalem.

Amos betyder bördornas bärare. Han profeterade under cirka under åren 785-745 f.Kr. Amos har betraktats som de fattigas försvarare gentemot de rika.

Amos profetior kan man läsa i den bok som bär hans namn i Gamla Testamentet i Bibeln vars inledningsord om Amos lyder

I texten framgår det att Amos var en herde. Ordet för ”herde” går även att översätta (att) ”hålla boskap” och antyder att Amos inte var en vanlig herde, utan troligen tog hand om större skaror med djur. Staden Tekoa låg knappt två mil söder om Jerusalem.

Kung Jerobeam och Ussia regerade i början av 700-talet före Kristus, mer exakt från ca 787 till 744 resp. 747. Jordbävningen är svår att datera, även om det finns både skriftligt och arkeologiska belägg för att en sådan har inträffat. Den exakta tiden för Amos verksamhet är osäker. En gissning är att han var verksam mellan 765 och 750 f.Kr.

Det verkar dessutom som om Amos hade något av en brottningskamp med sin kallelse till att vara profet. Han säger att han blev ”tagen” ifrån sin hjord för att bli profet. (7:15) Texten antyder dessutom att Amos greps av skräck när han hörde Gud tala och inte kunde värja sig från att bli profet därefter. (3:8)

Budskap
Budskapet i Amos bok består för det mesta av domsord mot Israel och dess kringliggande nationer. Anledningen bakom domen är folkets synder:

 Mord och obarmhärtighet (1:11ff)
 En ihålig religiositet och avguderi (Am 5:2ff.)
 De rikas ignorans och utsugning av folket (Am 6:3 ff, 8:4ff)

Ett centralt tema i Amos, liksom i de övriga profeterna i tolvprofetsboken är ”Herrens dag”, den dag då straffet ska utdelas. Om dagen sägs det följande:

Vad får ni för glädje av Herrens dag?Den är mörker, inte ljus -
som när någon flyr för ett lejonoch möter en björn,
kommer hem, tar stöd mot väggenoch blir biten av en orm.
Am 5:18 (Bibel 2000)
Alltså: Folket verkar tro att en dag – ”Herrens dag”, ska Gud rädda dem. Amos menar å andra sidan tvärt om: Herrens dag kommer att bli så mycket värre än vad ni tror, frågan är till och med om det kan bli värre?

En välkänd uppmaning från Amos till folket finns i Amos 5:24:

Källor

Profeter i Gamla Testamentet
Nevi'im
Assonans

Assonans betecknar olika former av ofullständiga slut- eller inrim. Den kan delas in i följande kategorier:

rent vokalisk
rent konsonantisk, även kallat halvassonans
vokaliskt konsonantisk, även kallat helassonans

Assonans får ofta också betyda inrim generellt sett.

Etymologi 
Assonans betyder "ljuda med" eller "samklang"; jämför med dissonans.

Vokalisk assonans 
Särskilt i romansk verskonst så betecknar assonans vokalrim, det vill säga att två betonade stavelser har samma vokalljud. Assonansen kan gälla en eller flera vokaler:
dårar och dåligt, stol och blod, till och strid (manligt rim)
dårar och sågat (kvinnligt rim)
Denna form av assonans är vanlig i flera länders folkdiktning som nödhjälp i stället för fullständigt slutrim. Exempelvis förekommer ofta assonans i de svenska folkvisorna, både äldre såväl som yngre. Assonans på denna form är särskilt viktig i medeltida fransk, spansk och keltisk diktning. I spansk diktning är den vanlig än idag.

I många av bearbetningarna i den svenska psalmboken (1986) är slutrimmen utbytta mot vokalisk assonans. Framförallt gäller detta ett stort antal nydiktade och bearbetade psalmer av Anders Frostensson. Två exempel är 332 (gav ... har, är ... hän) och 33 (tro ... god, försonar ... skona). I den finlandssvenska psalmboken (1986) har man däremot bemödat sig om att behålla rimmen.

Konsonantisk assonans 
Särskilt inom fornnordisk diktning kan assonans även beteckna en typ av inrim som innebär att vokalen i två ord åtföljs av samma konsonant. Som till exempel bollen och trolla. Det är inte orden som är assonanta, utan stavelserna, så vad som kommer före och efter spelar ingen roll (som i exemplet ovan). Ett enda ord kan innehålla en assonans, till exempel Rhenvin.

Vokalen i de assonanta stavelserna behöver inte heller vara densamma. När vokalerna är lika talar man om helassonans och när de är olika om halvassonans. Plättlagg kan till exempel sägas vara halvassonant med uggla. Vanligare är dock att assonansen används för att sammanbinda två ord som tillsammans skapar en bild, till exempel det klassiska exemplet ligga huggen. Assonansen är vanlig inom mycket isländsk poesi.

Halvassonans förekommer ibland som nödrim i stället för slutrim. Ett exempel på halvassonans (Uthi tin stora wrede ur 1695 års psalmbok)
Hwar blifwer tå titt lof?
— — —
När man är lagd i graf?

Helassonans i vers- och ordslut är detsamma som manligt slutrim.

Inrim
Inrim är rim eller halvrim mellan ord inuti en versrad. Exempel: "rotmos och en röd ros så, den statlige förhatlige få".

Inrim innebär överensstämmelse mellan ljud inuti den betonade stavelsen i två ord, till exempel kort och gott, guld i mund. Det kan också beteckna vanligt rim inuti en versrad, som i ramsan "ole, dole, doff, kinkeli ane koff" som uppvisar dels vanligt slutrim koff/doff, dels inrim ole/dole, dels allitteration (uddrim) dole/doff och kinkeli/koff.

Se även
Allitteration

Källor 

Bra Böckers lexikon, 1976

Verslära
Projekt Kvinnliga huvudpersoner
Axbergs församling

Axbergs församling är en församling i Hovsta pastorat i Norra Närkes kontrakt i Strängnäs stift. Församlingen ligger i Örebro kommun i Örebro län.

Administrativ historik
Församlingen har medeltida ursprung. År 1575 utbröts Dylta bruksförsamling som införlivades igen 1819.

Församlingen utgjorde till 1575 ett eget pastorat för att därefter till 1962 vara  moderförsamling i pastoratet Axberg och Hovsta som till 1687 och från 12 februari 1808 till 1819 även omfattade Dylta bruksförsamling. Från 1962 till 2002 var församlingen moderförsamling i pastoratet Axberg, Hovsta, Kil och Ervalla. År 2002 uppgick Ervalla, Hovsta och Kils församlingar i Axbergs församling som därefter utgjorde ett eget pastorat. Från 2018 ingår församlingen i Hovsta pastorat.

Kyrkor 
 Axbergs kyrka
 Ervalla kyrka
 Hovsta kyrka
 Kils kyrka

Se även 
 Axbergs socken
 Axbergs distrikt
 Ervalla socken
 Ervalla distrikt
 Hovsta socken
 Hovsta distrikt
 Kils socken
 Kils distrikt

Källor

Externa länkar 
 Axbergs församling på Svenska kyrkans webbplats.

Församlingar i Strängnäs stift
Indelningar i Örebro kommun
Bankekind (olika betydelser)

Bankekind kan syfta på:

 Bankekind – en tätort i Linköpings kommun och kyrkby i Bankekinds socken, innan 1904 Svinstad
 Bankekinds socken – en socken i Östergötland, innan 1904 Svinstads socken
 Bankekinds landskommun – en tidigare kommun i Östergötlands län 1863–1951, innan 1904 Svinstads landskommun
 Bankekinds församling – en tidigare församling i Linköpings stift, innan 1904 Svinstads församling
 Bankekinds kyrka – en kyrkobyggnad i Bankekind, Bankekinds socken, Åkerbo församling, innan 1904 Svinstads kyrka
 Bankekinds distrikt – ett distrikt i Linköpings kommun och Östergötlands län 2016–
 Bankekinds härad – ett härad i Östergötland
 Bankekinds kontrakt – i Linköpings stift
Qvarnshammar

Qvarnshammar (eg. De Geersfors) är ett före detta järnbruk i Godegårds socken, Motala kommun, Östergötlands län.

Historia

1700- och 1800-talet
De Geersfors bruk anlades vid Godegårdsån år 1756 av Johan Carl De Geers änka Althéa Maria De Geer. De Geer ägde även Godegårds bruk och säteri, och De Geersfors kom att lyda under detta fram till 1873. Den första anläggningen utgjordes av en hammarsmedja för tillverkning av spik och stångjärn.

1775 inköptes Godegårdsgodset av direktören för Ostindiska kompaniet, Jean Abraham Grill. De Geersfors kom att stanna inom släkten Grill fram till 1887.
Under deras tid installerades det första valsverket vid bruket (år 1812). På 1870-talet kom inspektor O.J. Andersson (morfar till senare ägaren Fil. Dr. Sven Fagerberg) till bruket och i början av 1890-talet blev han ägare till De Geersfors bruk och Qvarnshammars smältsmedja. De Geersfors kunde emellertid inte användas som firmanamn på grund av stavningslikheten med det betydligt större järnverket i Degerfors. Därför kom bruksrörelsen att från 1880-talet drivas under firmanamnet Qvarnshammar. Qvarnshammars smältsmedja drevs av O. I. Andersson ända till 1899 då den brann.

1900-talet
I början av 1900-talet lades produktionen helt om för att bara infatta tillverkning av armeringsjärn. I samband med detta gjordes också vissa nyinvesteringar. 1941-42 elektrifierades hela bruket och ett nytt, modernt finvalsverk installerades. Redan 1959 var dock finvalsverket omodernt och ersattes då istället med ett helautomatiskt valsverk.

Fastän investeringarna fortsatte under 1960- och 70-talen kom Qvarnshammar fortsättningsvis att vara en jämförelsevis liten anläggning. När Qvarnshammar i början av 1980-talet köptes upp av konkurrenten Halmstads Järnverks AB valde man att lägga ner verksamheten. Våren 1984 var verksamheten avvecklad. Vid denna tid skedde en omfattande samordnad konsolidering av armeringstillverkningen i Sverige med nedläggning av ett flertal enheter.

Referenser 

Företag i Motala kommun 
Ej längre existerande svenska företag
Svenska järnbruk
Ej längre existerande svenska ståltillverkare
Bruk i Östergötland
Griljering

Griljera, av franskans griller, av gril, halster, är att snabbt bereda (utsätta för värme) ett panerat födoämne (vanligen kött) i ugn eller panna.

Griljerad skinka är ett vanligt inslag på julbordet. När man griljerar skinka penslar man på ett lager senap blandat med ägg och ströbröd och steker den snabbt på hög temperatur i ugnen. Även andra matvaror kan griljeras.

Källor

Noter

Matlagning
Völsungr

Völsungr (eller Völsung), en nordisk sagohjälte, som enligt Völsungasagan var kung över Hunaland, en väldig och segerrik krigare samt stamfader för de berömda völsungarna, son till Sigi. Av hans barn blev dottern Signe ryktbarast och sonen Sigmund, fader till Nordens mest frejdade sagohjälte, Sigurd Fafnesbane. Om Völsungrs födelse, liksom om åtskilliga andra hjältar, berättas, att hans mor inte kunde föda fram honom utan måste förlösas med kejsarsnitt.

Se även
 Snorre Sturlason: Prosaiska Eddan 
 Andvare

Källor

Völsungacykeln
Ödgrim

Ödgrim var biskop i Skara och efterträdde omkring 1130 Styrbjörn som biskop i Skara. Han är minnesvärd såsom den som, med hjälp av konung Sverker den äldre, avslutade byggandet av Skara domkyrka, varefter den omkring år 1150 invigdes till Jungfru Marias ära. Han flyttade därmed slutligen domen från Husaby, där den varit sedan Olof Skötkonungs dagar. Han var närvarande vid Lunds domkyrkas invigning 1145. Ödgrim sägs ha avlidit omkring 1157 och ligger begraven i Skara domkyrka.

Se även 
Lista över biskopar i Skara stift

Källor 

Biskopar i Skara stift
Män
Avlidna 1157
Födda okänt år
Svenska präster under 1100-talet
Ör

Ör är en, av i synnerhet allmogen, använd benämning för grovt, stenigt grus. Enligt Nordisk familjebok (1922) definieras ör såsom grus, hos vilket bergartsfragmenten har dimensionerna 7–20 mm. Betydelsen kan även vara en formation därav, grusbank, eller annars namn på revel, holme.

Ordet ör eller öre ingår i en mängd svenska och danska ortnamn. På isländska kan eyri både börja ett ortnamn, som till exempel Eyrarbakki, och avsluta ett ortnamn, som till exempel Þingeyri. I Norge slutar en del ortnamn på -øyri, till exempel Lærdalsøyri.

Etymologi 
I det svenska ordet ör kan vokalen ö dels komma från diftongen au eller, genom i-omljud, ha blivit øy (fornvästnordiska ey). Både au och øy har sammanfallit till ö i svenska och danska. I fornvästnordiskan skiljer man däremot på aurr (isländska aur) 'grus, stenblandad sand' och eyrr (isländska eyri) 'sand- och grusbank'.

Orter och platser där ör ingår i namnet

Finland 
Sammanlagt omfattar -ör omkring 3 300 ortsnamn i Finlands kustskärgårdar, de flesta av dem vid Skiftet, Kvarken och den nyländska kusten.

Kända örar:

 Björkör, ett enstaka utskärshemman i Föglö, Åland

Namn på stora skärgrupper i Österbotten är:

 Lappörarna
 Mickelsörarna
 Valsörarna Mest frekventa namnen:

 Långören, över 100 fall
 Gräsören
 Gåsören 
 Notören, speciellt i Skärgårdshavet
 Tistronören, speciellt i Skärgårdshavet
 Törnesören (havtorn), speciellt i norra Åland och Österbotten 

 Skarvör och Skarvörarna, öar i Finland

Sverige 
 Örsholmen, stadsdel i Karlstad
 Örs församling, Karlstads stift
 Örs socken, Dalsland
 Örs socken, Småland
 Ör-Ormesberga församling, Växjö stift
 Ör, Växjö kommun - Kyrkby i Växjö kommun
 Ör södra - bebyggelse söder om kyrkbyn
 Ör, stadsdel i Sundbybergs kommun i Stockholms län
 Kungsör
 Skanör
 Örebro
 Sparsör
 Öregrund 
 Örskär
 Femöre
 Örviken

Referenser

Se även 
 Ören
 Svenska ortnamnsefterled
 Örs kyrka, Dalsland
 Örs kyrka, Småland
 Örteg
 Örtug
 Örtjärn, Mölnlycke

Geologi
Örberga socken

Örberga socken i Östergötland ingick i Dals härad och området ingår sedan 1980 i Vadstena kommun och motsvarar från 2016 Örberga distrikt.

Socknens areal är 19,65 kvadratkilometer, allt land. År 2000 fanns här 155 invånare. Kyrkbyn Örberga med sockenkyrkan Örberga kyrka ligger i denna socken.

Administrativ historik
Örberga socken har medeltida ursprung. 

Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till Örberga församling och för de borgerliga frågorna till Örberga landskommun. Landskommunen inkorporerades 1952 i Östgöta-Dals landskommun, ingick från 1967 i Vadstena stad som 1971 ombildades till Vadstena kommun, ingick 1974-1979 i Motala kommun och från 1980 i Vadstena kommun. Församlingen uppgick 2006 i Dals församling. 

1 januari 2016 inrättades distriktet Örberga, med samma omfattning som församlingen hade 1999/2000.  

Socknen har tillhört samma fögderier och domsagor som socknens härader.  De indelta soldaterna tillhörde  Första livgrenadjärregementet, Motala kompani och Andra livgrenadjärregementet, Vadstena kompani.

Geografi
Örberga socken ligger vid Vättern väster om Vadstena. Socknen är en kuperad uppodlad slättbygd.

Fornlämningar
Kända från socknen är spridda gravar från bronsåldern och åtta gravfält från järnåldern. En runristning är antecknad härifrån.

Namnet
Namnet (1270 Örabyrgh) kommer från kyrkbyn. Förleden är ör, 'sand, grus', efterleden är berg. Kyrkan ligger på en markerad höjd.

Personer från bygden
Här växte Axel Hägerström upp. Verner von Heidenstams son Dag ligger begravd på kyrkogården.

Se även
Örberga församling
Lista över fasta fornminnen i Vadstena kommun#Örberga

Referenser

Fotnoter

Vidare läsning 
Sveriges bebyggelse : statistisk-topografisk beskrivning över Sveriges städer och landsbygd. Landsbygden. Östergötlands län, del 5 Hermes 1948 libris

Externa länkar

Östgöta-Dals hembygdsförening

Indelningar i Vadstena kommun
Socknar i Dals härad
Örebrogranit

Örebrogranit, en i trakterna av Örebro med flera ställen förekommande, medel- till grovkornig, vanligen röd granit, i vilken fältspatskornen delvis är utbildade i större kristaller, "fältspatsögon".

Källor

Externa länkar
Bild på Örebrogranit på skan-kristallin

Bergarter med tillnamn
Granit
Ydalir

Ydalir eller Ydalarna  (fornvästnordiska: Ýdalir, Ýdalar; ”idegransdalarna”, ”bågdalarna”) är i nordisk mytologi guden Ulls boning.

Ydalir omtalas endast på ett ställe i den poetiska Eddan och nämns inte alls i Snorres Edda. Det är i Grímnismáls uppräkning av gudarnas tolv bostäder som namnet förekommer, men endast i en halvstrof. Den återstående strofhalvan ägnas åt Frejs Alvheim:
{|
|
Ydala heter det
där Ull en gång
byggde sig sina salar;
Alvheim fick Frej
av de andra gudarna
i tandgåva arla i tiden.
Översättning Björn Collinder 
|
I Ydalarna
Ull har
satt upp salar åt sig;
Alvheim åt Frej
i urtidsdagar
som tandskänk av gudar gavs.
Översättning Åke Ohlmarks 
|
Ýdalir hęita,þars Ullr of hęfr
sér of gǫrva sali;Alfhęim Fręy
gǫ́fu í árdagatívar at tannféi.Grímnismál 5 
|
|}
Att Ull har varit bågskytt framgår av bostadens namn. Ýr betyder ”idegran” men även  ”pilbåge” eftersom de bästa bågarna gjordes av idegran. Ulls skicklighet som jägare bekräftas också av Snorre Sturlasson i Gylfaginning 31:

Det som i dag är känt om Ull sammanfattas på följande vis av Anne Holtsmark: ”Ull har varit en vintergud och ortnamn tyder på att kulten avgränsades till de platser där vinterns snö och kyla skapade förutsättningar för jakt i fjäll och vildmark med skidan som transportmedel och pilbåge som jaktvapen.” 

Ull tycks alltså ha varit skiddisen Skades manlige motsvarighet. En gång var han säkert en populär gud, men då eddorna skrevs var han nästan bortglömd. Namnet förekommer dock som heite i ganska många manskenningar från 900-talet.

 Stjärnbilderna Ýdalir och Alfheimr 
Liksom man i Norden övertog de latinska veckodagarna (men med romerska gudanamn utbytta mot inhemska motsvarigheter), övertog man också den antika djurkretsen – dock även den anpassad efter inhemsk mytologi. Detta hävdade mytforskaren Finnur Magnússon, som i de tolv gudaboningarna i Grímnismál 4–16 såg en nordisk zodiak. Hypotesen vidareutvecklades senare av Sigurd Agrell. Ýdalir skulle enligt dem båda motsvara Skyttens stjärnbild (Bogmaðr, Finngálkn), medan Alfheimr'' skulle vara Stenbocken.

Källor

Platser i nordisk mytologi
SGML

SGML, Standard Generalized Markup Language, är ett format för strukturerad text, standardiserat med ISO 8879. Genom att texten "taggas", enligt någon dokumentmall, en DTD, kan den sedan formateras för olika media. Den stora fördelen med SGML är att data kan överföras som ren text, vilket gör det enklare att byta system, men behålla data utan konvertering. Vissa ordbehandlingsprogram som till exempel FrameMaker ger möjlighet till SGML-konvertering. HTML, XML m.fl. härstammar till viss del från SGML, som dock är betydligt mer komplext. På grund av SGML:s komplexitet utvecklades XML, som snabbt har etablerats som det nya "markup"-konceptet för Internet.

Märkspråk
Standarder och konventioner
Skådespelare

Skådespelare eller aktör (om kvinnor även skådespelerska eller aktris) är en person som gestaltar en roll i en film, serie eller teater.

Se även 
 Röstskådespelare
 Histrion
 Komediant
 Komiker
 Virtuell skådespelare
 Amatörskådespelare

Källor

Externa länkar 
 

 
Scenkonstproduktion
Filmproduktion
Yrken inom scenkonst
American National Standards Institute

American National Standards Institute (ANSI) är en amerikansk standardiseringsorganisation som bildades 1918 under namnet ASA - American Standards Association.  År 1969 bytte organisationen namn till sitt nuvarande. I ANSI-högkvarteret som är beläget i Washington, samt i kontoret i New York är de tillsammans över 90 anställda. 

ANSI är en organisation som skapar och kungör ett brett spektrum av normer och riktlinjer; från akustisk apparatur till byggnadsutrustning, från mejeri- och boskapsproduktion till energidistribution, samt många fler.

Några välkända ANSI-standarder är:

 ASA-standarden för ljuskänsligheten hos fotografisk film, som blev grunden för ISO-standarden för filmkänslighet som idag används över hela världen.

 Den ursprungliga standard-implementeringen av programmeringsspråket C blev känd som ANSI C.

 I Microsoft Windows syftar frasen "ANSI" på Windows ANSI code pages (trots att de inte är några ANSI-standarder). De flesta av dessa teckenkoder har fast kodlängd, men några tecken för ideografiska språk har variabel längd. Eftersom dessa teckenkoder grundar sig på utkast av olika versioner av ISO-8859, är många av Microsofts symboler mycket lika ISO-symbolerna, vilket har fått många att felaktigt tro att de är identiska. Mer precist heter de vanligaste teckenkodningar som omfattas av denna beteckning CP1252 (eller Windows-1252) och CP932.  Även Unicode i kodningsformen UTF-8 faller (internt) in under detta som CP65001.

Externa länkar 
  

Standarder och konventioner