kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Landsfiskal

Landsfiskal var en rättsvårdande kunglig (statlig) tjänsteman, som bland annat fungerade som åklagare, polismästare och utmätningsman. Landsfiskalen hade sitt arbetsområde på landsbygden och i vissa städer under landsrätt, till skillnad från stadsfogde och stadsfiskal.

I samband med omorganisationen av fögderiförvaltningen 1 januari 1918 infördes beteckningen landsfiskal istället för den tidigare benämningen länsman på samma ämbete. Samtidigt fördes landsfiskalerna organisatoriskt in under respektive länsstyrelse.

Chefer över landsfiskalerna blev landsfogden, som ersatte de tidigare kronofogdarna. Dessförinnan hade kronofogdarna lytt under justitiekanslern, som var landets riksåklagare fram till 1948. Länsmännen, som före 1918 hjälpte och lydde under kronofogden som dennes anställda, togs bort 1918, eftersom landsfiskalen tog över både kronofogdens och länsmannens uppgifter. Landsfiskalerna avskaffades den 1 januari 1965 enligt Lag (1964:323) om fullgörande av vad som åligger landsfogde m.fl. Åklagarverksamheten överfördes till en distriktsåklagare, exekutionsverksamhet till en utmätningsman i en ny kronofogdemyndighet och övrig verksamhet till en polismyndighet i samband med förstatligandet av den dittills huvudsakligen kommunala polisen i Sverige.

Vid tiden strax före landsfiskalsämbetets avskaffande fanns landsfiskaler i 331 landsfiskalsdistrikt (antalet den 1 januari 1964), där de var åklagare, polischefer och utmätningsmän. Som åklagare och polischefer lydde de under landsfogden, i övrigt under länsstyrelsen. För att bli landsfiskal fordrades under senare år juris kandidatexamen eller distriktsåklagarexamen samt genomgången polischefsutbildning. Landsfiskalen tillsattes (enligt instruktionen den 14 december 1917) av Kunglig Majestäts befallningshavande.

Distrikt
Varje landsfiskalsdistrikt hade en anställd landsfiskal som lydde under landshövdingen. Landsfiskalen utgjorde allmän åklagare inom sitt distrikt.

Den första indelningen i landsfiskalsdistrikt trädde i kraft den 1 januari 1918 (enligt beslut den 7 september 1917). Antalet landsfiskalsdistrikt utgjorde samma datum 491 stycken (enligt förordningen skulle antalet vara 489 men två stycken länsmansdistrikt blev landsfiskalsdistrikt på övergångsstat). Antalet länsmansdistrikt, som ersattes av landsfiskalsdistrikt, utgjorde 522 stycken år 1910.

En ny indelning i landsfiskalsdistrikt trädde i kraft den 1 oktober 1941 (enligt kungörelsen den 28 juni 1941) och antalet distrikt minskades till 408 (jämfört med 490 distrikt år 1930). Denna ersattes i sin tur av en ny indelning (kungörelsen den 1 juni 1951, SFS 1951:316) som trädde i kraft den 1 januari 1952, i samband med kommunreformen 1952, och antalet distrikt minskades till 341. I landsfiskalsdistriktsindelningen 1952 ingick 77 av rikets 133 städer.

Den 1 januari 1965 upphörde landsfiskalsdistrikten att existera, och de ersattes av polisdistrikt, åklagardistrikt samt kronofogdedistrikt.

Lagar

Se även
 Stadsfiskal
 Stadsfogde
 Kronofogde
 Länsman
:Kategori:Sveriges landsfiskalsdistrikt

Referenser

Polisväsendet i Sverige
Tjänstegrader inom polisen
Svensk rättshistoria
Titlar i statsförvaltning
Flageolettmetoden

Flageolettmetoden är en metod att stämma stränginstrument såsom gitarr, bas eller stråkinstrument med hjälp av flageoletter, de toner som ges när en sträng lätt vidrörs, istället för att tryckas ned, vid exempelvis halva sin längd. Metoden är ovanlig på fiol och andra instrument där strängarna är stämda i kvinter - det är nämligen ganska lätt för örat att uppfatta om en kvint är ren eller inte. På en kontrabas, som är stämd i kvarter i ett lågt register, är det däremot ganska svårt att höra om två strängar klingar rent mot varandra. Med hjälp av flageoletter kan man förändra problemet till att stämma två unisoner mot varandra, något som är betydligt lättare för örat.

Metoden fungerar sämre på instrument som har band på halsen - gitarr och de flesta elbasar. Dessa måste stämmas tempererat, om man stämmer dem i rena intervall låter två näraliggande strängar bra men hela ackord kan låta riktigt illa. På dessa instrument är flageolettmetoden ett bra sätt att snabbt göra en grovstämning som sedan kan finjusteras, exempelvis med en stämapparat.

Stränginstrument
Länsman

Länsman är en yrkestitel inom staten, som har använts på olika sätt genom tiderna. I modern tid har länsman varit ett smeknamn eller öknamn för polisen.

Finland 
I Finlands polis är länsman () en tjänstegrad som motsvarar polismästare i Sverige.

Under stora ofreden verkade länsmän i socknarna under de ryska ockupationsmyndigheterna både i Åbo generalguvernement och i Viborgs kommendantskap. De var även åklagare vid tingen i Åbo generalguvernement.

Norge 
I Norge är lensmann en ställning inom polisen som chef för ett lensmannskontor. Eftersom detta är en typ av polisstation så är lensmann en tjänstegrad på nivå med en politistasjonssjef på en ordinär polisstation. Förutom rena polisuppgifter har lensmansskontoret även civila uppgifter såsom att bistå vid arvskifte samt Notarius publicus o.a.

Sverige

Till 1675 
Fram till 1675 var länsmannen en lokal förtroendeman som utgjorde en länk mellan lokalsamhället och statens förvaltning. Denne kallades för sockenlänsman eller bylänsman. I en kunglig resolution från 1675 stadgades dock att länsmännen skulle utses av landshövdingen: "dock skall det ske utav bofaste och beskedligaste bönder, som i häradet finnes, och intet främmande och löse, som allmogen ingen hjälp kan hava av".

Sockenlänsmännen ersattes som lokala förtroendemän av sockenskrivare.

1675–1918 
Från 1675 betecknade titeln en lokal, statlig lägre tjänsteman med beteckningen kronolänsman. För denna befattning krävdes från 1842 länsmansexamen. Kronolänsmannens arbetsuppgifter omfattade skatteuppbörd, indrivning och polisverksamhet. Han var även åklagare i vissa mål. Till sitt biträde hade han fjärdingsmän. Kronolänsmannens närmaste förman var kronofogden. Kronolänsmännen blev 1918 landsfiskaler.

Järnvägslänsman var en av länsstyrelsen förordnad polisman, som ansvarade för polisbevakningen vid ett järnvägsbygge. Järnvägslänsmännen avlönades av järnvägsbyggnadsföretaget.

Se även 
 Lensmand
 Åklagarväsendet
 Polisens grader i Finland

Källor

Noter 

Polisväsendet i Sverige
Polisväsendet i Finland
Titlar i statsförvaltning
Tjänstegrader inom polisen
Ugglan
Intonation (musik)

Intonation kan inom musiken ha flera betydelser som alla har att göra med att precisera en tonhöjd, ett intervall eller att optimera en klang hos ett instrument. 

 Att sjunga eller spela före för att på så sätt ge ton till sångare som ska börja sjunga. Se Intonation (gregoriansk sång).
 En samlad benämning på olika åtgärder som en orgelbyggare vidtar för att få orgelpipor att återge en ton med önskade egenskaper eller som en pianotekniker vidtar för att ge pianots strängar en jämn klang.
 Ibland använt synonymt med stämning av ett instrument, men framför allt för att mellan flera instrument eller röster uppnå önskade intervall i ren, tempererad eller annan stämning.

Intonation av musikinstrument
Det som vanligtvis förknippas med intonation är en musikers förmåga att återge en "korrekt" tonhöjd eller en teknisk justering av ett musikinstrument för att optimera den genererade tonhöjden.

Stränginstrument är inte försedda med greppband, som exempelvis musikinstrument inom  violinfamiljen, och därför är intonationen helt beroende av musikerns placering av fingret på greppbrädan, för att på så vis justera strängens vibrerande längd. När det gäller instrument som är försedda med greppband, såsom gitarrer, är det flera parametrar som styr intonationen. Dels påverkas intonationen av den individuella placeringen av greppbanden men också av höjden på översadeln, stallsadelns position samt musikerns spelteknik. Vanligtvis justeras stallsadelns position för varje individuell sträng för att förbättra intonationen. Ett kortare avstånd mellan stallsadel och greppband resulterar i en högre tonhöjd och vice versa. Det finns lösningar för att ytterligare optimera intonationen genom att exempelvis justera översadelns position för varje individuell sträng. . 

Ett bleckblåsinstruments tonhöjd genereras och justeras av den akustiska längden på röret.

Referenser

Noter

Övriga källor 

Musikaliskt framförande
Kate Ryan

Kate Ryan, egentligen Katrien Verbeeck, född 22 juli 1980 i Tessenderlo i Limburg (Flandern), är en belgisk sångerska och låtskrivare.

Karriär 
Kate Ryan gjorde debut år 2002 med covers på Mylène Farmers låtar Désenchantée och Libertine. Hennes version av Désenchantée sålde guld i Tyskland och en rad andra europeiska länder; i Sverige låg den som bäst nummer fyra på singellistan.

År 2006 deltog Kate Ryan i Eurovision Song Contest för Belgien med bidraget Je t'adore som skrivits och komponerats av två svenskar. Då Belgien placerades bland de sista bidragen i Eurovision Song Contest 2005 tvingades Ryan och Belgien kvala till finalen 2006. Trots att hon var en av storfavoriterna fick hon inte tillräckligt med röster för att ta sig vidare.

År 2007 fick Kate Ryan en hit med Desireless tidigare låt Voyage, voyage. Den släpptes som hennes första singel från det kommande albumet Free.

I april 2008 släppte hon ännu en cover, låten Ella, elle l'a ursprungligen inspelad och framförd av France Gall.

Diskografi

Studioalbum 
 2003 - Different
 2004 - Stronger
 2006 - Alive
 2008 - Free
 2012 - Electroshock

Samlingsalbum 
 2008 - Essential
 2009 - French Connection

Singlar

Andra singlar

Externa länkar 

 Kate Ryan, officiell webbplats

Belgiska popsångare
Artister som representerat Belgien i Eurovision Song Contest
Födda 1980
Kvinnor
Levande personer
Personer från Limburg, Belgien
Deltagare i Eurovision Song Contest 2006
Kiến Phúc

Kiến Phúc, född 1868, död 1884. Vietnamesisk kejsare som regerade en kort tid 1883-1884. Han var brorson till de tidigare monarkerna Tự Đức och Hiệp Hoà och var väldigt ung när han tillträdde. Makten låg hos en ledande mandarin och Tự Đứcs änka Hoc Phi. Kiến Phúc undanröjdes antagligen genom att gift lades i den sjukliga kungens medicin. Han kom att efterträdas av sin halvbror Hàm Nghi.

Referenser

Födda 1868
Avlidna 1884
Nguyendynastins kejsare
Män
Personer i Vietnam under 1800-talet
Leirvík

För Leirvik i Stords kommun, Norge, se Leirvik, Norge.

Leirvík (IPA: , danska: Lervig) eller Lorvík, är en tätort på Färöarna. Leirvík ligger vid Leirvíksfjørður på ön Eysturoys östkust. Leirvík är en viktig fiskehamn på ögruppen och detta är också viktigaste näringsgrenen. Leirvík tillhör sedan kommunsammanslagningen 2009 Eysturkommuna, och var tidigare centralort i Leirvíks kommun. Vid folkräkningen 2015 hade orten 898 invånare.

Arkeologiska utgrävningar visar att vikingar bosatte sig i området på 800-talet och att det fanns en gård på platsen från 900-talet. Bygden omnämndes för första gången i skriften Hundbrevet från slutet av 1300-talet. Det sägs dock att alla invånare, förutom en kvinna, omkom under digerdöden efter 1349. 1725 kom ett smugglarskepp till byn som invånarna bytte varor med, men som också förde med sig smittkoppor. Efter ett bröllop i byn blev alla invånare smittade och en stor andel av dem avled. Vid folkräkningen 1801 hade Leirvík 81 invånare.

1985 invigdes en tunnel mellan Leirvík och Norðragøta och ögruppens längsta underjordiska tunnel Norðoyatunnilin invigdes 2006 vilket ger direktförbindelse till Klaksvík.

Befolkningsutveckling

Kända personer från Leirvík
Hans Fróði Hansen (1975–), fotbollsspelare
Kjartan Joensen (1947–), politiker (FF)
Jóannis Kristiansen (1918–1988), konstnär
Høgni Lisberg (1982–), musiker
Klæmint Olsen (1842–1912), politiker (SB)
Jákup Frederik Øregaard (1906–1980), politiker (JF)

Referenser

Orter på Färöarna
Sandur, Färöarna

Sandur (danska: Sand), eller Heima á Sandi, är en tätort på Färöarna, den enda orten i Sandurs kommun, belägen på ön Sandoy. Vid folkräkningen 2015 hade Sandur 539 invånare. och är en av Färöarnas äldsta orter, och har varit centralort för Sandoy sedan landnamstiden omkring 825.

Geografi
Sandur ligger på öns västkust och är indelat i tretton traditionella kvarter, varav de flesta växt samman till dagens centrum. Det som kallas centrum idag ligger på en halvö mellan insjöarna Gróthúsvatn i nordväst och Sandsvatn i nordöst, samt bukterna Grótvík och Sandsvágur. Sandsvágur är en av Färöarnas få sandstränder och är även den största på ögruppen. En del av orten ligger avskilt från centrum, liksom bebyggelsen vid Sandsvatn.

Landskapet runt Sandur är förhållandevis platt, och de berg som finns är inte speciellt höga likt övriga berg på Färöarna. Därmed är Sandurs omgivning, likt övriga Sandoy, bra lämpat för fotturister och cyklister. Från Sandur går en väg till Søltuvík, en obebodd vik på västkusten som är en populär badplats. För att ta sig till Sandur från huvudstaden Torshamn åker en färja från Gamlarætt vid Kirkjubøur till Skopun, som därefter följer Sandsvatn till Sandur.

Den lilla passagerarfärjan M/S "Sildberin" förbinder Sandur och Sandoy med Skúvoy, som ligger strax söder om Sandoy.

Historia

Sandur är en av Färöarnas äldsta orter och har varit centralort för orten sedan landnamstiden omkring år 825. Den omnämndes första gången i Hundbrevet från 1300-talet. I Sandur hölls vårtinget för Sandoy.

Utgrävningar har bevisat att det här funnits en kyrka under 1000-talet. Den nuvarande kyrkan i orten invigdes 1839 och 1863 hittades en myntskatt i samband med en begravning på kyrkogården. Av de 98 mynt som hittades är det äldsta från cirka år 1000. 1969-1970 genomfördes en arkeologisk utgrävning under den nuvarande kyrkan, och man fann rester från fem äldre kyrkor, den äldsta från cirka 1100. Under de senare åren har fler utgrävningar genomförts strax norr om kyrkan, och man har då kunnat påvisa bosättningar från omkring år 900.

Dagens kyrka, Sands kyrka, som färdigställdes 1839, är en av Färöarnas gamla traditionella kyrkor. En anlagd brand 1988 förstörde delar av kyrkan. När de förstörda delarna återuppbyggdes, byggdes de som kopior av de ursprungliga delarna.

Sands Fornminnissavn har drivit ett museum i det gamla huset Norðara Koyta seda 1988.

Befolkningsutveckling

Sport 
 B71 Sandur

Referenser

Orter på Färöarna
Tvøroyri

Tvøroyri (IPA: , danska: Tværå) är en tätort på Färöarna, belägen på den sydligaste ön Suðuroy. Tvøroyri är centralort i Tvøroyris kommun och hade vid folkräkningen 2015 821 invånare.

Tvøroyri har en god infrastruktur och är en av öns viktigaste orter. Här finns bland annat hotell, ett lokalt museum, och Suðuroys sjukhus. Fiske- och handelshamnen ligger i Trongisvágsfjørður, och har ett djup på sju meter. Efter Vágurs hamn är detta öns främsta och viktigaste. 13 skepp med en samlad tonnage på 4 243 bruttoregisterton hör hemma här. Tolv av dessa är fiskebåtar (2002). Bilfärjan MF Smyril har dagliga turer till och från huvudstaden Torshamn härifrån.

Historia
Tvøroyri är öns yngsta samhälle och grundades 1836 efter att den danska monopolhandeln grundade en försäljningsplats här. Området var på den tiden mark till markägare i Froðba, men platsen växte sakta men säkert till att bli större och viktigare än grannorten. Det första året bodde det 10 personer i Tvøroyri, år 1860 var det 66. Kyrkan i Froðba flyttades senare till Tvøroyri, vilket också hjälpte befolkningsökningen. Snart blev dock kyrkan för liten och 1908 invigdes den nya Tvøroyris kyrka.

Vid sekelskiftet hade man, förutom köpmän, en skräddare, skomakare, urmakare, bokbindare, barberare och bageri i samhället, och under mellankrigstiden bodde närmare 600 personer i orten. Under denna tid var det Färöarnas näst största stad, tills den år 1940 passerades av Klaksvík.

Tvøroyri är ett av samhällena på Färöarna där man inte har skyltar med gatunamn på. Även om alla gator har namn, finns inga angivna med skyltar.

Befolkningsutveckling

Sport 
 TB Tvøroyri
 Hemmaarena: Við Stórá (kapacitet: 4.000)

Personligheter
 Anker Eli Petersen, konstnär.
 Atli Dam, politiker.
 Jóannes Eidesgaard, politiker.
 Oliver Effersøe, politiker.

Referenser

Orter på Färöarna
Villingadalsfjall

Villingadalsfjall är ett berg på ön Viðoy på Färöarna. Berget har en högsta topp på 841 meter. Berget är Färöarnas tredje högsta berg.

Referenser 

Berg på Färöarna
Berg i Färöarna 500 meter över havet eller högre
Kúvingafjall

Kúvingafjall är ett berg på ön Kunoy på Färöarna. Berget har en högsta topp på 830 meter.
Berget är Färöarnas fjärde högsta berg och den högsta toppen på den bergiga ön Kunoy som innehåller ett antal toppar på mellan 700 och 800 meters höjd.

Referenser

Se även
 Havnartindur 
 Kunoyarnakkur

Berg på Färöarna
Berg i Färöarna 500 meter över havet eller högre
Teigafjall

Teigafjall är ett berg på ön Kunoy i den norra delen av ögruppen Färöarna. Bergets högsta topp är 825 meter över havet vilket gör berget till Färöarnas femte högsta berg och den näst högsta berget på Kunoy, bara fem meter lägre än det närbelägna Kúvingafjall. Teigafjall ligger på den norra delen av ön, inte långt från det forna samhället Skarð som övergavs 1913 då alla manliga bybor omkom i en förlisning på sjön.

Se även
Lista över fjäll på Färöarna

Berg på Färöarna
Berg i Färöarna 500 meter över havet eller högre
Kunoyarnakkur

Kunoyarnakkur är ett berg på ön Kunoy på Färöarna. Berget har en högsta topp på 819 meter och den näst högsta bergstoppen på ön, berget är bara 11 meter lägre än öns högsta topp Kúvingafjall.

Referenser

Se även
 Kúvingafjall
 Havnartindur

Berg på Färöarna
Berg i Färöarna 500 meter över havet eller högre
Havnartindur, Kunoy

Havnartindur är ett berg på ön Kunoy i den norra delen av ögruppen Färöarna som reser sig 818 meter över havet.

Den långsmala ön är extremt kuperad och bergig med ett antal toppar som når mellan 700 och 800 meters höjd. Havnartindur är en av de högsta topparna och bara 12 meter lägre än öns högsta topp Kúvingafjall.

Se även
 Kúvingafjall 
 Kunoyarnakkur

Referenser 

Berg på Färöarna
Berg i Färöarna 500 meter över havet eller högre
Middagsfjall, Kunoy

Middagsfjall är ett berg på ön Kunoy i den norra delen av ögruppen Färöarna. Bergets högsta topp är 805 meter över havet, vilket gör Middagsfjall till Kunoys femte högsta, och ett av Färöarnas tio högsta berg. Toppen ligger nära öns mittpunkt.

Berg på Färöarna
Berg i Färöarna 500 meter över havet eller högre
Svartbakstindur

Svartbakstindur är ett berg på ön Eysturoy i den norra delen av ögruppen Färöarna. Berget har en högsta topp på 801 meter och är därmed öns högsta bergstopp och Färöarnas tionde högsta berg. Svartbakstindur ligger nära den 790 meter höga toppen Blámansfjall som är Färöarnas elfte högsta topp.

Berg på Färöarna
Berg i Färöarna 500 meter över havet eller högre
Blámansfjall

Blámansfjall är ett berg på ön Eysturoy i den norra delen av ögruppen Färöarna. Berget har en högsta topp på 790 meter, och är därmed det fjärde högsta berget på Eysturoy. Toppen ligger på den norra delen av ön, omgiven av Húsafjall (692 meter) och det högre berget Svartbakstindur som reser sig 801 meter över havet.

Referenser 

Berg på Färöarna
Berg i Färöarna 500 meter över havet eller högre
Múlatindur

Múlatindur är ett berg på ön Eysturoy i den norra delen av ögruppen Färöarna. Bergets högsta topp är 786 meter över havet vilket gör Múlatindur till öns femte högsta berg. Berget ligger i den centrala delen av ön, rakt söder från Gomlumannatindur.

Berg på Färöarna
Berg i Färöarna 500 meter över havet eller högre
Ørvisfelli

Ørvisfelli är ett berg på ön Streymoy på Färöarna. Berget har en högsta topp på 783 meter.

Se även 
Lista över fjäll på Färöarna

Källor 

Berg på Färöarna
Berg i Färöarna 500 meter över havet eller högre
Malaknúkur

Malaknúkur är ett berg på ön Streymoy som är huvudön i ögruppen Färöarna. Bergets högsta topp är 777 meter över havet, vilket gör toppen till den tredje högsta på Streymoy. Liksom de andra höga bergen på Streymoy är Malaknúkur beläget på den mycket kuperade nordvästra delen av ön.

Berg på Färöarna
Berg i Färöarna 500 meter över havet eller högre
Norðanfyri Lokkaskarð

Norðanfyri Lokkaskarð är det högsta berget på ön Borðoy i nordöstra Färöarna. Berget har en högsta topp på 772 meter.

Se även 
Lista över fjäll på Färöarna

Referenser 

Berg på Färöarna
Berg i Färöarna 500 meter över havet eller högre
Galvsskorafjall

Galvsskorafjall är ett berg på ön Kunoy i den norra delen av ögruppen Färöarna. Berget har en högsta topp på 768 meter vilket gör berget till det sjunde högsta berget på Kunoy, som rymmer flera av Färöarnas högsta berg, bland annat den 830 meter höga toppen Kúvingafjall. Galvsskorafjall är den högsta toppen på den södra delen av Kunoy.

Referenser 

Berg på Färöarna
Berg i Färöarna 500 meter över havet eller högre
Skælingur

Skælingur är ett berg på ön Streymoy på Färöarna. Berget har en högsta topp på 767 meter.

Referenser 

Berg på Färöarna
Reyðafelstindur

Reyðafelstindur är ett berg på ön Eysturoy i den norra delen av ögruppen Färöarna. Bergets högsta topp är 764 meter över havet vilket gör Reyðafelstindur till öns sjätte högsta berg. Reyðafelstindur är beläget på den sydvästra delen av ön, nära det lilla samhället Selatrað.

Se även
Lista över fjäll på Färöarna

Berg på Färöarna
Berg i Färöarna 500 meter över havet eller högre
Halgafelstindur

Halgafelstindur (även Helgafelstindur) är ett berg på ön Eysturoy i den norra delen av ögruppen Färöarna. Bergets högsta topp är 757 meter över havet, vilket gör toppen till den sjunde största på ön. Halgafelstindur ligger längre söderut på ön än de högsta topparna som Svartbakstindur (803 meter) och Färöarnas högsta berg Slættaratindur (882 meter).

Berg på Färöarna
Berg i Färöarna 500 meter över havet eller högre
Nakkurin

Nakkurin (norðari) är ett berg på ön Viðoy i den norra delen av ögruppen Färöarna. Berget högsta topp är 754 meter över havet, vilket gör Nakkurin till det tredje högsta berget på Viðoy. Toppen ligger nära den öns norra spets och det berömda klippan Kapp Enniberg.

Berg på Färöarna
Berg i Färöarna 500 meter över havet eller högre
Lokki

Lokki kan avse:

Lokki, Färöarna, ett berg
Lokki (ö i Finland, Norra Savolax, Nordöstra Savolax)
Lokki (ö i Finland, Mellersta Finland, Jämsä)
Lokki (ö i Finland, Norra Savolax, Kuopio)
Sandfelli (Oyndarfjørður)

Sandfelli är ett berg på ön Eysturoy, i den norra delen av ögruppen Färöarna. Bergets högsta topp är 754 meter över havet, vilket gör Sandfelli till det åttonde högsta berget på ön. Sandfelli ligger nära Oyndarfjørður, på den nordöstra sidan av Eysturoy i ett område som innehåller flera toppar som når över 700-meter, bland annat det 783 meter höga Gomlumannatindur. Berget skall inte förväxlas med det två meter lägre berget med samma namn som ligger vid Gjógv på den norra spetsen av ön, se Sandfelli (Gjógv).

Se även
Lista över fjäll på Färöarna

Referenser 

Berg på Färöarna
Berg i Färöarna 500 meter över havet eller högre
Sandfelli (Gjógv)

Sandfelli är ett berg på ön Eysturoy, i den norra delen av ögruppen Färöarna. Bergets högsta topp är 752 meter över havet, vilket gör Sandfelli till det nionde högsta berget på ön. Sandfelli ligger nära Gjógv, på den norra spetsen av Eysturoy i ett område som innehåller Färöarnas två högsta berg, det 882 meter höga Slættaratindur och det 856 meter höga Gráfelli. Berget skall inte förväxlas med det två meter högre berget med samma namn som ligger vid Oyndarfjørður på den nordvästra sidan av ön.

Se även
Lista över fjäll på Färöarna

Referenser 

Berg på Färöarna
Berg i Färöarna 500 meter över havet eller högre
Norðanfyri Blámansfjall

Norðanfyri Blámansfjall är ett berg på ön Eysturoy på Färöarna. Berget har en högsta topp på 751 meter. Berget ligger 750 meter norr om berget Blámansfjall.

Se även 
 Lista över fjäll på Färöarna

Referenser 

Berg på Färöarna
Berg i Färöarna 500 meter över havet eller högre
Irbit

Irbit (ryska Ирби́т) är en stad i Sverdlovsk oblast, Ryssland, och hade 37 681 invånare i början av 2015. IMZ-Ural tillverkar sina motorcyklar i staden.

Källor

Orter i Sverdlovsk oblast