kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Felix III

Felix III, egentligen Felice Anicio Frangipane, född i Rom, död 1 mars 492, var påve från den  13 mars 483 till sin död, 1 mars 492. Helgon i katolska kyrkan, med festdag 1 mars.

Felix III borde med rätta benämnas Felix II, då Felix II var motpåve.

Biografi 
Felix föddes i en romersk släkt med många senatorer, som Gregorius den store även sägs härstamma från. Inga biografiska uppgifter om Felix är säkra förrän han blivit påve, den 13 mars 483. Han var kardinalpräst med Titulus Fasciolae, senare benämnd Santi Nereo ed Achilleo, som titelkyrka.

Felix är framför allt känd för sitt motstånd mot kejsar Zenos monofysitiska kyrkopolitik. Kort före Felix val hade kejsaren utfärdat det så kallade Henotikon, och på patriarken Acacius råd gjort monofysiten Petrus till patriark av Alexandria. Felix fordrade då att Petrus skulle avsättas, och förde Acacius inför sin domstol. Striden tillspetsade sig, och 484 förklarade Felix Acacius avsatt, och avsättningen bekräftades av en synod med 77 biskopar i Lateranbasilikan i Rom år 485. Detta gav anledning till en mer än trettioårig schism mellan den österländska och den västerländska kyrkan, som först bilades i och med Hormisdas pontifikat. Acacius tog bort Felix namn från diptykerna och satt kvar, trots synodens beslut, till sin död, och hans efterträdare höll hans minne levande.

I Afrika hade de arianska vandalerna förföljt de kristna i över 50 år, vilket drivit många katoliker i exil. När förföljelserna lagt sig visade det sig att många kristna hade avfallit till arianismen för att slippa lida. Dessa önskade nu återupptas i kyrkogemenskapen med Rom och återdöpas, vilket Felix accepterade och efter en synod skickade han villkoren för att ta tillbaka dem till biskoparna i Afrika.

Referenser 
 Artikeln bygger delvis på översatt material från Catholic Encyclopedia, Volume VI (1909)
 
 Kelly, J.N.D., The Oxford Dictionary of Popes. Oxford: Oxford University Press 1988. 
 Rendina, Claudio, I papi: storia e segreti. Roma: Newton Compton editori 1999.

Externa länkar 

Män
Födda 400-talet
Avlidna 492
Påvar
Italienska helgon
Ugglan
Påvar från Rom
Tango Trengtan

Tango Trengtan var ett kafé och en tangoskola, som fram till och med andra halvan av 2004 hade sina lokaler i Stångbys gamla stationshus. Tango Trengtan blev innan det lades ned särskilt känd för sina internationella sommarfestivaler, som årligen samlade ett hundratal europeiska tangodansare.

Källor 

Nedlagda kaféer i Sverige
Företag upplösta 2004
Gitarrmongot

Gitarrmongot är svensk dramafilm från 2004 i regi av Ruben Östlund. Den är hans debut som långfilmsregissör.

Handling
Filmen har ingen egentlig handling utan består av små korta scener med ett flertal återkommande rollfigurer.

Titeln syftar på en serie scener om 12-årige Erik, bosatt i den fiktiva staden Jöteborg (jämför Göteborg). Erik spelar aggressiv punkmusik på en akustisk gitarr på olika platser, bland annat utanför Systembolaget. Andra minnesvärda scener visar ungdomar som kastar cyklar i vattnet, osäkra män som spelar rysk roulette och en kvinna med neurotiska tvångstankar.

Regissören Ruben Östlund säger om filmen: Man kan säga att jag vill visa upp allt man inte vill visa i Allsång på Skansen.

Rollista (i urval)
Erik Rutström - 
Ola Sandstig - 
Britt-Marie Andersson - 
Julia Persdotter - 
Bruce Emms - Biträde musikaffären

Premiär och mottagande
Filmen hade premiär den 1 oktober 2004. Recensionerna var väldigt blandade. De recensenter som gillade filmen höjde den till skyarna, medan de som inte gillade den, sågade den längs med fotknölarna.

Filmen vann "International Critics Award Prize" för Bästa Film vid Moskvas filmfestival 2005.

Referenser 

Filmer i regi av Ruben Östlund
Göteborg på film
Svenska dramafilmer
Svenska filmer 2004
Felix IV

Felix IV, född i Samnium, död 22 september 530, var påve från den 12 juli 526 till sin död, 22 september 530. Helgon i katolska kyrkan, med festdag 22 september.

Biografi 
Felix av Samnium var son till en man vid namn Castorius, och var vid sin utnämning till påve kardinalpräst. Sedan påve Johannes I avlidit i fängelse, offer för goternas kung Theoderik, lyftes han fram som påvekandidat av goterkungen, och prästerskapet och folket gav honom sitt godkännande. Han konsekrerades till biskop av Rom den 12 juli 526.

Som påve drog han fördel av sin personliga gunst hos Theoderik för kyrkans räkning. När Theoderik avled efterträddes han av sin dotter Amalasuntha, som var förmyndarregent åt sin son Atalarik. Amalasuntha var välvilligt inställd till katolikerna, och prästerna i Rom kunde därför klaga på hur den civila makten inverkade på deras kyrka. Under Felix pontifikat undertecknade Cassiodorus en edikt som kodifierade den traditionsvunna  jurisdiktionsrätten mellan kyrka och stat: om en lekman begick brott mot en kyrkans man skulle saken föras upp i ecklesiastikal domstol. Brotten belades med bötesstraff; boten skulle gå till de fattiga genom påven. Amalasuntha skänkte Felix Romulus tempel och Templum sacrae urbis på Forum Romanum. Felix konsekrerade templen till kyrka, som gavs namnen Santi Cosma e Damiano, där han även lät uppföra en absidmosaik som ännu finns att beskåda.

Felix deltog i den semipelagianska striden i södra Gallien, godkände Caesarius av Arles skrift om nåden och den fria viljan (De gratia et libero arbitrio) och sände till de sydgalliska biskoparna de capitula, som 529 promulgerades såsom beslut på kyrkomötet i Arles.

Den djupa klyftan i Roms prästerskap mellan anhängare till goter och anhängare till Bysantinska riket, föranledde Felix att för fredens bevarande utse en efterträdare på sin dödsbädd. Han gav Bonifatius palliet, och lät offentliggöra att denne var den han helst önskade bli påve sedan han dött. 

Felix IV benämns ibland Felix III då Felix II anses vara en motpåve.

Referenser 
Artikeln bygger delvis på överatt material från Catholic Encyclopedia, Volume VI (1909)

Externa länkar 

Män
Födda 400-talet
Avlidna 530
Påvar
Italienska helgon
Ugglan
Präster under 500-talet
Felix V

Felix V, egentligen Amadeus VIII av Savojen (”Amadeus den fridsamme”), född 4 december 1383 i Chambéry, Frankrike, död 7 januari 1451 i Genève, var motpåve 5 november 1439 – 7 april 1449. 

Amadeus stödde kejsar Sigismund i dennes kyrkopolitik, och blev 1416 av denne upphöjd till hertig av Savojen och fick (1422) grevskapet Genève till län, varjämte vid den äldre linjens utgång (1418) hela Piemonte tillföll hans hus. Religiöst svårmod föranledde Amadeus att 1434 nedlägga regeringen, vilken han fört med ordningskärlek, fasthet och mildhet, och dra sig tillbaka till en eremitboning vid Genèvesjön. Konciliet i Basel valde honom 1439 till påve istället för den avsatte Eugenius IV. Amadeus emottog värdigheten, men då han inte lyckades bli allmänt erkänd, återvände han till sitt forna eremitliv (1449).

Familj
Gift 1401 med Maria av Burgund (1380–1422). De hade barnen:

 Margareta (1405–1418)
 Anton, född och död 1407
 Anton, född och död 1408
 Maria (1411–1469); gift 1427 med Filippo Maria Visconti, hertig av Milano (d. 1447)
 Amadeus, prins av Piedmonte (1412–1431)
 Ludvig I, hertig av Savojen (1413–1465); gift 1434 med Anna av Cypern (1415–1462)

Referenser

Externa länkar 

Födda 1383
Avlidna 1451
Motpåvar
Män
Ugglan
Personer från Chambéry
Savojens regenter
Ruggning (textil)

Ruggning är numera enbart en mekaniskt genomförd process för att luckra upp ytan av en väv så att ett luddigt ytskikt av lugg uppstår. Manuell ruggning ger inte samma tjocka ludd, men kan ge en mjuk och behaglig yta på tyget. Särskilt plädar, sjalar och halsdukar vävda i ull efterbehandlas med ruggning. Vävar med dubbelt inslag ger tjockare lugg än vid enkelt inslag.

Tygerna loden, flausch och flanell är ruggade tyger.

Vävning
Textila tekniker
Loranga

Loranga kan syfta på :

 Loranga (läskedryck) – en svensk läskedryck med apelsinsmak
 Loranga, Masarin och Dartanjang – en av figurerna i barnboken av Barbro Lindgren
Sunnanäng

Sunnanäng kan syfta på

 Sunnanäng (by) – en by i Dalarna
 Sunnanäng (bok) – en sagosamling av Astrid Lindgren
Christer Pettersson (olika betydelser)

Christer Pettersson och liknande namn kan syfta på:

Christer Petterson (1942–2006), trummis i Hep Stars
Christer Pettersson (1947–2004), friad för Palmemordet
Christer Peters (född 1961), sångare och revyskådespelare som egentligen heter Christer Pettersson.

Se även
Christer Petersson (olika betydelser)
Jeanne d'Arc (1999)

Jeanne d'Arc är en fransk dramafilm från 1999, regisserad av Luc Besson.

Handling
Handlingen kretsar kring den historiska personen Jeanne d’Arc och hennes öde under hundraåriga kriget.

Om filmen
Filmen hade biopremiär i Frankrike den 18 oktober 1999. Jeanne d’Arc regisserades av Luc Besson, som även skrev filmens manuskript tillsammans med Andrew Birkin.

Rollista (urval)
Milla Jovovich – Jeanne d’Arc
Dustin Hoffman – Jeanne d’Arcs samvete
Faye Dunaway – Yolanda av Aragonien
John Malkovich – Karl VII av Frankrike
Tchéky Karyo – Jeanne du Dunois
Vincent Cassel – Gilles de Retz

Källor

Fotnoter

Filmer 1999
Franska biografifilmer
Filmer i regi av Luc Besson
Franska dramafilmer
Franska krigsfilmer
Franska episka filmer
Medeltiden på film
Jeanne d'Arc på film
Filmer från Columbia Pictures
Peter Esaiasson

Lars Peter Eugen Esaiasson, född 9 september 1957, är en svensk statsvetare. 

Peter Esaiasson disputerade 1990 och är sedan 1999 professor i statsvetenskap vid Göteborgs universitet. Han har ofta kommenterat inrikespolitiska skeenden i nyhetsartiklar. Han har även uppmärksammats för sin kritik av de undersökningar av antisemitism som genomförts av Forum för levande historia.

År 2000 var Esaiasson värd för Sveriges Radios program Sommar.

Esaiasson har givit namn åt merparten svenska andrakammarval och riksdagsval i historien.

Bibliografi i urval
De folkvalda – en bok om riksdagsledamöterna och den representativa demokratin i Sverige, Bonnier, Stockholm 1988 (tillsammans med Sören Holmberg)
Svenska valkampanjer 1866-1988 (doktorsavhandling, 1990)
Besked ikväll! – valprogrammen i svensk radio och TV,  Prisma och Stiftelsen Etermedierna i Samhället, Stockholm 2002 (tillsammans med Nicklas Håkansson)
Metodpraktikan. Konsten att studera samhälle, individ och marknad, Norstedts, Stockholm 2002 (tillsammans med Mikael Gilljam, Henrik Oscarsson och Lena Wängnerud)
Karl Staaff, Albert Bonniers förlag. Stockholm 2010

Källor

Noter

Svenska professorer i statsvetenskap
Personer verksamma vid Göteborgs universitet
Sommarvärdar 2000
Födda 1957
Levande personer
Män
Galloromanska språk

Galloromanska kallas den undergrupp av romanska språk som talades i områden med en tidigare gallisk (keltisk) befolkning, det vill säga Norditalien och Frankrike.  Hit räknas ofta katalanskan och occitanskan, även om vissa språkforskare menar att dessa språk utgör en egen occitanoromansk grupp eller placerar katalanskan bland de iberoromanska språken.

Langues d'oïl
Franska
Zarfatiska
Vallonska
Normandiska
Pikardiska
Francoprovençalska
Occitanoromanska språk
Occitanska
Provensalska
Auvergnska
Gaskonska
Aranesiska
Katalanska
Valencianska
Baleariska
Galloitaliska språk
Lombardiska
Piemontesiska 
Emiliano-Romagnolo 
Venetianska
Liguriska

Se även
 Romanska språk
 Iberoromanska språk
 Frankrikes språk

Referenser
Anders Kallur

Anders Kallur, född 6 juli 1952 i Ludvika, Kopparbergs län, är en svensk före detta professionell ishockeyspelare som spelade som högerforward. Han spelade sex säsonger i NHL för New York Islanders och vann Stanley Cup 1980, 1981, 1982 och 1983. Tillsammans med Stefan Persson var han förste spelare från Europa att vinna Stanley Cup. Som fyrfaldig Stanley Cup-mästare, är han en av de svenskar som har vunnit Stanley Cup flest antal gånger.

Kallur är bosatt i Vikarbyn.

Kallur spelade 47 landskamper för Tre Kronor, inkluderat en internationell turnering, då han deltog i Canada Cup 1981. Han fick Guldpucken 1979.

Kallur är far till Jenny och Susanna Kallur och var manager till dem i deras respektive friidrottskarriärer. Han har dock valt att hålla låg profil utåt och framträder inte i media.

Statistik

Klubbkarriär

Internationellt

Referenser

Noter

Externa länkar
Anders Kallur - eliteprospects.com

Svenska ishockeyspelare
Ishockeyspelare i Modo Hockey
Ishockeyspelare i Södertälje SK
Spelare i Djurgården Hockey
Spelare i New York Islanders
Män
Födda 1952
Levande personer
Personer från Ludvika
Stanley Cup-mästare 1983
Stanley Cup-mästare 1982
Stanley Cup-mästare 1981
Stanley Cup-mästare 1980
NHL-spelare som inte blivit valda i NHL Entry Draft
Svenska idrottare under 1900-talet
Bindning (textil)

Bindning (vävbindning) är begreppet för hur varp och inslag i en väv förhåller sig till varandra och binder varandra på plats i tyget.

Alla vävar utgår från tre olika grundläggande bindningar tuskaft, kypert och satin, ur vilka olika vävtekniker utvecklats. Enklast är tuskaft där inslag och varp går över och under varandra varannan gång, därefter kommer kypert där inslaget "hoppar över" ett givet antal varptrådar, och slutligen den mer komplicerade satinen där bindepunkterna ("hoppandet") förskjuts i sidled på diagonalen.

Teorin kring hur varp och inslag binder varandra heter bindningslära, ett kunskapsstoff som många hobbyvävare har mycket svårt att tillägna sig men för andra är långt roligare än vävandets ganska monotona, eller kontemplativa, arbete.

Noter
Nationalencyklopedin, bd 2 Bindning

Vävning
Olof Estenberg

Olof Estenberg,  född 21 juni 1680 i Stockholm, död där 7 november 1752, var en svensk arkivman. Han var bror till Peter Estenberg.

Estenberg ingick i krigsexpeditionen, där han 1718 befordrades till registrator, fick 1722 kunglig sekreterares titel, var 1728-40 sekreterare vid riksarkivet (det vill säga den befattning som 1835 omvandlades till riksarkivarietjänsten) och utnämndes 1739 till kansliråd.

Källor

Vidare läsning

Externa länkar 
 

Svenska riksarkivarier
Kansliråd
Svensk obetitlad adel
Svenska ämbetsmän under 1700-talet
Ämbetsmän från Stockholm
Födda 1680
Avlidna 1752
Män
Ugglan
Ridderskapet och adelns riksdagsledamöter
Erik Norberg (historiker)

Erik Ragnar Norberg, född 14 december 1942 i Stockholm, är en svensk historiker. Han är far till Johan Norberg och Peter Norberg.

Norberg disputerade 1971 i historia vid Stockholms universitet på avhandlingen Flyg i beredskap. Det svenska flygvapnet i omvandling och uppbyggnad 1936–1942. Han var krigsarkivarie 1982–1991 och riksarkivarie 1991–2003. 

Norberg är ordförande för Kungliga Patriotiska Sällskapet. Han är kabinettskammarherre vid kungliga hovstaterna sedan 1998, sedan 2013 icke tjänstgörande.

Utmärkelser och ledamotskap 
  H. M. Konungens medalj av 12:e storleken i serafimerordens band (2006) för betydelsefulla insatser för det svenska arkivväsendet
  Kungliga Patriotiska sällskapets stora medalj i guld för betydande gärning
  Storkors av Finlands Vita Ros' orden
 Ledamot av Vitterhetsakademien (LHA, 1999, akademiens ständige sekreterare 2008-)
 Ledamot av Kungliga Krigsvetenskapsakademien (LKKrVA, 1988, andre styresman 1994–2002 och styresman 2002–2006)
 Ledamot av Kungliga Örlogsmannasällskapet (LÖS, 1994)
 Hedersledamot av Kungliga Gustav Adolfs Akademien för svensk folkkultur (HedLGAA)

Referenser

Noter

Källor
Irma Ridbäck: "Erik Norbergs bibliografi 1971–2001" i Av kärlek till arkiv. Festskrift till Erik Norberg, Skrifter utgivna av Riksarkivet nummer 10, Stockholm 2002.

Externa länkar 
 

Svenska historiker
Svenska krigsarkivarier
Svenska riksarkivarier
Personer verksamma vid Stockholms universitet
Ledamöter av Vitterhetsakademien
Ledamöter av Kungliga Krigsvetenskapsakademien
Ledamöter av Kungliga Örlogsmannasällskapet
Ledamöter av Kungliga Gustav Adolfs Akademien
Män
Födda 1942
Levande personer
Personer från Stockholm
Tomas Lidman

Erik Tomas Lidman, född 30 juni 1948 i Stockholm, är en svensk historiker. Han disputerade 1979 vid Stockholms universitet på avhandlingen Adlig partipolitik vid 1800-talets mitt. 

Tomas Lidman var överbibliotekarie vid Stockholms universitetsbibliotek 1991–95, riksbibliotekarie 1995–2003, riksarkivarie 2003–10 samt vice ordförande i International Council of Archives 2004–10. Han var ordförande i styrelsen för Högskolan i Borås 1998-2003, i styrelsen för Kungliga Konsthögskolan 2004–13 och i Litteraturutredningen 2011–12 (SOU 2012:10, SOU 2012:65). Sedan 2016 är han ordförande för upphovsrättsorganisationen Bonus Copyright Access.

Utmärkelser
 H.M. Konungens medalj i 12:e storleken i Serafimerordens band för framstående kulturella insatser på biblioteks- och arkivområdet (2009)

 Kommendör av Finlands Lejons Orden (2006)

 Kommendör av Lettlands Erkännelseorden (Atzinibas krustu) 2015

Bibliografi i urval
Om bibliotek och boksamlingar (2003)
Scientific Libraries. Past development and future changes 2008, 
Libraries and Archives. A comparative study (2012)
Dagboken som konst (2013)
Ett hållbart brobygge. Samfundet Sverige-Finland 90 år (tillsammans med Wilhelm Engström), (2015).
Fredrik Åkermans PM. Dagboksanteckningar 1841–65 (2016)
Till bokens lov. Om Thure Nyman och hans krets (2020)

Källor 
Eva Tedenmyr, Tomas Lidmans bibliografi 1976-2003 (Om bibliotek och boksamlingar, sid. 109-126). Svensk släktkalender 2010.

Noter

Externa länkar 
 

Svenska riksarkivarier
Svenska riksbibliotekarier
Svenska historiker under 2000-talet
Personer från Stockholm
Födda 1948
Levande personer
Män
Bindningslära

Bindningslära är den teoretiska läran om hur varp och inslag fungerar tillsammans. 

Enkel bindning: ("enkel" används i betydelsen oförvanskad). Det finns tre olika bindningar i vävning ur vilka alla andra bindningsmönster har utvecklats och kan härledas: tuskaft (=lärftbindning) i linneväverier och taftbindning i sidenväverier), kypert och satin (=atlas) som alla i sin tur kan varieras till olika vävtekniker. 

Förstärkt bindning: När antingen två varpsystem eller två inslagssystem används. (Till exempel sammet, förmodligen ingår också daldräll, rosengång, upphämta o.s.v..)

Dubbel bindning: När minst två varpsystem och två inslagssystem används (se rundväv och dubbelväv)

Med dagens moderna datorprogram för vävning har bindningsläran i högre grad blivit tillgänglig även för hobbyvävare eftersom de medger att man provar en idé om uppsättning/solvning/uppknytning/inslag utan att för den skull behöva göra den omständliga procedur det är att prova i en vävstol.

I bindningsläran ingår, utöver grunderna i vävtekniken och de vanliga vävteknikerna, att skapa insikter i hur mer avancerade bindemönster ser ut, vad bindepunkterna är, hur en bindevarp är konstruerad o.s.v..

Anbindning 
Anbindning, tillämpas då två vävda tyger vävs ihop till en fast vävnad. Man brukar skilja mellan:
varpanbindning: man binder rätvarpstrådarna under aviginslagen med små näst som placeras så osynligt som möjligt. 
inslagsanbindning: man binder undervävens varptrådar över rätinslagen.

Avbindetråd 
Avbindetråd, förekommer framför allt i vävnader med mönsterinslag. För att undvika för långa flotteringar binds inslagen ner i väven och gör att vävnaden blir starkare och fastare.

Daldrällar, som är en slags halvdräll, fordrar en avbindetråd för att få ner mönsterinslaget i vävnaden.

Bindemönster 
Bindemönster (eller bindningsmönster), inom vävning det mönster som visar resultatet av hur bindningen, det vill säga solvning och trampning med angiven uppknytning av tramporna ger ett givet resultat i vävstolen.

Bindepunkt 
Bindepunkt, den punkt i en vävnad där en varptråd korsar ett inslag, antingen den går under eller över.

Bindevarp 
Bindevarp, förekommer i vävnader med fler än ett varpsystem. Med mönsterinslag på en bottenväv kan i vissa fall bindevarptrådar ingå. 

I inslagsvävnader med två varpsystem, binde- och innervarp, har bindevarpen till uppgift att väva bindningen.

Bindningsrapport  
Bindningsrapport är den minsta detaljen av ett bindningsmönster som upprepas.

Det är inte alltid så lätt att komma ihåg att inom rapporten "ta bort" den sista enheten, eftersom den utgör den första i rapporten samtidigt.

Slingerbindning  
Slingerbindning är den vävteknik där varpens trådar slingrar sig om varandra. (Gasväv.)

Slingerbindningen ger en genombruten struktur i väven, eftersom varptrådarna efter att ha slingrats återgår till sin tidigare plats. Tekniken tillämpas i Karelsk spets.

Vävning

ar:نسيج أطلس
it:Raso
tr:Atlas (kumaş)
Bindning

Bindning kan syfta på:

 Bindning (runsten) – att djuret binds till runstenen
 Bindning (textil) – hur varp och inslag i en väv förhåller sig till varandra
 Bokbinderi
 Limbindning – trådlös bindningsteknik för pocketböcker
 Kemisk bindning –  attraktion mellan atomer, som möjliggör bildandet av kemiska substanser
 Bindning (schack) –schackterm
 Skidbindning – anordning för att fästa pjäxa vid skida eller snowboard
Dagmar

Dagmar är ett forntyskt namn som är bildat av orden dag som betyder dag och mar som betyder berömd. Namnet kom förmodligen till Norden med den danske kungen Valdemar Sejrs gemål, Dagmar av Böhmen. 

Den 31 december 2019 fanns det totalt 5 102 kvinnor och 4 män folkbokförda i Sverige med namnet Dagmar, varav 1 524 kvinnor bar det som tilltalsnamn.

Namnsdag: 27 september (sedan 1901), delas med Rigmor.

Personer med namnet Dagmar 
 Dagmar av Böhmen, drottning av Danmark
 Dagmar av Danmark, dansk prinsessa
 Dagmar Bentzen, svensk operettsångerska och skådespelare
 Dagmar Cronn, svensk journalist
 Dagmar Ebbesen, svensk skådespelerska
 Dagmar Edqvist, svensk författare
 Dagmar Gille, svensk operettsångerska
 Dagmar Hagelin, kidnappad/försvunnen i Argentina
 Dagmar Hansen, dansk varietéartist
 Dagmar Heurlin, svensk politiker (kd)
 Dagmar Kersten, tysk gymnast
 Dagmar Lahlum, norsk dubbelagent under andra världskriget
 Dagmar Lange, svensk deckarförfattare, pseudonym Maria Lang
 Dagmar Myhrvold, norsk skådespelerska
 Dagmar Möller, svensk operasångerska
 Dagmar Mørk Jensen, dansk politiker
 Dagmar Neubauer, tysk friidrottare
 Dagmar Olsson, svensk skådespelerska
 Dagmar Overbye, dansk seriemördare
 Dagmar Ruin Ramsay, finländsk författare
 Dagmar Salén, svensk seglare
 Dagmar Švubová, tjeckisk skidåkare
 Dagmar Zeeh, svensk sångerska och skådespelerska

Se även 
 Dagmarreformen
 Stormen Dagmar
 Dagmar Oliefelt

Källor

Kvinnonamn