kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Paco de Lucía

Paco de Lucía, artistnamn för Francisco Sánchez Gómez, född 21 december 1947 i Algeciras i Spanien, död 25 februari 2014 i Playa del Carmen i Quintana Roo i Mexiko, var en spansk gitarrist, framför allt verksam inom flamencogenren.

Han började spela gitarr vid sex års ålder, under ledning av sin far, Antonio Sánchez, och sin bror, Ramón de Algeciras. Först ackompanjerade han andra flamencoartister, men från 1967 började han som solist och samma år spelade han också in sin första soloskiva.

År 1973 gav han ut skivan Entre Dos Aguas som skulle komma att tillbringa 20 veckor på spanska topplistan. Det blev något av ett genombrott for honom även internationellt där han nådde viss framgång. Hans stora internationella genombrott kom dock 1981 när skivan Friday Night in San Francisco (gitarrtrio med John McLaughlin och Al Di Meola) släpptes. Paco de Lucía räknas som en av de största personligheterna inom spansk musik under 1900-talet.

Innan han blev tillfrågad att tolka och spela Joaquín Rodrigos Concierto de Aranjuez 1991 hade han aldrig kunnat läsa noter. Han lärde sig de flesta passager helt enkelt genom att lyssna på tidigare tolkningar.

Diskografi (ofullständig) 
 "Dos guitarras flamencas" (1965) med Ricardo Modrego
 "Dos guitarras flamencas en stereo" (1965) med Ricardo Modrego
 "Doce canciones de García Lorca para guitarra" (1965) med Ricardo Modrego
 "Dos guitarras flamencas en America Latina" (1967) med Ramón de Algeciras
 "La fabulosa guitarra de Paco de Lucía" (1967)
 "Hispanoamerica" (1969)
 "Fantasía flamenca" (1969)
 "Recital de guitarra" (1971)
 "El duende flamenco" (1972)
 "Entre Dos Aguas" (1973)
 "En vivo desde el teatro real" (1975)
 "Fuente y caudal" (1975)
 "Almoraima" (1976)
 "Interpreta a Manuel de Falla" (1978)
 "Castro Marín" (1981)
 "Friday Night in San Francisco" (1981) med Al Di Meola och John McLaughlin
 "Solo quiero caminar" (1981) The Paco de Lucía Sextet
 "Passion, Grace and Fire" (1983) med Al Di Meola och John McLaughlin
 "Live One Summer Night" (1984) The Paco de Lucía Sextet
 "Siroco" (1987)
 "Zyryab" (1990)
 "Concierto de Aranjuez" (1991)
 "Live in America" (1993) The Paco de Lucía Sextet
 "The Guitar Trio" (1996) med Al Di Meola och John McLaughlin
 "Luzia" (1998)
 "Cositas Buenas" (2004)

Referenser 
 Intervju med Paco de Lucía från DVD:n "Paco de Lucía - Francisco Sanchez" (2003)

Noter

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Flamencogitarrister
Spanska gitarrister
Spanska musiker under 1900-talet
Personer från Algeciras
Födda 1947
Avlidna 2014
Män
Mottagare av prinsen respektive prinsessan av Asturiens pris
Sobhuza II

Sobhuza II, född 22 juli 1899 i Zombodze i Shiselweni, död 21 augusti 1982 i Mbabane, var konung av Swaziland från 1921 fram till sin död 1982.

Han var son till Ngwane V (född cirka 1875, död 1899). Åren 1899-1921 styrdes landet av hans mor, Labotsibeni Gwamile Mdluli (död 1925). Sobhuza II utbildades vid Swazi nationalskola i Zombodze och vid det missionärs-drivna Lovedale Institute i Kapprovinsen, Sydafrika. Sobhuza II tillträdde tronen 1921 och var regent fram till sin död (i lunginflammation) 1982.

Swaziland uppnådde fullt självstyre i september 1968, då som konstitutionell monarki. I april 1973 upphävde han dock landets konstitution, upplöste parlamentet och alla politiska partier och återtog enväldigt styre. En ny konstitution 1978 införde ett parlament (Libandla) som enbart hade en rådgivande roll. Det förekom dock mycket begränsad opposition mot hans styre. Han bibehöll nära band till Västvärlden och tillät inte att Swaziland användes som bas av gerillaförband för attacker mot Sydafrika.

Sobhuza II efterträddes av sonen Mswati III. Sobhuza II hade 70 fruar, 210 barn och vid sin död 1000 barnbarn.

Källor

Externa länkar

Födda 1899
Avlidna 1982
Swazilands regenter
Män
Personer i Swazilands historia
Francis Jammes

Francis Jammes, född 2 december 1868 i Tourney, död 1 november 1938 i Hasparren, var en fransk författare.

Jammes studerade juridik, men övergav den tidigt för att resten av livet ägna sig åt sitt författarskap, som präglas av kärlek till naturen. Han slog sig tidigt ner i byn Orthez i Pyrenéerna där han bodde i över 30 år.

"J:s diktning prägas av naturkärlek och en viss naturbesjälning. I hans lyrik förenas formbehärskning och traditionell rytmik med en melodisk och sensibelt avvägd rytm. Skrev också romaner och noveller." (Litteraturhandboken, 1983)

Bibliografi (utgivet på svenska) 
 Almaïde d'Etremont och två andra berättelser (översättning Agnes von Kraemer, Helsingfors: Lilius & Hertzberg, 1911)

"Några dikter i K. Asplund, Fransk vers, 1927, och i All världens lyrik, 1943." (Litteraturhandboken)

Källor
 Litteraturhandboken. 5. uppl. (Forum, 1983), sidan 504
 Fennica

Externa länkar
 

Symbolister
Franska poeter
Franskspråkiga poeter
Poeter under 1900-talet
Franska författare under 1900-talet
Födda 1868
Avlidna 1938
Män
Hulingen

Hulingen är en sjö i Hultsfreds kommun i Småland och ingår i . Sjön är  meter djup, har en yta på  kvadratkilometer och befinner sig  meter över havet. Sjön avvattnas av vattendraget Silverån (Brusaån) som genomrinner sjön.

Det festivalområde på vilket Hultsfredsfestivalen hölls varje år ligger invid Hulingen.

Delavrinningsområde 
Hulingen ingår i delavrinningsområde (637291-150330) som SMHI kallar för Utloppet av Hulingen. Medelhöjden är  meter över havet och ytan är  kvadratkilometer. Räknas de 32 avrinningsområdena uppströms in blir den ackumulerade arean  kvadratkilometer. Silverån (Brusaån) som avvattnar avrinningsområdet har biflödesordning 2, vilket innebär att vattnet flödar genom totalt 2 vattendrag innan det når havet efter  kilometer. Avrinningsområdet består mestadels av skog (62 procent) och jordbruk (11 procent). Avrinningsområdet har  kvadratkilometer vattenytor vilket ger det en sjöprocent på  procent. Bebyggelsen i området täcker en yta av  kvadratkilometer eller 7 procent av avrinningsområdet.

Se även 
 Lista över insjöar i Hultsfreds kommun

Källor

Externa länkar 
 
 
 

Insjöar i Emåns avrinningsområde
Insjöar i Småland
Insjöar i Hultsfreds kommun
Insjöar i Sverige om minst fem kvadratkilometer
Jämviktspris

Jämviktspris är inom nationalekonomi det pris som leder till att önskad utbudskvantitet sammanfaller med önskad efterfrågekvantitet.

På en fri marknad leder ett alltför högt pris till att efterfrågad kvantitet faller och att priset därför pressas ned mot sin jämviktsnivå; är priset för lågt kommer priset istället att stiga tills utbud och efterfrågan är i jämvikt. Om priset regleras till en nivå under jämviktspriset kan dock ett permanent efterfrågeöverskott uppstå, vilket kan leda till köbildning, ransonering eller uppkomst av en svart marknad. Begreppet efterfrågelagen (engelska Law of demand) innebär att det i allmänhet finns ett negativt samband mellan pris och efterfrågad kvantitet.

Numeriskt exempel

I det följande illustreras hur jämviktpris och jämviktskvantitet kan beräknas i ett specifikt numeriskt exempel.

Följande beteckningar införs:  = pris,  = kvantitet,  = jämviktspris och  = jämviktskvantitet. Vidare antas att på en marknad karakteriserad av perfekt konkurrens ges efterfrågefunktionen av  och utbudsfunktionen av .

För att finna jämviktskvantiteten sätts efterfrågan lika med utbudet, det vill säga 
. Detta ger att  och för att få fram  sätts  in i antingen efterfråge- eller utbudsfunktionen, vilket innebär att .

Svaret är således  och .

Mikroekonomi
Prissättning
John McLaughlin

John McLaughlin, född 4 januari 1942 i Doncaster, South Yorkshire, är en brittisk jazz- och fusionmusiker (gitarrist) och kompositör. Han har dels gjort sig ett namn som soloartist, dels spelat i bland annat Mahavishnu Orchestra och i Miles Davis band (bland annat på albumet Bitches Brew). 

McLaughlins tidigare verk är elektrisk rock/jazz-fusion. 1974 kom Mahavishnu Orchestra och London Symphony Orchestra med Michel Tilson Thomas med skivan Apocalypse som blandade modern jazz fusionerad med senromantisk orkesterklang. På 1980- och 90-talet har McLaughlin tillsammans med flamencogitarristen Paco de Lucía och jazzgitarristen Al Di Meola levererat virtuosa akustiska liveframträdanden. McLaughlin använder ofta indiska element och bjuder in indiska musiker, bland andra tablaspelaren Zakir Hussain.Under gruppnamnet Shakti.

Diskografi

 - Miles Davis

 - McLaughlin & Santana

 (utgiven 1999)

  - med Miles Davis

  - med Shakti
  - med Shakti

Födda 1942
Engelska jazzmusiker
Engelska gitarrister
Engelska kompositörer
Jazzgitarrister
Män
Levande personer
Personer från Doncaster
Miles Davis
Sologitarrister
Jean Giraudoux

Hippolyte Jean Giraudoux, född 29 oktober 1882 i Bellac, död 31 januari 1944 i Paris, var en fransk författare.

Giraudoux var en typisk representant för den del av författargenerationen efter första världskriget som fortsatte i André Gides och Paul Valérys fotspår och ställde sig i opposition till den traditionella franska formklarheten. Giraudoxu framträdde 1909 med novellsamlingen Provinciales, som efterföljdes av L'école des indifférents (1911) och Elpénor (1913), vars med inre monologer fyllda noveller fick sitt egentliga genombrott först efter första världskrigets utbrott. Därefter följde en rad romaner i samma stil, såsom Simon le pathétique (1918, självbiografisk), Amica America (1919), Suzanne et le pacifique (1921), samt den för Giraudoux mycket typiska Sigfrid et le Limousin (1922, svensk översättning 1929) och den politiska nyckelromanen Bella (1926). Senare uppträdde Giraudoux även som dramatiker.

Giraudoux var uppvuxen i fransk småstadsmiljö och gjorde i ungdomen många fotvandringar runtom i Europa och Amerika. Han blev 1911 anställd vid franska utrikesdepartementet, där han bland annat tjänstgjorde som legationssekreterare i Ryssland (Sovjetunionen) och Främre Orienten. 1939-1940 var Giraudoux fransk propagandaminister, men det är för sitt författarskap han är känd för eftervärlden.

Texterna är humana och inte sällan satiriska och samhällskritiska.

Bibliografi (urval)
 Siegfried (1928, baserad på hans roman Sigfrid et le Limousin från 1922)
 Siegfried : skådespel i fyra akter (översättning Elsa Thulin, Geber, 1929)
 Amfitryon 38 (1929)
 Amphitryon 38: komedi i tre akter (otryckt översättning Hjalmar Gullberg och Elsa Thulin för Helsingborgs stadsteater 1933)
 Electra
En pjäs
 Judith (1931)
 Judit (otryckt översättning av Sven Stolpe, radioarrangemang Herbert Grevenius, för Radioteatern 1963)
 Intermezzo (1933)
 Intermezzo (otryckt översättning av Karin de Laval för Göteborgs stadsteater 1966)
 La guerre de Troie n'aura pas lieu (1935) 
 Trojanska kriget blir inte av: pjäs i två akter (översättning Anders Österling, Bonnier, 1938)
 Trojanska kriget blir inte av (översättning Erik Lindegren, radiobearbetning av Sam Besekow, Radiotjänst, 1954)
 Ondine  (1939; med detta skådespel som grund skrev Daniel-Lesur en opera med samma namn)
 L'Apollon de Bellac (1942)
 Apollo från Bellac: pjäs i en akt (otryckt översättning av Elsa Thulin)
 La folle de chaillot (1945)
 Tokiga grevinnan: skådespel i två akter (otryckt översättning av Evert Lundström för Göteborgs stadsteater 1962)

Noter

Externa länkar

Franska författare
Franskspråkiga författare
Franska dramatiker
Frankrikes ministrar
Alumner från École normale supérieure
Födda 1882
Avlidna 1944
Män
Kommendörer av Hederslegionen
Édouard Estaunié

Édouard Estaunié, född 4 februari 1862 i Dijon, död 1 februari 1942 i Paris, fransk författare, medlem i Franska akademien 1923.

Estaunié inledde sin yrkeskarriär 1886 som tjänsteman i post- och telegrafverket, efter studier på École Polytechnique i Paris. Begreppet telekommunikation såg dagens ljus i skrift för första gången 1904 i hans skrift Traité pratique de télécommunication électrique (télégraphie, téléphonie). Hans romaner är starkt socialmoraliska och religiösa.

Bibliografi 
 Un simple (1888)
 Bonne dame (1892)
 L'empreinte (1896)
 Märkt (anonym översättning, Söderström, 1924)
 Le ferment (1899)
 L'épave (1901)
 La vie secrète (1908)
 Det förborgade livet (översättning Axel Claëson, Tiden, 1928)
 Les choses voient (1913)
 Det levande huset (översättning H. Kihlman, Tiden, 1926)
 Solitudes (översättning H. Kihlman, Tiden, 1917)
 De ensamma (1928)
 L'ascension de M.Baslèvre (1919)
 Ansiktet (översättning Axel Claëson, Tiden, 1926)
 L'appel de la route (1921)
 Alla människors väg (översättning Martin Koch, Tiden, 1925)
 L'infirme aux mains de lumière (1923)
 Tels q'uils furent (1924)
 Sådana de voro (översättning Axel Claëson, Tiden, 1927)
 Le labyrinthe (1924)
 Labyrinten (översättning Axel Claëson, Tiden, 1934)
 Le silence dans la campagne (1926)
 En vandrare i natten (översättning Axel Claëson, Tiden, 1929)
 Madame Clapain (1932)
 Madame Clapain (översättning Axel Claëson, Tiden, 1932)

Litteratur
 Sven Cederblad: Edouard Estaunié, Georges Duhamel: två nutida franska författare (Verdandi, 1931)

Källor
Bra Böckers lexikon, 1974

Noter

Ledamöter av Franska Akademien
Franska författare
Födda 1862
Avlidna 1942
Män
Alumner från École polytechnique
Kommendörer av Hederslegionen
Maurice Barrès

Auguste Maurice Barrès, född 19 augusti 1862 i Charmes-sur-Moselle, död 4 december 1923 i Neuilly-sur-Seine, var en fransk författare och politiker, berömd för att ha tjänat som en av fascismens intellektuella förfäder genom en fusion av socialism och republikanism med en folkligt nationalromantisk nationalism med inslag av rasbiologi och antisemitism samt starkt motstånd mot individualism och materialism. 1898 myntade han ett sedermera historiskt begrepp när han i skrift omnämnde sig själv som "nationalsocialist".

Biografi
Barrès började sin bana som publicist i Paris, men sadlade senare om och blev författare. Han debuterade som författare på 1880-talet och slog definitivt igenom med Sous l'œil des Barbares 81888), som följdes av Un homme libre (1889) och Le jardin de Bérénice (1892) och Du sang, de la volupté et de la mort (1894). Romanerna var till en början filosofiska, och handlade om den s.k. "jagkulten", men präglades senare främst av nationalism och ett starkt tyskhat, något som börjar skymta i romanerna L'ennemi des lois (1892), jämte trilogin Les déracinés (1897), L'appel au soldat (1900) och Leus figures (1903). Barrès blev 1889 deputerad, och stödde som sådan den reaktionäre högermannen Georges Boulanger, men omvaldes inte efter rörelsens bankrutt 1893. 

Hans Scènes et doctrines du nationalisme (1902), som behandlar Dreyfuskrisen 1894-1899, har ett mer påtagligt politiskt innehåll, där Barrès framhåller nationalismen och en auktioritetsstyrd samhällsform. Han utgav därefter reseskildringarna Amori et dolori sacrum (1903) och Le voyage de Sparte (1906) från resor i Venedig och Grekland. I Les amitiés françaises (1903) dyker för första gången upp tankar om ett revanschkrig mot Tyskland upp, något som senare återkommer i Au service de l'Allenagne (1905) och Colette Baudoche (1909). De nästföljande romanerna La colline inspirée (1913) och La grande pitié des églises de France (1914) utvecklade han sitt djupa religiösa intresse. 

Under första världskriget var Barrès febrilt aktiv som journalist, främst i Ècho de Paris, där han främst skrev hyllningar till den franska hären. Efter fredsslutet agiterade han i ord och skrift för en förfranskning av länderna kring Rhen. Han sista skönlitterära arbeten hämtade motiv från Orienten. Kort före sin död utgav han sin farfars, en soldat i Napoleons armés memoarer, men han aldrig med det planerade utgivandet av sina egna. 

Barrès blev medlem av Franska akademien 1906, och invaldes samma år som Paris representant i deputeradekammaren, en plats han innehade fram till sin död.

Författarkollegan Marcel Proust skrev 1911 till honom: "Ni har blivit vad ingen annan varit: en stor författare och en stor folkledare".

Enligt Svensk uppslagsbok var Barrès en av de absolut viktigaste tänkarna i Frankrike under perioden 1870-1930.

Bibliografi över svenska översättningar

Se även 
 Charles Maurras

Referenser

Tryckta källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Vidare läsning

Externa länkar
  
 
 

Franska romanförfattare
Franskspråkiga romanförfattare
Symbolister
Franska författare under 1800-talet
Franska författare under 1900-talet
Födda 1862
Avlidna 1923
Män
Svensk uppslagsbok
A-Netz

A-Netz var det första mobiltelefoninätet i Västtyskland. Det byggdes 1958 och var handförmedlat, man fick alltså ringa en operatör och be att bli vidarekopplad. Systemet stödde maximalt 13 000 användare och upptog volymen av en baklucka i dåtidens normalstora bil.

Se även  
 B-Netz
 C-Netz

Mobiltelefoni
Telekommunikation i Tyskland
Gnom

Gnom (latin. gnomus , till grekiska γνώμη gnōmē, förnuft, förstånd) är en av elementarandarna vilka först omtalas av alkemisten Paracelsus. Tanken på sådana elementarandar härrör främst från medeltida animistisk-kabbalistiska föreställningar, och ansågs personifiera sitt elements egenskaper. Gnomen är en jordande och kopplad till jordens element. Andarna bor i jordens inre och blir någon gång synliga, vanligen i dvärggestalt. 

'Gnom' är även en synonym för ett tänkespråk, en aforism.

Se även 
 Jordande
 Trädgårdstomte

Källor 

Övernaturliga väsen
Elementarandar
B-Netz

B-Netz var det andra mobiltelefoninätet i Tyskland. Det byggdes 1972 och erbjöd automatisk förmedling av samtal men ingen handover. Systemet stödde maximalt 27 000 klienter.

Se även 
A-Netz
C-Netz

Mobiltelefoni
Telekommunikation i Tyskland
Jag nu den säkra grunden vunnit

Jag nu den säkra grunden vunnit är en psalm av Johann Andreas Rothe (1688-1758) från 1726 (möjligen redan från 1722 med en bearbetning 1727) som senare översatts av Carl David af Wirsén 1889 och därefter bearbetats ytterligare av Johan Alfred Eklund 1911. Inför 1986 års psalmbok bearbetades Eklunds version av Britt G Hallqvist och Eklunds tidigare insatser omnämns inte längre. Psalmen har sex 6-radiga verser.

Melodin är en tonsättning från Hamburg 1690 (Bess-dur, 4/4 eller 2/2) och enligt Koralbok för Nya psalmer, 1921 samma melodi som till de samtida psalmerna De rika skördar, som förgyllde, Hör, Gud ännu sin nåd dig bjuder, Är än min röst som änglars tunga och senare även till psalmen Ett vänligt ord kan göra under (1937 nr 413 och 1986 nr 98).

Eklunds version är fri för publicering 2015.

Publicerad som
Nr 232 i Svenska Missionsförbundets sångbok 1894 under rubriken "Trosvisshet" med titelraden Jag nu den säkra grunden funnit.
Nr 583 i Nya psalmer 1921, tillägget till 1819 års psalmbok under rubriken "Det Kristliga Troslivet: Troslivet hos den enskilda människan: (okänd underrubrik)".
Nr 157 i Sionstoner 1889 med titelraden Jag nu den säkra grunden funnit och med initialerna J. A. Rrothe; C. F..
Nr 365 i Sionstoner 1935 under rubriken "Nådens ordning: Trosliv och helgelse".
Nr 299 i 1937 års psalmbok under rubriken "Tro, förlåtelse, barnaskap".
Nr  393 i Sånger och psalmer 1951 under rubriken "Troslivet och glädje".
Nr  158 i Psalm och Sång 1966 under rubriken "Frälsningen i Kristus — Frälsningens grund."
Nr 245 i Den svenska psalmboken 1986, 1986 års Cecilia-psalmbok, Psalmer och Sånger 1987, Segertoner 1988 och Frälsningsarméns sångbok 1990 under rubriken "Förtröstan - trygghet".
Nr 391 i Lova Herren 1987 under rubriken "Trons grund".
Nr 266 i Svensk psalmbok för den evangelisk-lutherska kyrkan i Finland (1986) under rubriken "Guds nåd i Kristus"

Tyska psalmer
Carsten Niebuhr

Carsten Niebuhr, född 17 mars 1733, död 26 april 1815, var en tysk matematiker, kartograf och forskningsresande i dansk tjänst, far till Barthold Georg Niebuhr.

Biografi 
Niebuhr antogs 1758 av danska regeringen till medlem av en planerad vetenskaplig expedition till Arabien. Som dansk ingenjörlöjtnant med uppgift att utföra de geografiska uppmätningarna avreste han tillsammans med fyra vetenskapsmän 1761 till Egypten, vistades senare åtta månader i Jemen och var den ende av deltagarna som överlevde resans besvärligheter. År 1763 avseglade han till Bombay och återvände 1764 hem över Persien, Syrien och Turkiet samt återkom 1767 till Danmark. I Persien undersökte han Persepolis ruiner och gjorde noggranna kopior av kilskriftinskrifterna. År 1768 blev Niebuhr kapten och 1778 landskriver i södra Dithmarschen. Niebuhr utgav 1772 Beschreibung von Arabien och 1774-1778 den mera vidlyftiga Reisebeschreibung (två band; band 3 1837; översatt till franska, engelska, nederländska och danska). Därjämte utgav han sin svenske reskamrat Forsskåls arbeten (1775–1776).

Niebuhr invaldes 1776 som utländsk ledamot nummer 99 av Kungliga Vetenskapsakademien.

Bibliografi 
 Beschreibung von Arabien, 1772
 Reisebeschreibung von Arabien, 1774-78 (bd 1-2) och 1837 (bd 3)

Svenska översättningar 
 Sammandrag af justitiæ-rådets herr Casten Niebuhrs resa i Levanten och beskrifning om Arabien (översättning Samuel Ödmann, Stockholm, 1787)
 Beskrifning om turkiska rikets stats-förfatning (översättning Johan Adolf Stechau, Stockholm, 1788)

Källor

Tyska upptäcktsresande
Tyska kartografer
Arabister
Iranister
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Födda 1733
Avlidna 1815
Män
Ugglan
Fader, du vars hjärta gömmer

Fader, du vars hjärta gömmer är en bönepsalm av Emil Liedgren från 1910. Den publicerades som sångbokstext första gången i Nya psalmer 1921. Texten bygger till stora delar på de skenbara motsatsparen helighet-kärlek, döda-föda. Jfr v.1: "Fader, du vars hjärta gömmer / helighet som allting dömer, / kärlek som förlåter allt, / du vill döda / för att föda / oss på nytt till ny gestalt." Melodin (F-dur, 3/4) är en tonsättning av Oskar Lindberg från 1917.

Liedgrens texter blir fria för publicering 2033.

Psalmen finns publicerad som
Nr 584 i Nya psalmer 1921, tillägget till 1819 års psalmbok under rubriken "Det Kristliga Troslivet: Troslivet hos den enskilda människan: (okänd underrubrik)".
Nr 305 i 1937 års psalmbok under rubriken "Tro, förlåtelse, barnaskap".
Nr 142 i Frälsningsarméns sångbok 1968 under rubriken "Helgelse".
Nr 233 i Den svenska psalmboken 1986, 1986 års Cecilia-psalmbok, Psalmer och Sånger 1987, Segertoner 1988 och Frälsningsarméns sångbok 1990) under rubriken "Skuld - förlåtelse".
Nr 356 i Svensk psalmbok för den evangelisk-lutherska kyrkan i Finland (1986) under rubriken "Skuld och förlåtelse"

Externa länkar
Hos Svenska Akademien återfinns psalmtexten från 1937 i "Den gamla psalmboken" i PDF

Svenska psalmer
Skyddsvärnen i Baskemölla

Skyddsvärnen i Baskemölla, Värnen 48, 49a och 49b, är av typ Ksp I och Ksp II med en typisk kustnära placering inom en relativt kort sträcka på sidorna av hamnen på Baskemölla. Det södra värnet Ksp II byggdes om omkring 1960 för att utrustas med ett kanontorn från stridsvagn m/42. Värnet plomberades 1999. I anslutning till värnen finns skyddsrum och de är idag i dåligt skick. 

Ksp I var det första kulsprutevärnet som endast hade skjutmöjlighet åt ett håll, Värnet byggdes därför spegelvänt när försvarsområdet var vänt höger respektive vänster längs strandlinjen. Skjutvinkeln för det område som skulle beskjutas var ca 40 grader. Värnet var avsett för två kulsprutor placerade sida vid sida. 

Ett förrum ledde in till det egentliga värnutrymmet. Detta utrymme kunde försvaras inifrån värnet genom en embrassyr. Entrén till förrummet stängdes med en gallergrind som var klädd med brädor. Värnet hade på tidigt byggda värn också en eller två skottgluggar för eldvapen. Dessa värn byggdes omkring 1939 främst från Simrishamn till Falsterbo i väster.

Värn 49a och 49b är numera raserade och ingenting återstår. 
Baskemölla