kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Karl Silberbauer

Karl Josef Silberbauer, född 21 juni 1911 i Wien, död 2 september 1972 i Wien, var en österrikisk Oberscharführer inom Sicherheitsdienst. Den 4 augusti 1944 arresterade han Anne Frank och hennes familj i Amsterdam.

Silberbauer, som 1943 stationerades i Nederländerna, fick den 4 augusti 1944 ett tips om att en judisk familj höll sig gömd i ett gårdshus i centrala Amsterdam. Tipset ledde till att Anne Frank och hennes familj avslöjades och arresterades. Efter krigsslutet återvände han till Wien och fängslades för övervåld i tjänst. Efter att ha släppts blev han rekryterad av BND. Silberbauer var en av många SS-medlemmar som rekryterades av BND. Hans bakgrund i SS ansågs som fördelaktig för mullvadsoperationer mot nynazistiska organisationer. 

Genom Simon Wiesenthals verksamhet kunde Silberbauer 1963 spåras upp. Han arbetade i Wien som polisinspektör. Wienpolisen, som ville undvika en skandal, valde att i tysthet avskeda Silberbauer utan lön. Silberbauer var öppen mot sina kollegor med vad som hänt varpå en av dem läckte uppgiften till KPÖ. Även Wiesenthal läckte uppgifterna till nederländska medier. Han ställdes inför rätta men släpptes fri då det ansågs att han endast hade lytt order och inte begått några krigsbrott. Otto Frank var ett av vittnena som friade Silberbauer från personligt ansvar. Den nederländska polisen sökte Silberbauers hjälp i att identifiera angivaren, men Silberbauer påstod att den enda som kände till uppgiftsgivaren var hans dåvarande befäl Obersturmführer Julius Dettmann. Dettmann hade tagit sitt liv 1945 som krigsfånge hos de allierade. Silberbauer fick åter anställning hos Wienpolisen med ett enklare skrivbordsarbete. Silberbauer uttalade aldrig ånger över att varit delaktig i Anne Franks och hennes familjs död.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 

Födda 1911
Avlidna 1972
Män
Förintelsen i Nederländerna
Personer från Wien
Sicherheitsdienst
SS-Oberscharführer
Personer relaterade till Anne Frank
Lemnos

Lemnos (grekiska: Λήμνος, nygrekiskt uttal: Límnos) är en 476 km² stor ö i Egeiska havet i Grekland med ca 17 000 invånare (2001). Ön utgör sedan 2011 en egen regiondel i regionen Nordegeiska öarna, efter att tidigare ha tillhört prefekturen Lesbos. Huvudorten på ön heter Moudros.

Geografi 
Lemnos ligger i norra Egeiska havet, mitt emellan udden Athos i väst och Anatolien i öst. Ön är av vulkanisk natur och därför jordbävningsdrabbad. Den är bergig och skoglös men fruktbar, och här odlas bland annat vete, oliver och frukt. Bergsluttningarna är betesmarker för får. Huvudstaden Moudros ligger i en bukt på öns sydsida, och på västkusten ligger staden Myrina, med säte för en grekisk-ortodox metropolit. På ön finns också en grekisk militärbas.

På grund av sin vulkanism ansågs ön under forntiden helgad åt Hefaistos, som troddes ha sin boning i den numera utslocknade vulkanen Mosychlos på öns östra del.

Historia 
De äldsta invånarna på ön kallas av Homeros sinties (rövare). Efter dem kom minyer, enligt sagan härstammande från argonauterna, som under sin härfärd besökte Lemnos. Omkring år 500 f.Kr. lades ön under persiskt välde av Dareios I, men den erövrades år 510 f.Kr. av Miltiades d.y. och stod sedan under lång tid under Aten tills den togs i besittning först av makedonierna och därefter romarna. Under medeltiden tillhörde ön bysantinska riket. Den bytte därefter ofta ägare och kom 1204 under Republiken Venedig, 1261 under Lesbos (som tillhörde Genua) och 1449 åter under Venedig. Den tillhörde från 1478 osmanska riket, och blev grekisk 1913.

Källor

Externa länkar 

Officiell webbplats

Greklands öar
Öar i Egeiska havet
Nordegeiska öarna
Greklands kommuner
Brasiliens Grand Prix 1992

Brasiliens Grand Prix 1992 var det tredje av 16 lopp ingående i formel 1-VM 1992.

Resultat 
 Nigel Mansell, Williams-Renault, 10 poäng
 Riccardo Patrese, Williams-Renault, 6
 Michael Schumacher, Benetton-Ford, 4
 Jean Alesi, Ferrari, 3
 Ivan Capelli, Ferrari, 2
 Michele Alboreto, Footwork-Mugen Honda, 1
 Gianni Morbidelli, Minardi-Lamborghini
 JJ Lehto, BMS Scuderia Italia (Dallara-Ferrari)
 Ukyo Katayama, Larrousse-Lamborghini
 Mika Häkkinen, Lotus-Ford

Förare som bröt loppet 
 Gabriele Tarquini, Fondmetal-Ford (varv 62, motor)
 Karl Wendlinger, March-Ilmor (55, koppling)
 Christian Fittipaldi, Minardi-Lamborghini (54, växellåda)
 Olivier Grouillard, Tyrrell-Ilmor (52, motor)
 Erik Comas, Ligier-Renault (42, växellåda) 
 Johnny Herbert, Lotus-Ford (36, snurrade av)
 Thierry Boutsen, Ligier-Renault (36, kollision) 
 Mauricio Gugelmin, Jordan-Yamaha (36, växellåda) 
 Martin Brundle, Benetton-Ford (30, kollision) 
 Pierluigi Martini, BMS Scuderia Italia (Dallara-Ferrari) (24, koppling)
 Bertrand Gachot, Larrousse-Lamborghini (23, upphängning)
 Andrea de Cesaris, Tyrrell-Ilmor (21, motor) 
 Ayrton Senna, McLaren-Honda (17, motor) 
 Gerhard Berger, McLaren-Honda (4, elsystem) 
 Aguri Suzuki, Footwork-Mugen Honda (2, motor) 
 Stefano Modena, Jordan-Yamaha (1, växellåda)

Förare som ej kvalificerade sig 
 Andrea Chiesa, Fondmetal-Ford
 Paul Belmondo, March-Ilmor 
 Eric van de Poele, Brabham-Judd
 Giovanna Amati, Brabham-Judd

Förare som ej förkvalificerade sig 
 Roberto Moreno, Andrea Moda-Judd

Noteringar 
 Andrea Moda Formula gjorde F1-debut.

VM-ställning

Källor 

 

1992 i Brasilien
Brasiliens Grand Prix
Koreanska dialekter

Koreanska talas i ett antal olika dialekter på och omkring Koreahalvön. Halvön är mycket bergig, och det finns ett tydligt samband mellan var gränserna mellan Koreas regioner går och var de olika dialekterna talas. Namnen på de Åtta provinserna har gett namnet åt de flesta av dialekterna.

Standarddialekter
 Seoul-dialekten är standarddialekten i Sydkorea, och talas i Seoul, Incheon och Gyeonggi i Sydkorea, samt kring Kaesong i Nordkorea.
 Pyongan-dialekten är standarddialekten i Nordkorea, och talas i Pyongyang, Pyongan-regionen och i provinsen Chagang.

Regionala dialekter
 Chungcheong-dialekten talas i Chungcheong-regionen i Sydkorea, inklusive staden Daejeon.
 Gangwon-dialekten talas i provinsen Gangwon i Sydkorea och i den nordkoreanska grannprovinsen Kangwon.
 Gyeongsang-dialekten talas i Gyeongsang-regionen i Sydkorea, inklusive städerna Busan, Daegu och Ulsan.
 Hamgyong-dialekten talas i Norra Hamgyong-provinsen,  Södra Hamgyong-provinsen och Ryanggang-provinsen i Nordkorea.
 Hwanghae-dialekten talas i Hwanghae-regionen i Nordkorea.
 Jeolla-dialeken talas i Jeolla-regionen i Sydkorea, inklusive staden Gwangju.
 Jeju-dialekt-en talas på ön Jeju sydväst om det sydkoreanska fastlandet.

Koreanska
WP:Projekt Korea
Genevadsån

Genevadsån är en å belägen i södra Halland som avvattnar ett 225 km² stort jordbruksområde. Mynnar i Laholmsbukten i Tönnersa och Gullbranna naturreservat.

Vattendrag i Halmstads kommun
Vattendrag i Laholms kommun
Vattendrag i Halland
Genevadsåns avrinningsområde
Liaofloden

Liaofloden är en cirka 1 350 km lång flod i nordöstra Kina som rinner ut i Gula havet. Den är södra Manchuriets viktigaste flod, bildas i kinesiska provinsen Hebei av två källfloder, av vilka den norra, Xar Moron, upprinner i
Stora Hinggan och bildar gräns mellan det egentliga Kina och
Inre Mongoliet och den södra, Laohafloden, snarast är att betrakta som Liaoflodens övre lopp. De båda floderna möts vid Manchuriets gräns, varifrån Liaofloden flyter åt sydöst och sydväst samt mynnar i i Liaodongbukten, 5 km nedanför staden Yingkou. 

Det nedre loppet delar provinsen Liaoning i regionerna
Liaoxi (i väster) och Liaodong (i öster). Av Liaoflodens många bifloder märkas Qinghe, Hunhe,
som rinner förbi Shenyang, och Taizihe, vid vilken Liaoyang ligger. Liaofloden är segelbar 400
km, men bara för små, flatbottnade fartyg.

Liaoflodens dal är en strategiskt belägen region som olika folk använt för att grunda kungadömen och sedan inleda invasioner av det egentliga Kina. Det var här khitanerna grundade ett rike 906 som sedan blev känt som Liaodynastin och det var även här manchuerna grundade Qingdynastin som erövrade hela Kina i mitten på 1600-talet.

Källor

Vattendrag i Kina
Östkinesiska havets avrinningsområde
WP:Projekt Kina
Manchuriet
Acaray

Acaray är en flod i Paraguay som är en biflod till Paranáfloden. Den är ca 160 km lång och avrinningsområdets yta är 10 025 km². Acaray mynnar ut i Paraná vid Ciudad del Este. Strax utanför denna stad är Acaruay dämd och där finns ett vattenkraftverk med 200 MW installerad effekt. De två första turbinerna installerades 1968 och de två senaste 1977. Sjön som bildats uppströms dammen kallas Acaraysjön.

Källor
foroagua.org.py om Acaray (spanska)
CIDEIBER ang. elproduktion i Paraguay (spanska)

Vattendrag i Paraguay
Río de la Platas avrinningsområde
Abiskojåkka

Abiskojåkka, nordsamiska Ábeskoeatnu, är en fjällälv i Abisko nationalpark i norra Lappland som avvattnar ett 520 km² stort högfjällsområde. Den övre delen av älven kallas Kamajåkka och faller ut i sjön Abiskojaure, 487,1 meter över havet, som älven även har fått sitt namn ifrån. Älven rinner vidare norrut och faller efter tio kilometer ut i Torneträsk i närheten av Abisko. Abiskojåkka har en längd på cirka 40 kilometer och är det största tillflödet till Torneträsk och därmed också Torneälvens största källflöde. Den totala fallhöjden till Torneträsk är 147 meter räknat från Abiskojaure.

Bildgalleri

Referenser 

Vattendrag i Lappland
Vattendrag i Kiruna kommun
Torneälvens avrinningsområde
Kynne älv

Kynne älv  är en älv i sydöstra Norge, Dalsland samt Bohuslän. Älvens längd är cirka 70 kilometer och har sitt källområde i Haldens kommun i sydöstra Norge. Det svenska loppet går mellan Kornsjöarna och Södra Bullaresjön.

Avrinningen till havet, Idefjorden, går via Bullaresjöarna och Enningdalsälven.

Kynne älv ingår i Enningdalsälvens avrinningsområde.

Externa länkar 
Enningdalsälvens Vattenråd

Vattendrag i Tanums kommun
Vattendrag i Bohuslän
Vattendrag i Norge
Enningdalsälvens avrinningsområde
Haldens kommun
Rönne å

Rönne å (eller Rönneån) är en å i Skåne med en längd på 83 kilometer. Rönneån rinner från Ringsjön och mynnar ut i Skälderviken vid Ängelholm. Ytan på avrinningsområdet är 1 900 km² och med en medelvattenföring på 22 m³/s är den näst vattenrikast i Skåne, bara Helge å har större flöde. Om man räknar med Ringsjöns tillflöde Hörbyån blir den totala längden på ån 120 kilometer.

Viktigare biflöden är Ybbarpsån, Bäljane å, Pinnån och Kägleån från öster, samt Klövabäcken från väster.

Rönne å har ett slingrande lopp men flyter hela tiden i nordvästlig riktning. Åns dalgång delar landskapet itu mellan Söderåsen på ena sidan och omfattande skogbeklädda kullar på den norra sidan. I åns övre lopp, kring Stockamöllan, finns flera bevarade vattendrivna sågverk och kvarnar. Därefter flyter Rönne å ganska lugnt förbi Färingtofta, Riseberga, Spången och Ljungbyhed ner till Klippan där den genom tre kraftverk faller 23 meter. Ån rinner också förbi Tranarp och Tranarpsbron. Från Klippan ner till Ängelholm har den ett stilla lopp som tidigare flitigt trafikerades med pråmar.

De tre vattenkraftverken vid Klippan har en sammanlagd effekt på 2,7 MW och levererar ungefär 11,6 GWh per år. Hösten 2018 beslutade Klippan kommun att köpa kraftverken med avsikten att riva dem – detta med syftet att förbättra förutsättningarna för fisken i Rönne å. Historiskt har fallen i Klippan utnyttjats genom att försörja pappersbruket på orten med energi, samt i äldre tider möjliggjort utskeppning av varor genom segling längs med ån ut mot havet. Vid utloppet i Skälderviken ligger Ängelholms hamn. I äldre tider kunde staden behålla sin karaktär av sjöfartsstad trots att man låg en bit inåt land p.g.a. sandflykt genom att det var möjligt att segla längs med ån.

Rönne å är även mycket populär för paddling. Från Stockamöllan till Ängelholm är ån iordningställd för paddling med iläggnings- och uppsamlingsplatser samt lägerplatser. Populärast är del ett av Rönne å vilket är sträckan mellan Stockamöllan och Forsmöllan i Klippans kommun. Resterande sträcka Stackarp till Skälderviken i Ängelholm utgör del två.

Referenser

Vidare läsning 

 Skånes nordvästpassage: Utflyktsmål, kartor, boende och restauranger längs Rönne å

Externa länkar 

Vattendrag i Skåne
Vattendrag i Eslövs kommun
Vattendrag i Klippans kommun
Vattendrag i Ängelholms kommun
Vattendrag i Åstorps kommun
Rönne ås avrinningsområde
Spaniens Grand Prix 1992

Spaniens Grand Prix 1992 var det fjärde av 16 lopp ingående i formel 1-VM 1992.

Resultat
 Nigel Mansell, Williams-Renault, 10 poäng
 Michael Schumacher, Benetton-Ford, 6
 Jean Alesi, Ferrari, 4
 Gerhard Berger, McLaren-Honda, 3
 Michele Alboreto, Footwork-Mugen Honda, 2
 Pierluigi Martini, BMS Scuderia Italia (Dallara-Ferrari), 1
 Aguri Suzuki, Footwork-Mugen Honda
 Karl Wendlinger, March-Ilmor
 Ayrton Senna, McLaren-Honda (varv 62, snurrade av)
 Ivan Capelli, Ferrari (62, snurrade av)
 Christian Fittipaldi, Minardi-Lamborghini 
 Paul Belmondo, March-Ilmor

Förare som bröt loppet 

 JJ Lehto, BMS Scuderia Italia (Dallara-Ferrari) (varv 56, snurrade av) 
 Gabriele Tarquini, Fondmetal-Ford (56, snurrade av) 
 Mika Häkkinen, Lotus-Ford (56, snurrade av) 
 Erik Comas, Ligier-Renault (55, snurrade av) 
 Bertrand Gachot, Larrousse-Lamborghini (35, motor) 
 Olivier Grouillard, Tyrrell-Ilmor (30, snurrade av) 
 Gianni Morbidelli, Minardi-Lamborghini (26, hantering)
 Mauricio Gugelmin, Jordan-Yamaha (24, snurrade av) 
 Andrea Chiesa, Fondmetal-Ford (22, snurrade av) 
 Riccardo Patrese, Williams-Renault (19, snurrade av) 
 Johnny Herbert, Lotus-Ford (13, snurrade av) 
 Thierry Boutsen, Ligier-Renault (11, motor) 
 Martin Brundle, Benetton-Ford (4, snurrade av) 
 Andrea de Cesaris, Tyrrell-Ilmor (2, motor)

Förare som ej kvalificerade sig 
 Ukyo Katayama, Larrousse-Lamborghini
 Eric van de Poele, Brabham-Judd
 Stefano Modena, Jordan-Yamaha
 Damon Hill, Brabham-Judd

Förare som ej förkvalificerade sig
 Roberto Moreno, Andrea Moda-Judd 
 Perry McCarthy, Andrea Moda-Judd

Noteringar 
 Damon Hill och Perry McCarthy gjorde F1-debut.

VM-ställning

1992 i Spanien
Spaniens Grand Prix
Ted Williams

Theodore Samuel "Ted" Williams, född den 30 augusti 1918 i San Diego i Kalifornien, död den 5 juli 2002 i Inverness i Florida, var en amerikansk professionell basebollspelare och -tränare. Som spelare representerade han Boston Red Sox under hela sin karriär i Major League Baseball (MLB) 1939–1942 och 1946–1960.

Bland Williams många meriter kan nämnas att han togs ut till 19 all star-matcher, vann två MVP Awards, två gånger tog hem en så kallad Triple Crown, sex gånger hade högst slaggenomsnitt i American League och fyra gånger hade flest homeruns och inslagna poäng (RBI:s) i ligan. Red Sox har pensionerat hans tröjnummer 9.

Williams är vidare den senaste spelare som har haft ett slaggenomsnitt över 0,400 under en säsong i MLB, vilket han presterade 1941. Han har högst on-base %, det vill säga andelen hits, walks och hit by pitch i förhållande till at bats (slagtillfällen) genom tiderna (0,482) och är enligt många den bästa slagmannen i MLB:s historia. Han hade troligen legat mycket högre i många statistiska kategorier om det inte vore för att han tjänstgjorde som pilot i marinkåren under både andra världskriget och koreakriget.

I Williams allra sista at bat slog han en homerun, hans 521:a i karriären. Efter avslutad spelarkarriär var Williams även ledare inom baseboll under en tid. Han var huvudtränare för Washington Senators/Texas Rangers 1969–1972, dock utan att nå några större framgångar med svaga lag.

Williams valdes 1966 in i Hall of Fame.

Williams kropp är kryologiskt bevarad med hjälp av kryonik och förvaras hos företaget Alcor.

Referenser

Noter

Externa länkar 

Amerikanska basebollspelare
Amerikanska basebolltränare
Idrottare från San Diego
Amerikanska idrottare under 1900-talet
Spelare i Boston Red Sox
Tränare i Washington Senators (1961–1971)
Tränare i Texas Rangers
Medlemmar i National Baseball Hall of Fame
Födda 1918
Avlidna 2002
Män
Mottagare av Frihetsmedaljen
Personer som tjänstgjort i USA:s marinkår
Åke Lindemalm

Åke Fredrik Lindemalm, född 26 februari 1910 i Lima församling, Kopparbergs län, död 30 april 2004 i Västerleds församling, var en svensk sjöofficer (amiral) och marinchef 1961–1970.

Biografi
Lindemalm var son till provinsialläkare Oskar Lindemalm och Augusta Florén. Han blev fänrik 1931, kommendörkapten av andra graden 1949, av första graden 1953, kommendör 1957, konteramiral 1961 och viceamiral 1961. Lindemalm genomgick Kungliga Sjökrigshögskolans stabskurs och studerade vid Försvarshögskolan. Han var lärare vid Kungliga Sjökrigshögskolan 1948–1951, chef för 1. ubåtsflottiljen 1951, marinstabens operationsavdelning 1952–1955 och tjänstgjorde på kryssaren  1955–1956. Lindemalm var flaggkapten 1957–1959, inspektör för ubåts- och helikoptertjänsten 1959–1961 och tjänsteförrättande chef för marinstaben 1960–1961. Han var därefter chef för marinen 1961–1970. I samband med sin pensionering utnämndes han till amiral i reserven 1970.

Han blev ledamot av Kungliga Örlogsmannasällskapet 1949 och ledamot av Kungliga Krigsvetenskapsakademien 1957.

Privatliv
Lindemalm gifte sig 1934 med Karin Denning (1909–1992), dotter till Viktor Karlsson och Matilda Hagelin. Han var far till Per (född 1939), Gunnar (född 1942) och Mats (född 1944).

Han är begravd på Galärvarvskyrkogården i Stockholm.

Militär karriär
1931 – Fänrik
1949 – Kommendörkapten 2. graden
1953 – Kommendörkapten 1. graden
1957 – Kommendör  
1961 – Konteramiral
1961 – Viceamiral
1970 – Amiral

Utmärkelser
Lindemalms utmärkelser:
  Kommendör med stora korset av Svärdsorden 
  Kommendör av 1. klass av Svärdsorden (KSO1kl)
  Riddare av Vasaorden (RVO)

Referenser

Män
Födda 1910
Avlidna 2004
Svenska militärer under 1900-talet
Svenska amiraler
Svenska marinchefer
Personer från Lima socken
Riddare av Vasaorden
Ledamöter av Kungliga Örlogsmannasällskapet
Ledamöter av Kungliga Krigsvetenskapsakademien
Kommendörer med stora korset av Svärdsorden
Gravsatta på Galärvarvskyrkogården
Andreas Diesen

Andreas Diesen, född 20 november 1945 i Oslo, är en norsk skådespelare och manusförfattare. Han är son till skådespelarna Kari och Ernst Diesen.

Filmografi (urval)

Filmmanus

Externa länkar

Norska skådespelare under 1900-talet
Norska manusförfattare
Män
Födda 1945
Levande personer
Skådespelare från Oslo
Ernst Diesen

Ernst Diesen född 6 april 1913, död 14 november 1970, var en norsk skådespelare. Han var gift med Kari Diesen och far till skådespelaren Andreas Diesen och Kari Diesen.

Diesen studerade drama i Berlin på Max Reinhardts teaterskola 1933–1934. Efter att han återvändt till Norge engagerades han vid för Chat Noir där han bildade ett komikerpar ihop med Leif Juster.

Filmografi (urval)

Externa länkar

Norska skådespelare under 1900-talet
Män
Födda 1913
Avlidna 1970
Vanessa Borgli

Vanessa Borgli, född 4 oktober 1972, är en norsk skådespelare, mest känd som den manipulativa och förföriska Sue-Astrid Wallace i den norska TV-såpan Hotel Cæsar.

Filmografi (urval)

Källor 

Norska skådespelare under 1900-talet
Norska skådespelare under 2000-talet
Kvinnor
Födda 1972
Levande personer
Muhammed II

Muhammed II kan syfta på: 

Muhammed II av Khwarezm (1200-talet), härskare i Persien på 
Mohammed II (umayyaddynastin) (1000-talet), kalif av Cordoba
Mehmet II (1432–1481), sultan av Osmanska riket
Mahmud II av Stora Seldjuk (~1105–1131),  seldjukisk härskare 
Mehmet II av Stora Seldjuk – seldjukisk härskare
Mehmet II av Kerman
Holmger Knutsson



Holmger Knutsson till Sko, förmodligen född någon gång före 1220-talet, död 1248 avrättad genom halshuggning, var en folkunge och svensk tronpretendent, äldste son till kung Knut Långe.

Holmgers mor är okänd; uppgifter om att hans far skall ha varit gift med Helena Pedersdotter Strange har visats osäkra, och det anses mer troligt att hans hustru istället var en till namnet okänd kvinna ur Bjälboätten.

Vid faderns död 1234 skall Holmger ha försökt få kunganamn, men motats bort av Erik Erikssons jarl Ulf Fase. Detta skall ha skett innan han blev hyllad som kung. Efter denna tid skall han ha gift sig med en kvinna vid namn Helena Filipsdotter till Sko, som levde ännu 1282, det nämns dock inga barn i detta äktenskap.

År 1247 gjorde Holmger Knutsson åter anspråk på kronan men förlorade slaget vid Sparrsätra i Åsunda härad, Uppland.

Enligt Erikskrönikan flydde Holmger till Gästrikland men blev tillfångatagen och halshöggs därefter år 1248, på befallning av kung Erik Eriksson och hans nye jarl, Birger Magnusson. Hans nära förbundne Filip Larsson dömdes fredlös och gick i landsflykt.

Av senare handskrifter framgår att det byggdes särskilda kapell för att helga Holmger Knutsson. Bland annat byggdes ett i Björklinge, Norunda härad, Uppland, där han sägs ha vilat under flykten från Sparrsätra till Gästrikland. Det skall även ha funnits helgonskulpturer av honom.

Holmger Knutsson blev, förmodligen genom sin frus försorg, begravd i Skoklosters kyrka. Hans gravtäcke från andra hälften av  1400-talet förvaras nu i Historiska museets textilkammare. Det är försett med följande text:

Född av svearnas lysande kungastam blev Holmger, ett föredöme i goda seder, slagen av den bittra döden och ligger här med avhugget huvud. Men en kristlig död visar sig skön genom talrika under.

Vissa historiker har uttytt detta som att man försökt helgonförklara denne tronpretendent. I Erikskrönikan hävdas att "Gud gjorde honom helig": Gud gaff honom nader oc giorden hälagh. I en samling mirakelberättelser om den danske kungen Erik Plogpenning anges att "Holmger i Sko var clarens miraculis" (känd genom underverk).

På gravtäcket ses även två heraldiska vapen, där täckets heraldiskt vänstra vapen avbildar Bjälboättens, medan den heraldiskt högra vapenskölden visar tre smala bjälkar (strängar). Vapnet uppvisar likhet med en vapenbild på ett av Knut Långes mynt, och sägs ha förts av flera medlemmar inom den Erikska ätten.

Se även
 Svenska helgon

Vidare läsning

Referenser

Fotnoter

Källor 

 Harrison, Dick (1966-); Jarlens sekel - en berättelse om 1200-talets Sverige, Ordfront, Stockholm, 2002, , LIBRIS-id 8449618, sid 118 f
 Lagerqvist, Lars O. (1929-); Sverige och dess regenter under 1000 år, Bonniers, Stockholm, 1982 (ny utgåva), , LIBRIS-id 7150831, sid 65

Externa länkar
 Henrik Lindström: De äkta folkungarna, i Populär Historia

Avlidna 1248
Kungligheter som blivit avrättade
Personer som blivit avrättade av Sverige
Personer i Sverige under 1200-talet
Pretendenter till Sveriges tron
Män
Födda 1210-talet
Svenska upprorsledare
Giulio Andreotti

Giulio Andreotti, född 14 januari 1919 i Rom, död 6 maj 2013 i Rom, var en italiensk politiker (kristdemokrat). Han räknas som en av den italienska politikens centralfigurer under andra halvan av 1900-talet. Sammanlagt innehade han ministerposter i 33 av de 54 regeringarna mellan 1945 och 1992, varav sju gånger som premiärminister. Andreotti drog sig tillbaka från den aktiva politiken 1992.

Politisk karriär 
Andreotti var Italiens premiärminister 1972–1973, 1976–1979 samt 1989–1992. Han innehade även andra ministerposter. Fram till sin död var Andreotti senator på livstid. Han var parlamentsledamot från 1946. Andreotti anklagades flera gånger för kopplingar till maffian och en domstol fastställde 2003 att han haft kontakt med maffian fram till 1980 och fått hjälp av den i sin politiska karriär. Andreotti avled 6 maj 2013 efter en tids vacklande hälsa.

Filmen Il Divo (2008) handlar om Andreotti, som porträtteras av Toni Servillo.

Referenser

Externa länkar 

Födda 1919
Avlidna 2013
Italiens premiärministrar
Män
Italienska kristdemokrater
Italiens utrikesministrar
Alumner från Universitetet La Sapienza
Storkorset av första klassen av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Italiens inrikesministrar
Italiens finansministrar
Italiens kulturministrar
Mottagare av Italienska republikens förtjänstorden
Mottagare av Isländska falkorden
Storkorset av Isabella den katolskas orden