kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Megalomani

Megalomani, grandiositet, hybris eller storhetsvansinne, är ett psykiatriskt symtom som yttrar sig i förhöjd självkänsla, en vanföreställning där en person har en starkt orealistisk självuppfattning och ser sig som speciellt utkorad eller menad för stordåd. Megalomani kan vara ett tecken på psykos eller en personlighetsstörning.

Fiktion
Ett känt men floskelartat exempel är den patient på en psykiatrisk vårdinrättning, vilken tror sig vara kejsar Napoleon I.  Bland fiktiva exempel på personer med megalomani är huvudpersonen Rodion Romanovitj Raskolnikov i Fjodor Dostojevskijs roman Brott och straff (1866) samt huvudpersonen Jan i Skrolycka i romanen Kejsarn av Portugallien (1914), av Selma Lagerlöf.

Se även 
Dunning–Kruger-effekten
Fåfänga
Gudskomplex
Högmod
Narcissism
Mindervärdeskomplex
Självbedrägeri

Källor

Externa länkar 
 Projekt Runeberg: Kejsarn av Portugallien

Psykiska symtom
Personlighet
Lövstalöt

Lövstalöt är en tätort i Uppsala kommun, på Uppsalaslätten 12 km norr om Uppsala, 3 km öster om Bälinge i Bälinge socken, Uppsala län. 

Genom Lövstalöts östra delar går gamla E4, numera länsväg C 600, som varit olycksbelastad. E4 har sin nya sträckning som motorväg längre österut.

Ortnamnet 
"Lövsta" i "Lövstalöt" syftar på byn Lövsta strax norr om Lövstalöt. År 1344 skrevs bynamnet "Lövsta" som in Lydistum. Detta har antagits innehålla ett manligt så kallat binamn: Lydhir = "Lyssnaren". Till detta har fogats en form av fornsvenskans ord stadher = "ställe", "gård". Ordet "löt" betyder betesmark.

Befolkningsutveckling

Samhället
Bebyggelsen i Lövstalöt domineras av enplansvillor från 1960-talet, även om både radhus från 1980-talet och nybyggda en och en halv-plansvillor finns. Ett nytt området började uppfördes 2008 på åkrarna väster om Lövstalöt. Fullt utbyggt innebär det då utökning med närmare 100 nya hushåll.

I Lövstalöt finns en förskola. Utöver detta finns en bilverkstad, ett åkeri samt en miljöstation. Dessutom finns ett större försäljningsställe och verkstad för traktorer, skogsvårdsutrustning och trädgårdsredskap. 

Stadsbussar trafikerar sträckan Bälinge-Uppsala via Lövstalöt. Restid till Uppsala centrum är cirka 20 minuter. Med bil tar resan omkring 15 minuter. 

Fram till 1980-talet fanns en skola i Lövstalöt. Denna skola uppfördes redan 1892 och finns bevarad, men används i dag som bostadshus. Efter att skolan lagts ner fick barnen redan från årskurs 1 början i skolan i Bälinge. I början av 1990-talet byggdes en ny skola för årskurserna 1-3 i anslutning till förskolan i Lövstalöt. Även denna skola är dock numera nedlagd. 

Mitt i Lövstalöt finns ett fornlämningsområde.

Idrott
I orten finns en fotbollsplan som används av Bälinge IF.

Kända personer från Lövstalöt 
Gurgîn Bakircioglu, programledare för Sveriges Radio och Barnkanalen. Han har tidigare varit krönikor för bl.a. Metro.
Ola Andersson, tidigare fotbollsspelare i Sirius och AIK samt expertkommentator i SVT och sportchef.

Noter 

Orter i Uppsala kommun
Tätorter i Sverige
Presidents' Trophy

Presidents' Trophy är ett pris som ges till den klubb i den nordamerikanska professionella ishockeyligan National Hockey League (NHL) som samlat ihop flest poäng under grundserien.

Trofén introducerades efter säsongen 1985/86 av NHL:s högsta beslutande organ Board of Governors. Den vinnande klubben får 350 000 amerikanska dollar att dela med sina spelare.

Priset är en relativt sen skapelse och dess status är betydligt lägre än Stanley Cup, trots att det är mycket svårt att vinna den. Det är kanske ännu svårare än att vinna Stanley Cup, eftersom tävlingen omfattar 30 klubbar som samtliga spelar 82 omgångar mellan oktober och april årligen. Endast ett fåtal trofévinnare har dock gått vidare och senare vunnit Stanley Cup, trots att utgångsläget sannolikt varit det bästa för att bli cupvinnare.

Vinnare

Se även 
 Supporters' Shield, motsvarigheten till Presidents' Trophy i Major League Soccer (MLS)

Referenser 
 NHL - The Presidents' Trophy

NHL:s troféer och priser
Priser och utmärkelser instiftade 1986
Minnesota North Stars

Minnesota North Stars var ett lag i den professionella ishockeyligan NHL från säsongen 1967–68 till säsongen 1992–93. Laget flyttade därefter till Dallas och bytte namn till Dallas Stars.

Historia
Minnesota North Stars hörde hemma i Bloomington, Minnesota. North Stars vann aldrig Stanley Cup men nådde final två gånger. Säsongen 1980–81 förlorade laget mot New York Islanders i finalserien, medan det säsongen 1990–91 blev förlust mot Pittsburgh Penguins. Laget flyttade inför säsongen 1993–94 till Dallas i Texas och blev Dallas Stars.

Sedan 2000 har Minnesota och Saint Paul en annan representant i NHL i form av Minnesota Wild.

Utmärkelser

Invalda i Hall of Fame 
Detta är en lista på North Stars-spelare i Hockey Hall of Fame:

 Leo Boivin, back, 1969–1970, invald 1986
 Dino Ciccarelli, högerforward, 1980–1989, invald 2010
 Mike Gartner, högerforward, 1989–1990, invald 2001
 Larry Murphy, back, 1989–1990, invald 2004
 Gump Worsley, målvakt, 1969–1974, invald 1980

Pensionerade nummer 
8 – Bill Goldsworthy, högerforward, 1967–1977
19 – Bill Masterton, center, 1967–1968
 9 - Anton Bosson, högerforward, 1969-1975

Efter det att laget flyttat till Dallas pensionerade Dallas Stars nummer 7 för att hedra den Minnesotafödde OS-hjälten från OS 1980, Neal Broten, som spelade i North Stars 1981–1993.

Svenskar i North Stars

Referenser
Franchise Index hockey-reference.com

Externa länkar
Jakob Forssmed

Jakob Petter Forssmed, född 28 december 1974 i Huskvarna församling i Jönköpings län, är en svensk politiker (kristdemokrat). Sedan 2022 är han Sveriges socialminister och chef för socialdepartementet i regeringen Kristersson.

Han är ordinarie riksdagsledamot sedan 2014, invald för Stockholms läns valkrets, och förste vice partiordförande under partiledare Ebba Busch sedan 2015. Han har även uppdraget inom partiet som ekonomiskpolitisk talesperson. Han har även varit förbundsordförande för KDU (Kristdemokraternas Ungdomsförbund).

Politisk karriär

Före 2004 
Åren 2000–2001 var Forssmed politisk sekreterare i Kristdemokraternas riksdagskansli. Han var förbundsordförande för Kristdemokratiska Ungdomsförbundet (KDU) åren 2001–2004, samt under en period vice ordförande i Kristdemokratiska Studentförbundet. Han var tjänstgörande ersättare i riksdagen för Per Landgren under korta perioder 2003 och 2004.

Forssmed valdes med röstsiffrorna 82–46 på KDU:s riksmöte i Växjö 2001. Han var särskilt engagerad i frågor om alkohol, civila samhället och i internationella rättvise- och demokratifrågor i allmänhet och mot diktaturen på Kuba i synnerhet.  Vid flera tillfällen under sin ordförandetid i KDU ifrågasatte Forssmed vad han såg som kristdemokraternas högervridning och uttalade mål att bli "allmänborgerliga". Under hans tid lanserade KDU Stefan Attefall som partiledarkandidat inför partiledarskiftet i april 2004.

Perioden 2004–2014 
Från augusti 2004 var han stabschef hos Göran Hägglund. Åren 2006–2014 var han  statssekreterare i statsrådsberedningen.

Riksdagsvalet 2014 
I samband med valet 2014 valdes han in i Sveriges riksdag och blev riksdagsledamot. Han sitter i Finansutskottet och Krigsdelegationen. Han är även Kristdemokraternas ekonomisk-politiske talesman.

Partiledarkandidatur 
I februari 2015 meddelade Jakob Forssmed att han kandiderade till att bli Göran Hägglunds efterträdare på posten som Kristdemokraternas partiledare. Den 2 mars nominerades han av valberedningen som en av valets två huvudkandidater. Den 11 mars drog Forssmed tillbaka sin kandidatur efter att Ebba Busch Thor säkrat 18 av partidistriktens 26 nomineringar, mot Forssmeds 3. Han valdes sedermera till partiets förste vice ordförande på det extra insatta rikstinget samma vår.

Familj 
Jakob Forssmed tillhör släkten Forssmed från Ydre kommun och är syssling till skådespelaren Ola Forssmed. Han är gift, har tre barn och bor i Sollentuna.

Böcker 
2004 utkom han med boken Själens tillväxt och andra berättelser om samhället. Boken är en antologi som utgår från ett antal frågor om livs- och världssyn.

Referenser

Externa länkar 

Ledamöter av Sveriges riksdag för Kristdemokraterna
Svenska statssekreterare
Svenska politiker under 2000-talet
Personer från Huskvarna
Födda 1974
Levande personer
Män
Sveriges socialministrar
Regeringen Kristersson
Subdiakon

Vigningen till subdiakon är en del av prästvigningens sakrament. Subdiakoner förekommer i såväl Romersk-katolska kyrkan som de ortodoxa kyrkorna. Prästvigningens sakrament innehåller flera steg. Man talar om å ena sidan lägre vigningar (vigning till portvakt, lektor, exorcist och akolyt), och å andra sidan högre vigningar (subdiakon-, diakon- respektive prästvigning). Enligt katolsk och ortodox teologi inrättades prästvigningen samtidigt med mässoffret, på skärtorsdagsaftonen. Prästvigda och diakoner finns omvittnade i Apostlagärningarna. Övriga vigningar tillkom på kyrkans auktoritet redan före 300-talet.

Paulus VI:s reform 1972
I den latinska riten gavs de olika vigningarna vanligtvis i en följd under prästkandidatens sexåriga utbildning (se prästseminarium), vilken utmynnade i själva prästvigningen. År 1972 avskaffade påve Paulus VI alla lägre vigningar samt subdiakonatet inom den nya romerska riten. Samtidigt kvarlever samtliga äldre vigningar inom ramen för de klerikalinstitut och religiösa ordnar som fasthåller vid den klassiska latinska liturgin, den så kallade tridentinska riten. I de östliga riterna, såväl i de unierade kyrkorna som i de ortodoxa kyrkorna, har den traditionella ordningen bevarats.

Källor

Externa länkar

Diakoner
Romersk-katolska kyrkans titlar
Erich Priebke

Erich Priebke, född 29 juli 1913 i Hennigsdorf, Brandenburg, död 11 oktober 2013 i Rom, Italien, var en tysk nazist och Hauptsturmführer.

Biografi 
Priebke var i slutet av andra världskriget stationerad i Rom. Den 23 mars 1944 genomförde italienska partisaner ett attentat mot SS på Via Rasella i centrala Rom. 33 SS-soldater dödades. Vedergällningen kom omedelbart och på order från Hitler avrättades dagen därpå 335 italienare vid Fosse Ardeatine, strax söder om Rom.

Under cirka 50 år efter andra världskriget levde Priebke i Argentina, men han kom till slut att ställas inför rätta och dömdes till 15 års fängelse för delaktighet i massakern vid Fosse Ardeatine samt för att ha medverkat vid deportationer av judar från Italien till bland annat Auschwitz. Priebkes försvar byggde på att han endast hade utfört Führerns order. Straffet ändrades inom kort till 10 års fängelse på grund av Priebkes höga ålder och hälsotillstånd.

En militärdomstol i Rom rev dock upp tidigare domar och dömde i mars 1998 Priebke till livstids fängelse att avtjänas i husarrest.

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar 
 Erich Priebkes officiella webbplats 
 An interview with the Evil. A journey in the Italian forbidden memory - Academia.edu

Födda 1913
Avlidna 2013
Män
Personer från Hennigsdorf
Personer dömda för krigsbrott i andra världskriget
Hundraåringar
Förintelsen i Italien
Personer i Tyskland under andra världskriget
SS-Hauptsturmführer
Fosse Ardeatine

Fosse Ardeatine (ungefär "Ardeatinska grottorna") var scenen för ett av andra världskrigets illdåd, förövat av tyska SS.

Platsen, som är belägen söder om Rom, har ett mausoleum för de 335 personer, som den 24 mars 1944 föll offer för nazisterna. Massakern utgjorde en repressalieåtgärd för ett attentat utfört av italienska partisaner föregående dag. En grupp kommunistiska motståndsmän hade dödat 33 SS-soldater vid ett bakhåll på Via Rasella nära Piazza Barberini i centrala Rom. 

Offren i Fosse Ardeatine, som inte hade någon anknytning till attentatsmännen, bestod huvudsakligen av antifascister, de flesta civila men även flera präster och munkar. Därtill fanns 75 italienska judar, och några utländska tjänstemän bland de avrättade. Det yngsta offret var en 14-årig pojke. Samtliga har fått en individuell gravplats under ett kolossalt betongblock.

Aktionen leddes av SS-Hauptsturmführer Erich Priebke, och exekutionsplutonerna kommenderades av Gestapo-chefen i Rom, Herbert Kappler.

I anslutning till monumentet finns ett museum med dokument och fotografier.

Källor

Externa länkar

Rom under 1900-talet
Brott mot mänskligheten
Massakrer under andra världskriget
Italien under andra världskriget
1944 i Italien
Krigsåret 1944
Minnesmärken i Italien
Roma Q. XX Ardeatino
Krantikari Samyavadi Party

Krantikari Samyavadi Party ("Revolutionära kommunistpartiet") är ett indiskt politiskt parti i delstaten Bihar. KSP bildades som en utbrytning ur Communist Party of India. KSP ville fortsätta samarbetet med Laloo Prasad Yadavs Rashtriya Janata Dal.

I delstatsvalet 2000 vann KSP två mandat (stödda av Laloo). Totalt hade partiet lanserat sju kandidater.

I valet till Lok Sabha 2004 lanserade partiet en kandidat i Madhubani, som fick 6948 röster (1% av rösterna i den valkretsen).

Politiska partier i Bihar
Kommunistiska partier
Lejonet & Björnen

Lejonet & Björnen Sverige AB är en svensk glasstillverkare med tillverkning i Göteborg. Företaget grundades 1977 av Werner Steffens. 

Lejonet & Björnen försattes i konkurs i november 2008, men drevs vidare sedan Anders Edman, Kenneth Johansen, Katarina Mild och maken Håkan Mild gått in som nya ägare.

Källor

Externa länkar 
Officiell hemsida

Glassbolag
Företag bildade 1977
Svenska livsmedelsföretag
Företag i Göteborg
Jenny Maria Ödmann

Jenny Maria Ödmann, född Braun den 20 mars 1847 i Stockholm, död den 6 oktober 1917 i Sidmouth, England, var en svensk författare. 

Hon använde olika pseudonymer, bland andra J-y Brn, Jenny Braun och J. Brun. Hon var medarbetare i Stockholms-Tidningen. Många av hennes romaner och noveller publicerades i följetongsavdelningen av Fäderneslandet och publicerades senare som böcker, som såldes i stora upplagor.

Hon var från 1869 gift med publicisten och politikern Samuel Ödmann i dennes andra gifte samt blev mor till Sam Ödmann.

Bibliografi

 - Fulltext av upplaga 1903.

Källor

Ödmann, Samuel Martin, Nordisk familjebok (Supplementet, 1899)

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 
 
 

Svenskspråkiga författare
Författare publicerade under pseudonym
Författare från Stockholm
Födda 1847
Avlidna 1917
Kvinnor
Simon Brehm

Simon Brehm, född 31 december 1921 i S:t Matteus församling, Stockholm, död 11 februari 1967 i Täby, var en svensk orkesterledare och basist.

Biografi
Simon Brehm var son till köpmannen Chaim Brehm (1884–1924) och Ella Strandberg (1893–1974). Fadern var född i Vilnius men flyttade till Sverige och avled i Stockholm. Efter faderns död gifte modern om sig med en musiker.

Brehm spelade piano och klarinett innan han 1938 ingick som gitarrist i amatörorkestern Fair Play, där också Hasse och Gösta Theselius medverkade. Han engagerades 1941 som basist i Embassy Sextett, där Povel Ramel var pianist. Han flyttade sedan över till Owe Kjells orkester och Royal Swingers samt hade kortare engagemang vid flera Stockholmsorkestrar, såsom Charlie Normans, Arne Hülphers med flera. 
Åren 1947–1958 ledde han egna orkestrar, och 1953 var han med och startade skivbolaget Karusell. Han lanserade där många jazzmusiker och artister samt var även Lill-Babs manager  under många år. Han var också kapellmästare i TV-programmet Hylands hörna under de tre första säsongerna.
I slutet av sitt liv ägnade han sig åt att arrangera konserter i Stockholm med bland andra Rolling Stones, Ella Fitzgerald, Bob Dylan och Duke Ellington.

Brehm gifte sig 1948 med sömmerskan Aino Christensen (1926–1965), dotter till Axel Christensen och 1956 omgift med Bjarne Nerem. Brehm var sedan från 1957 till sin död gift med Barbro Jeppe (född 1935), dotter till kamrer Gillis Jeppe och Ella Andersson. De fick barnen Joakim (född 1957), Niklas (född 1959) och Pella (född 1963).

Han avled av en hjärtinfarkt på Danderyds sjukhus. Hans gravvård finns på Täby kyrkogård.

Filmografi

Filmmusik

Diskografi
Big Simon's Big Bands. LP. Telestar TR 11155. 1975.

Referenser

Tryckta källor
Simon Brehm i Vem är vem?, Stor-Stockholm,  sid 202, 1962

Webbkällor

Simon Brehm från Orkesterjournalen

Noter

Externa länkar

 Simon Brehm (biografi, diskografi) på Svensk underhållningsmusik, revyer och film 1900–1960
 Simon Brehm på Svensk mediedatabas
 Simon Brehm (diskografi) på Discogs 

Svenska kontrabasister
Svenska jazzbasister
Svenska musikpersonligheter
Svenska orkesterledare
Svenska musiker under 1900-talet
Musiker från Stockholm
Födda 1921
Avlidna 1967
Män
Jan Johansen

Jan Christian Johansen, född 9 januari 1966 i Stockholm, är en svensk sångare. Han spelar även trummor, gitarr och bas. Han är son till jazzmusikern Egil Johansen.

Biografi
Det stora genombrottet kom i den svenska Melodifestivalen 1995 där han framförde bidraget Se på mig, som vann tävlingen och sedan slutade på tredje plats i Eurovision Song Contest 1995. Se på mig låg 17 veckor på Svensktoppens förstaplats och i 27 veckor totalt på listan. Debutalbumet Johansen sålde i närmare 160 000 exemplar.

Han har medverkat ytterligare 4 gånger i Melodifestivalen. 2001 med Ingenmansland, 2002 med Sista andetaget, 2003 med Let Your Spirit Fly som han sjöng tillsammans med Pernilla Wahlgren samt Melodifestivalen 2020 i den andra semifinalen med låten "Miraklernas tid" där han ställde upp som stand in för Thorsten Flinck som var tänkt för framträdandet, men som blev diskvalificerad några dagar innan tävlingen. Johansen skrev även ett bidrag till Norsk Melodi Grand Prix 2001, med namnet Looking for Love som framfördes av den norska artisten Rasmus Högset.

År 1990 började Johansen som sångare i coverbandet Off Duty. Bandet var ett av de mest anlitade coverbanden under första hälften av 90-talet. 

Tillsammans med bl.a. gitarristen Mats Hedström driver Johansen även sidoprojektet Gavelin. 

På Johansens senaste album Trumslagarens pojke, utgivet juni 2016, samarbetade Johansen med författarinnan Camilla Läckberg som skrev samtliga texter.

Johansen har levt nykter sedan 2008. 

År 2013 utkom den självbiografiska boken "Med Nya Ögon" (Norstedts). Boken skrev Johansen tillsammans med journalisten och författarinnan Colette van Luik. I boken berättar Johansen om sitt liv och baksidan av kändisskap. Jan berättar hur han 2008 valde bort alkoholen och att han började se livet med nya ögon. Boken innehåller även en intervju med My Skarsgård, läkare och alkohol- och drogterapeut som själv har erfarenhet av missbruk.

Diskografi

Album 

 Listplaceringarna från Sverigetopplistan och VG-lista
|-
2009
(+) Minnen-skivan är utgiven endast i Norge och Finland.

 Singlar  Listplaceringarna från Sverigetopplistan, Svensktoppen , Trackslistan, VG-lista och Hit40

Källor

Externa länkar

 Jan Johansens officiella webbplats

Svenska sångare
Artister som representerat Sverige i Eurovision Song Contest
Deltagare i Eurovision Song Contest 1995
Deltagare i Melodifestivalen 1995
Deltagare i Melodifestivalen 2001
Deltagare i Melodifestivalen 2002
Deltagare i Melodifestivalen 2003
Deltagare i Melodifestivalen 2020
Sångare från Stockholm
Musiker från Stockholm
Födda 1966
Levande personer
Män
Siemens

Siemens kan syfta på:

 Siemens (adelsätt) –  tysk släkt
 Siemens (enhet) – SI-enheten för konduktans
 Siemens AG – ett tyskt globalt industriellt konglomerat
 Siemens AB – svenskt aktiebolag, dotterbolag till Siemens AG

Personer
 Werner von Siemens (1816–1892), en tysk vetenskapsman och industrialist
 Carl Wilhelm Siemens (1823–1883), en tysk vetenskapsman och industrialist Sir William Siemens
 Arnold von Siemens (1853–1918), en tysk industrialist
 Wilhelm von Siemens (1855–1919), en tysk industrialist
 Carl Friedrich von Siemens (1872–1941), en tysk industrialist
 Hermann von Siemens (1885–1986), en tysk industrialist
 Ernst von Siemens (1903–1990), en tysk industrialist
Werner von Siemens

Ernst Werner von Siemens, född 13 december 1816 i Lenthe nära Hannover, död 6 december 1892 i Berlin, var en tysk uppfinnare och industriman. Han skapade storindustri som fanns över hela världen och var med och utvecklade elektrotekniken vid Technische Universität Berlin under 1880-talet. Han var bror till Carl Wilhelm och Friedrich Siemens.

Biografi
Siemens blev 1834 preussisk artilleriofficer, kommenderades 1835 till artilleri- och ingenjörsskolan i Berlin och fick där tillfälle att utvidga sina kunskaper i matematik, fysik och kemi. År 1841 uppfann han en metod för galvanisk försilvring och förgyllning, och 1845 konstruerade han tillsammans med sin bror Wilhelm, som då var anställd i en maskinfabrik i Magdeburg, en differentialregulator för ångmaskiner. Samma år kommenderades han till artilleriverkstäderna i Berlin för att utföra försök rörande bomullskrut.

Siemens & Halske
Siemens kommenderades 1847 till kommissionen för införande av elektrisk telegraf och beslutade sig för att helt ägna sig åt telegrafteknikens utveckling. Tillsammans med Johann Georg Halske grundade han hösten 1847 Telegraphenanstalt von Siemens & Halske AG, det som senare skulle bli Siemens AG. Siemens gjorde armén högst betydande tjänster, bland annat genom att i Kieler Hafen anlägga de första sjöminorna med elektrisk tändanordning. Sedan han 1849 lämnat statstjänsten, ägnade han sig helt åt elektrotekniken och gjorde en mängd viktiga uppfinningar, av vilka kan framhållas cylinderinduktorn 1856, elektrisk ozonisering av syrgas 1857, dynamoelektriska maskiner 1867, universalgalvanometern 1874 och selenfotometern 1876.

Firman Siemens & Halske införde många förbättringar inom telegraftekniken, tillverkade och utlade sjökablar, anlade ett stort antal telegrafledningar i Nordtyskland och i Ryssland, byggde 1879 i Berlin den första elektriska järnvägen med stationär kraftkälla och 1881 den första spårvägen. I många av Europas större städer, till exempel Wien och Sankt Petersburg, grundlades dotterbolag, som mestadels leddes av bröderna Siemens. År 1868 utträdde Halske ur Berlinbolaget. Den vittomfattande affären övertogs då av bröderna Werner, Wilhelm och Karl (1829–1906), och efter Werners död inträdde i firman hans söner Arnold och Wilhelm von Siemens, vilka bägge blev firmans ledare. Med firman förenades 1903 Schuckert-Werke. I västra Berlin kom företaget att bygga upp stora fabriker som bildar Siemensstadt.

Hedersutmärkelser
Siemens blev 1874 ledamot av preussiska vetenskapsakademien och 1879 filosofie hedersdoktor vid Berlins universitet. Vid sin tronbestigning 1888 tilldelade kejsar Fredrik III honom adelskap. Siemens publicerade ett antal vetenskapliga avhandlingar. Hans Lebenserinnerungen utgavs 1892 (nionde upplagan 1912). Han har givit namn åt enheten siemens. Werner von Siemens ligger begravd på Südwestkirchhof Stahnsdorf.

Källor

Noter

Externa länkar 

Tyska elektroingenjörer
Tyska uppfinnare
Tyska eponymer
Personer i Siemenssläkten
Personer inom Tysklands näringsliv under 1800-talet
Magdeburg
Födda 1816
Avlidna 1892
Män
Ugglan