kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Grästorp

Grästorp är en tätort och centralort i Grästorps kommun i Västergötland.

Historia

Grästorp var mellan 1812 och 1896 tingsplats för Åse och Viste härader. 1867 fick platsen en järnvägsstation, då Uddevalla-Vänersborg-Herrljunga Järnväg öppnades. Runt stationen växte sedan ett samhälle med handlare och hantverkare fram.

Ortnamnet, Grettistorp 1489, är som vanligtvis ortnamn på -torp bildat till ett personnamn. Här är det bildat till ett namn som motsvarar det ganska vanliga namnet Grettir i fornvästnordiska handskrifter.

Administrativa tillhörigheter
Grästorp var och är en ort i Tengene socken. Efter kommunreformen 1862 kom orten att ligga i Tengene landskommun. År 1900 bildades Grästorps köping genom en utbrytning ur landskommunen. Denna uppgick sedan 1952 i Grästorps landskommun som 1971 ombildades till Grästorps kommun med Grästorp som centralort. 
 
Grästorp har tillhört och tillhör ännu Tengene församling med en mindre del i Flo församling.. 

Orten har ingått i samma tingslag domsagor och tingsrätter som Tengene socken.

Befolkningsutveckling

Näringsliv

Bankväsende

Åse och Viste härads sparbank grundades 1876 och är alltjämt en fristående sparbank.

I augusti 1872 öppnade Borås enskilda bank ett kontor i Grästorp. Från 1890-talet hade istället Skaraborgs läns enskilda bank ett kontor i Grästorp. Skaraborgsbanken hade länge ett kontor i Grästorp, men det drogs sedermera in av dess efterföljare.

Utbildning
Nya Centralskolan är en grundskola belägen i Grästorp. Skolan uppfördes som Centralskolan under 1960-talet av byggnadsfirman Kulin & Mellqvist från Essunga. Skolan byggdes delvis om under 2014 och bytte därefter namn till Nya Centralskolan.

Se även
Tengene socken
Flo socken
Grästorps kyrka
IK Gauthiod
Grästorps IK

Bilder

Noter

Externa länkar

Orter i Grästorps kommun
Centralorter i Västra Götalands län
Tätorter i Sverige
Flakeberg

Flakeberg är en tidigare småort i Grästorps kommun i Västra Götalands län och kyrkbyn i Flakebergs socken. 2015 hade folkmängden i området minskat och småorten upplöstes.

I Flakeberg finns Flakebergs kyrka och den numera nedlagda Flakebergs station på Älvsborgsbanan, 5 km öster om Grästorp.

Historik
Vid installation av centralvärme i kyrkan 1937 påträffades alldeles utanför kyrkväggen en jättegryta nära tre meter djup och 1,7 meter i diameter. Jättegrytan innehöll ett stort antal av inlandsisen välslipade stenar. Dessa har sparats i anslutning till jättegrytan.

Till i mitten på 1900-talet fanns här post, järnvägsstation, två lanthandlar, skomakeri, mejeri och spannmålshandel.

Källor
 Särestadsbygden, Erik L. Johansson, .Vänersborgs Boktryckeri, Vänersborg 1966.
 "Kultur och Bilder från Västra Götaland", Länsstyrelsen i Västra Götalands län. Risbergs Tryckeri AB, Uddevalla 1998.

Noter

Orter i Grästorps kommun
Tidigare småorter i Sverige
Luigi Gelmetti

Luigi Gelmetti , född 1829, död 1899, var en italiensk språkman.

Gelmetti var lärare i italiensk litteratur vid en teknisk skola i Milano och skrev flera arbeten emot den toskanska dialektens upphöjelse till italienskt riksspråk.

Källor
 

Italienska lärare
Italienska lingvister
Födda 1829
Avlidna 1899
Män
Ugglan
Salstad

Salstad är en småort i Sals socken i Flo församling i Grästorps kommun i Västra Götalands län.

Noter

Orter i Grästorps kommun
Småorter i Sverige
Flätning (runsten)

Flätning är den vanligaste bindningstekniken på en runsten. Rundjurets kropp ligger i slingor och korsar sig själv i en regelbunden över–under följd, som tuskaft i en väv. När stenen innehåller ett flertal djur gäller samma regel: ett djur som har passerat under en kropp måste i nästa skede gå över. När två kroppar korsar en tredje går den ena över och den andra under.

Detta låter till synes enkelt men blir ytterst komplicerat på stenar som innehåller ett flertal slingrande rundjur som dessutom kan vara sammanflätade med band och ett antal andra ormar. Inget av djuren få passera två gånger i rad under (eller över) sig själv, även när det ligger ett antal korsningar med andra djur emellan.

En annan regel är att ett rundjur alltid vänder en och samma sida mot betraktaren. Hur det än slingrar sig så vänder det inte på kroppen. Undantaget är ett djur som delar sig, flätas och växer ihop igen. Detta kan inte åstadkommas utan en vridning. Flätad ornamentik förekommer även på en del kors, bandslingor och bladrankor.

Dåligt huggna stenar (ofta förfalskningar) känns igen på felaktig flätning. 

Bilden av det flätade korset (till höger) innehåller två huggnings- eller målningsfel.

1. Ringen ligger över den nedre korsarmen, då ska korsarmens linjer brytas av ringen.

2. Drakens nosflik (i nedre vänstra hörnet) ligger över hans huvud och ska täcka båda linjer.

Se även 
Rundjur
Runorm
Rundrake

Bindning (runsten)
Iriskt koppel

Runologi
Francis Galton

Francis Galton, född 16 februari 1822 i Birmingham, död 17 januari 1911 i Haslemere, Surrey, var en brittisk antropolog och psykolog. Han var kusin till Charles Darwin.

Galton företog 1846 en resa till Vita Nilen och 1850 (tillsammans med den svenskfödde Charles Andersson) till de västra trakterna av södra Afrika (Narrative of an Explorer in Tropical South Africa, 1853). Han skrev bland annat Art of Travel (1855; flera upplagor) och Meteorographica (1863), i vilken han ådagalade tillvaron av och teorin för anticykloner samt uppgjorde de första synoptiska väderkartorna för Europa. 

Galton sysselsatte sig särskilt med ärftlighetsproblemen i Hereditary Genius, its Laws and Consequences (1869), och i Natural Inheritance (1889) formulerar han en ärftlighetslag, den så kallade Galtons lag.  

Galton undersökte också utrotning av efternamn vilket led till Galton-Watson-processen. 

Ett annat problem som Galton gav en originell behandling är frågan om allmänbegrepp. Tvärtemot Thomas Hobbes, George Berkeley med flera, som förnekat möjligheten av sådana, försvarar Galton deras verklighet och försöker i Inquiries on Human Faculty and its Development (1883) belysa deras uppkomst genom jämförelse med fotografier, som på det sättet tagits af flera personer, att man på en gång använder alla de olika negativen för att tillsammans bilda ett "sammansatt porträtt", i vilket olikheterna tagit ut varandra, så att den gemensamma grundtypen framträder såsom resultat. Detta ämne förde honom in på antropometrin och till utbildandet av fingeravtryckssystemet (Decipherment of Blurred Finger-Prints, 1893, och Fingerprint directories, 1895; jämför daktyloskopi). 

Galton var 1863-1868 sekreterare i British Association och 1868-1901 medlem av den meteorologiska kommittén i Board of Trade. Han erhöll 1853 Royal Geographical Societys, 1886 Royal Societys guldmedalj, 1902 deras  Darwinmedalj och 1910 samma sällskaps Copleymedalj.

Galtons eugenik
Francis Galton presenterade, inspirerad av kusinen Darwins utvecklingslära, grunden till vad han menade var en ny vetenskap om människan: eugeniken. Frambringandet av arter, menade Galton, innebar en positiv utveckling mot mer högstående livsformer. Människan ansågs, som inom så många andra skalatankar om naturen, vara mest fulländad. Galton gick även ett steg längre och ville på samma sätt värdera människoartens olika individer, eller raser, i en liknande skala av utvecklingsstadier. Idén blev början på socialdarwinismen och tanken på att förbättra människans biologiska natur genom utrensning av mindre livskraftiga individer.

Se även
Eugenik

Referenser

Noter

Externa länkar 

 galton.org 

Engelsmän
Brittiska antropologer
Rasteoretiker
Brittiska eponymer
Födda 1822
Avlidna 1911
Män
Personer från Birmingham
Mottagare av Copleymedaljen
Mottagare av Darwinmedaljen
Ledamöter av Royal Society
Alumner från King's College London
Alumner från Trinity College, Cambridge
Galtons lag

Galtons lag är en ärftlighetslag framlagd av Francis Galton 1889 som säger att till individens ärftliga bestämdhet har hennes två föräldrar bidragit med tillsammans ½, de fyra far-
och morföräldrarna tillsammans med 1/4, dessas föräldrar med 1/8 o.s.v. Med andra ord bestämmer föräldrarna bara barnets ärftliga bestämdhet till hälften och varje tidigare generation med hälften av återstoden för att tillsammans över alla generationer bidra med all ärftlig bestämdhet.

Genetik
Vetenskapliga principer uppkallade efter personer
Galtonpipa

Galtonpipa är en pipa med mikrometriskt föränderlig längd för åstadkommande av högfrekventa toner. Galtonpipan uppfanns av den brittiska uppfinnaren Francis Galton 1876 med syftet att mäta hörselomfånget hos människor och djur. År 1900 uppfann den tyska uppfinnaren M.T. Edelmann en förbättrad version grundad på ångvisslans princip. Galton-Edelmann-pipan kunde frambringa toner med frekvenser uppemot 100 kHz. En annan mätmetod, som klarar mycket höga frekvenser, går ut på att utnyttja piezoelektriska egenskaper hos vissa kristaller.

Källor

Akustik
Slottsbron

Slottsbron är en tätort i Grums kommun i Eds socken.

Samhället växte upp kring företaget Slottsbrons Sulfit AB som startade massabruk 1897. Detta gick upp i Billeruds AB 1907 och fabriken var i drift till 1974.

Befolkningsutveckling

Idrott
I Slottsbron finns ett bandylag Slottsbrons IF, som vunnit flera SM-titlar och som fortfarande spelar på Strandvallen.

Kända personer från Slottsbron 
 Sven-Erik Magnusson – sångare i Sven-Ingvars
 Christian Holm – moderat riksdagsman
 Rune Bergman - musiker

Noter 

Orter i Grums kommun
Tätorter i Sverige
Darwinmedaljen

Darwinmedaljen är en silvermedalj som varje jämnt år delas ut av Royal Society till den som genfomfört enastående arbete inom biologin, exempelvis inom evolution, populationsbiologi och biologisk mångfald. Medaljen instiftades 1890 och är namngiven efter Charles Darwin, upptäckaren av evolution.

Pristagare 
1890 Alfred Russel Wallace
1892 Joseph Dalton Hooker
1894 Thomas Henry Huxley
1896 Giovanni Battista Grassi
1898 Karl Pearson
1900 Ernst Haeckel
1902 Francis Galton
1904 William Bateson
1906 Hugo de Vries
1908 August Weismann
1910 Roland Trimen
1912 Francis Darwin
1914 Edward Bagnall Poulton
1916 Yves Delage
1918 Henry Fairfield Osborn
1920 Rowland H. Biffen
1922 Reginald C. Punnett
1924 Thomas Hunt Morgan
1926 Dukinfield Henry Scott
1928 Leonard Cockayne
1930 Johannes Schmidt
1932 Carl Correns
1934 Albert Charles Seward
1936 Edgar Johnson Allen
1938 Frederick Orpen Bower
1940 James Peter Hill
1942 David Meredith Seares Watson
1944 John Stanley Gardiner
1946 D'Arcy Thompson
1948 Ronald Aylmer Fisher
1950 Felix Eugen Fritsch
1952 John Burden Sanderson Haldane
1954 Edmund Brisco Ford
1956 Julian Sorell Huxley
1958 Gavin de Beer
1960 Edred John Henry Corner
1962 George Gaylord Simpson
1964 Kenneth Mather
1966 Harold Munro Fox
1968 Maurice Yonge
1970 Charles Sutherland Elton
1972 David Lack
1974 Philip Macdonald Sheppard
1976 Charlotte Auerbach
1978 Guido Pontecorvo
1980 Sewall Wright
1982 John Heslop-Harrison och Yolande Heslop-Harrison
1984 Ernst Mayr
1986 J. Maynard Smith
1988 W.D. Hamilton
1990 John Harper
1992 Motoo Kimura
1994 Peter Lawrence
1996 John Sulston
1998 Michael Gale och Graham Moore
2000 Brian Charlesworth
2002 Peter och Rosemary Grant
2004 Enrico Coen och Rosemary Carpenter
2006 Nick Barton
2008 Geoffrey Parker
2010 Bryan Clarke
2012 Tim Clutton-Brock

Externa länkar
Royal Societys sida om Darwinmedaljen.

Brittiska vetenskapsmedaljer
Priser och utmärkelser instiftade 1890
Biologipriser
Royal Society
Borgvik

Borgvik är en småort i Grums kommun och kyrkbyn i Borgviks socken, belägen cirka 35 km väster om Karlstad. 

I orten ligger Borgviks kyrka.

Historik
Borgvik är en av Värmlands bäst bevarade bruksmiljöer. Borgviks bruk grundades 1627. I samband med att Eiffeltornet skulle byggas till världsutställningen 1889, stod bruket för tillverkning av nitar i järn. Bruket lades ned 1925, efter att Billerudkoncernen genom bulvan ("Skogs AB Gran") hade köpt järnbruket. På 1930-talet lät Billerud spränga valsverket med dess maskinpark för att sälja det som skrot. Vid den tiden bodde ännu omkring 700 personer i Borgvik, och där fanns bland annat ett sågverk och en snickerifabrik. Där fanns ett blomstrande föreningsliv med den socialdemokratiska ungdomsklubben och Borgviks Idrottsförening som främsta exponenter, där bandylaget under några år spelade i division II. De bästa spelarna värvades dock regelmässigt till Slottsbron, som på den tiden tillhörde eliten inom svensk bandy. 

Efter att Tyskland den 9 april 1940 hade ockuperat Norge, förlades tanläggningar i den redje svenska försvarslinjen till Borgvik, som fick ett uppsving av militärens närvaro. Efter andra världskriget steg arbetslösheten och utflyttningen, och Borgvik förlorade sin forna karaktär som brukssamhälle.  Den militära närvaron gör sig fortfarande påmind genom ett stort antal skyttevärn och andra militära installationer i området.

Hembygdsföreningens bruksmuseum har två fasta utställningar: den ena om järnbruket i Borgvik och den andra om natur och skog. Bland annat finns den smälthammare bevarad, som vid Göteborgsutställningen 1923 fick representera den svenska industrialismens barndom.

Borgviks järnväg
För att slippa de primitiva landsvägstransporterna anlades en järnväg med en längd av 1,5 kilometer mellan Värmelns utlopp i Borgviksälven och brukets kaj vid Borgvikssjön, som är en vik av Vänern. Den som öppnades för trafik omkring 1852 och hade spårvidden 885 mm. Endast gods transporterades i hästdragna vagnar.

Befolkningsutveckling

Kända personer från Borgvik
Författaren Göran Tunström föddes i Borgvik, där hans far Hugo var komminister under 1930-talet. Dennes företrädare i ämbetet hade titeln kapellpredikant och hette Elis Malmeström, sedermera biskop i Växjö och framstående Linné-forskare. En annan känd borgviksbo var professorn Sven Kullander, vars far Carl Fredrik var lantbrevbärare.

Noter

Tryckta källor
Borgvik - En gammal bruksbygd av Åke Kjelleberg 1981. 
Borgvik av Domar Skafte 1983. 
Grums kommun - en kulturbygd.  Utgiven av Kulturnämnden i Grums 1991.
Borgviks järnbruk av Sven-Hugo Borg.  Utgiven av Borgviks hembygdsförening 1998.
Värmarnas land av Sven Kullander 2005. 
Teknikens tempel av Anders Houltz 2003 (om Göteborgs-utställningen 1923), sid. 181-201.

Vidare läsning

Externa länkar 

Orter i Grums kommun
Svenska järnbruk
Industriminnen i Värmland
Småorter i Sverige
Tidigare tätorter i Värmlands län
Bruksorter i Sverige
Riksintressen för kulturmiljövården i Värmlands län
Arbetslivsmuseer i Sverige
Liljedal

Liljedal är en småort i Eds socken i Grums kommun i Värmland. Samhället ligger vid Vänern, strax norr om Säffle.

Historia
År 1781 flyttades glastillverkningen från Mässvik till Liljedal. Under den andra hälften av 1800-talet var Liljedals buteljglasbruk det största och mesta kända i Sverige med sina 150 glasblåsare. År 1896, fanns tre glashyttor, Gammelhyttan, Mellanhyttan och den största, Sibirienhyttan. Vid sekelskiftet 1900 fanns omkring 300 glasblåsare vid de tre hyttorna. I samband med detta började Liljedal att växa upp som ett samhälle. Arbetarbostäder byggdes, liksom en handelsbod. År 1900 byggdes en skola, och under denna tid var Liljedal som störst med ett hundratal byggnader inne i själva tätorten. År 1889 byggdes också det första missionshuset av frikyrkorörelsen.

Även om tillverkningen till större delen koncentrerades på buteljer och flaskor, så tillverkades även till exempel ljuskronor för kyrkor. År 1828 tillverkades omkring 300 000 flaskor vid de tre hyttorna och Liljedals glasbruk nådde positionen som Sveriges största buteljglasbruk vid årsskiftet 1828/29. Åren 1907–1908 låg Liljedals glasbruk på toppen av sin produktion med 13 000 000 buteljer. Sammanlagt har mer än 800 modeller av flaskor för vin, whisky, punsch, mineralvatten och mjölk tillverkats i Liljedal. 

1896 skedde en bolagssammanslagning med Surte glasbruk och när även glasblåsningen 1917 flyttades till Surte, lades Liljedals glasbruk ned. Sedan dess har samhället levt en undanskymd tillvaro. I dag finns här ett litet museum i hembygdsgården där man kan se en del av de buteljmodeller som tillverkades under glasbrukets glansdagar. Här finns också gamla fotografier och några av alla de gamla verktyg som användes vid tillverkningen. Av glasbruket finns i dag bara ruiner kvar. Man har rest en minnessten på platsen och i hembygdsgården finns också väggmålningar som beskriver en del av historien kring bruket. Liljedals storhetstid som Sveriges största tillverkare av flaskor och buteljer är vida känd. Några av de stora arbetarbostäderna finns fortfarande kvar och är än i dag bebodda.

Liljedals glasbruk har också stor del i bandyhistorien. Enligt somliga källor utgjorde bruket svensk bandys vagga genom de från Holland och Belgien invandrade glasblåsarna i slutet av 1800-talet. Bruket hade ett framgångsrikt bandylag under 1910-talet och det sägs att Liljedals bandykillar gett namn åt vad som länge kallades slottsbrobandyn. Laget blev Värmlands första distriktsmästare i bandy 1915. Samarbetet (och sedermera flytten till) Surte ledde också till ett uppsving för bandyn på denna ort, sedan värmländska glasbruksarbetare inflyttat från Liljedal 1911.

Samhället
I Liljedal finns en gästhamn och en dansbana i anslutning till bryggorna.

Se även
Slottsbrons IF

Galleri

Noter

Externa länkar
Liljedals Hembygdsförening

Bruksorter i Sverige
Orter i Grums kommun
Ej längre existerande svenska glasbruk
Småorter i Sverige
Medskog

Medskog är en småort i Grums socken i Grums kommun, Värmlands län.

Noter

Orter i Grums kommun
Orter i Karlstads kommun
Småorter i Sverige
Norra Borgvik

Norra Borgvik är en ort i Borgviks socken i Grums kommun. Fram till och med år 1995 klassade SCB Norra Borgvik som småort.

Noter

Orter i Grums kommun
Tidigare småorter i Sverige
Mohed

Mohed är en tätort i Söderhamns kommun med drygt 400 invånare.

Historik
Redan under 1500-talet exercerades i Mo, och 1689 inrättades Mohed, beläget vid Florsjön, 3,5 km norr om Bergviks station, som fast mötesplats för Hälsinge regemente. Regementet avflyttade 1908 till Gävle och 1911 överlämnades dess byggnader till länet, vilket lät bygga om dessa till ett 1914 öppnat tuberkulossanatorium. I samband med regementets utflyttning restes en minnessten med inskriften "Mohed, Hälsinge regementes mötesplats 1689-1908". Sanatoriet var i bruk fram till 1950-talet.

Under perioden 1729-1859 fanns det av Stephen Bennet grundade Flors linnemanufakturi, vilket var beläget i Flor vid den byggnad som sedan, fram till 2006, var Mo prästgård, 5 km väster om Mohed. Det var ett linneväveri som under storhetstiden 1740-1770 sysselsatte bortåt 200 personer. Manufakturiet höll sådan kvalitet att eget hallmärke erhölls, något som var ovanligt för tiden. Delar av produktionen gick till hovet i Stockholm. Ranbogården hade under 2009-2011 en utställning om Flors linnemafakturi.

Befolkningsutveckling

Evenemang 
Mohed var centralort för O-Ringen 1981, 2006 och 2011. Hårdrocksfestivalen Rockweekend arrangerades här 2010 med artister som Deep Purple och Twisted Sister som lockade 21 000 besökare under tre dagar. I Mohed arrangeras även Equmenias nationella scoutläger 2019 vid namn ”PRISMA”. Ca 3000 scouter var då samlade på flygfältet.

Se även
Mo socken

Noter

Litteratur 
 Forsberg, C-G (red); Moheds sanatorium, Hälsinglands museum, Hudiksvall, 1991, LIBRIS-id 8219044

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Orter i Söderhamns kommun
Tätorter i Sverige
Svenska militära mötesplatser
Skallerud-Norra Ask

Skallerud-Norra Ask var till 2000 en av SCB avgränsad och namnsatt småort i Grums kommun. Den omfattade bebyggelse i Skallerud och Norra Ask i Grums socken. Invånarantalet uppmättes år 2000 till 52 stycken individer. Efter statusen som småort upphörde finns det inte någon bebyggelseenhet med detta namn.

Ej längre existerande SCB-definierade orter i Grums kommun
Tidigare småorter i Sverige
Värmskogs socken

Värmskogs socken i Värmland ingick i Gillbergs härad, ingår sedan 1971 i Grums kommun och motsvarar från 2016 Värmskogs distrikt.

Socknens areal är 106,48 kvadratkilometer varav 79,39 land. År 2000 fanns här 674 invånare. Kyrkbyn Värmskog med sockenkyrkan Värmskogs kyrka ligger i socknen.

Administrativ historik
Socknen har medeltida ursprung. 

Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till Värmskogs församling och för de borgerliga frågorna bildades Värmskogs landskommun. Landskommunen uppgick 1952 i Stavnäs landskommun som upplöstes 1971 då denna del uppgick i Grums kommun. 

1 januari 2016 inrättades distriktet Värmskog, med samma omfattning som församlingen hade 1999/2000.

Socknen har tillhört län, fögderier, tingslag och domsagor enligt vad som beskrivs i artikeln Gillbergs härad. De indelta soldaterna tillhörde Värmlands regemente och Grums kompani.

Geografi
Värmskogs socken ligger väster om Grums sydväst om Värmeln. Socknen har odlingsbygd vid vattendragen och sjöarna och är i övrigt en starkt kuperad skogsbygd.

Silvergruvor har bearbetats i mellersta delen av socknen, främst i Vegerbol och Näs. Herrgårdar inom socknen är Prästbol och Strand.

I byn Vegerbol föddes L. M. Ericsson den svenska telefonindustrins grundläggare; hans födelsehem är numera museet LM Ericssongården.

Fornlämningar
Från stenåldern finns boplatser och en hällkista. Från bronsåldern finns gravrösen. Tre guldhalsringar från folkvandringstid har påträffats i Tolseryd.

Namnet
Namnet skrevs på 1300-talet Wirmilskogh och 1398 Vermilscoger och menar 'skogen vid sjön' och med sjön syftande på Värmeln.

Befolkningsutveckling

Personer från bygden
 Lars Magnus Ericsson – uppfinnare, LM Ericssons grundare.
 Rigmor Gustafsson – sångerska
 Christina Gustafsson – sångerska

Se även
 Värmskogs församling

Referenser

Vidare läsning
Sveriges bebyggelse: statistisk-topografisk beskrivning över Sveriges städer och landsbygd. Landsbygden. Värmlands län, del 3 Hermes 1963 libris
John Engvall, "Värmskog - en gammal kulturbygd i Värmland", Bygd och natur 1959.
John Engvall, "Värmskogs socken". Strandhugg från Värmeln till Åsfjärden, 1969
Värmskog förr och nu, skriftserie 1951-56.

Externa länkar

Värmskogs hembygdsförening

Socknar i Gillbergs härad
Indelningar i Grums kommun
Västra Malsjö

Västra Malsjö är en ort i Grums socken i Grums kommun, Värmlands län. Orten klassades av SCB som småort år 2000.

Rerenser 

Orter i Grums kommun
Tidigare småorter i Sverige
Åshammar

Åshammar är en tätort i Sandvikens kommun. Genom tätorten rinner Borrsjöån vilken mynnar i Storsjön. Vid Alsjön i byn finns det en badplats.

Befolkningsutveckling

Samhället
Ortens skola, Alsjöskolan, är en F-3-skola med ca 100 elever. Bredvid finns även en kommunal förskola med 3 avdelningar.

I centrum finns det ett bibliotek, pizzeria och en matbutik.

Föreningar 
I Åshammar finns det ett antal aktiva föreningar. Åshammars IK har ca 550 medlemmar och är verksamma inom fotbollen, gymnastik och skidor.

PRO anordnar möten och träffar med aktiviteter så som fester, försäljning av lotter eller allsång.

Näringsliv
Det finns ett flertal småföretag på orten, till exempel fönsterfabrik, såg, snickeri och härdverkstad. Bultfabriken Bumax har stor tillverkning i Åshammar. Orten har haft en hästskofabrik och ett hyvleri.

Se även
Ovansjö socken

Noter 

Orter i Sandvikens kommun
Tätorter i Sverige
Sulpicia

Sulpicia var en romersk poet som levde under Augustus regeringstid (31 f.Kr.-14 e.Kr.). 

Sulpicia var en del av den romerska överklassen under den (begränsade) kvinnliga emancipation som ägde rum under perioden. Sex dikter som man tror kan ha skrivits av Sulpicia finns bevarade genom en utgåva från hennes nära vän poeten Tibullus. Utgåvan är tillägnad mecenaten Messalla, och Sulpica anses vara en yngre släkting till denne. Det är elegiska kärleksdikter till en man som Sulpicia kallar Cerinthus. Dikterna härstammar från den romerska kärlekspoesins storhetstid där författare som Ovidius, Tibullus och Sextus Propertius här till de mest kända. Sulpicias dikter har översatts till svenska av Sture Axelsson och Ivar Harrie  samt av Gunnar Harding och Tore Janson.

En senare poet vid namn Sulpicia levde under kejsar Domitianus tid.

Referenser 
 Janson, Tore (2020): "Sulpicia, kvinnlig poet i Rom". Samfundet de nios litterära kalender 2020. Norstedts.

Noter

Externa länkar

 Sulpiciae Epistulae

Latinskspråkiga författare
Romerska författare
Kvinnor
Födelseår saknas
Avlidna okänt år
Kvinnor i antikens Rom
Personer i Romerska riket under 000-talet f.Kr.
Personer i Romerska riket under 000-talet