kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ed Greenwood

Ed Greenwood, engelskspråkig fantasyförfattare bosatt i Kanada. Född 1959. Har jobbat åt både TSR och Wizards of the Coast. Var med och skapade Forgotten Realms. Har även skrivit spelet Mages of Mystralia.

Bibliografi
Spellfire (1987)
Five Shires (1988)
Waterdeep and the North (1988)
Lords of Darkness (1989)
Halls of the High King (1990)
Ruins of Undermountain (1991)
Volo's Guide No 2: The Sword Coast (1994)
The Making of a Mage (1994)
Crown of Fire (1994)
Cormyr (1994) (med Jeff Grubb)
Shadows of Doom (1995)
Cloak of Shadows (1995)
All Shadows Fled (1995)
Stormlight (1996)
Volo's Guide to All Things Magical (1996)
Volo's Guide to the Dalelands (1996)
Elminster in Myth Drannor (1997)
The Mercenaries (1997)
The Temptation of Elminster (1998)
The Diamond (1998) (med J. Robert King)
Secrets of the Magister: Advanced Dungeons and Dragons Forgotten Realms (1999)
Silverfall: Stories of the Seven Sisters (1999)
Death of the Dragon (2000) (med Troy Denning)
The Halls of Stormweather (2000) (med Richard Lee Byers, Clayton Emery, m.fl.)
Elminster in Hell (2001)
Hand of Fire (2002)
Silver Marches (2002) (med Jason Carl)
Elminster's Daughter (2004)

Födda 1959
Levande personer
Kanadensiska fantasyförfattare
Engelskspråkiga fantasyförfattare
Män
Personer från Toronto
Kate Novak

Kate Novak är en amerikansk fantasy-författare. Hon är gift med författaren Jeff Grubb.

Bibliografi 
Lady of the Winds (1984)
Azure Bonds (1988) (med Jeff Grubb)
The Wyvern's Spur (1990) (med Jeff Grubb)
Song of the Saurials (1991) (med Jeff Grubb)
Masquerades (1995) (med Jeff Grubb)
Finder's Bane (1997) (med Jeff Grubb)

Amerikanska fantasyförfattare
Engelskspråkiga fantasyförfattare
Födda 1900-talet
Levande personer
Kvinnor
Ea

Ea (sumeriska Enki) var i Mesopotamien visdomens gud, som rådde över den tänkta sötvattenoceanen under jorden och var inblandad i skapandet av de första människorna. Ea var välvillig mot människorna men kunde ibland spela dem spratt. Hans huvudtempel låg i staden Eridu långt söderut vid Persiska viken. Han är förknippad med havsdjupet Apsu som är hans hem. Ea uppträder i talrika sumeriska myter, i regel som en gud som håller med människorna.

Senare identifierades sumerernas gud Enki med Ea. Båda förknippades med både visdom och sötvattenoceanen.

Se även 

 Gilgamesheposet

Referenser 

Gudar i mesopotamisk mytologi
Ebisu (gud)

Ebisu är i japansk mytologi en av de sju lyckobringande gudarna.

Ebisu betraktades som fiskarnas och handelsmännens beskyddare och förespråkade hårt arbete.

De övriga gudarna i gruppen de sju lyckogudarna är Benten, Daikoku, Bishamon, Fukurokuju, Hotei och Jurojin

Se även 
 Mytologi: Lyckan

Referenser 

WP:Projekt Japan
Gudar i japansk mytologi
Efé (mytologi)

Efé var hos pygméfolket i Afrika den förste mannen. Efé företräder också den tid då gud och jorden var nära förbundna med varandra.

Se även 
 Mytologi: Besök i annan värld
 Mytologi: Första mannen

Källor 

Afrikansk mytologi
Första människan-mytologi
Ehecatl

Ehecatl är en pre-colombiansk gud som förknippades med vinden och var vindgud i aztekisk mytologi och i mytologin hos andra kulturer i Mesoamerika.

Eftersom vinden blåser i alla riktningar, förknippas Ehecatl med väderstrecken. 

Ehecatl gestaltas som ett monster med djurnos och utstående ögon.

Referenser

Gudar i aztekisk mytologi
Vädergudar
Eithinoha

Eithinoha var hos irokesindianerna i USA motsvarigheten till västerlandets "moder jord". Moder till Onatha.

Eithinoha associerades med fruktbarhet och sådd; vår och sommar.

Se även 
 Mytologi: Jorden

Fruktbarhetsgudar
Ek Chuah

Ek Chuah var hos mayafolket i Mexiko köpmännens och kakaoodlarnas skyddsgud. Som sådan avbildas han ibland med huvudet av Xamán Ek, Polstjärnans gud, som är "Köpmännens guide".

Ek Chuah hade också en mörk sida, som krigsgud, förknippad med fallna krigare och avbildades då med en säck på axeln.

Etymologi
Namnet har sitt ursprung i yukatek, ek betyder "stjärna" och chuah "svart".

Se även 
 Mayansk mytologi

Referenser

Gudar i mayansk mytologi
Handelsgudar
Krigsgudar
Eko (olika betydelser)

Eko kan syfta på:

 Eko – ett akustiskt fenomen
 Eko (musikgrupp) – en svensk musikgrupp
 Eko Stormarknad – en varuhuskedja ägd av Bergendahls
 Eko (tidskrift) – en tidskrift utgiven 1875–1877 
 Echo – en gestalt i grekisk mytologi
 Ekobrott – brott av ekonomisk art som vanligen utförs inom ett företag eller annan näringsverksamhet
 Ekodemokrati – ekonomisk demokrati, att producenterna har inflytande över produktion och organisation där de verkar. 
 Ekohandel – ett begrepp som avser handel med varor som är ett bra alternativ för ett ekologiskt hållbart samhälle
 Ekolokalisering – ett sätt att lokalisera föremål genom att skicka iväg ljudvågor och uppfatta ekon av dem
 Ekomaskin – ett äldre namn för en ljudbearbetningsutrustning som repeterar ett ljud för att skapa ett simulerat eko
 Ekokammare – ett begrepp som används om en situation i massmedia där åsikter förstärks likt ett eko genom att de upprepas av olika aktörer med samma ideologiska uppfattning 
 Ekokardiografi – en ultraljudsbaserad undersökningsmetod
 Ekoturism – en form av turism, vars mål är att skydda naturen

Geografi
 Eko (vattendrag i Kamerun, Centrumregionen) – ett vattendrag i Kamerun
 Eko (vattendrag i Kamerun, Kustregionen) – ett vattendrag i Kamerun

Se även 
 Dagens eko – ett program i Sveriges Radio P1
 Dagens Eko (tidning) – en tidning med koppling till den svenska nazismen 1940–1941
 Ekot – flera
 Eco
 Echo (olika betydelser)
El (mytologi)

El (אל) är ordet för gud i hebreiska och andra semitiska språk.

El i semitisk mytologi 

El har sitt ursprung i syrisk-fenicisk mytologi där det var namnet på den regerande guden i ett panteon. Han räknades där som avkomling till El Eljon (Gud, den Högste) och himmelsguden, och som de flesta övriga gudomarnas far och ledare, motsvarande andra mytologiers Oden och Kronos. Han beskrivs som en uråldrig man med vitt hår och skägg som sitter på sin tron och regerar. Kontrasten är stor till myternas andra huvudperson, den unge krigarguden Baal, som slåss mot monster, skaffar barn med kvigor, dör och uppstår i takt med årstiderna och producerar åska (liknande den grekiske Zeus).

Guden El var gudinnan Asheras man i många panteon, bland annat i Ugarit och Kanaan. På 700-talet f.kr importerades El till Judeen och sammanfogades så småningom med Jahve, och sålunda har man i vissa kretsar sett även Jahve och Ashera som makar. Tydligaste beviset för detta är Kuntillat Jurayyah-inskriptionerna. Sanchuniathon skildrar hur Els far skickar Ashera och hennes två systrar Astarte och Baaltis att förföra El. Ashera blir så Els hustru, medan Astarte och Baaltis blir hans bihustrur eller älskarinnor (i yngre myter är dessa två vanligtvis istället hustrur till Baal).

El i abrahamitisk religion 

El blev senare i de abrahamitiska religionerna "upphöjd" till att bli den ende guden, vilket innebar att de andra gudarna "degraderades" till goda änglar, onda demoner och falska avgudar. I Gamla Testamentet används ordet i sin pluralform (אלוהים, Elohim) för att beteckna Gud, omväxlande med gudsnamnet יהוה (Jahve). Man kan se det som en tidig pluralis majestatis. Det förekommer också i en mängd sammansättningar, som utgör Guds titlar:

 El Eljon - Gud den högste
 El Roi - Seendets Gud
 El Olam - Evighetens Gud
 El Elohe Jisrael - Gud, Israels Gud
 El Betel - Betels Gud
 El Shaddai - svåröversatt, gissningsvis Gud den Allsmäktige.

Se även  
 JHVH
 Herren
 Sebaot
 Mesopotamien
 Mytologi
 Mytologi: Fadersgestalter

Litteratur 

Gudar i fenicisk mytologi
Kanaaneisk mytologi
Elaine

Elaine var i keltisk mytologi en ungmö som förälskade sig i sir Lancelot.

I sagorna om kung Arthur är hon dotter till kung Astolat och dör av brustet hjärta sedan sir Lancelot avvisat henne. I sagorna om den heliga Graal är hon istället dotter till kung Pelles och förför då sir Lancelot och föder hans son Galahad.

Se även
 Thomas Malory: Morte D'Arthur

Arthurlegenden
Mononymt kända personer
Danu

Danu, Danú  eller Dañu kan syfta på:

 Danu (keltisk mytologi) – en mytologisk gestalt i keltisk mytologi
 Danu (indisk mytologi) – en mytologisk gestalt i indisk mytologi

Geografi

Mexiko 

 Dañu, ort, Hidalgo, Nopala de Villagrán,

Se även
 Donau
 Don (mytologisk gestalt) – en mytologisk gestalt i keltisk mytologi

Robotskapade Mexikoförgreningar
Janne Frisk

Jan Yngve Frisk, född 29 november 1944 i Orsa, Dalarna, är en före detta gitarrist i Hep Stars.

Frisk köpte sin första gitarr hos Piano Nisse i Orsa. Sin första betalda spelning hade han på Fryksås fäbodpensionat tillsammans med brodern Henry. Han flyttade som 15-åring till Stockholm där han så småningom träffade Lelle Hegland och Christer Petterson vilka han sedan spelade tillsammans med i gruppen Hep Stars. Under en period när Hep Stars officiellt var nedlagt spelade de tillsammans i Gummibandet.

Frisk har även kompat bland andra Andrew Walter och Erik Frank.

Externa länkar 
The Hep Stars Officiell Webbsida 
The Hep Stars officiella Fanclub 

Svenska gitarrister
Svenska pop- och rockmusiker
Födda 1944
Män
Levande personer
Personer från Orsa socken
Madeleine Albright

Madeleine Korbel Albright, född Marie Jana Korbelová den 15 maj 1937 i Prag i Tjeckoslovakien, död 23 mars 2022 i Washington, D.C., var en amerikansk demokratisk politiker, som var USA:s FN-ambassadör 1993–1997 och därefter utrikesminister 1997–2001 i president Bill Clintons demokratiska administration. Hon var landets första kvinnliga utrikesminister och därmed den dittills högst rankade kvinnan i USA.

Biografi
Madeleine Albright föddes år 1937 som Marie Korbelová, eller Körbel, i dåvarande Tjeckoslovakien. Eftersom hennes föräldrar var socialdemokrater i kretsen kring den demokratiska regeringen,  lämnade de landet efter Tysklands inmarsch i mars 1939 och flyttade till Storbritannien för att 1948 flytta till USA. Hon blev amerikansk medborgare 1957 med namnet Madeleine Korbel.

Madeleine Albright uppfostrades som katolik. Tre av hennes far- och morföräldrar mördades av nazisterna i koncentrationsläger under Förintelsen. Enligt egen utsago blev hon inte medveten om den judiska familjebakgrunden förrän hon var USA:s utrikesminister.

Citat

Bibliografi

Referenser

Externa länkar 
 
 

USA:s utrikesministrar
USA:s FN-ambassadörer
Mottagare av Frihetsmedaljen
Mottagare av Finlands Vita Ros’ orden
Amerikanska politiker under 1900-talet
Amerikanska politiker under 2000-talet
Alumner från Wellesley College
Personer från Prag
Födda 1937
Avlidna 2022
Kvinnor
Alumner från Johns Hopkins University
Alumner från Columbia University
Thorbjörn Larsson

Thorbjörn Rolf Larsson, född 8 juni 1945 i Ljusnarsbergs församling, Örebro län, död 4 juli 2022,, var en svensk tidningsman.

Larsson var chefredaktör på Aftonbladet 1987–1997 och har även bland annat varit vd för TV4, styrelseordförande för Expressen och chefredaktör för Dagens Nyheter. Han tilldelades Stora journalistpriset 1995 och har kallats den svenska medievärldens gudfader.

Biografi 
Larssons första uppdrag som chefredaktör var i gymnasiet där han 1962 startade tidningen Bryt – med vitaminer tillsammans med Anders Gerdin, som efterträdde honom som chefredaktör på Aftonbladet. Han började som redigerare på Aftonbladet 1969, blev chefredaktör 1987 och slutade 1997, när tidningen efter 44 år gick om Expressen och blev Skandinaviens största tidning. Han accepterade tjänsten som koncerndirektör i Schibsted och var styrelseordförande för Aftonbladet under ett halvår. 1995 fick han Stora Journalistpriset.

Den 1 september 1998 efterträdde han Christer Forsström som vd för TV4 AB. År 2002 blev han styrelseordförande i TV4. Han lämnade uppdraget i samband med att Proventus och Schibsted kom in i styrelsen.

2002–2006 var han styrelseordförande för Expressen. Han var med och startade Stockholm City och var styrelseordförande fram till 2006. Under samma period var han styrelseordförande för Skånemedia (Kristianstadsbladet, Ystads Allehanda och Trelleborgs Allehanda) och vice ordförande för Sydsvenskan.

Han var sedan starten år 2000 styrelseledamot i Piratförlaget och ordförande i Elib sedan starten år 2000. Elib ägs av Bonnierförlagen, Piratförlaget, Natur & Kultur och Norstedts och distribuerar ljud- och e-böcker. Den 4 september 2006 tillträdde han tjänsten som chefredaktör och ansvarig utgivare för Dagens Nyheter, ett uppdrag som han behöll till oktober 2009. Han satt sedan i Dagens Nyheters styrelse och var krönikör i tidningen Medievärlden. 

Larsson har kallats för den svenska medievärldens gudfader, och har haft stor påverkan på svenska redaktörer som Lena K Samuelsson, Anders Gerdin, Kalle Jungkvist, Niklas Silow, Otto Sjöberg, Amelia Adamo och Sakari Pitkänen samt direktör Gunnar Strömblad.

Litteratur 

 Åsa Moberg: Mediemani: Thorbjörn Larsson: en historia om otålighet och tålamod, 2003
 Sigge Sigfridsson: Chicken Race: Aftonbladet eller Expressen, Ordupplaget 1997
 Rolf Alsing: Aftonbladet inifrån: 175 års kamp för tryckfrihet och ökad upplaga, Norstedts 2005

Referenser

Externa länkar 

Svenska chefredaktörer
Födda 1945
Män
Personer från Ljusnarsbergs socken
Avlidna 2022
Svenska journalister under 1900-talet
Svenska journalister under 2000-talet
Rida, rida ranka

Rida, rida ranka är en folklig barnramsa som är känd i hela Norden.

Zacharias Topelius publicerade en variant av Rida, rida ranka-ramsan i sin samling Läsning för barn 1871. I anslutning till ramsan skrev han en liten berättelse om drottning Blanka av Namur, Magnus Erikssons drottning, som sjunger visan för sin son Håkan, sedermera kung av Norge. I berättelsen figurerar Margareta, Valdemar Atterdags dotter, som giftes bort vid 10 års ålder med Håkan.

Innehållet i Topelius tolkning inspirerade konstnären Albert Edelfelt till sin målning "Rida ranka" som i sin tur inspirerade docenten i estetik i Lund Hans Henric Hallbäck till visan Rida ranka med musik av August Ekenberg.

Ett hundratals uppteckningar och inspelningar av olika varianter av ramsan finns hos Svenskt visarkiv.

Variation av den "folkliga texten" ur Visbok, 1923.
Rida rida Ranka
hästen heter Blanka
Vart ska vi rida?
Till en liten piga 
Vad kan hon heta?
Jungfru Margareta
den tjocka och den feta
...
Hans Henric Hallbäcks text
Rida, rida ranka,
hästen heter Blanka.
Liten riddare så rar
ännu inga sporrar har.
När han dem har vunnit,
barndomsro försvunnit.
...

Referenser 
Noter

Tryckta källor

Externa länkar 

Barnvisor
Zacharias Topelius
Darwinism

Darwinism är ett begrepp som används för olika teorier inspirerade av Charles Darwins evolutionsteori, bland annat socialdarwinism. Ordet darwinism används och har använts på olika sätt beroende på tidsperioden och vem som använder det. Särskilt inom pseudovetenskaperna kreationism och intelligent design används "darwinism" för att beskriva modern evolutionär syntes. Begreppet har ifrågasatts av forskare, både för att det missbrukas av kreationister och för att evolutionsteorin har utvecklats med mycket som inte var känt av Darwin.

Ordet myntades 1860 av Thomas Henry Huxley

Referenser 

Evolution
Sarin

Sarin eller isopropylmetylfluorfosfonat är en lättflyktig nervgas. Sarin upptäcktes 1938 i Tyskland, och namngavs efter de tyska upptäckarna Schrader, Ambros, Rüdiger och van der Linde. Flyktigheten, att sarin lätt förångas, gör att den kan användas i strid på ett område som senare ska ockuperas av egna soldater, eftersom gasen snabbt dunstar bort efter insats. Sarin är den mest lättflyktiga av de vanligen förekommande nervgaserna.

Sarin är förhållandevis billigt och lätt att tillverka, och ingick i många länders C-vapenarsenaler, särskilt fattigare länder som inte hade råd med kärnvapen.

Giftverkan
Akut sarinförgiftning yttrar sig i smärtor i ögonen, synbortfall, illamående och kräkningar, huvudvärk, trötthet, andnöd med mera. De värre symptomen efter den akuta fasen går över inom någon vecka för räddningsarbetare som kommit senare till platsen, medan det tar upp till ett år att bli helt återställd. För offren från en sarinattack kan symptomen sitta  tre år. Det finns ett samband mellan långvariga symptom och lägre erytrocyt-kolinesterasaktivitet.  Sarinförgiftning är mycket dödlig. Dess skadliga verkan beror på att den förändrar den enzymatiska aktiviteten på   kolinesteras varigenom det bildas stora mängder acetylkolin. 

Sarinångor är tyngre än luft och söker sig därför till lågt belägna punkter i terrängen, eller in i källare i hus. Saringasen har en svagt söt doft i ren form, men är nästan luktfri utspädd i luft. När sarin användes i saringasattacken i Tokyo av Aum-sekten fanns det dock kvar orenheter i gasen som gjorde att den luktade starkt av lösningsmedel.

Användningshistorik
Sarin användes av Irak i kriget mot Iran 1980–1988. Irak använde eventuellt sarin i mars 1988 mot den kurdiska staden Halabja när omkring 5 000 personer dödades på order av Ali Hassan al-Majid.

Sarin användes även 1995 då sekten Aum Shinrikyo använde den i Tokyos tunnelbana då tretton personer dödades.

Förenta nationerna (FN) har undersökt rapporter om att flera sidor i syriska inbördeskriget har använt sarin, men har inte bekräftat användandet. En undersökningsgrupp från FN ledd av Carla del Ponti uttryckte enligt Reuters våren 2013 starka misstankar att rebellsidan hade använt sarin. John Kerry bekräftade enligt amerikanska uppgifter att sarin använts i attacker utanför Damaskus. Enligt uppgift användes saringas vid attacken i Syrien augusti 2013. Sarin påstås också ha använts i april 2017 vid en attack mot Syriens egna befolkning. Syrien och Ryssland hävdar att detta var en attack mot en depå som innehöll kemikaliska vapen tillhörande terrorgruppen Nusrafronten.

Referenser

Noter

Externa länkar 

Acetylkolinesterashämmare
Nervgifter
Organiska fosfinater
Neurotoxiner
Toxikologi
Fosfonofluoridater
Kemiska stridsmedel
800-talet

Vid sekelskiftet 800 övergår i Sveriges historia Vendeltiden till Vikingatiden och vi befinner oss i den nordeuropeiska järnåldern. I Central- och Sydeuropa ingår 800-talet i perioden kallad Tidig medeltid.

Under 800-talet pågår vikingarnas plundringståg och handelsresor längs Europas kuster och floder. Europas mäktigaste härskare, karolingerkungen Karl den store, dör 814 och några decennier senare splittras det stora Frankerriket. Ludvig den fromme, Karl den stores son, sänder munken Ansgar på missionsresa till Norden. Påven i Rom, en betydelsefull politisk aktör, är i ständig teologisk konflikt med Patriarken i Konstantinopel. Vid 800-talets slut befäster Bysantinska riket, under de makedonska kejsarna, sin ställning som en stormakt vid Medelhavsområdet och Svarta havet. 
Den viktigaste handelsvägen mellan Medelhavsländerna i väst och Kina i öst är sedan två sekler Sidenvägen. 

Under Sidenvägens guldålder (600-900) regerar Tangdynastin i Kina. I sydostasien grundas vid seklets början Khmerriket. Det kulturellt framstående Abbasidiska kalifatet styr över den muslimska världen i Nordafrika och Mellanöstern. Mayariket i Centralamerika stagnerar under 800-talet.

Händelser 
 

800 – Karl den store ”Charlemagne”, Frankerrikets kung, kröns i Rom av Påven Leo III. Karl den stores rike omfattar nuvarande Frankrike, västra Tyskland och norra Italien, med huvudstaden Aachen.
ca 804 – Den danske kungen Godfred angriper Friesland vid nordsjökusten och förhandlar med Karl den store .
814 – Karl den store dör, efterträds av Ludvig den fromme.
829 – Munken Ansgar från Bremen åker på missionsresa och kommer till Birka där en liten kristen församling bildats. Strax efter att Ansgar har återvänt till Bremen (831) upplöses dock den kristna församlingen.
836 – Abbasidiska kalifatet byter huvudstad från Bagdad till Samarra.
841 – Vikingar grundar staden Dublin på Irlands östkust.
841 – Vikingaflottor går uppför den franska floden Seine.
843 – Genom Fördraget i Verdun 843 delas det Frankiska riket upp i tre delar; i väst det rike som senare blir Frankrike, i öst det rike som blir det tysk-romerska och mellan dessa norra Italien och Lotharingien (ungefär motsvarande dagens Nederländerna, Belgien, Rhenlandet, Lorraine och Alsace).
844 – De iberiska städerna Lissabon, Cádiz och Sevilla attackeras av vikingar.
845 – Hamburg skövlas av en vikingflotta.
853 – Ansgar gör ett nytt besök i Birka och återupprättar den kristna församling som hade upplösts.
860 – Vikingar angriper de italienska städerna Luna och Pisa.
862 – Vikingarna i öst, kallade ruser eller varjager, grundar under Ruriks hövdingaskap Kievriket.
875 – Vikingar ledda av svensken Gardar Svavarsson kommer till Island, där redan några irländska eremitmunkar är bosatta.
885–886 – Paris belägras av vikingar.
Rökstenen, den största runstenen i Norden, ristas under detta århundrade.

Födda 
Slutet av århundradet – Gorm den gamle, kung av Danmark 934–958

Avlidna 
814 – Karl den store, frankisk kung.
865 – Ansgar, munk, missionär, helgon
879 – Rurik, grundaren av Kievriket.

Externa länkar
Elffin

Elffin var i den keltiska mytologin i Wales en olycksdrabbad och bitter gestalt.

Elffin var son till en kung vars land drabbades av översvämningar. När han fiskade i en fördämning hade han för en gångs skull tur och fann ett barn som satts ut i sjön. Barnet var Taliesin som blev en mäktig trollkarl och profetisk bard. Senare, när de två anlände till kung Maelgwns land, fängslas Elffin, men räddas senare av just Taliesins kraft.

Personer i keltisk mytologi
Elia

Elia (hebreiska Eli jáhu eller Elija; arameiska אליא; syriska: ܐܠܝܐ "Gud är Jahve") är enligt Bibelns texter en profet i Israel. Han nämns i både Gamla testamentet, som en av de tidigaste profeterna, och i Nya testamentet, samt i Koranen under namnet Ilyas. Elia anses ha levt på konung Ahabs tid omkring 870 f. Kr. 

Utifrån en profetia i Gamla testamentet väntar många judar på hans återvändo som en företrädare inför ankomsten av Messias.

Elia utmanade Baals prästerskap och bevisade för israeliterna att hans Gud var den sanne guden genom att mirakulöst framkalla eld på berget Karmel. Han vänder sig emot avgudadyrkan och ådrar sig drottning Isebels vrede. När hon försöker döda honom, och han mediterar i öknen mottar han ett budskap av Gud. 
I Kungaböckerna står det bland annat att Elia väcktes från döden och även tog med sig eld från himlen. Vid slutet av sitt liv dör han inte, utan förs upp till himlen i en brinnande vagn i en virvelvind (2 Kungaboken 2) varpå Elisha bokstavligen tar upp hans fallna mantel (2 Kungaboken 2:13) och fortsätter i Elias spår. Uttrycket "axla [någons] mantel" härstammar från denna berättelse.

Elia nämns i Nya testamentet i samband med att Jesus tillsammans med lärjungarna Petrus, Jakob och Johannes vistas på förklaringsberget (Matteus kapitel 17). Där anses det även att Johannes Döparen  var Elia. (Matteus 11: 14). 

I Sverige har namnformen Elias använts sedan 1200-talet. Namnsdagen är den 17 april.

Elia förekommer i Erik Axel Karlfeldts dikt Elie himmelsfärd som ingår i diktsamlingen Fridolins lustgård från 1901. "Här åker sankt Elia upp till himmelens land..."

Se även 
 Första och Andra Konungaboken
 Elisha
 Jehu
 Kungariket Israel (Samaria)
 Ilyas

Källor

Externa länkar 
 Jewish Encyclopedia
 Elie himmelsfärd av Erik Axel Karlfeldt

Judendom
Profeter i Gamla Testamentet
Islamiska profeter
Elisa

Elisa eller Élisa kan syfta på:

 Elisa (namn) – ett kvinnonamn
 Elisa – en vanlig översättning av den israelitiske profet som i Bibel översätts Elisha
 Elisa (telefoni) – finländskt teleoperatörbolag.
 ELISA  – används för att kvantifiera och detektera en antikropp eller ett antigen från engelska enzyme-linked immunosorbent assay, enzymkopplad immunadsorberande analys
Élisa (film) – en fransk film från 1995

Se även
Elisa's – ett dansband från Skaraborgsområdet i Sverige
Enkeli-Elisa – huvudpersonen i en berättelse, som publicerades både i form av en självpublicerad bok och i olika form i internet av den finländska författaren Minttu Vettenterä
Emma-O

Emma-O var en underjordsgud i japansk mytologi, de dödas domare.

Se även 
 Mytologi: Döden

Källor

Gudar i japansk mytologi
Dödsgudar
WP:Projekt Japan

en:Yan Luo (Chinese mythology)
ja:閻魔