kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Riksväg 71

Riksväg 71 var mellan 1962 och 2012 vägen Borlänge–Djurås–Björbo–Malung, 2000–2012 även fortsättningen via Sälen till norska gränsen. Vägnumret ersattes 2012 av E16 på sträckan Borlänge–Malung och riksväg 66 på sträckan Björbo–norska gränsen. Vägen var samskyltad med riksväg 70 från Borlänge till Djurås.

Innan 1962 var den blivande riksväg 71, länshuvudväg 246 (Djurås–Björbo) och länshuvudväg 250 (Köping–Ludvika–Björbo–Vansbro–Malung–Sälen–Särna). Mellan 1962 och 2000 gick länsväg 297 Malung–Sälen–Särna, och Sälen–norska gränsen var övrig länsväg.

71
Michel Aoun

Michel Naim Aoun (ميشال عون), född 18 februari 1935 i Haret Hreik i Baabda-distriktet söder om Beirut, är Libanons president sedan den 31 oktober 2016. Han är en tidigare general.

Han leder partiet Fria patriotiska fronten, som huvudsakligen består av maroniter, och som ingår i den Hizbolla-dominerade 8 mars-rörelsen.

Bakgrund 

Allt sedan självständigheten från Frankrike 1945 bygger Libanons politiska liv och offentliga sektor på en maktdelning mellan olika religiösa grupper i landet. Enligt grundlagen ska landet ha en maronitisk president, en sunnimuslim till premiärminister och en shiitisk talman.

I 1955 utexaminerade Aoun som löjtnant från Libanons Militärakademien. Sedan fortsatte han sina studier både i Frankrike och USA. Under det libanesiska inbördeskriget, i 1977, byggde Aoun en brigad som bestod av både kristna och muslimer..

När staten Israel bildades 1948 fördrev israelerna 750 000 palestinier därifrån till grannstaterna.
Sedan den palestinske ledaren Yasser Arafat i början av 1970-talet blivit ovän med Syriens ledare Hafez al-Assad tvingades han fly till Libanon där han upprättade ett högkvarter och utförde gerillaattacker mot Israel. Israelerna svarade med att anfalla, till skada för Libanons sköra infrastruktur och ekonomi. Detta och politiska inre stridigheter, sedan årtionden tillbaka, blev startskottet för det libanesiska inbördeskriget.

Mellan 1990 och 2005 levde Aoun i Frankrike i exil.

Sedan 1968 har Aoun varit gift med Nadia El-Chami. Paret har tre döttrar: Mireille, Claudine och Chantal.

Michel Aouns ledarskap 

När president Amin Gemayel avgick 1988 kunde det libanesiska parlamentet inte enas om en ny president och två rivaliserande administrationer upprättades. Aoun ledde den ena av dessa, från den 22 september 1988 till den 13 oktober 1990.

Michel Aoun krävde ett syriskt tillbakadragande från Libanon. Till i början vann han stöd från den internationella samfundet och speciellt Arabförbundet. Med irakiska invasionen av Kuwait förändrades det internationella samfundets stöd och Syrien inblandning i Libanon kunde fortsätta. 1989 skrevs Tayeföverenskommelsen, som avslutade inbördeskriget, men som samtidigt legitimerade Syriens inflytande, både politiskt, ekonomiskt och militärt. General Michel Aoun vägrade infoga sig och inledde ett befrielsekrig som han förlorade. Han tog då sin tillflykt till Frankrike och ledde därifrån en politisk opposition för Libanons befrielse.

I april 2005, efter att det syriska tillbakadragandet fullbordats, återvände Aoun till Libanon, där han möttes som en hjälte.
"Generalen" leder nu den Fria patriotiska fronten, som har sitt mål i ett välmående, sekulariserat och demokratiskt Libanon. 2006 ingick Aoun och hans parti en överenskommelse om politisk samverkan med Hizbollah.

Under 2019–2020-protesterna har en del av demonstranterna krävt Aoun att avgå.

Fotnoter 

Födda 1935
Libanesiska politiker
Libanons presidenter
Män
Levande personer
Hans Wihlborg

Hans Ferdinand Wihlborg, född 10 mars 1916 i Malmö, död 20 november 2001 i Landskrona, var en svensk sångpedagog, sångare (tenor) och musikadministratör.

Wihlborg var 1939–1955 engagerad vid Kungliga teatern som sångare, repetitör, biträdande kormästare och lärare, samt medlem i Kvartetten Synkopen 1943–1948. Han tog musikpedagogiska examina i sång (1953) och piano (1954) vid Musikhögskolan i Stockholm. Därefter var han lärare vid Folkliga musikskolan (Ingesund) i Arvika 1955–1964, tillförordnad rektor där 1960–1964 och rektor 1965–1967. Han blev lärare vid Kungliga Musikhögskolan 1964 och ledde från 1974 sångpedagogklassen där. Han fick professors namn 1979. Från 1986 skrev han om musik i Nya Wermlands-Tidningen och Arvika Nyheter. Hans Wihlborg är begravd på Landskrona kyrkogård.

Filmografi

Referenser

Externa länkar 

Svenska operasångare under 1900-talet
Svenska sångpedagoger
Svenska tenorer
Svenska lärare under 1900-talet
Svenska innehavare av professors namn
Svenska musikkritiker
Sångare från Malmö
Lärare från Malmö
Födda 1916
Avlidna 2001
Män
Brøndby Strand

Brøndby Strand är en kommundel i Brøndby kommun, Region Hovedstaden, Danmark. Kommundelen ligger vid Køge bugt. I kommundelen finns flera höghus byggda på 1970-talet med 16 våningar. Den kända gruppen Outlandish är härifrån.

Brøndby kommun
Förorter till Köpenhamn
Riksväg 84

Riksväg 84 är en ca 330 km lång svensk riksväg som går från Hudiksvall till norska gränsen via Ljusdal, Sveg och Funäsdalen. Skyltning västerut Sveg och Røros. Österut Sveg och Hudiksvall. På norska sidan ansluter Fylkesvei 31 över Brekken till Røros.

Standard och planer 
Den är vanlig landsväg hela vägen, bredd 7–9 meter, något bredare väster om Sveg. Hastighetsgränsen är mest 90 km/h längre österut och mest 100 km/h väster om Sveg. Trafikmängden är på landsbygden långt från tätort cirka 500 fordon/dygn väster om Sveg och 2000 öster om Sveg. Nära Hudiksvall är det runt 6000 fordon/dygn.

Vägen passerar rakt genom tätorterna Delsbo, Ljusdal, Färila, Sveg, Hede, Tännäs och Funäsdalen.

Det pågår en vägutredning om att bygga en förbifart förbi Ljusdal, som delvis planeras använda Kyrksjönäsvägen. Den planeras byggas omkring 2020.

Historia 
Riksvägsnumret 84 infördes på sträckan Hudiksvall-Sveg i samband med vägnummerreformen 1962. Vägen Sveg-gränsen hette Länsväg 312. Före 1962 hette den väg 312 hela vägen. År 1985 förlängdes väg 84 till norska gränsen och ersatte väg 312.

Vägen E4-Näsviken är byggd cirka 1970 fast bitvis i samma sträckning som innan. Vägen Näsviken-Kårböle följer i huvudsak samma vägsträckning som åtminstone på 1940-talet. I Ljusdal är dock bron och dess västra anslutning nyare, från 1960-talet. Vägen Kårböle-Älvros är uträtad med delvis ny väg på 1950-talet.

Vägen Älvros-Linsell är ombyggd troligen i början av 1960-talet, och Linsell-Hede troligen lite senare. Båda delarna mestadels i ungefär samma sträckning. Vägen Hede-norska gränsen följer 1940-talets väg i huvudsak, med nya genvägar på några ställen, vilket också verkar byggts på 1960-talet. Särskilt byggdes då 2 mil ny väg närmast öster om Tännäs, i samband med ett kraftverksbygge som sedan delvis dränkt den gamla vägen.

Trafikplatser, korsningar och anslutningar 

|}

Kuriosa 
Vägen är Sveriges högst belägna riksväg med runt 840 m ö.h. Platsen ligger knappt 1 km öster om norska gränsen. Sträckan ligger dock inte på kalfjället och är därför inte så känslig för snöstormar på vintern.

Referenser 
Norska riksvei 31

84
Riksväg 86

Riksväg 86 går mellan Sundsvall och Bispgården. Längd 84 km (ev ändrat efter vägbygge på riksväg 87). Vägen används ofta tillsammans med Riksväg 87 som ett alternativ till E14 mellan Sundsvall och Östersund.

Standard och planer 
Vägen är omkring 7-8 meter bred. Den är relativt krokig. Söder om Indal är den hårdare trafikerad, och har långa stycken 70 km/h. Vägen går rakt genom tätorterna Sundsvall (förorten Bergsåker), Kovland, Indal, Liden och Bispgården.

Det finns planer för bättre väg närmast Bergsåker, trafiksäkerhetsåtgärder. Det planeras dessutom på lite längre sikt en ny väg mellan Kovland och Birsta vid E4 norr om Sundsvall, som kan komma att kallas väg 86 istället för nuvarande dragning.

Historia 
När vägnummer infördes under 1940-talet gavs denna väg numret 325. År 1962 infördes det nya systemet då numret ändrades till 86. Det har sedan äldre tider funnits väg parallellt med Indalsälven längs älvdalens södra sida. Vid 1800-talets slut byggdes en träbro vid Kårsta i Indals socken som ersatte tidigare färjor. Bron ledde jämtlandsvägen genom Sättna och Selånger vidare mot Sundsvall. Dagens väg har byggts som beredskapsarbete på 1930-talet och den äldre vägen går mestadels parallellt. Vägen har dragits om utanför tätorterna Kovland, Indal och Liden men har i övrigt haft i stort sett oförändrad sträckning sedan dess.

Trafikplatser och korsningar 

|}

Referenser 

86
Brøndbyvester

Brøndbyvester är en kommundel i Brøndby kommun, Region Hovedstaden, Danmark. Här ligger Idrættens Hus, sportarenan Brøndby Stadion, idrottshallen Brøndbyhallen samt kommunens rådhus.

Se även
Brøndbyøster
Brøndby

Brøndby kommun
Förorter till Köpenhamn
Riksväg 87

Riksväg 87 går mellan Östersund och Sollefteå.

Den används, förutom för resor mellan orterna längs vägen, ofta även för resor från Jämtland till Umeå. För att komma från Sollefteå till Umeå används Länsväg 335 och E4. Riksväg 87 och Riksväg 86 används också som alternativ till E14 mellan Östersund och Sundsvall.

Standard och planer 
Det finns för närvarande (2010) inga fler planer på ombyggnad.

Historia 
Före 1962 hette vägen länsväg 335, hela vägen mellan Östersund till Örnsköldsvik. År 1962 bytte sträckan Östersund–Sollefteå namn till Riksväg 87, medan Sollefteå–Örnsköldsvik behöll numret 335.

Vägen från Östersund till Stugun är nybyggd kring 1960. Innan dess gick vägen i en liknande sträckning, mestadels något längre norrut. Kring år 1900 fanns här ingen väg alls, utan man fick åka via Pilgrimstad. Bitvis fanns dock några privata hjulspår till gårdar i skogen.

Vägen Stugun–Döda fallet är troligen från kring 1970, fast till ganska stor del ombyggd i gammal sträckning. Den vägen fanns redan år 1900. Stadsbergstunneln vid Gesunden väster om Krångede är byggd 1968, och innan dess var det en mycket besvärlig kurva runt berget.. Före vägbygget användes väg 731 söder om sjön för genomfartstrafiken.  

Den 7 kilometer långa nya vägsträckan mellan Döda fallet och Bispgården invigdes den 20 september 2005 av Jämtlands landshövding Maggi Mikaelsson. Den nya vägsträckningen beräknas ha kostat omkring 170 miljoner kronor.

Vägen Bispgården–Långsele är troligen om- och delvis nybyggd på 1950-talet, medan vägen Långsele–Sollefteå är från tidigt 1970-tal.

Trafikplatser, korsningar och anslutningar 

|}

Referenser 
Vägkameror och trafikinformation. Det finns en kamera nära Stadsbergstunneln.

Externa länkar 

87
Brøndbyøster

Brøndbyøster är en kommundel i Brøndby kommun, Region Hovedstaden, Danmark. Precis som Brøndby Strand har Brøndbyøster flera höghus. Dessa är från 1950-talet och 1960-talet med 16 våningar. 

Järnvägen Köpenhamn-Roskilde delar kommundelen. 

Brøndby Nord är en del av Brøndbyøster.

Se även
Brøndbyvester
Brøndby

Brøndby kommun
Förorter till Köpenhamn
Riksväg 98

Riksväg 98 går mellan Överkalix och Övertorneå vid svensk-finska gränsen.

Sträckning 
Riksväg 98 går i öst-västlig riktning från E10 vid Överkalix till Övertorneå och vidare till finska gränsen därifrån vägen fortsätter som Stamväg 98 på den finska sidan. Vägen går genom ett glest befolkat skogslandskap från den huvudsakligt svensktalande Kalix älvdal till den traditionellt huvudsakligt finsktalande Tornedalen.

Vägutformning 
Linjestakad, tvåfilig landsväg. Hastighetsbegränsningen är till största delen satt till 90 kilometer per timme.

Historik 
En linjestakad väg med långa raksträckor och många backkrön.

Vägen Överkalix - Övertorneå blev 1951 skyltad som Länshuvudväg 391. Vid vägnummeromläggningen 1962 blev den sträckan Länsväg 391. Sträckan mellan Övertorneå och finska gränsen blev då Riksväg 99 och  blev den Länsväg 401. År 2000 blev Länsväg 391 och Länsväg 401 hopslagna och fick namnet Riksväg 98.

Namnet riksväg 98 användes före 1992 för sträckan mellan Luleå och Riksgränsen via Överkalix och Kiruna och den heter numera Europaväg 10.

Vägen verkar vara ombyggd på 1970-talet, en kraftigt rätad och förbättrad version av den ganska krokiga grusväg som fanns innan. På 1890-talet fanns ingen väg alls mellan Överkalix och Övertorneå. På 1940-talet fanns dock en väg som alltså nu är ombyggd.

Trafikplatser och korsningar 
Det finns inga trafikplatser längs vägen.

|}

Referenser 

98
Transport i Överkalix kommun
Transport i Övertorneå kommun
Marco Antonio Barrera

Marco Antonio Barrera, född 17 januari 1974 i Mexico City, Mexiko, är en mexikansk boxare som erövrat VM-titlar i tre olika viktklasser – lätt fjädervikt, fjäddervikt och lätt lättvikt. Han är en av det senaste decenniets mest framgångsrika boxare och anses vara en av de bästa boxarna någonsin från Mexiko.

Barrera blev proffs 1992 och erövrade sin första VM-titel 1995 när han erövrade WBO-titeln i Bantamvikt men då WBO är en mindre organisation än de tre stora förbunden, WBC, WBA och IBF räknade inte The ring magazine honom som riktig världsmästare även om han ansågs vara viktklassens främste boxare. Sin första "riktiga" VM-titel vann Barrera först år 2000 när han erövrade WBC:s Fjäderviktstitel. Senare har han erövrat även både IBF- och WBC-titeln i Lätt lättvikt. Sin största seger hittills i karriären vann Barrera år 2001 när brittiske superstjärnan Naseem Hamed besegrades på poäng.

För närvarande (november 2005) har Marco Antonio Barrera Barrera gått 66 matcher, vunnit 61 (42 på K.O), förlorat 4 och 1 "no contest", d.v.s. ogiltig match. Till skillnad från den vanliga schablonbilden av boxare som "ointillegenta" och mer eller mindre kriminella individer (vilket förvisso stämmer i en del fall) lever Barrera ett lugnt liv utan skandaler och har många seriösa intressen vid sidan av ringen. Innan han bestämde sig för att satsa på en proffskarriär ville han gärma studera till advokat.

Mexikanska boxare
Födda 1974
Män
Levande personer
Pernell Whitaker

Pernell Whitaker, ibland kallad Sweet Pea, född 2 januari 1964 i Norfolk, Virginia, död 14 juli 2019 i Virginia Beach, Virginia, var en amerikansk boxare som erövrat VM-titlar i fyra olika viktklasser: lättvikt, lätt weltervikt, weltervikt och lätt mellanvikt. Han anses vara en av de allra främsta boxarna under de senaste 20 åren.

Biografi 
Whitaker föddes och växte upp i Norfolk i Virginia. Han hade en lysande amatörkarriär som kulminerade med ett OS-guld 1984. Whitaker blev världsmästare första gången 1988 när han erövrade IBF-titeln i lättvikt från Greg Haugen. Han hade gått sin första VM-match redan 1987 mot mexikanen José Luiz Ramirez men förlorade på poäng efter ett mycket kontroversiellt domslut - så gott som alla ansåg att Whitaker vunnit en överlägsen poängseger. 1989-90 erövrade Whitaker lättviktstiteln och rankades nu av The Ring Magazine, näst mexikanen Julio César Chávez som världens bäste boxare oavsett viktklass. The Ring Magazine utsåg honom till årets boxare 1989.

Whitaker avsade sig lättviktstiteln 1992 och började vandra uppåt i viktklasserna. 1992 erövrades IBF-titeln i lätt weltervikt och våren 1993 WBC-titeln i Weltervikt. Hösten 1993 möttes Whitaker och Chavez i en enormt upphaussad match som skulle avgöra vem som var världens bäste boxare. Chavez var favorit men Whitaker boxade ut mexikanen med överlägsen teknik. Trots det dömdes matchen som oavgjord - en enig boxningsepertis ansåg att Whitaker ännu en gång blivit bestulen på en solklar seger. En liten tröst var kanske ändå att han, trots allt behöll VM-titeln. Efter matchen tog Whitaker dock definitivt över titeln som världens bäste boxare men någon returmatch mot Chavez blev det aldrig. 1995 gick Whitaker tillfälligt upp i lätt mellanvikt och erövrade WBA-titeln innan han återvände till welterviktsklassen.

Åren som följde visade att Whitakers karriär passerat "zenit". 1997 förlorade han welterviktstiteln till Oscar De La Hoya. Sin sista match gick Whitaker 2001, han hade då vunnit 40  matcher (17 på K.O), förlorat 4 och 1 no contest, d.v.s. ogiltig match.

Whitakers styrka var framförallt en lysande defensiv. Han var snabb, smidig och mycket svårträffad. Trots att nästan alla hans motståndare slog mycket hårdare kunde han ändå (innan karriären började peka neråt) ändå med överlägsen teknik besegra dem enkelt på poäng. Whitaker är en av endast fem boxare som blivit världsmästare i fler än tre olika viktklasser.

Dessvärre har privatlivet spårat ut efter avslutad karriär. Whitaker har suttit i fängelse p.g.a. kokaininnehav och sägs ha "bränt" nästan hela den förmögenhet som han tjänade under karriären.

Källor

Amerikanska boxare
Amerikanska olympiska guldmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 1984
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1984 från USA
Tävlande i boxning vid olympiska sommarspelen 1984
Personer som omkommit i trafikolyckor
Idrottare från Virginia
Personer från Norfolk, Virginia
Födda 1964
Avlidna 2019
Män
NAIRU

NAIRU, Non-Accelerating Inflation Rate-of-Unemployment, även kallat jämviktsarbetslöshet, är ett nationalekonomiskt begrepp för den arbetslöshetsnivå som är förenlig med en konstant inflationstakt. Begreppet har sin bakgrund inom monetarismen, och forskning av bland annat Milton Friedman och Abba P. Lerner.

Teori
När antalet arbetslösa minskar i ett marknadsekonomiskt samhälle så ökar konsumenternas sammanlagda köpkraft. När köpkraften ökar så försämras penningvärdet. Vid inflation försämras de inhemska företagens internationella konkurrenskraft vilket i sin tur leder till ökad arbetslöshet. Detta är ett sätt att styra ett lands ekonomi genom att låta inflationen vara regulator för arbetslösheten. Det finns enligt monetaristisk ekonomiteori en "naturlig arbetslöshet" som kan beräknas med hjälp av NAIRU. Sådan arbetslöshet består bara delvis av arbetsmarknadens naturliga tröghet; att det tar tid för individer att hitta passande jobb och vice versa att hitta matchande ersättare. En annan egenskap hos teorin är att om arbetslösheten under en lång period är hög, kommer arbetsgivare tendera att ge de befintliga arbetarna som har färska kunskaper högre lön (vilket anses inflationsdrivande) och längre arbetstider, hellre än att anställa oprövade arbetslösa.

Arbetslöshet sänker enligt Okuns lag den totala produktionen i ett land. För varje 1 procent arbetslöshetsökning minskar produktionen med ungefär 2 procent. Ett lägre kapacitetsutnyttjande gör att färre råvaror och därmed billigare sådana används.

Sverige
Konjunkturinstitutet bedömde i oktober 2016 att jämviktsarbetslösheten i Sverige var ca 6,7 procent och att den successivt stiger till 6,9 procent år 2025 . Tidigare svenska undersökningar under perioden 1993-2002 kom fram till siffror på cirka 2-6 procent, samt att nivån under 1990-talet var högre än den under 1980-talet.

Se även
Friktionsarbetslöshet
Strukturarbetslöshet
Phillipskurvan
NAWRU

Referenser

Externa länkar
 NAIRU

Makroekonomi
Arbetslöshet
Viscounts

För det tyska rockbandet, se The Viscounts.

The Viscounts var en brittisk vokaltrio, som bildades 1958 och hade en stor hit 1961 med låten "Who Put the Bomp (in the Bomp, Bomp, Bomp)". The Viscounts spelade in en cover-version av rockabilly-sångaren Ray Smiths hit "Rockin' Little Angel". The Viscounts version blev en hit i Australien. Deras cover av låten "Shortnin' Bread" klättrade till nummer 16 på UK Singles Chart i november 1960.

Gruppen bestod av:
 
Ronnie Wells (född Ronald Cresswell, 25 augusti 1939 i Farnborough, Hampshire, England – död 22 september 2013)

Gordon Mills (född Gordon William Mills 15 maj 1935 i Madras, India – död 29 juli 1986 i Los Angeles, Kalifornien, USA)

Don Paul (född Donald Paul, 2 januari 1937 i Oldham, Lancashire, England, också medlem i Pennsylvania Sixpence och The West Coast Delegation)

Efter splittringen av The Viscounts, blev Gordon Mills manager för Tom Jones och skrev också hitlåten "It's Not Unusual" tillsammans med Les Reed.

Referenser

Externa länkar
 The Viscounts på AllMusic
 The Viscounts diskografi på Discogs

Viscounts, The
The Viscounts

The Viscounts är ett tyskt rockband.

Medlemmar
Nicole Zarges-Graf – sång
Ralf Caspar – keyboard, bas och sång
Wolfgang Beutlberger – gitarr
Manfred Peter – gitarr, bas och sång
Wolfgang Scharmann – slagverk och sång

Externa länkar
The Viscounts

Se även
Viscounts, brittisk vokaltrio.

Tyska rockgrupper
Bob Moore

Bob Moore, född 30 november 1932 i Nashville, Tennessee, död 22 september 2021, var en amerikansk basist och orkesterledare.

Som studiomusiker medverkade Moore på ett stort antal inspelningar, bland annat med Elvis Presley och Roy Orbison. Med Bob Moore Orchestra hade han 1961 en hit med låten "Mexico". Han har varit verksam inom många genrer, men har sina starkaste rötter i countrymusiken.

Moore är far till lofi-pionjären R. Stevie Moore.

Externa länkar
Bob Moore

Födda 1932
Amerikanska basister
Män
Amerikanska orkesterledare
Avlidna 2021
Amerikanska musiker under 1900-talet
Musiker från Nashville
Jack Ross

Jack Ross, född 1 november 1916, död 16 december 1982, amerikansk trumpetare och kapellmästare. I Sverige fick han en hit med låten "Happy José (Ching, Ching)", som låg åtta veckor och som bäst en vecka på förstaplatsen på Radio Nords "Topp 20" och sju veckor och däribland en veckas förstaplacering på Tio i topp 1962. På Billboardlistan fick han en större hit med uppföljaren "Cinderella".

Amerikanska musiker
Män
Födda 1916
Avlidna 1982
Jim Hutton

Dana James "Jim" Hutton, född 31 maj 1934 i Binghamton, New York, död 2 juni 1979 i Los Angeles, Kalifornien, var en amerikansk skådespelare. Han är mest ihågkommen för titelrollen i TV-serien Ellery Queen 1975–1976.

Hutton upptäcktes av regissören Douglas Sirk när Hutton spelade teater i Tyskland under sin militärtjänstgöring. I Hollywood spelade han mot Paula Prentiss i fyra oförgargliga romantiska komedier. Andra filmroller inbegrep De gröna baskrarna (1968) (med John Wayne och David Janssen) och Hallelujatåget (med Burt Lancaster). 

I början av 1970-talet började Hutton dyka upp i olika TV-produktioner. Bland annat spelade han distriktsåklagare Doug Selby i TV-filmen They Call It Murder baserad på Erle Stanley Gardners böcker.

1975 spelade Hutton för första gången rollen som Ellery Queen i pilotavsnittet Too Many Suspects (baserat på boken Triangelns fjärde sida) till vad som senare blev en TV-serie i 22 avsnitt 1975 - 1976. TV-serien skapades av Richard Levinson och William Link som också skapade Columbo och senare Mord och inga visor. Den senare kan ses som en fortsättning på Ellery Queen-serien och man använde sig till och med av flera manuskript som blivit över från Ellery Queen.

Hutton avled av levercancer 1979. Skådespelaren Timothy Hutton är son till Jim Hutton och när Timothy Hutton mottog en Oscar 1981 tillägnade han den sin döde far.

Filmografi
Tid att älska, tid att dö (1958; A Time to Love and a Time to Die)
De underjordiska (1960; The Subterraneans)
Här var'e pojkar (1960; Where the Boys Are)
Flottans gullgossar (1961; The Honeymoon Machine)
Ungkarl i paradiset (1961; Bachelor in Paradise)
The Horizontal Lieutenant (1962)
You're Only Young Once (TV-film) (1962) 
Vilse i lustgården (1962; Period of Adjustment)
Sunday in New York (1963)
Ungkarlsfällan (1964; Looking for Love)
Major Dundee (1965)
Hallelujatåget (1965; The Hallelujah Trail)
Never Too Late (1965)
Everything's Relative (TV-serie) (1965)
The Trouble with Angels (1966)
Skynda långsamt grabben (1966; Walk Don't Run)
Ro hit med stålarna! (1967; Who's Minding the Mint?)
De gröna baskrarna (1968; The Green Berets)
Hellfighters (1968)
The Deadly Hunt (1971)
The Reluctant Heroes (TV-film) (1971)
They Call It Murder (TV-film) (1971)
Call Her Mom (TV-film) (1972)
Wednesday Night Out (TV-film) (1972)
Call Holme (TV-film) (1972)
Captain Newman, M.D. (TV-film) (1972)
Don't Be Afraid of the Dark (TV-film) (1973)
Nightmare at 43 Hillcrest (TV-film) (1974)
The Underground Man (TV-film) (1974)
Ellery Queen (TV-serie) (1975-1976)
Psychic Killer (1975)
The Sky Trap (1978)
Titta vi flyger (TV-film) (1978)
Butterflies (TV-pilot) (1979)

Källor

Externa länkar

Amerikanska TV-skådespelare
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Personer från Binghamton
Födda 1934
Avlidna 1979
Män