kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ingemar Johansson (författare)

Sixten Ingemar Johansson, född 6 augusti 1945 i Göteborg, död 2014, var en svensk författare, översättare och botanist. Johansson introducerade bland annat diktare som Konrad Bayer, Ernst Jandl och Benjamin Péret på svenska och gav ut standardverk om anarkism och dadaism. Under många år medverkade Johansson i olika schacktidskrifter, ibland som Sixten Johansson, med värdefulla schackhistoriska artiklar.

Böcker 
 Schacknytts jubileumsturnering (tillsammans med Lars Grahn, Hebanon, 1980)
 Örtagården (illustrationer: Tuija Meriläinen) (Göteborgs botaniska trädgård, 2000)
 Halva världens växter: en bok om växthusen i Göteborgs botaniska trädgård (tillsammans med Magnus Neuendorf, teckningar: Marianne Erlandsson) (Göteborgs botaniska trädgård, 2002)
 Sådan kärlek till blommor (tillsammans med Louise Brodin och Ingvar Nordin, foto: Håkan Berg) (Warne, 2008)
 Förföriska skönheter: från orkidéernas fantastiska värld (tillsammans med Magnus Neuendorf, fotografer Magnus Neuendorf [m.fl.]) (Göteborgs botaniska trädgård, 2009)

Antologier 
 Anarkisterna i klasskampen: en antologi (redigerad av Bengt Ericson och Ingemar Johansson) (Aldus/Bonnier, 1969) Fulltext
DADA en antologi i urval och översättning av Ingemar Johansson (Bakhåll 1985)

Översättningar 

 Ida Mett: Kronstadt 1921 (La commune de Cronstadt) (Libertad, 1968)
 Michail Bakunin: Marx - socialismens Bismarck: ett urval ... (Libertad, 1968)
 Paul Cardan: Bolsjevism, byråkrati (Libertad, 1968)
 George Orwell: Hyllning till Katalonien (Rabén & Sjögren, 1971)
 Dorothy L. Sayers: Alla slags brott (The omnibus of crime) (Korpen, 1977)
 Ross Macdonald: Att skriva romaner om brott: författaren som deckarhjälte & Hur jag skrev The Galton case (On crime writing) (Korpen, 1977)
 Konrad Bayer: De vises sten (illustrationer Claes Tellvid) (Kalejdoskop, 1980)
 Konrad Bayer: Det bästa är mig illa nog (bilder av Claes Tellvid) (Embryo, 1980)
 Jayne Anne Phillips: Svarta biljetter (Black tickets) (Forum, 1981)
 Paul E. Erdman: Amerikas sista dagar (The last days of America) (Forum, 1981)
 William Wharton: Pappa (Dad) (Forum, 1982)
 Dada: en antologi (Bakhåll, 1985)
 Benjamin Péret: Hjärtats lilla skeppsventil (Bakhåll, 1987)
 Heinz Körner: Johannes: en berättelse (Erzählung) (Forum, 1987)
 Pat Conroy: Tidvattnets furste (The prince of tides) (översatt tillsammans med Tomas Lindberg) (Forum, 1987)
 Friedrich Nietzsche: Fallet Wagner (Der Fall Wagner) (Symposion, 1992) [Omtryckt som del i Samlade skrifter. Bd 8, Sena skrifter (Symposion, 2013) 
 Ernst Jandl: Mitt skrivbord är dukat för alla (Bakhåll, 1993)

Källor 
 [http://bloggar.expressen.se/radiobloggen/2014/04/29/ingemar-johansson-in-memoriam/ "En antistalists död" av Nina Lekander. Läst 3 maj 2014
 Dödsruna av Lars Grahn. Läst 8 maj 2014

Externa länkar
Wayback Machines kopia av Ingemar Johanssons hemsida. Läst 2 maj 2014
Ny version av ovanstående, upplagd av sonen. Läst 24 maj 2014

Svenska anarkister
Svenska översättare
Översättare från franska
Översättare från engelska
Översättare från tyska
Svenska författare under 1900-talet
Författare från Göteborg
Födda 1945
Avlidna 2014
Män
Svenska syndikalister
Stämband

Stämbanden (eller stämläpparna, på latin plica vocalis) är två veck som sträcker sig horisontellt genom struphuvudet. Fonation uppstår då luft från lungorna passerar genom röstspringan, som är mellanrummet mellan stämbanden, förutsatt att vissa krav är uppfyllda, bland annat får stämbanden inte vara för hårt spända och de måste vara fuktiga.

Stämbandens vävnad består av fem lager: ytterst finns epitelet; innanför detta det ytliga lagret. Dessa två bildar tillsammans höljet. Innanför ytliga lagret finner man mellanliggande lagret och djupa lagret. Dessa två kallas tillsammans vokalligamentet. Detta ligament utgör även tillsammans med ytliga lagret stämbandens lamina propria, innanför vilket man finner det femte lagret: vocalismuskeln. Dessa fem lager har alla olika elasticitet och viskositet, och är ungefär millimetertjocka.

Stämbandens längd avgör bland annat röstens ton. Exempelvis har Tim Storms, den person som har producerat det djupaste basljudet, ungefär dubbelt så långa stämband som andra män.

Se även
 Fonation
 Rösten
 Röstrubbningar

Källor

Externa länkar 

 Hur fungerar vår röst?, Illustrerad vetenskap

Talorgan
Huvud och hals
Vardø

Vardø (kvenska: Vuorea, nordsamiska: Várggát) är den östligast belägna tätorten i Norge och centralort i Vardø kommun i Finnmark fylke.

Bosättningen i Vardø går tillbaka till Vardøhus fästning, som uppfördes av kung Håkon Magnusson på 1300-talet. Dess åttakantade fästningsvallar byggdes mellan 1734 och 1738. Fästningen ligger nu under den norska marinen, som har en symbolisk närvaro där. År 1769 gjorde den österrikiska jesuitprästen  Maximilian Hell framgångsrika astronomiska observationer av  venuspassagen från ett observatorium, som han lät bygga upp i fästningen.

Vardø fick stadsrättigheter 1789. Tillsammans med Hammerfest är Vardø en av de äldsta städerna i Finnmark.

Staden var centrum för en livlig gränshandel med Ryssland under 1800-talet, den så kallade pomorhandeln.

Vardø museum grundades 1894 som ett naturhistoriskt museum för att underlätta vetenskaplig forskning inom fiske, och är det äldsta museet i Finnmark.

Kommunikationer
Europaväg 75 går från Vardø via Finland, Polen, Slovakien, Ungern, Serbien, Nordmakedonien och Grekland till Sitia på Kreta. Den 2,9 kilometer långa Vardøtunnelen under Bussesundet knyter sedan 1983 samman Vardø med fastlandet.

Staden anlöpes av fartygen på Hurtigruten.

Vardø lufthavn, Svartnes ligger 2,5 kilometer sydväst om Vardø.

Minnesmärke över häxprocesserna
I juni 2011 invigdes Steilneset minnested över häxprocesserna i Nordnorge. Monumentet är 125 meter långt och inspirerat av de lokala torkställningarna för klippfisk. Det är utformat av arkitekten Peter Zumthor och skulptöreren Louise Bourgeois och utformat som en långsmal byggnad, placerad på pålar och med en exteriör i ett segelduksliknande material, inuti en träställning. Centralt i museet är Louise Bourgeois skulptur med en stol ur vars säte kommer gasflammor, vilka reflekteras i sju högt placerade speglar.

Radarstationen Globus
Sedan 1998 har radarstationen Globus funnits på Vårberget vid staden, vars officiella syfte är att spåra rymdskrot. Mot bakgrund av Vardøs närhet till den militärt viktiga Kolahalvön i Ryssland, och ett påstått direkt samband med USA:s anti-missilförsvarssystem, har denna bas varit föremål för politiska kontroverser, och Ryssland anser att stationen utgör ett hot mot dess nationella säkerhet.
En uppgradering av Globus påbörjades 2016, för att vara klar 2020.

Bildgalleri

Se även
Vardø museum
Steilneset minnested

Källor

Noter

Externa länkar 
 vardo.kommune.no page
 Tourist information
 Tourist information

Tätorter i Norge
Orter i Troms og Finnmark fylke
Vardø kommun
Slättö sands naturreservat

Slättö sand är ett naturreservat i Torskinge socken i Värnamo kommun i Jönköpings län.

Reservatet är beläget cirka 3 kilometer norr om Bolmen och väster om Torskinge i västra Småland. Naturreservatet sattes av 1976 och omfattar nästan hälften av Storådalens flygsandsområde.

På området för Slättö sand finns flera boplatser från stenålder, och flintavslag kan hittas framblåsta i sanden lite överallt. Den största boplatsen grävdes ut av flera personer åren 1915, 1918 och 1920, varvid flera tusen avslag av flinta hittades, flera brända, men dessutom flera hundra spån, kärnor, mikrospån, pilspetsar, bearbetad övrig flinta, krukskärvor, bitar av sandstensslipstenar, knackstenar, skrapor, ben från bland annat fågel osv. Fynden tolkas som en större stenåldersbosättning.

Källor
Slättö sand, Länsstyrelsen i Jönköpings län

Naturreservat i Värnamo kommun
Naturskyddsområden bildade 1976
Andrus Ansip

Andrus Ansip, född 1 oktober 1956, är en estnisk politiker. Han är sedan valet 2019 ledamot av Europaparlamentet. Han var tidigare partiledare för Reformpartiet () 2004–2014, Estlands premiärminister 2005–2014 och vice ordförande i Europeiska kommissionen med ansvar för den digitala marknaden i kommissionen Juncker 2014–2019.

Den 31 mars 2005 nominerade president Arnold Rüütel Ansip till att bilda en ny regering efter den förre premiärministern Juhan Parts avgång. Den 12 april godkändes hans koalition med Keskerakond ("Centerpartiet") och Rahvaliit ("Folkpartiet") av det estniska parlamentet och Ansip blev därigenom Estlands premiärminister.

I valet år 2007 fick Ansips parti Estniska reformpartiet 27% av rösterna och blev största parti. Ansip fick då i uppgift av president Toomas Hendrik Ilves att bilda regering. Denna gång bildade han regering i koalition med Isamaa ja Res Publica Liit (IRL) (Förbundet Fäderneslandet och Res Publica) och Socialdemokraterna. År 2009 lämnade Socialdemokraterna regeringen och Ansip fortsatte att regera i minoritet i koalition med IRL.

I valet 2011 blev Ansips parti åter största parti och kom att bilda en ny regering i koalition med Isamaa ja Res Publica Liit (IRL) (Förbundet Fäderneslandet och Res Publica). Den 4 mars 2014 inlämnade Ansip sin avskedsansökan som premiärminister till presidenten. Den 26 mars 2014 efterträddes han av Taavi Rõivas.

Ansip har under Sovjettiden varit medlem i Estniska Kommunistpartiet och var under åren 1986–88 anställd som instruktör och chef för organisationsavdelningen vid kommunistpartiets distriktskommitté i Tartu. Senare var han verksam inom banksektorn samt i det privata näringslivet, innan han 2004 ånyo började ägna sig åt politiken. 

Under åren 1998–2004 var han borgmästare i Tartu. År 2004–2005 var han ekonomi- och kommunikationsminister.

Referenser

Externa länkar
Officiell biografi

Födda 1956
Estlands premiärministrar
Män
Personer från Tartu
Levande personer
EU-kommissionärer
Personer i Estland under 2000-talet
Ekonomiministrar
Storkorset av första klassen av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Partiledare
Ledamöter av Europaparlamentet från Estland
Alumner från Tartu universitet
Ledamöter av Europaparlamentet 2019–2024
Gamlestadens fabriker

Gamlestadens Fabrikers AB  var ett större textilföretag i Gamlestaden i Göteborg, vars tidigare fabriksområde behållit det ursprungliga namnet. Under åren 1962–1989 hette företaget Investment AB Asken,  och därefter fram till konkursen 1991 Finans AB Gamlestaden. Gamlestadens fabriker har en viktig plats i Sveriges industrihistoria, eftersom Svenska kullagerfabriken (1907) och därmed indirekt Volvo (1926) har sitt ursprung därifrån.

Historik
1854 övertog Rosenlunds spinneri det Sahlgrenska sockerbruket i Gamlestaden och gjorde om det till bomullsspinneri. Handelsfirman Johansson & Carlander, etablerad 1865 av Johannes Johansson och Christopher Carlander köpte Gamlestadens Spinnerier 1880, och 1891 ombildades handelsfirman till aktiebolag under namnet Gamlestadens Fabrikers AB. Namnet är taget av stadsdelen Gamlestaden. Tillverkning utgjordes vid denna tidpunkt bland annat av spinneriprodukter, bomullsvävnader och fisknät. De dåvarande huvudägarna släkterna Mark och Carlander bedrev också via Gamlestadens Fabriker en viss industrifinansiering. 

Sven Wingquist, driftsingenjör vid Gamlestadens Fabriker 1899–1907, utvecklade 1906–1907 det självreglerande kullagret. Med kapital från Gamlestadens Fabriker grundade Axel Carlander och Knut J:son Mark med flera, Svenska Kullagerfabriken (SKF) den 16 februari 1907 för att utveckla Sven Wingquists innovationer på kullagerområdet inom ett eget bolag. Gamlestadens Fabriker kom genom sitt delägarskap i SKF även att bidra till bildandet av SKF:s dotterbolag Volvo 1926.

Gamlestadens Fabrikers värdepappersportfölj kom under åren att växa, och när textilkrisen under 1960-talet medförde en omstrukturering av branschen ändrades bolagets namn 1962 till Investment AB Asken. En avveckling av textilrörelsen inleddes samtidigt, där de sista delarna avyttrades under 1980-talet. En betydande finansrörelse upparbetades dock. 1988 blev Asken dotterbolag till Nobel Industrier och bytte 1998 namn till Finans AB Gamlestaden, när det börsnoterades separat och blev ett bolag som bland annat finansierade fastighetspekulation. Aktiemajoriteten i Nobel Industrier och Finans AB Gamlestaden ägdes av Erik Pensers holdingbolag Yggdrasil. Aktierna i Nobel Industrier och Finans AB Gamlestaden övertogs vid finanskrisen 1990–1994 i Sverige av Nordbanken. Finans AB Gamlestaden kunde inte räddas utan gick i konkurs 1991. 

Lokalerna i Gamlestaden ägs sedan 2015 av fastighetsbolaget Platzer Fastigheter. I lokalerna ligger bland annat Bingolotto som sänds härifrån.

Styrelseordförande
 -1920 : Christopher Carlander
 1921- : Knut J:son Mark

Verkställande direktörer
 -1920 : Christopher Carlander
 1921-34 : Knut J:son Mark
 1935- : Hakon Leffler
 1963- : Bengt Karlsson

Se även
Ånäs landeri

Källor

Vidare läsning

Externa länkar
Fastighetsbolaget Aberdeen Property Investors
Gamlestadens Fabriker i centrum för utveckling
Wallenstam

Ej längre existerande svenska textilföretag
Ej längre existerande svenska finansinstitut
Företag upplösta 1991
Företag som gått i konkurs
Göteborg under 1800-talet
Företag i Göteborg
Göteborg under 1900-talet
Älvhytteängen

Älvhytteängen är ett naturreservat i Nora kommun, i landskapet Västmanland och Örebro län som avsattes 1980 för att bevara ett för trakten typiskt äldre kulturlandskap. Reservatet är en delvis trädbevuxen ängsmark som hävdas med slåtter. Där finns cirka 230 olika växtarter varav 22 är orkidéer.

Bilder

Se även
 Givorna

Källor 
Länsstyrelsen om Älvhytteängen

Naturreservat i Nora kommun
Kulturlandskap i Sverige
Naturskyddsområden bildade 1980
Brånberget

Brånberget är ett naturreservat beläget cirka 9 kilometer nordost om Höljes i Torsby kommun i  Värmland. Här finns länets näst högsta berg på 691 meter över havet, och naturskog av förfjällstyp. Naturen består förutom skogen av öppna hällmarker, där endast mossor och lavar växer.

Källor 
naturreservatet Brånberget

Naturreservat i Torsby kommun
Naturskyddsområden bildade 1993
Natura 2000-områden i Värmlands län
Bolmen (olika betydelser)

Bolmen kan syfta på: 

 Bolmen – en sjö i Småland
 Bolmen (ort) – en småort i Angelstads socken i Ljungby kommun
Geoffroy de Charney

Geoffroy de Charney, kommendör för Tempelherreorden i Normandie, bränd på bål tillsammans med Jacques de Molay 1314 efter anklagelser av den franske kungen Filip IV.

Referenser 

Franska militärer
Personer som blivit avrättade av Frankrike
Avlidna 1314
Män
Födda okänt år
Personer i Frankrike under 1300-talet
Personer som blivit avrättade genom bränning
Personer som blivit avrättade under medeltiden
Militärer under 1300-talet
Live Aid

Live Aid var en välgörenhetskonsert som ägde rum lördagen den 13 juli 1985. Tillställningen organiserades av Bob Geldof, sångare i Boomtown Rats, och Ultravox-sångaren Midge Ure för att samla in pengar till svältkatastrofen i Etiopien. De två konserterna, en på Wembley Stadium i London (med en publik på cirka 72 000) och en på JFK Stadium i Philadelphia (publik runt 90 000 personer) , sändes live över satellit och sågs av uppemot 400 miljoner tittare i 60 länder. Därutöver fanns några mindre scener runt om i världen. Artisterna och grupperna som ställde upp gratis var många av den tidens mest populära och mest tongivande artister och grupper.

Konserterna beräknas ha samlat in cirka 1,5 miljarder kronor i donationer från allmänheten.

Artister och grupper på Live Aid
(i den ordning som de uppträdde):

 Status Quo
 Style Council
 Boomtown Rats
 Adam Ant
 INXS (på scen i Melbourne)
 Ultravox
 Loudness (på scen i Japan)
 Spandau Ballet
 Bernard Watson
 Joan Baez (presenterad av Jack Nicholson)
 Elvis Costello
 The Hooters
 Opus (på scen i Österrike)
 Nik Kershaw
 The Four Tops
 B.B. King (på scen i Haag)
 Billy Ocean
 Black Sabbath
 Sade
 RUN DMC
 Yu Rock Mission (på scen i Belgrad)
 Sting
 Rick Springfield
 Phil Collins
 REO Speedwagon
 Howard Jones
 Avtograf (på scen i Moskva)
 Bryan Ferry (med Pink Floyds David Gilmour på gitarr)
 Crosby, Stills & Nash
 Udo Lindenberg (på scen i Köln)
 Judas Priest
 Paul Young
 Alison Moyet
 Bryan Adams
 U2
 The Beach Boys
 Dire Straits
 George Thorogood and the Destroyers / Bo Diddley / Albert Collins
 Queen (presenterade av komikerna Mel Smith och Griff Rhys Jones)
 Simple Minds
 David Bowie (med Thomas Dolby på keyboard)
 The Pretenders
 The Who
 Santana
 Pat Metheny
 Elton John
 Ashford and Simpson
 Teddy Pendergrass
 Elton John (med Kiki Dee)
 Wham!
 Madonna
 Freddie Mercury & Brian May 
 Paul McCartney
 Band Aid (lett av Bob Geldof)
 Tom Petty
 Kenny Loggins
 The Cars
 Neil Young
 Power Station
 Thompson Twins
 Eric Clapton
 Phil Collins igen (efter att ha flugit Concorde från Storbritannien till USA)
 Robert Plant, Jimmy Page och John Paul Jones (med Phil Collins och Tony Thompson på trummor)
 Crosby, Stills, Nash & Young
 Duran Duran (den sista gången de fem medlemmarna uppträdde tillsammans, tills 2003)
 Patti LaBelle
 Hall & Oates / Eddie Kendricks / David Ruffin
 Mick Jagger
 Tina Turner
 Bob Dylan
 Keith Richards / Ron Wood
 USA for Africa (lett av Lionel Richie)

Se även
Band Aid
Live 8
Bob Geldof
Live Earth
Nelson Mandela 70th Birthday Tribute

Referenser

1985 i Storbritannien
1985 i USA
Musik i Storbritannien
Musik i USA
Musikåret 1985
Populärmusik
Välgörenhetskonserter
Papabile

Papabile (italienska, i plural papabili, ungefär "påvebar", "lämplig som påve") är en inofficiell benämning på kardinaler som anses vara lämpliga att väljas till Romersk-katolska kyrkans nästa påve.

Kardinaler som ansågs vara papabili inför påvevalet 2005 

Inför påvevalet efter Johannes Paulus II:s död den 2 april 2005 sågs bland andra följande kardinaler som papabili:

 Francis Arinze
 Joseph Ratzinger, som valdes till påve under namnet Benedictus XVI.
 Christoph Schönborn
 Angelo Sodano
 Dionigi Tettamanzi

Kardinaler som ansågs vara papabili inför påvevalet 2013 

Inför påvevalet efter Benedictus XVI abdikering 28 februari 2013 sågs följande kardinaler som papabili:

 Angelo Bagnasco
 Jorge Mario Bergoglio, som valdes till påve under namnet Franciskus.
 Timothy M. Dolan
 Péter Erdő
 Seán Patrick O'Malley
 Marc Ouellet
 Gianfranco Ravasi
 Leonardo Sandri
 Odilo Pedro Scherer
 Christoph Schönborn
 Angelo Scola
 Luis Antonio Tagle
 Peter Turkson

Påveval
Der Stürmer

Der Stürmer skall inte förväxlas med Der Sturm.

Der Stürmer ("stormaren", "anfallaren") var en antisemitisk och nazistisk veckotidning som utgavs i Tyskland från 1923 och fram till slutet av andra världskriget år 1945. Tidningen utgavs av Julius Streicher, en av Nazitysklands mest kända nazistledare och vän till Adolf Hitler. Han var även redaktör för tidningen mellan år 1923 och 1943.

Der Stürmer var stundtals grovt och ohämmat antisemitisk i sin hatpropaganda mot judar. Längst ned på varje förstasida av Der Stürmer stod slagordet Die Juden sind unser Unglück! ("Judarna är vår olycka!").

Materialet i Der Stürmer utgjordes till stor del av tecknade serier. Tidningen är kanske mest känd för sina grovt antisemitiska och stereotypa karikatyrbilder på judar, som ibland hade närmast pornografiska inslag. Judiska personer avbildades i regel som groteskt fula och feta människor med kraftigt överdrivna ansiktsdrag, då speciellt med abnormt stora krokiga näsor.

Tidningen var en viktig del av nazisternas propagandamaskineri. Tidningens råa hets gjorde den dock kontroversiell bland delar av det nazistiska ledarskapet, som visserligen inte vände sig mot det antisemitiska budskapet i sig, men föredrog att ge det en mer respektabel fasad. Hermann Göring och Hitlerjugends ledare Baldur von Schirach förbjöd tidningen inom sina verksamhetsområden. Många andra ledande nazister stödde däremot tidningen, inklusive Heinrich Himmler och Robert Ley.

Under Der Stürmers första år var upplagan blygsam och låg omkring ett par tusen exemplar. Den ökade successivt och uppgick under 1938 till drygt 500 000 exemplar.

Se även
Ritualmordslegender

Externa länkar 

Antisemitiska verk
Förintelsen
Nazityskland
Propaganda
Tidningar startade 1923
Tidningar nedlagda 1945
Tyska tidningar
Christoph Schönborn

Christoph Maria Michael Hugo Damian Peter Adalbert Schönborn, född 22 januari 1945, är en österrikisk dominikanermunk, kardinal och ordförande för den österrikiska biskopskonferensen. Han är ärkebiskop av Wien sedan 1995 och ansågs vara papabile vid konklaven 2005.

Schönborn prästvigdes 1970. Påve Johannes Paulus II utsåg Schönborn den 21 februari 1998 till kardinalpräst med Gesù Divin Lavoratore som titelkyrka.

År 1999 utnämndes han till hedersdoktor vid Karlsuniversitetet i Prag.

Källor

Externa länkar

Födda 1945
Österrikiska kardinaler
Österrikiska dominikaner
Österrikiska grevar
Österrikisk adel
Hedersdoktorer vid Karlsuniversitetet
Män
Levande personer
Mannen i mitt liv

Mannen i mitt liv (engelska: The Object of My Affection) är en amerikansk film från 1998.

Handling 
Nina är bästa vän med George och han får flytta in i ett extrarum som hon har. George är homosexuell så Ninas pojkvän Vince accepterar sakernas tillstånd. Men Nina upptäcker att hon känner mer än bara vänskap för George och när hon blir gravid vill hon att de två skall uppfostra barnet tillsammans.

Rollista i urval 
 Paul Rudd – George
 Jennifer Aniston – Nina
 Alan Alda – Sidney Miller
 Allison Janney – Constance Miller
 Steve Zahn – Frank Hanson
 Nigel Hawthorne – Rodney Fraser
 John Pankow – Vince McBride
 Tim Daly – doktor Robert Joley

Externa länkar 
 
 

Filmer 1998
Amerikanska dramafilmer
Amerikanska komedifilmer
HBTQ-relaterad film
Engelskspråkiga filmer
Filmer från Twentieth Century Fox
Majken

Kvinnonamnet Majken är ursprungligen en variant av det lågtyska namnet Mariken som är en diminutivform av Maria. När det först började användas i Sverige på 1500-talet stavades det Moiken. I Norge och Danmark stavas det Maiken.

Både Majken och dess namnsdagsföljeslagare Maj har varit ovanliga de senaste 40 åren, men trenden är nu något uppåtgående.
Den 31 december 2009 fanns det totalt 5 277 personer i Sverige med namnet Majken eller Maiken, varav 2 876 med det som förstanamn/tilltalsnamn. År 2003 fick 55 flickor namnet, varav 35 fick det som tilltalsnamn. År 2021 fick 243 flickor Majken som tilltalsnamn.

Namnsdag: 19 maj, (sedan 2001, 1986-1992: 29 september).

Personer med namnet Majken/Maiken 
 Majken Cullborg, svensk författare, manusförfattare och översättare.
 Maiken Caspersen Falla, norsk längdåkare.
 Majken Johansson, svensk frälsningssoldat, översättare och diktare.
 Majken Pollack, svensk skådespelare och teaterregissör.
 Majken Strandäng, svensk skulptör.
 Majken Sörman-Olsson, svensk konstnär, journalist och författare.
 Majken Hessner Thiam, dansk-senegalesisk f.d. socialdemokratisk politiker och hustru till Senegals premiärminister Habib Thiam.
 Majken Torkeli, svensk skådespelare och författare.
 Majken Åberg, svensk friidrottare.

Referenser

Kvinnonamn
Lågtyska förnamn
Paparazzo

Paparazzo (plural: paparazzoer eller paparazzi) eller paparazzi, är beteckningen på en fotograf som smygfotograferar kändisar, särskilt i privata eller intima situationer. Ordet kommer från Paparazzo, som var namnet på en nyhetsfotograf i Federico Fellinis film Det ljuva livet. Utpräglad paparazzo-fotografering finns i Storbritannien och Frankrike samt i USA.

Fenomenet uppmärksammades i samband med prinsessan Dianas död i en bilolycka, där paparazzi var inblandade.

Det finns webbplatser som publicerar smygtagna bilder av allmänheten, och möjligen kan även fotograferna bakom dessa bilder benämnas paparazzi.

Paparazzi har även blivit ett smeknamn/öknamn på påven Benedictus XVI eftersom hans titel på italienska är papa och hans tidigare efternamn var Ratzinger.

Se även
 Fotograferingsförbud

Referenser

Externa länkar 

Fotografi efter genre
Yrken inom media
Pressetik