kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Janne Vängman och den stora kometen

Janne Vängman och den stora kometen är en svensk komedifilm från 1955 i regi av Bengt Palm.

Om filmen
Filmen premiärvisades 10 oktober 1955 på biograferna Saga i Östersund och China i Sundsvall. Den spelades in vid AB Europa Studio i Sundbyberg med exteriörer från Härnösand, Sollefteå och Nordingråtrakten av Ingvar Borild och Sven Thermænius. Som förlaga har man Johan Rudolf Sundström romansvit om Janne Vängman. Materialet i böckerna räckte dock endast till tre och en halv film, varför docent Åke Ohlmarks engagerades att i Sundströms anda fritt dikta till de nödvändiga episoderna för Janne Vängman och den stora kometen.

Roller i urval
Adolf Jahr - Janne Vängman 
Birgitta Olzon - Frida Nilsson 
Sten Gester - Peter Fjällman 
Karl Erik Flens - Lars Nordiäng 
Märta Dorff - Mor Bengta, Fridas mor 
Carl-Gustaf Lindstedt - patron Lars Nilsson i By, Fridas far 
Brita Öberg - Malin, Jannes käring 
Börje Mellvig - Efraim Andersström, väckelseprediikant 
Lasse Krantz - länsman 
Willie Sjöberg - Ante Sisslas, tattare 
Carl-Axel Elfving - Svensson, fjärdingsman 
Millan Lyxell - Stina Fjällman, Peters mor 
Sture Ström - Antes bror 
Wiktor "Kulörten" Andersson - varietédirektören 
Curt "Minimal" Åström - varietéutroparen

Filmmusik i urval
Vi äro sälla, kompositör Egon Kjerrman, text Sven Gustafson

Se även

Filmer 1955
Svenska komedifilmer
Svenska filmer baserade på romaner
Svenskspråkiga filmer
Svenska 1950-talsfilmer
Svenska uppföljarfilmer
Hassan-i Sabbah

Hassan-i Sabbah, eller al-Hassan ibn as-Sabbah, född 1050 i Persien, död 1124, var grundare av den shiitiska lönnmördarsekt som blivit kända under namnet assassinerna. Han kallas även "Den gamle vid berget".

Hassan-i Sabbah föddes i den persiska staden Qom, och flyttade senare med sin familj till Rajj. Enligt en notis i hans ofullbordade självbiografi studerade han religion redan som barn. Vid sjutton års ålder övergav han sina föräldrars tro, shiitismen, och anslöt sig till fatimidernas mission. Inför deras imam gav han en trohetsed, och sändes till Kairo för att missionera. Han anlände 30 augusti 1078, men blev deporterad till Syrien eftersom han drogs in i politiska svårigheter. Han återvände därefter till Persien för att missionera. Han lyckades inta bergsfästningen Alamut i Elbrus 1090, där han skulle komma att stanna i till sin död. Flera anhängare anslöt sig, och sekten intog stora områden i fästningens omgivning och spred skräck runt om i Persien . Assassinerna behöll fästningen tills mongolerna störtade dem. Först 1272 var sekten oskadliggjord. 

Assassinerna användes för att mörda personer i Persien, Syrien och Palestina. Från sektens namn kommer det engelska och franska ordet för lönnmördare, assassin. Ryktet om sekten nådde Europa genom de berättelser korsriddarna förde med sig hem.

Eftermäle
Hassan-i Sabbah finns omnämnd i historiskt kontext samt är en av karaktärerna i boken The Illuminatus! trilogy av Robert Shea och Robert Anton Wilson.

Födda 1050
Avlidna 1124
Personligheter inom islam
Män
Tzipi Livni

Tzipora Malka "Tzipi" Livni (hebreiska: ציפי לבני), född 8 juli 1958 i Tel Aviv, är en israelisk politiker och ledamot av Knesset sedan 1999.  2006-2009 innehade hon posten som utrikesminister, efter att tidigare ha innehaft poster som bland annat jordbruks- och justitieminister. Tzipi Livni var tidigare medlem av högerpartiet Likud, men gick 2005 över till det nybildade mittenpartiet Kadima.

Den 21 september 2008 valdes hon till partiledare för Kadima och efterträdde därmed den tidigare partiledaren Ehud Olmert. 

I valet till Knesset den 10 februari 2009 erhöll Kadima under hennes ledning 29 mandat (24%) och blev oväntat parlamentets största parti. I de regeringsförhandlingar som vidtog avsade sig Livni medverkan i den Likud-ledda regering som Benjamin Netanyahu bildade. Då Kadima avstod från regeringsmedverkan tackade i stället Arbetarepartiet ja till att ingå i denna, där partiordföranden, Ehud Barak, fortsatte som försvarsminister (vilket han även varit under premiärminister Olmert, Kadima).

Tzipi Livni är sedan 2013 ledare för det liberala partiet Hatnuah. Hon efterträddes som utrikesminister av Avigdor Lieberman.

Tzipi Livni är dotter till Eitan Livni.

Livni har varit vegetarian sedan 12 års ålder.

Referenser

Externa länkar

Tzipi Livni's officiella webbplats 

Israeliska politiker under 1900-talet
Israeliska politiker under 2000-talet
Israels utrikesministrar
Israeliska partiledare
Personer från Tel Aviv
Kvinnor
Födda 1958
Levande personer
Per Holmberg (skådespelare)

Per-Erik Holmberg von Brömssen, känd som Per Holmberg, född 19 maj 1951 i Engelbrekts församling, Stockholm, är en svensk skådespelare.

Biografi 
Efter att ha genomgått Adolf Fredriks musikskola började Per Holmberg arbeta med teater på Pistolteatern i Gamla Stan i Stockholm under senare delen av 1960-talet. Efter några år där utbildade han sig vid Teaterhögskolan i Göteborg 1970–1973. Så följde engagemang vid bland annat stadsteatrarna i Uppsala och Norrköping-Linköping. De båda sistnämnda teatrarna har han senare också återkommande gästspelat vid genom åren. Från början av 1980-talet och fram till 1991 var han anställd vid Kungliga Dramatiska Teatern. Under en tid spelade han också på Maximteatern i Stockholm. Vid sidan av teaterrollerna har Holmberg även gestaltat ett stort antal film- och TV-roller. Bland dem kan nämnas rollen som "Henrik Bjurhed" under tio år i SVT-serien Rederiet. Holmberg har även verkat som regissör och har som sådan ett 15-tal teateruppsättningar bakom sig. Under åren 2004–2010 drev han Medevi Brunnsteater, en verksamhet som han startade och utvecklade tillsammans med sin hustru Moniqa Sunnerberg. Där gav de pjäser av bland andra Holberg och Molière.

Filmografi

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser

Externa länkar 
 
 

Födda 1951
Svenska scenskådespelare
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska skådespelare under 2000-talet
Svenska teaterregissörer
Skådespelare från Stockholm
Regissörer från Stockholm
Levande personer
Män
Svenska filmregissörer
Rövar-Bob

Rövar-Bob (Bad Bob i original), humoristisk tecknad västernserie skapad av Stan Lynde. Serien publiceras i Fantomen sedan 2002.

Amerikanska serier
Westernserier
Historiska serier
Fiskehamnens metrostation

Fiskehamnen () är en metrostation i Helsingfors metrosystem som togs i bruk i början av 2007. Den ligger mellan stationerna Sörnäs och Brändö i stadsdelen Fiskehamnen. 

Till en början kom stationen att betjäna de närliggande kontoren som finns i området. Senare, med början år 2008, började man bygga en helt ny stadsdel i Sörnäs hamn, när hamnverksamheten flyttades till den nybyggda Nordsjö hamn. Den nya stadsdelens centrum ligger vid metrostationen. Totalt omfattar projektet i Fiskehamnen bostäder för 20 000 personer.

Fiskhamnen eller Fiskehamnen?

I mars 2007, tre månader efter att metrostationen hade öppnats, påpekade Helsingfors stads namnkommitté att det korrekta namnet för stationen är Fiskehamnen på svenska. Helsingfors stads trafikverk hade tagit namnet Fiskhamnen, utan e, från stavningen på gamla kartor. Beslut att göra namnbyte för metrostationen gjordes i maj 2014 det vill säga korrigera stationens namn till Fiskehamnen i samband med ibruktagningen av västmetron av kostnadseffektivitets skäl. Namnet Fiskehamnen motiveras med att det är frågan om fiske och inte fiskar. Det finska namnet Kalasatama kommer dock inte att bytas trots att den direkta översättningen är ”fiskhamnen”.

HRT:s hållplatsförteckning listar stationen som Fiskehamnen och det är stavningen som Mediespråk rekommenderar.

Galleri

Källor

Externa länkar

Helsingfors metrostationer
Sörnäs
Järnvägsstationer invigda 2007
2007 i Finland
Bad Penny

Bad Penny var en brittisk tecknad humorserie från 1960-talet skapad av Leo Baxendale. Den handlade om ett bångstyrigt busfrö till flicka. Huvudfiguren Penny var egentligen en variation på en tidigare skapelse av Baxendale; "Minnie the Minx".

Nyligen har Bad Penny fått en central roll i Alan och Leah Moores och John Reppions serie "Albion", som använder sig av åtskilliga gamla brittiska seriehjältar. Här är Penny vuxen och skildrad i mer realistisk tappning. Det har också avslöjats att hon är dotter till Eric Dolmann, hjälten i serien "House of Dolmann".

Brittiska serier
Brittiska seriefigurer
Leo Baxendale

Leo Baxendale, född 27 oktober 1930 i Whittle-le-Woods i Lancashire, död 23 april 2017, var en brittisk serieskapare.

Biografi 
Han började teckna serier i tjugoårsåldern och blev 1952 anställd på den engelska serietidningen Beano (utgiven av DC Thomson), där han tecknade skämtserier i crazystil såsom Little Plum, Minnie the Minx och Bash Street Kids. 

På 60-talet arbetade Baxendale även för förlaget Fleetway, där kreationer såsom Bad Penny (en variant av Minnie the Minx), Clever Dick och Sweeny Toddler såg dagens ljus. På Odhams Press kom Grimly Feendish – the World's Rottenest Crook. 

Under 70-talet gav Baxendale ut sin egen serietidning Willy the Kid och 1987 grundade han sitt eget förlag, Reaper Books. 

Baxendales säregna teckningsstil har blivit något av en institution inom brittiska serietidningsserier, och många andra tecknare som Tom Paterson och även sonen Martin Baxendale har kopierat hans stil och förvaltat det "Baxendaleska" arvet.

Flera av Baxendales gamla skämtfigurer har nyligen återupplivats i mer realistiska versioner i Alan och Leah Moores och John Reppions Albion.

Referenser

Noter

Externa länkar
Baxendale of Bash Street (officiell webbplats)
Peter Gray's Leo Baxendale Comic Fan Site

Brittiska serieskapare
Män
Födda 1930
Avlidna 2017
Stridshammare

Stridshammare är ett vapen som i Europa började begagnas på 1300-talet. En vanlig hammare försågs baktill med en spets och blev på så vis ett effektivt vapen för både fotfolk och ryttare, i senare fallet med kortare handtag. Under 1400-talet benämndes stridshammaren ”luzernhammare” därför att den först infördes och brukades av trupper från Luzern i Schweiz. Skaftet var långt vilket gav en större slagkraft och den greppades med båda händerna. De äldre luzernhamrarna var mycket tunga och inget harnesk höll mot en sådan.

Vid mitten av 1400-talet började riddare och ryttare använda kortskaftade hammare med skaft av järn och handtag av läderöverdraget trä. Vapnets huvud hade på ena sidan en hammare och på den andra satt en lång, skarp pik. I Sverige kallades ett sådant vapen för ”fusthammare”. Olaus Magnus beskriver här hur en sådan hammare användes: ”Äfven bruka de järnhammare med krökt spets, hvarmed de säkrare genomtränga och krossa hjälmar än med något annat stridsverktyg. Ja, med slika hammare kunna de ock rycka ned ryttaren från hästen eller slå in hjärnan på denne, så att han afkastar sin ryttare.”

Ryttarhammaren brukades vid kavalleriet fram till slutet av 1500-talet då den efter hand övergick till att bli ett befälsvapen och under trettioåriga kriget var den ett officersvapen inom den svenska hären. Ännu under 1700-talets första hälft var det ungerska infanteriet utrustade med dylika stridshammare.

Förnäma personer bar under 1500- och en del av 1600-talet en sorts käpp (stav), i vars övre ände en liten stridshammare var fastgjord. Gustav Vasa hade för vana att bära just en sådan käpp.

Se även
Stridsklubba
Stridsyxa

Källor
J.Alm, Blanka vapen och skyddsvapen (1932)
Olaus Magnus, Historia om de nordiska folken, VIII:23

Hammare
Medeltida vapen
Stångvapen
Minnie the Minx

Minnie the Minx var en brittisk tecknad humorserie skapad 1953 av Leo Baxendale för tidningen Beano. Det handlade om en busig och bångstyrig liten tjej.

På 1960-talet återanvände Baxendale samma koncept i serien "Bad Penny".

Brittiska serier
Brittiska seriefigurer
Anders Hansson (musiker)

Anders Erik Viktor Hansson, född 20 augusti 1962, är en svensk musikproducent, musiker och låtskrivare. 

Hansson har varit i musikbranschen sedan sent 1980-tal och har arbetat med artister som Alcazar, Lena Philipsson, Cher, Tommy Nilsson, Agnes, Bodies Without Organs, Victoria Beckham, Rachel Stevens, Agneta Fältskog och Malena Ernman. Hansson medverkade på Secret Services sista album Aux deux Magots, 1987 och inledde då ett mångårigt samarbete med Ola Håkansson, Tim Norell och Alexander Bard.

1993 gav Hansson ut albumet Love Conquers All under artistnamnet "Love CA".

Hansson har producerat ett antal låtar för Melodifestivalen bland annat "Dansa i neon" och "Det gör ont" med Lena Philipsson, "Not a Sinner, Nor a Saint" och "Alcastar" med Alcazar, "En dag" med Tommy Nilsson med flera. 2005 deltog han som låtskrivare i Melodifestivalen för första gången med Gone som framfördes av Bodies Without Organs. Han deltog återigen som låtskrivare i Melodifestivalen 2009 med låten "Love Love Love".

Stora internationella framgångar fick han bland annat genom arbetet med Agnes och låten "Release Me" 2009.

Tillsammans med Roxy Recordings har han med sitt Hanssonic Studios tagit över före detta Cheirons lokaler på Drottningholmsvägen i Stockholm.

Referenser

Svenska musikproducenter
Svenska låtskrivare
Män
Levande personer
Födda 1962
Riktningsderivata

Inom matematik, särskilt flervariabelanalys, är riktningsderivata ett mått på hur snabbt en funktion förändras i en viss riktning. Givet en reellvärd funktion f, en punkt a och en linje x = a + tv där v är en enhetsvektor, ges riktningsderivatan i riktningen v av

Med hjälp av gradienten kan riktningsderivatan även uttryckas på den mer praktiska formen

.

Riktningsderivatan utgör en generalisering till godtyckliga riktningar av den partiella derivatan, som fås då v sätts lika med en basvektor.

Bevis
Vi visar att

Sätt , vi har då

Men enligt kedjeregeln är . Påståendet följer genom att sätta .

Se även
 Fréchetderivata
 Gâteauxderivata
 Generalisringar av derivatan
 Liederivata
 Differentialform
 Strukturtensor

Externa länkar

Flervariabelanalys
Generaliseringar av derivatan
Differentialgeometri
The Beano

Beano är en av de mest kända brittiska serietidningarna genom tiderna, utgiven än idag av DC Thomson.

Historik
Första numret av Beano kom ut den 30 juli 1938, då under namnet The Beano Comic. Med sitt nya mindre format, serier med pratbubblor och mer underhållande och mindre barnpedagogisk inriktning än vad som brukligt var, markerade Beano (och systertidningen Dandy) startpunkten för de moderna serietidningarnas historia i Storbritannien.

I början innehöll Beano även en hög andel texthistorier, men idag har den utvecklats till en mer eller mindre renodlad serietidning.

Serierna i Beano
Genom tiderna har Beano innehållit alla möjliga sorters serier, men från början låg tyngdpunkten på humorserier för barn. "Big Eggo", en serie om en struts, var en av de första favoriterna. En annan av dessa tidiga humorserier var "Lord Snooty" som handlade om en minderårig och bortskämd hertig. 

Genom åren kom en mängd andra humorserier att prägla tidningen, såsom Hugh McNeills "Pansy Potter", David Laws "Dennis the Menace" (den brittiska serien, ej att förväxla med amerikanska Dennis), Ken Reids "Roger the Dodger" och Malcolm Judges "Billy Whizz".

Störst bland tidningens humorserieskapare torde dock Leo Baxendale vara. Hans respektlösa busfrön i serier som "Bash Street Kids", "Little Plum" och "Minnie the Minx" har blivit något av ett signum för tidningen. 

Ett annat signum är Beanos äventyrsserier med minderåriga äventyrare, hjältar och brottsbekämpare i huvudrollerna. Redan 1944 introducerades "Jimmy and his Magic Patch" i tidningen. "Jimmy" tecknades av Dudley D. Watkins och handlade om en pojke vars byxor hade blivit lappade med en bit från en flygande matta.

Genom åren kom Jimmy att följas av mängder av unga äventyrare i tidningen, till exempel "General Jumbo", befälhavare för en leksaksarmé, "Billy the Cat and Katie", två unga brottsbekämpare i kattdräkter, "Iron Fish" om två syskon i en mini-ubåt, "Q-Bikes", ett gäng mysterielösande barn på cyklar, samt "Jack Flash", en ung snabblöpande superhjälte inspirerad av amerikanska Flash (Blixten). 

Den orealistiska idén med barn i hjälteroller har varit väldigt populär, men har även gett upphov till elaka parodier och travestier, såsom ett av äventyren i Grant Morrisons "Zenith" där flera av ovanstående figurer massakreras.

Lista över serier i Beano
Här listas några av de serier som förekommit i Beano under årens lopp:

Bash Street Kids
Big Eggo
Billy the Cat
Billy Whizz
Dennis the Menace
General Jumbo
The Iron Fish
Jack Flash
Jimmy and his Magic Patch
Little Plum
Lord Snooty
Minnie the Minx
The Numskulls
Pansy Potter
Roger the Dodger

Externa länkar
Artikel om Beano från Comics UK

Brittiska serietidningar
Serietidningar startade 1938
Jockum

Jockum är ett ovanligt mansnamn; i juli 2019 fanns det i Sverige 50 personer med förnamnet Jockum.

Namnet är en dansk och tysk variant av Joakim. Namnsdag saknas sedan 1993,  men mellan 1986 och 1993 kunde Jockum firas den 20 mars.

Kända personer vid namn Jockum
 Jockum Nordström, svensk konstnär
 Torsten Jockum Boltenstern, kapten, se Hansakatastrofen
 Jockum Aniansson, adjunkt i Matematik vid KTH

Referenser

Mansnamn
Conor Clapton

Conor Loren Clapton, född 21 augusti 1986 på St Mary's Hospital i London i Storbritannien, död 20 mars 1991 i New York i New York i USA, var son till musikern Eric Clapton och skådespelaren Lory Del Santo. Han avled fyra år gammal, då han föll från en skyskrapa, vilket fick stor uppmärksamhet.

Dödsfallet och dess kontext 
Eric Clapton och hans hustru Pattie Boyd fick inga barn, vilket bidrog till att Clapton hade andra förhållanden. Han hade 1985 fått en utomäktenskaplig dotter, något som inte blev känt förrän långt senare. Han hade även en relation med Lory Del Santo, som blev gravid och 1986 födde sonen Conor Clapton.

År 1991 hade Conor och Del Santo rest till New York för att fira påsk med Eric Clapton, som då var skild från Boyd. Del Santo och Conor bodde i en lägenhet på 53 våningen på 117 East 57th Street, tillhörig en vän till Claptons mor. Den 19 mars hade Eric och Conor Clapton varit på cirkus på Long Island. Det var första gången som Conor umgicks ensam med sin far. Clapton ville att sonen och Del Santo skulle komma till London och bo med honom.

Strax efter klockan 11 den 20 mars gick Conor fram till ett fönster som en fönsterputsare glömt att stänga. Han tittade ut och föll ned på taket till ett trevåningshus, varefter han avled. Del Santo och ett hembiträde var i lägenheten, medan Eric Clapton var på en annan plats i New York. Han tog avsked av Conor på begravningsbyrån och kistan flögs sedan till London för begravning.

Begravningen ägde rum den 28 mars 1991 i St. Mary's Church i Ripley, där Clapton vuxit upp. Rockstjärnor som George Harrison och Phil Collins samt flera av Claptons barndomsvänner närvarade och många journalister bevakade begravningen. Tusentals kondoleanser inkom, bland annat från prins Charles och Keith Richards. Conor är gravsatt på St. Mary's kyrkogård.

Efterspel 
Efter Conors död förblev den tidigare alkoholiserade Clapton nykter, vilken han såg som den bästa hyllningen till sonen. Clapton skrev även låten "Tears in Heaven", tillsammans med Will Jennings, som handlar om saknaden efter Conor. Låten blev en av de mest spelade under 1990-talet. Även andra låtar av Clapton återspeglar känslorna för sonen, bland annat Lonely Stranger och Circus Left Town. I den senare berättar Clapton om sista gången han såg sin son i livet.

Referenser 

Män
Födda 1986
Avlidna 1991
Avlidna i barndomen
Personer från London
Olyckor i USA
Eira, Helsingfors

Eira (finska: Eira) är en stadsdel i Helsingfors i Finland. Den ligger i södra centrala Helsingfors nära vattnet. Många hus i Eira är ritade av arkitekten Lars Sonck, av vilka det mest kända är Eira sjukhus som blev färdigt 1905. Eira är känd för att vara en förmögen stadsdel och för sina jugendbyggnader. Många länder har placerat sina ambassader i stadsdelen. 

Stadsdelen fick sitt namn efter Eira sjukhus, vilket i sin tur fått sitt namn efter Eira sjukhus i Stockholm. Eira är i sin tur det svenska namnet på den fornnordiska läkekonstens gudinna Eir.

Stadsdelens historia

Eira är Helsingfors 6:e stadsdel och skapades i slutet på 1800-talet och i början på 1900-talet i samklang med dåtidens förhärskande trästadsteorier och den österrikiske arkitekten Camillo Sittes stadsbyggnadsteorier.

År 1905 presenterade arkitekterna Lars Sonck, Bertel Jung och Armas Lindgren sitt eget detaljplaneförslag över området, på basis av detta kom stadsingenjören W.O. Lille att skapa en ny detaljplan som godkändes 1908. Den största delen av byggnaderna färdigställdes innan första världskriget, under åren 1910-1914. Eftersom hela stadsdelen byggdes så gott som samtidigt kom området att få en arkitektonisk jugendform. Stadsdelen kompletterades ända fram till 1920-talet, och då mera i klassisistisk stil, men har kompletterats även senare.  

Ursprungligen var det tänkt att man skulle skapa en stadsdel med villabebyggelse, där en- och tvåfamiljshus placerades på tomterna. Istället genomfördes planen så att mindre våningshus uppfördes, men ändå bibehöll man villatanken. Under ungefär tio års tid skapades en stadsdel som är speciell för staden. De ursprungliga byggnaderna har bestått fram till idag, med några få undantag. Alla byggnader är inte arkitektoniskt betydelsefulla, men de osedvanliga byggnaderna samt gatunätverket gör stadsdelen till en trivsam, personlig och intim helhet.

Stadsdelen Eira anses vara arkitektoniskt och kulturhistoriskt värdefull och har skyddats i detaljplaneringen från år 1976. Stadsdelen är idag 8,7 ha stor och har 76 byggnader. Invånarantalet i början på 2004 uppgick till 1 046 personer.

Trafikförbindelser till och från Eira

Helsingfors stads trafikverk

spårvagnslinje 1A (Eira - Berghäll - Kottby)
spårvagnslinje 3B (Djurgården - Tölö - Eira - Berghäll - Djurgården)
spårvagnslinje 3T (Djurgården - Berghäll - Eira - Tölö - Djurgården)

buss 14  (Eira - Smedjebacka)
buss 14B (Ärtholmen - Mejlans kliniker)

Externa länkar 
 Pro Eira ry
Pickelhuva

En pickelhuva (tyska: Pickelhaube) är en typ av hjälm med karakteristisk pik på toppen, med piken i metall och skalet vanligen gjort i läder.

Bakgrund
Pickelhuvan infördes ursprungligen i den preussiska armén den 23 oktober 1842, men antogs kort därefter även av Preussens brandkårer och polisstyrkor. Övriga tyska stater införde också hjälmtypen med början i Oldenburg (1843) och till sist av Bayern (1886). Pickelhuvan antogs också av en del civila organisationer i Österrike-Ungern. Originalmodellen var tämligen hög (i genomsnitt 37 cm) men höjden på den preussiska pickelhuvan reducerades successivt 1857 och 1860.

Efter krigserfarenheter under 1800-talet infördes också flera andra förbättringar. Det kejserliga Tysklands artillerister bar en pickelhuva vars pik slutade i en kula. Tyska kyrassiärer bar pickelhuvor helt i metall. De olika tyska delstaternas pickelhuvor skilde sig från varandra då de hade olika dekorerade plåtar på framsidan, med antingen delstatens eller regementets vapen. En del pickelhuvor hade även kokarder i delstatens färger på hjälmens sida.  

Inom tyska armén ersattes pickelhuvan från 1916 med en stålhjälm (Stahlhelm) som gav bättre skydd för huvudet. Övertaliga pickelhuvor modifierades och delades ut till de tyska brandkårerna. Efter Första världskriget antog Preussens och andra tyska delstaters poliskårer tschakåer i stället. Många länder införde kopior eller egna varianter av pickelhuvor efter tyskt snitt inklusive Sverige-Norge (1845), Ryssland (1846) rumänska Moldavien (1847), Danmark (1851) och Spanien (1855). Efter den tyska segern i det Fransk-tyska kriget 1871 införde fler länder pickelhuvor inklusive USA (1872), Storbritannien (1878), Portugal (1885), Brasilien (1889), Chile (1890), Argentina (1900) och Mexiko (1910). Pickelhuvor har i någon mån en nutida användning i Sverige, Spanien och en del sydamerikanska länder.

Bilder

Referenser

Källor

Noter

Externa länkar

Militär utrustning
Hjälmar
Tysk krigsmateriel under första världskriget

fi:Kypärä#Tuliaseiden aika