kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Björn Nordqvist

Björn Axel Göte Nordqvist, född 6 oktober 1942 i Hallsberg, är en svensk före detta fotbollsspelare (mittback).

Björn Nordqvist var den stora backklippan i det svenska landslaget under 1960- och 1970-talen. Nordqvist har kommit att vara måttstocken för efterträdarna på mittbackspositionerna i landslaget (till exempel Patrik Andersson). Under en tid hade Nordqvist rekordet för antalet landskamper i världen. Nordqvist spelade även ishockey och bandy på a-lagsnivå.

Meriter
A-landskamper: 115 (1963-1978; lagkapten i 92 landskamper) 
VM-turneringar: 1970, 1974, 1978 (10 VM-matcher)
Guldbollen 1968
Fair Play-priset 1977
Invald i Svensk fotbolls Hall of Fame

Matcher i fotbollsallsvenskan: 362
Svensk mästare: 1962 och 1963 i IFK Norrköping
Svensk cupvinnare: 1969
Nederländsk mästare: 1975
Nederländsk cupmästare: 1974

Övriga meriter
Nordqvist medverkade som "Bagarn" Olsson i TV-serien Åshöjdens BK, som spelades in 1985.
Han medverkar också som sig själv i filmerna Svensson, Svensson - i nöd och lust och Fimpen.

Referenser

Externa länkar 
 

Födda 1942
Svenska fotbollsspelare
Fotbollsspelare i IFK Norrköping
Spelare i PSV Eindhoven
Fotbollsspelare i IFK Göteborg
Spelare i Örgryte IS Fotboll
Fotbollsspelare i Landskrona BoIS
Spelare i VM i fotboll 1970
Spelare i VM i fotboll 1974
Spelare i VM i fotboll 1978
Mottagare av Stora grabbars och tjejers märke
Män
Levande personer
Svenska ishockeyspelare
Svenska bandyspelare
Personer från Hallsberg
Svenska landslagsspelare i fotboll
Medlemmar i Svensk fotbolls Hall of Fame
Svenskar i Nederländerna
Spelare i Fotbollsallsvenskan
Svenska idrottare under 1900-talet
Alessandro Mazzola

Alessandro "Sandro" Mazzola, född 8 november 1942 i Turin är en italiensk före detta fotbollsspelare (mittfältare), son till Valentino Mazzola.

Mazzola var en av anledningarna till den italienska landslagsfotbollens renässans i slutet av 1960-talet och bidrog till landslagets framgångar under 1960- och 1970-talen med bland annat seger i EM 1968 på meritlistan. Mazzola firade stora framgångar också med sitt klubblag Inter där han spelade hela sin karriär och gjorde 417 ligamatcher och 116 ligamål. Mazzola har efter den aktiva spelarkarriären haft andra positioner inom samma klubb.

Meriter

I landslag

 VM i fotboll: 1966, 1970, 1974
 VM-silver 1970

 EM i fotboll: 1968
 EM-guld 1968

I klubblag
 Inter
 Europacupen: 1964, 1965

Italienska fotbollsspelare
Män
Födda 1942
Italienska landslagsspelare i fotboll
Spelare i Serie A
Spelare i FC Internazionale Milano
Spelare i VM i fotboll 1966
Spelare i VM i fotboll 1970
Spelare i VM i fotboll 1974
Spelare i Europamästerskapet i fotboll för herrar 1968
Levande personer
George Weah

George Manneh Weah, född 1 oktober 1966 i Monrovia, Liberia, är Liberias president sedan 22 januari 2018.

Weah är även en före detta fotbollsspelare (anfallare). 1995 tilldelades han Ballon d'Or, utmärkelsen till Europas bäste fotbollsspelare.

Den 26 december 2017 vann Weah presidentvalet i Liberia och tillträdde den 22 januari 2018 ämbetet som Liberias president. Han var presidentkandidat även i valet i Liberia 2005. Han är far till George Weah Jr, som bland annat spelat i AC Milans ungdomslag, och till Timothy Weah, som tidigare har spelat för Paris Saint-Germain FC.

Fotbollskarriär 
George Weah blev proffs i Europa 1988 då Arsène Wenger, dåvarande managern i AS Monaco, köpte över honom för den låga summan £12 000 från det kamerunska laget Tonnerre Yaoundé, som då hade vunnit ligan. Under senare delen av 1990-talet var Weah storstjärna i AC Milan. Den mycket tekniske och vindsnabbe Weah valdes, som förste afrikan, 1995 till Europas bäste fotbollsspelare (Ballon d'Or, Guldbollen), även om portugisen Eusébio, som föddes i Moçambique i dåvarande Portugisiska Östafrika, erhöll priset redan 1965.

Karriär som politiker 
George Weah var en av kandidaterna i presidentvalet i Liberia 2005, men förlorade till Ellen Johnson Sirleaf. I första valomgången i presidentvalet 2005 kom Johnson-Sirleaf tvåa med 175 520 vilket förde henne vidare till en andra omgång den 8 november mot George Weah. Den 11 november, när 97% av rösterna räknats, förklarade Liberias valkommission att Johnson Sirleaf var vald till att bli ny president. Weah krävde först att Liberias högsta domstol skulle avbryta rösträkningen, men accepterade sedan valresultatet.

Weah ställde även upp som kandidat i Liberias presidentval 2017 med den dåvarande vicepresidenten Joseph Boakai som motståndare. Weah vann sedan valet den 26 december 2017 och tillträdde som Liberias president den 22 januari 2018.

Meriter 
Kamerunsk mästare 1988 (med Tonnerre Yaoundé)
Fransk mästare 1994 (med Paris Saint-Germain)
Franska cupen 1991 (med Monaco), 1993 och 1995 (med Paris Saint-Germain)
Italiensk mästare 1996 och 1999 (med AC Milan)
FA-cupen 2000 (med Chelsea)
Landslagsspelare (Liberia)

Källor

Externa länkar 

Födda 1966
Liberianska politiker
Spelare i Africa Sports National
Spelare i Tonnerre Yaoundé
Spelare i AS Monaco FC
Spelare i Paris Saint-Germain FC
Spelare i AC Milan
Spelare i Chelsea FC
Spelare i Manchester City FC
Spelare i Olympique de Marseille
Spelare i Al-Jazira Club
Spelare i Ligue 1
Spelare i Serie A
Spelare i Premier League
Män
Fifa 100
Levande personer
Personer i Liberia under 1900-talet
Personer i Liberia under 2000-talet
Liberianska landslagsspelare i fotboll
Luigi Riva

Luigi "Gigi" Riva, född 7 november 1944 i Leggiuno, är en italiensk före detta professionell fotbollsspelare, anfallare som är den bästa målskytten genom tiderna i Italiens landslag. Han spelade nästan hela sina proffskarriär i Cagliari och utmärkte sig genom stark nickförmåga och sin vänsterfot vilket gjorde honom till en av sina generations bästa anfallare. 

Riva började sin karriär i Legnano 1962 men köptes nästa säsong av Cagliari där han stannade resten av karriären. Han debuterade för Cagliari i september 1964 i en ligamatch mot Roma. Riva tillbringade 13 av sina 14 säsonger som fotbollsspelare i Cagliari. Han spelade 315 ligamatcher och gjorde 164 ligamål för klubben och blev skyttekung i Serie A 1967, 1969 och 1970. Hans största merit inom klubblagsfotbollen kom 1970 då Cagliari sensationellt blev italienska mästare.

Han spelade 1965-1974 42 landskamper och gjorde 35 mål för det italienska landslaget som deltog i två VM-turneringar (VM 1970 och VM 1974). Han debuterade 27 juni 1965 i en landskamp mot Ungern. Han största framgång med landslaget blev EM-guldet på hemmaplan 1968 där han gjorde ett mål i finalen samt VM-silvret 1970 efter finalförlust mot Brasilien. Riva gjorde bland annat segermålet mot Västtyskland i semifinalen. 

Riva missade VM 1966 på grund av ett brutet ben han ådrog sig i en match mot Portugal kort innan turneringen. Han deltog sedan i VM 1970 men bröt benet på nytt kort därefter i en match mot Österrike. Efter VM 1974, där Riva var en av flera italienska spelare som spelade dåligt,  slutade Riva i landslaget och efter ett flertal svåra skador tvingades han avsluta fotbollskarriären 1978.

Idag är Riva en del av det italienska fotbollslandslagets lagledning och var med när Italien vann sitt fjärde VM-guld 2006.

Meriter 
 42 A-landskamper/35 mål
 VM-silver 1970
 Europamästare 1968

 Italiensk mästare 1970
 3 gånger skyttekung i Serie A

Italienska fotbollsspelare
Italienska landslagsspelare i fotboll
Spelare i Serie A
Spelare i Cagliari Calcio
Spelare i Europamästerskapet i fotboll för herrar 1968
Spelare i VM i fotboll 1970
Spelare i VM i fotboll 1974
Män
Födda 1944
Levande personer
Ruud Gullit

Ruud Gullit (, född 1 september 1962 i Amsterdam, Nederländerna, är en nederländsk fotbollstränare och före detta fotbollsspelare, känd som lagkapten och en dominerande kraft i både AC Milan och landslaget från senare delen av 1980-talet och några år in på 90-talet. Med Milan vann han Europacupen 1988/89 och 1989/90 och även Serie A tre gånger. I landslaget kom höjdpunkten i och med EM-titeln 1988 då Gullit inledde målskyttet då Nederländerna besegrade Sovjetunionen i finalen.

Gullit avrundade sin aktiva karriär som spelande tränare i Chelsea FC 1995–1998 och lade därefter skorna på hyllan för att satsa enbart på tränarkarriären. Hans senaste klubb som tränare var den ryska klubben FC Terek Groznyj från vilken han fick sparken i juni 2011.

Karriär
Ruud Gullit är ansedd som en av sin generations bästa offensiva mittfältare med stora framgångar i klubblaget AC Milan och seger i EM i fotboll 1988. Den tekniske holländaren bildade i såväl AC Milan som landslaget en stomme tillsammans med Marco van Basten och Frank Rijkaard.

Meriter

I klubblag
 Feyenoord
 Eredivisie: 1984
 Nederländska cupen: 1984

 PSV Eindhoven
 Eredivisie: 1986, 1987

 AC Milan
 Serie A: 1988, 1992, 1993
 Italienska Supercupen: 1988, 1992, 1994
 Europacupen: 1989, 1990
 Uefa Supercup: 1989, 1990
 Interkontinental Cup: 1989, 1990 (föregångare till VM för klubblag)

 UC Sampdoria
 Italienska Cupen: 1994

 Chelsea FC
 FA-cupen: 1997

I landslag
 Nederländerna
 EM-guld: 1988
 EM-semifinal: 1992
 VM-turneringar: 1990
 EM-turneringar: 1988, 1992

Individuellt
 Holländska Andraligans bästa spelare: 1981
 Eredivisies bäste spelare: 1984, 1986
 Eredivisies vice skyttekung: 1986 (24 mål)
 World Soccer Magazines utmärkelse Världens bäste fotbollsspelare: 1987, 1989. (2:a 1988, 3:a 1993)
 France Footballs utmärkelse Europas bäste fotbollsspelare: 1987 (2:a 1988)
 FIFAs utmärkelse Världens bäste fotbollsspelare: 1987
 Årets Idrottare i Holland: 1987
 Silverbollen som näst bäste spelare i EM 1988
 Uttagen i All Star Team i EM: 1988, 1992
 Silverbollen som Premier Leagues näst bäste spelare: 1996
 Chelseas bäste spelare: 1996
 Med på FIFA 100 över de 125 då bästa levande spelarna, utsedd av Pelé 2004

Referenser 

Nederländska fotbollsspelare
Nederländska landslagsspelare i fotboll
Nederländska fotbollstränare
Spelare i HFC Haarlem
Spelare i Feyenoord
Spelare i PSV Eindhoven
Spelare i AC Milan
Spelare i UC Sampdoria
Spelare i Chelsea FC
Spelare i Eredivisie
Spelare i Eerste Divisie
Spelare i Serie A
Spelare i Premier League
Spelare i Europamästerskapet i fotboll för herrar 1988
Spelare i VM i fotboll 1990
Spelare i Europamästerskapet i fotboll för herrar 1992
Tränare i Chelsea FC
Tränare i Newcastle United FC
Tränare i Feyenoord
Tränare i Los Angeles Galaxy
Tränare i FK Achmat Groznyj
Fifa 100
Födda 1962
Levande personer
Män
Idrottare från Amsterdam
Nederländska idrottare under 1900-talet
Personer i Nederländerna under 2000-talet
Jairzinho

Jairzinho, eg. Jair Ventura Filho, född 25 december 1944 i Caxias i Brasilien, är en före detta professionell fotbollsspelare, högerytter.

Jairzinho deltog i VM redan 1966 som vänsterytter men det var som högerytter och efterträdare till legendariske Garrincha han spelade som bäst. Jairzinho vann VM i fotboll 1970  med Brasilien. Han är den ende som gjort mål i samtliga matcher under en VM-turnering, vilket han gjorde 1970, totalt 7 mål/6 matcher. Jairzinho deltog även i VM 1974 men nådde inte upp i samma klass som 1970 då han tillsammans med  Pelé och Tostão ansågs vara turneringens bästa spelare.

Jairzinho är en av de bästa kantspelarna genom tiderna fast det var mot hans vilja. Egentligen var han center men eftersom hans karriär sammanföll med Peles tid som landslagscenter fick Jairzinho endast spela center i sitt sista VM 1974.

Meriter 
 Landskamper: 87 (44 mål)
 VM-turneringar: 1966, 1970, 1974
 Världsmästare: 1970
 Copa Libertadores: 1976 med Cruzeiro

Klubbar 
 1962-1974 - Botafogo FR, Brasilien
 1974-1975 - Olympique de Marseille, Frankrike
 1975-1976 - Cruzeiro Esporte Clube, Brasilien
 1977          - Portuguesa FC, Venezuela
 1978-1979 - Esporte Clube Noroeste, Brasilien
 1979          - Nacional Fast Clube, Brasilien
 1980-1981 - Club Jorge Wilstermann, Bolivia
 1981-1982 - Botafogo FR, Brasilien

Brasilianska fotbollsspelare
Brasilianska landslagsspelare i fotboll
Födda 1944
Män
Levande personer
Fotbollsspelare i Botafogo FR
Spelare i Olympique de Marseille
Spelare i Kaizer Chiefs FC
Spelare i Cruzeiro EC
Spelare i Club Jorge Wilstermann
Spelare i VM i fotboll 1966
Spelare i VM i fotboll 1970
Spelare i VM i fotboll 1974
Förbundskaptener för Gabons herrlandslag i fotboll
Världsmästare i fotboll
Hans Krankl

Hans Krankl, egentligen Johann Krankl,  född 14 februari 1953 i Wien, är en österrikisk före detta fotbollsspelare, anfallare. Han är numera fotbollstränare.

Karriär
Krankl var en av Europas bästa anfallare i slutet av 1970-talet och rankas som en av Österrikes största spelare genom tiderna. Krankls stora stund med Österrikes herrlandslag i fotboll var 1977-1978 då man hade flera stora framgångar. 1977 kvalificerade sig Österrike för första gången sedan 1958 för VM i fotboll. 1978 gjorde Österrike en av sina bästa VM-turneringar då man tog sig vidare till det andra gruppspelet efter bl.a. seger mot Sverige i det första gruppspelet. Krankl var den lysande stjärnan i laget som vann prestigemötet mot de regerande världsmästarna Västtyskland med 3-2. Krankl gjorde två mål inklusive Österrikes segermål i landets första seger mot Tyskland på 37 år. Krankl var även med i VM 1982 i Spanien då Österrike återigen tog sig vidare från det första gruppspelet. 

Krankl vann Cupvinnarcupen med Barcelona 1979 men återvände snart till Österrike där han spelade för flera olika klubbar innan han avslutade karriären 1989.

Efter den aktiva karriären har Krankl verkat som tränare. 2002-2005 var Krankl förbundskapten för Österrikes landslag.

Meriter
Rapid Wien
Österrikiska Bundesliga: 1982, 1983
Österrikiska cupen: 1976, 1983, 1984, 1985

Barcelona
Cupvinnarcupen: 1979
Copa del Rey: 1981

Externa länkar
Spelarbiografi om Hans Krankl (svenska)

Födda 1953
Österrikiska fotbollsspelare
Österrikiska fotbollstränare
Österrikiska landslagsspelare i fotboll
Spelare i Rapid Wien
Fotbollsspelare i FC Barcelona
Spelare i First Vienna FC
Spelare i FC Red Bull Salzburg
Spelare i La Liga
Spelare i Österreichische Fußball-Bundesliga
Spelare i VM i fotboll 1978
Spelare i VM i fotboll 1982
Tränare i SK Rapid Wien
Tränare i FC Tirol Innsbruck
Tränare i FC Red Bull Salzburg
Tränare i SC Fortuna Köln
Män
Levande personer
Idrottare från Wien
Serie A (olika betydelser)

Serie A är den högsta serien i flera sporter i Italien och kan avse:
Serie A (damfotboll) – den högsta serien i fotboll för damer
Serie A – den högsta serien i fotboll för herrar
Serie A (basket) – den högsta serien i basket för herrar
Serie A1 (basket) – den högsta serien i basket för damer
Serie A (ishockey) – den högsta serien i ishockey för herrar
Serie A1 i volleyboll (damer) – den högsta serien i volleyboll för damer
Superlega– den högsta serien i volleyboll för herrar (tidigare kallad Serie A1)

Se även
 Serie A1 
 Serie A2

A
Stanley Matthews

Sir Stanley Matthews, född 1 februari 1915 i Hanley, Stoke-on-Trent, död 23 februari 2000, var en engelsk fotbollsspelare (högerytter).

Biografi 
Stanley Matthews föddes som den tredje av fyra söner till den lokale boxaren Jack Matthews (känd som "Den boxande barberaren"). Hans uppfostran kännetecknades av disciplin, målmedvetenhet samt gott sportsmanskap, något som han fick stor nytta av under hela sin fotbollskarriär. Utsedd såväl som "European Footballer of the Year" som "Football Writers' Association Footballer of the Year" och var därmed 1956 först om att erhålla dessa båda utmärkelser. Som naturlig högerytter blev han en legend inom den engelska fotbollen och spelade sin sista ligamatch 1965 vid 50 års ålder, för sin dåvarande klubb Stoke City. Dessförinnan hade han under sin 33 år långa ligakarriär spelat för bara en annan klubb, Blackpool FC. Han utsågs till årets spelare i England 1948 och 1963. På planen gick Matthews under smeknamnet "Wizard of the Dribble" (Dribblingstrollkarlen). Han var vegetarian och nykterist.

Matthews blev professionell fotbollsspelare i Stoke City redan vid 17 års ålder och han spelade sin första landskamp för Englands landslag 1934 vid 19 års ålder. Den sista landskampen spelade han 1957 och han var då 42 år gammal. Det är fortfarande den högsta ålder, som någon haft och spelat i den engelska landslagströjan. Matthews spelade sin sista tävlingsmatch vid 55 års ålder.

Utanför Stoke Citys hemmaarena Britannia Stadium finns en staty av Matthews. Se bilden.

Efter sin avskedsmatch adlades Matthews, och kunde därefter gå under namnet Sir Stanley Matthews.

Externa länkar 

Engelska landslagsspelare i fotboll
Födda 1915
Avlidna 2000
Män
Spelare i Stoke City FC
Spelare i Blackpool FC
Spelare i English Football League
Spelare i VM i fotboll 1950
Spelare i VM i fotboll 1954
Personer från Stoke-on-Trent
Stora Zimbabwe

Stora Zimbabwe (Great Zimbabwe) var en medeltida stad, numera ruinstad, i Zimbabwe, som upptogs på Unescos världsarvslista 1986.

Ziimba remabwe betyder ungefär den storslagna stenbyggnaden på shona och är fornlämningarna efter en stad, troligtvis huvudstaden, i det stora Munhumutapariket. Riket omfattade nuvarande Zimbabwe och Moçambique. Den moderna staten Zimbabwe tog sitt namn från denna stad. Här fann man även nationalsymbolen Zimbabwefågeln.

Staden byggdes, och beboddes av shonafolket mellan 400-talet och 1400-talet, vilket gör dessa ruiner de äldsta, och största i Afrika söder om Sahara. Som mest antas staden ha haft omkring 18 000 invånare och omfattar 7 km². i ruinområdets tre arkitektoniska grupper, kallade Kullområdet (Hill Complex), Dalområdet (Valley Complex) och den välkända Stora borgområdet (Great Enclosure). Man har än så länge funnit över 300 byggnader bara i Stora borgområdet.

Staden var ett betydande handelscentrum. Ingen vet varför platsen så småningom övergavs, kanske var det torka, sjukdomar eller helt enkelt att gruvorna inte längre gav lika mycket silver som de tidigare gjort.

Europeiska besökare
Köpmän från Portugal var de första utlänningarna som kom till lämningarna av denna forna stad under tidigt 1500-tal, trodde de funnit den mytomspunna drottningen av Sabas stad. På 1800-talet blev det välkänt för brittiska läsare av James Theodore Bents The Ruins of Mashonaland. Bent, som endast hade arkeologiska erfarenheter från Grekland och Mindre Asien menade att ruinerna var byggda av fenicier. Man hade på den tiden svårt att tro att de kunnat byggas av folk med ursprung i södra Afrika, utan de måste ha någon koppling till medelhavsområdet eller till något bibliskt. Alla sådana spekulationer kunde dock motbevisas under 1900-talet.

Externa länkar

Världsarv i Zimbabwe
Ruinstäder
Ej längre existerande städer
Världsarv inskrivna 1986
World Monuments Watch
Utvecklingspsykologi

Utvecklingspsykologi är vetenskapen om människans kognitiva och sociala utveckling och behandlar i första hand människans psykologiska utveckling under barndomen och ungdomsåren. Man delar upp utvecklingen i faser eller steg, detta dels för att underlätta pedagogiskt, men också för att det finns en överensstämmelse mellan dessa steg och den neurala utvecklingen.

Inom psykodynamisk tradition kopplar man samman barnets utveckling och "tidiga störningar" med hur den vuxna individen mår.

Olika teorier om utvecklingsfaser 
Vilka utvecklingsfaserna är och när man träder in i dem finns det olika tankar kring:

Jean Piaget (1896–1980) talade mycket om barnets kognitiva utveckling och delade upp den i fyra stadier: den sensomotoriska fasen (0 till ca 2 år), den för-operationella fasen (2 till ca 6/7 år), den konkret-operationella fasen (6/7 till ca 11/12 år) och den formal-operationella fasen (11/12 år till ca 15 år). Exempel på delsteg i utvecklingen är "objektskonstans" och förmågan till hypotetiskt tänkande. Vidare använde Piaget två begrepp för att beskriva processerna hur en individ tar till sig ny kunskap, ackommodation och assimilation.

Erik H. Erikson (1902–1994) utgick från Sigmund Freuds tankar om psykosexuell utvecklingsteori men ställde upp livet i åtta åldrar, från födsel till död, där människan i varje steg ställs inför en konflikt mellan två poler, till exempel "Identitet kontra Rollförvirring". Läs vidare i avsnittet om Eriksons psykosociala utvecklingsteori.

Margaret Mahler (1897–1985) studerade spädbarns utveckling och skapade den så kallade objektrelationsteorin, som beskriver "barnets psykiska födelse" fram till treårsåldern.

I Sverige var professor Stina Sandels (1908–1990) den första som forskade kring utvecklingen hos barn i åldrarna 1,5 till 8,5 år.

Se även 
 Anknytningsteori
 Intellektuell funktionsnedsättning/utvecklingsstörning
 Mognad (psykologi)
 Neuropsykologi
 Sociokulturellt perspektiv på lärande (Lev Vygotskij)

Referenser

Externa länkar
Sydkoreas herrlandslag i fotboll

Sydkoreas herrlandslag i fotboll representerar Republiken Korea (Sydkorea) i fotboll på herrsidan, och är sedan slutet av 1980-talet ett av de ledande asiatiska landslagen med kontinuerligt deltagande i VM och olympiska sommarspel (som U-23-landslag).

Historia 
Sydkorea, som var japansk koloni 1910–1945, spelade sin första match under 1948 års olympiska spel och vann mot Mexiko med 5–3, men förlorade senare stort i kvartsfinalen mot blivande olympiska mästarna Sverige, som vann med hela 12–0, vilket är Sydkoreas största förlust någonsin.

Sydkorea spelade sitt första VM 1954, och slutade sist i sin grupp (med fyra landslag som endast spelade två matcher och inte tre) efter storförluster med hela 0–9 mot blivande finalisterna Ungern följd av grupptrean Turkiet med hela 0–7 (och den tredje matchen mot blivande världsmästarna Västtyskland uteblev).

Sydkoreas första VM efter 1954 var 32 år senare i Mexiko, där de gjorde sitt första VM-mål men förlorade med 1–3 i första matchen mot blivande världsmästarna Argentina, och fick i nästa match mot Bulgarien sitt första VM-poäng genom att få oavgjort resultat 1–1 genom en kvittering av Kim Jong-boo, men blev utslagna redan i gruppspelet efter nästa match i vilken Italien pressades men vann knappt med 3–2.

Första gången Sydkorea gick vidare från gruppspelsfasen var 2002, då Sydkorea och Japan var gemensamma värdländer såväl som de första asiatiska värdländerna för VM, då Sydkorea vann en VM-match för första gången genom att slå Polen med 2–0 och, efter en oavgjord match mot USA, även Portugal med 1–0, följt av Italien i åttondelsfinalen efter en sen kvittering av Seol Ki-hyeon och ett sent golden goal av Ahn Jung-hwan (som även gjorde kvitteringsmålet mot USA), och sist i kvartsfinalen (som blev mållös) slogs även Spanien efter en spansk straffspark räddad av Lee Woon-Jae. Efter att ha blivit det första asiatiska landslaget som nått VM-semifinal förlorade Sydkorea mot blivande finalisterna Tyskland efter ett avgörande mål av Michael Ballack i mitten av andra halvlek, och även mot blivande bronsmedaljörerna Turkiet, som i matchen om tredjepris tog en ledning redan efter 11 sekunder genom det hittills snabbaste VM-målet någonsin, gjort av Hakan Şükür och senare inför andra halvlek hade tagit en ledning med 3–1 före en sen reducering till 3–2 av Song Chong-gug.

Efter fjärdeplatsen i hemma-VM 2002 har Sydkorea som bäst nått åttondelsfinal i VM (2010 i Sydafrika och 2022 i Qatar).

Statistik

Resultat i VM 

* Oavgjorda matcher inkluderar matcher som avgjorts genom straffsparksläggning.

Kända spelare 
 Cha Bum-kun
 Park Ji-sung
 Lee Young-pyo
 Park Chu-young
 Son Heung-min

Förbundskaptener 
 Guus Hiddink
 Dick Advocaat

Se även 
 Sydkoreas damlandslag i fotboll
 Nordkoreas herrlandslag i fotboll

Referenser

Externa länkar
 Rec. Sport. Soccer Statistics Foundation - Sydkoreas herrlandskamper i fotboll

Fotboll i Sydkorea
Fotbollslandslag
Fotboll
Landslag startade 1948
WP:Projekt Korea