kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Otto Rasch

Emil Otto Rasch, född 7 december 1891 i Friedrichsruh, död 1 november 1948 i Wehrstedt, var en tysk promoverad jurist och SS-Brigadeführer. I egenskap av befälhavare för Einsatzgruppe C var han ansvarig för massakern i Babij Jar år 1941.

Biografi 
Otto Rasch studerade rättsvetenskap, politisk ekonomi och filosofi vid olika tyska universitet. Han promoverades i rättsvetenskap och politisk ekonomi och kallades därför ”Dr. Dr. Rasch”. Hans avhandlingar har titlarna "Dialektgeographie des Kreises Eschwege" (1912) och "Wohnungsmarkt und Wohnungspolitik in England in der Kriegs- und Nachkriegszeit" (1922).

Kort efter Adolf Hitlers maktövertagande år 1933 blev Rasch utnämnd till borgmästare i Radeberg och 1934–1936 var han överborgmästare i Wittenberg.

Andra världskriget 
Den 22 juni 1941 inleddes Operation Barbarossa, Tysklands anfall på den forna bundsförvanten Sovjetunionen. I kölvattnet på de framryckande tyska arméerna följde fyra särskilda mobila insatsgrupper, Einsatzgruppen, vars uppgift var att eliminera för Tredje rikets intressen misshagliga personer, det vill säga judar, zigenare, partisaner och bolsjevikiska partikommissarier, så kallade politruker. Reinhard Heydrich, chef för Reichssicherheitshauptamt (RSHA), Nazitysklands säkerhetsministerium, hade före Operation Barbarossa utnämnt Rasch till befälhavare för Einsatzgruppe C, som följde Armégrupp Süd in i Ukraina. När Heydrich skulle välja ut befälhavare för Einsatzgruppen, förelåg särskilda urvalskriterier. Förutom att helt bekänna sig till nazismens ideologiska syn på judar, bolsjeviker och slaver skulle officerarna ha utmärkt sig genom "energisk hänsynslöshet" och effektivitet under sin hittillsvarande karriär. Rasch och flera andra höga officerare, däribland Walter Stahlecker, Arthur Nebe och Otto Ohlendorf, inom SD erhöll intensiv utbildning och träning vid gränspolisskolan i Pretzsch. Tre av de fyra insatsgruppernas befälhavare innehade doktorsgrad i juridik; de tillhörde SS:s intellektuella elit.

Under Raschs tid som befälhavare från juni till oktober 1941 mördades 40 669 ukrainska civilpersoner. Denna siffra inbegriper massakern på 33 771 ukrainska judar i Babij Jar den 29 och den 30 september 1941.

Mellan 1942 och 1945 var Rasch direktör för det petrokemiska företaget Kontinentale Öl.

Rasch åtalades vid Einsatzgruppenrättegången som inleddes den 29 september 1947, men åtalet lades ned den 5 februari 1948 på grund av hälsoskäl, eftersom han led av långt framskriden Parkinsons sjukdom.

Utmärkelser 
 Järnkorset av andra klassen
 Tilläggsspänne till Järnkorset av andra klassen
 Krigsförtjänstkorset av andra klassen utan svärd
 Ärekorset (Ehrenkreuz für Frontkämpfer)
 Landesorden
 SA:s idrottsutmärkelse i brons
 SS Hederssvärd
 SS-Ehrenring (Totenkopfring)

Populärkultur 
Otto Rasch förekommer i Jonathan Littells roman De välvilliga.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 
 
 
 
 
 

Födda 1891
Avlidna 1948
Män
Personer från Schleswig-Holstein
Borgmästare i Tyskland
Personer inom Einsatzgruppen
SS-Brigadeführer
Mottagare av Krigsförtjänstkorset av andra klassen
Sandra Day O'Connor

Sandra Day O'Connor, född 26 mars 1930 i El Paso, Texas, är en amerikansk jurist som mellan 1981 och 2005 var den första kvinnliga domaren i USA:s högsta domstol.

O'Connor föddes i El Paso i Texas men växte upp på en boskapsranch utanför Duncan i Greenlee County, Arizona.

Hon utnämndes till ledamot i högsta domstolen av Ronald Reagan.

Efter att hon den 1 juli 2005 meddelat att hon tänker avgå från högsta domstolen, nominerade president George W. Bush John G. Roberts, Jr som hennes efterträdare. När sedan domstolens ordförande William Rehnquist avled drogs den kandidaturen tillbaka och Roberts nominerades och valdes istället till posten som ordförande. President Bush nominerade därefter Harriet Miers som efterträdare till O'Connor. Miers drog tillbaka sin kandidatur och Samuel Alito nominerades istället.

O'Connor var med i Iraq Study Group, kommissionen ledd av James Baker och Lee Hamilton, som i december 2006 publicerade sina rekommendationer för en ny strategi i Irakkriget.

Källor

Externa länkar
Iraq Study Group: Members på USIP:s webbplats

Domare vid USA:s högsta domstol
Födda 1930
Kvinnor
Levande personer
Personer från El Paso
Mottagare av Frihetsmedaljen
Amerikanska republikaner
Alumner från Stanford University
Alumner från Stanford Law School
Adolf Ott

Adolf Ott, född 29 december 1904 i Waidhaus, död 10 oktober 1973 i Inzell, var en tysk SS-Obersturmbannführer (1941).

Ott var från februari 1942 till januari 1943 chef för Sonderkommando 7b inom Einsatzgruppe B och därmed ansvarig för massmord på otaliga människor i Ryssland och Vitryssland.

Under Einsatzgruppenrättegången 1947–1948 hävdade Ott att man ingalunda kunde ifrågasätta Führerns order om utrotning av judar. Ott menade, att han endast hade lytt order. Ott dömdes till döden genom hängning, men straffet omvandlades 1951 till livstids fängelse. Han frisläpptes dock redan i maj 1958.

Referenser

Noter

Webbkällor

Tryckta källor 
 

Födda 1904
Avlidna 1973
Män
Bayrare
Personer inom Einsatzgruppen
Personer dömda för krigsbrott i andra världskriget
SS-Obersturmbannführer
Mottagare av Krigsförtjänstkorset av andra klassen
Junior Senior

Junior Senior är en dansk popgrupp som bildades 1998. Gruppen bestod av Jeppe Laursen (Senior) och Jesper Mortensen (Junior). Deras mest kända låt är möjligen Move your Feet från deras första album.

Diskografi

Album
 D-D-Don't Don't Stop the Beat (2003)
 Boy Meets Girl EP (2003)
 Hey Hey My My Yo Yo (2005)

EPs
 Boy Meets Girl EP (2003)
 Say Hello Wave Goodbye (2013)

Singlar
 "White Trash" (2003)
 "Shake Your Coconuts" (2003)
 "Boy Meets Girl" (2003)
 "Rhythm Bandits" (2003)
 "Good Girl Bad Boy" (2003)
 "Move Your Feet" (2003)
 "Hello" (2005)
 "Take My Time" (2005)
 "Dance, Chance, Romance (2005)
 "Itch U Can't Skratch" (2005) 
 "No No No's" (2005)
 "I Like Music" (2005)
 "We R the Handclaps" (2005)
 "Ur a Girl" (2005)
 "Happy Rap" (2005)
 "Hip Hop a Lula" (2005)
 "I Can't Rap, I Can't Sing But I Would Do Anything (2007)
 "Together For One Last Dance" (2007)

Externa länkar

 
 
 
 

Danska popgrupper
Ernst Biberstein

Ernst Emil Heinrich Biberstein, född Ernst Szymanowski 15 februari 1899 i Hilchenbach, död 8 december 1986 i Neumünster, var en tysk SS-Obersturmbannführer, evangelisk pastor.

Biberstein var mellan september 1942 och maj 1943 chef för Einsatzkommando 6 inom Einsatzgruppe C och ansvarig för massmord på drygt 3 000 judar i Ukraina. Han övervakade även avrättningar i gasvagnar.

Vid Einsatzgruppenrättegången 1947–1948 dömdes Biberstein till döden genom hängning, men straffet omvandlades 1951 till livstids fängelse. Han frisläpptes dock redan 1958.

Referenser

Externa länkar
 Nordelbischen Evangelisch-Lutherischen Kirche: Ernst Szymanowski

Födda 1899
Avlidna 1986
Personer inom Einsatzgruppen
Personer dömda för krigsbrott i andra världskriget
Män
Personer från Nordrhein-Westfalen
SS-Obersturmbannführer
Enhetspartiet för mänskliga rättigheter

Enhetspartiet för mänskliga rättigheter, i förkortning PBDNJ för Partia Bashkimi për të Drejtat e Njeriut på albanska, är ett politiskt parti i Albanien med en ganska liberal inriktning. Partiledaren är Vasilis Melos.

Partiet grundades under namnet Omonia (Grekiska minoritetspartiet) år 1992 för att företräda den grekiska minoriteten i landet. Paritet förbjöds 1997 under Sali Berishas autokratiska regim. Omonia fick ändra namnet till det nuvarande efter att en ny lag trädde i kraft i Albanien som innebar att ett minoritetsparti måste företräda alla minoriteter i landet.

Partiet beskriver sig självt som centrist och tror på minoritetspolitik, social liberalism och medborgerlig nationalism. 

Partiet har haft platser i parlamentet ända sedan 1999 års val, tre platser 2001, två platser 2005 och en plats 2009.

Liberala partier i Albanien
Politiska partier bildade 1992
BACH-motiv

BACH-motiv är inom musiken notsekvensen b, a, c och h. Detta fyratonsmotiv har använts av många kompositörer, vanligen som en hyllning till Johann Sebastian Bach. Att man kan tolka notbilden som ett kors, betyder att Bach också uppfattade motivet som en religiös symbol.

J. S. Bach själv använde motivet i en fuga i den avslutande delen av Die Kunst der Fuge (BWV 1080), ett arbete han inte avslutade innan han dog 1750. Det verkar som om motivet även finns med i flera av hans övriga verk såsom i slutet av den fjärde av de kanoniska variationerna av Vom Himmel Hoch (BWV 769). Förekomsten i näst sista notraden i Kleines harmonisches Labyrinth (BWV 591) anses inte särskilt framträdande och detta arbete kan till och med vara oäkta (Johann David Heinichen anses av vissa vara kompositören). I många stycken används inte de exakta noterna B-A-C-H utan en transponering.

Motivet används ofta av andra kompositörer i fugor och annan musik som använder sig av kontrapunkt, kanske för att Bach själv använde det i en fuga.

Arbeten som på ett framträdande sätt använder BACH-motivet är bland andra, i kronologisk ordning:

Robert Schumann - Sex fugor för orgel, pedalpiano eller orgelharmonium, opus 60 (1845)
Robert Schumann - Symfoni nr 2 i C-dur, opus 61 (viktig funktion för att introducera Bachs musik i andra trion i andra satsen) 
Franz Liszt - Fantasie und Fuge über das Thema B-A-C-H, för orgel (1855, senare arrangerad för piano)
Nikolaj Rimskij-Korsakov - Variationer över BACH, för piano (1878)
Max Reger - Fantasi och fuga över B-A-C-H för orgel (1900)
Ferruccio Busoni - Fantasia contrappuntistica för piano (första versionen 1910, senare versioner 1912 och 1922)
Arthur Honegger - Prélude, Arioso, Fughette för piano (1932, senare arrangerad för stråkorkester)
Francis Poulenc -  Valse-improvisation sur le nom Bach för piano (1932)
Ralph Vaughan Williams - Symfoni No.4 (1934)
Lars Sandberg (kompositör) - Omfattning, för violin och piano (1991)
Anton Webern - Stråkkvartett Opus 28 (1937-38)
Jean Coulthard - Variationer över BACH för piano (1952)
Luigi Dallapiccola - Quaderno musicale di Annalibera (1952)
Arvo Pärt - Collage över B-A-C-H för stränginstrument, oboe, cembalo och piano (1964)
Rudolf Brucci - Metamorfosis B-A-C-H för stränginstrument (1974)
Milos Sokola - Passacaglia quasi Toccata on B-A-C-H  för orgel (1976)
Alfred Schnittke - Concerto Grosso No. 3 (1985)
Ron Nelson - Passacaglia (Homage on B-A-C-H) för blåsensemble (1990-talet)

Musikteori
Musikanalys
Kittlingstortyr

Kittlingstortyr är när man blir kittlad en längre tid och att den som blir kittlad inte kan försvara sig. Till exempel är den som blir kittlad bunden med rep eller bojor eller så är personen i fråga fasthållen.

De människor som är mycket kittliga kan få panik av en kittling som inte upphör när de själva vill. Andningssvårigheter kan också hända, då man skrattar så mycket så att man inte hinner andas. Kittlingstortyr kan även brukas i BDSM-sammanhang.

Se även
Skratt som dödsorsak

Tortyr
Känsel
Diane Kruger

Diane Kruger, född Heidkrüger den 15 juli 1976 i Algermissen nära Hildesheim i Niedersachsen, är en tysk-amerikansk skådespelare och före detta fotomodell.

Kruger föddes i Algermissen 12 km norr om Hildesheim. 11 år gammal bestämde hon sig för att bli ballerina och började under sommarloven praktisera på Royal Ballet i London, samtidigt som hon deltog i balettskolan i Hildesheim. Men efter två år skadade hon sig allvarligt i sitt ena knä och fick ge upp karriären. 

När Kruger var 15 år gammal skickade hennes dåvarande pojkvän in foton på henne till en modelltävling; hon vann tävlingen och flyttade till Paris året därpå. Vid 21 års ålder bestämde sig Kruger för att bli skådespelerska och började på en dramaskola. Hon har spelat mot bland andra Brad Pitt, Orlando Bloom, Nicolas Cage Eric Bana och Liam Neeson.

Diane Kruger var mellan 2006 och 2016 i en relation med skådespelaren Joshua Jackson. Sedan 2016 har hon ett förhållande med skådespelaren Norman Reedus. Paret har ett barn fött 2018.

Filmografi (i urval)

Källor 
Ubba Agence Artistique, agentur | Diane Kruger

Noter

Externa länkar 

 

Födda 1976
Tyska fotomodeller
Tyska skådespelare under 2000-talet
Kvinnor
Levande personer
Personer från Hildesheim
Josh Hartnett

Joshua Daniel "Josh" Hartnett, född 21 juli 1978 i Saint Paul i Minnesota, är en amerikansk skådespelare.

Biografi 
Josh Hartnett har svenska och irländska rötter. Han föddes i delstaten Minnesota och växte upp med sin pappa, Daniel Hartnett, och styvmamman Molly i en romersk-katolsk familj.

Hans första större roll var i TV-serien Cracker (1997–1999). 1998 gjorde han långfilmsdebut i skräckfilmen Alla helgons blodiga natt – 20 år senare. Han spelade därefter tonårsroller i Faculty (1998) och Virgin Suicides (1999). Under början av 2000-talet gjorde han genombrott på bred front genom huvudrollerna i filmerna Pearl Harbor och Black Hawk Down (båda 2001).

Filmografi i urval 

 (16 avsnitt)

 (27 avsnitt)

Referenser

Noter

Externa länkar 

 

Födda 1978
Amerikanska skådespelare
Amerikanska scenskådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Personer från Saint Paul, Minnesota
Män
Levande personer
Alumner från State University of New York at Purchase
Du som härlig ställde

Du som härlig ställde är en lov- och nyårspsalm av Johan Olof Wallin. Den skrevs redan 1811 och är därmed en av författarens tidigare psalmer.

Texten består av fem verser, varav den sista är "ståvers".

Musiken (G-dur 2/4 år 1819, F-dur, 2/2 år 1939) är troligen svensk och känd från år 1624, men anges i 1939 års koralbok som "troligen svensk (Rappehandskriften 1675)".

Publicerad i
1819 års psalmbok som nr 406 under rubriken "Med avseende på särskilda personer, tider och omständigheter: Årets början och slut: Nyårspsalmer".
1937 års psalmbok som nr 2 under rubriken "Guds majestät och härlighet, Guds lov".
Den svenska psalmboken 1986 som nr 330 under rubriken "Lovsång och tillbedjan".

Externa länkar
Hos Projekt Runeberg finns noterna till melodin

Svenska psalmer
Nyårspsalmer
Lovpsalmer
Höga majestät, vi alla

Höga majestät är en lovpsalm från 1812 av Samuel Johan Hedborn som bearbetades 1835. Den avslutas med en variant av den aronitiska välsignelsen, "Oss välsigna och bevara". Texten bearbetades för Den svenska psalmboken 1986 av Britt G. Hallqvist 1983.

Musiken är av Philipp Nicolai ur Freuden Spiegel dess ewigen Lebens från 1599. Melodin kallas "koralernas konung" (till skillnad från "koralernas drottning").

Publicerad i
1819 års psalmbok som nr 3 under rubriken "Sanningen och trösten av Guds varelse".
Stockholms söndagsskolförenings sångbok 1882 som nr 81 under rubriken "Psalmer" med sjunde versen.
Sionstoner 1889 som nr 434 med verserna 5-7, under rubriken "Psalmer"
Hjärtesånger 1895 den 7:e versen, som nr 188 under rubriken "Vid bönestunder".
Metodistkyrkans psalmbok 1896 som nr 56 under rubriken "Gud och hans egenskaper".
Svensk söndagsskolsångbok 1908 som nr 1 under rubriken "I Guds härlighet".
Svenska Missionsförbundets sångbok 1920 som nr 2 under rubriken "Guds härlighet".
Svenska Frälsningsarméns sångbok 1922 som nr 19 under rubriken "Inledningssånger och psalmer ".
Svensk söndagsskolsångbok 1929 som nr 16 under rubriken "Guds makt och härlighet".
Segertoner 1930 som nr 377 under rubriken "Avslutningssånger".
1937 års psalmbok som nr 3 under rubriken "Guds lov".
Sionstoner 1935 som nr 51 under rubriken "Guds lov".
Förbundstoner 1957 som nr 8 under rubriken "Guds härlighet och trofasthet: Tillbedjan och lov".
Sionstoner 1972 som nr 3.
Den svenska psalmboken 1986 som nr 329 under rubriken "Lovsång och tillbedjan".
Svensk psalmbok för den evangelisk-lutherska kyrkan i Finland (1986) som nr 297 under rubriken "Glädje och tacksamhet" med titelraden "Gud, allsmäktige, må alla".
Psalmer och Sånger 1987 som nr 335 under rubriken "Lovsång och tillbedjan". 
Lova Herren 1988 som nr 4 under rubriken "Guds majestät och härlighet".

Externa länkar
Hos Svenska Akademien återfinns psalmtexten från 1819 i "Den gamla psalmboken" i PDF
Hos Projekt Runeberg finns noter till melodin.

Referenser

Noter 

Svenska psalmer
Lovpsalmer
Margaret Rutherford

Dame Margaret Rutherford DBE, född 11 maj 1892 i Balham, Wandsworth, London, död 22 maj 1972 i Chalfont St Peter, Buckinghamshire, var en brittisk skådespelare.

Margaret Rutherford arbetade som pianolärarinna och talpedagog innan hon började studera drama vid Old Vic. Hon gjorde scendebut 1925 och 1933 gjorde hon sitt första framträdande i London samt filmdebuterade 1936. Bland hennes mest minnesvärda filmroller märks den som cyklande medium i Min fru går igen 1945 och som den frågvisa Miss Marple i några Agatha Christie-deckare på 1960-talet.

Rutherford fick en Oscar för sin biroll i Hotel International 1963. Rutherford adlades 1966.

Filmografi i urval 

Dusty Ermine (1936)
Catch as Catch Can (1937)
Han kom som en främling (1943)
Kära ä' vi allihopa (1944)
Min fru går igen (1945)
Miranda, sjöjungfrun (1948)
Biljett till Burgund (1949)
Snurriga skolan (1950)
En ryslig fästman (1952)
Världens minsta show (1957)
Dina pengar är mina pengar (1959)
Dubbeltrubbel (1961)
4.50 från Paddington (1961)
Musen på månen (1962)
Mord, sa hon (1963)
Hotel International (1963)
Det är fult att mörda (1964)
Snusdosan (1964)
Den mystiska blondinen (1965)
Falstaff (1965)
Grevinnan från Hongkong (1966)

Källor

Externa länkar 
 

Kvinnor
Brittiska skådespelare
Födda 1892
Avlidna 1972
Oscar för bästa kvinnliga biroll
Alumner från Royal Academy of Dramatic Art
Keenan Wynn

Keenan Wynn, född 27 juli 1916 i New York, död 14 oktober 1986 i Brentwood, Los Angeles, Kalifornien, var en amerikansk skådespelare. Han hade skådespelare i släkten på båda föräldrars sidor: hans far var vaudeville-komikern Ed Wynn och hans morfar scenskådespelaren Frank Keenan. Wynn var far till Ned Wynn och manusförfattaren Tracy Keenan Wynn.

Filmografi i urval 

 Min flicka i vapenrock (1942)
 Osynliga länkar (1944)
 Ziegfeld Follies (1946)
 Du ska' bli min! (1946)
 Melodin som gäckade skuggan (1947)
 De tre musketörerna (1948)
 Neptuns dotter (1949)
 Annie Get Your Gun (1950)
 Tre små ord (1950)
 Kungligt bröllop (1951)
 Ensam dam får besök (1951)
 Texas Carnival (1951)
 Telefon från en främling (1952)
 Skål för bruden (1952)
 Kiss Me Kate (1953)
 Slottsbalen (1955)
 Marodörer (1955)
 Akta er för vatten (1957)
 Tid att älska, dags att dö (1958)
 Livet är härligt (1959)
 Den tankspridde professorn (1960)
 Dr. Strangelove eller: Hur jag slutade ängslas och lärde mig älska bomben (1963)
 Sprattelgubben (1964)
 Krig och feg eller Förste man på Omaha Beach (1964)
 Den stora kapplöpningen joden runt (1965)
 Lova henne allt (1965)
 Point Blank (1967)
 Finian's Rainbow (1968)
 Harmonica - en hämnare (1968)
 Kära lekar (1970)
 Mechanic - en människojägare (1972)
 Full speed igen, Herbie (1974)
 Nashville (1975)
 Tjejen som inte ville gifta sig (1982)

Referenser

Noter

Externa länkar 

Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska scenskådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Födda 1916
Avlidna 1986
Män
Träne församling

Träne församling var en församling i Lunds stift och i Kristianstads kommun. Församlingen uppgick 2002 i Träne-Djurröds församling.

Administrativ historik 
Församlingen har medeltida ursprung.

Församlingen var möjligen tidigt moderförsamling i pastoratet Träne och Önnestad för att därefter åtminstone från 1560-talet till 1975 vara moderförsamling i pastoratet Träne och Djurröd som från 1962 även omfattade Äsphults församling. Från 1975 till 2002 annexförsamling i pastoratet Vä, Skepparslöv, Köpinge, Träne och Djurröd. Församlingen uppgick 2002 i Träne-Djurröds församling.

Kyrkoherdar

Kyrkor 
 Träne kyrka

Se även
Träne socken

Källor 

Indelningar i Kristianstads kommun
Historiska församlingar i Lunds stift
Djurröds församling

Djurröds församling var en församling i Lunds stift och i Kristianstads kommun. Församlingen uppgick 2002 i Träne-Djurröds församling.

Administrativ historik 
Församlingen har medeltida ursprung. Namnet skrevs före 16 november 1883 även Görröds församling. 

Församlingen var möjligen tidigt annexförsamling i pastorat med Västra Vrams församling som moderförsamling för att därefter åtminstone från 1560-talet till 1975 vara annexförsamling i pastoratet Träne och Djurröd som från 1962 även omfattade Äsphults församling. Från 1975 till 2002 annexförsamling i pastoratet Vä, Skepparslöv, Köpinge, Träne och Djurröd. Församlingen uppgick 2002 i Träne-Djurröds församling.

Kyrkor 
 Djurröds kyrka

Se även
Djurröds socken

Källor 

Indelningar i Kristianstads kommun
Historiska församlingar i Lunds stift
Rui Costa

Rui Manuel César Costa, eller Rui Costa, född den 29 mars 1972 i Lissabon, är en portugisisk före detta fotbollsspelare. Rui Costa spelade som offensiv såväl som defensiv mittfältare. Han var känd för sin fina teknik och passningsspel. Costa nominerades 2004 av Pelé till FIFA 100, en lista över världens 125 största nu levande fotbollsspelare.

Karriär 
Rui Costa började sin karriär i Benficas ungdomslag och lånades ut till Fafe under en säsong. Han togs ut till U20-landslaget av Carlos Queiroz där han vann VM-guld för U20-landslag 1991 när Portugal vann på hemmaplan mot Brasilien och Rui Costa själv satte straffen som avgjorde matchen. Spelarna sågs som en gyllene generation inom portugisisk fotboll. Han återkom till Benfica och vann ligan med laget. 

1994 köptes Rui Costa av Fiorentina där han kom att tillhöra Serie A:s bästa offensiva spelare. Han lämnade klubben 2001 sedan den gått i konkurs. 2001 såldes han till AC Milan där han vann Serie A 2004, Coppa Italia 2003, Supercoppa italiana 2004, Uefa Super Cup 2003 och Champions League 2003. När Kaká anslöt till Milan bänkades Costa. 

2006 återvände han till den portugisiska klubben SL Benfica där han spelade fram till 2008.

Rui Costa debuterade i Portugals A-landslag 1993. Den första stora turneringen var EM i fotboll 1996. Ett lag med bland andra Luís Figo och Rui Costa tog sig till kvartsfinal som gruppettor men föll där mot de blivande finalisterna Tjeckien. I det portugisiska landslaget kom de största framgångarna för Rui Costa under 2000-talet. I EM 2000 nådde laget semifinal och när EM spelades på hemmaplan 2004 nådde laget final där man överraskande förlorade mot Grekland. Costa spelade sin sista landskamp 2004.

Referenser

Externa länkar 

Rui Costa på transfermarkt.co.uk

Portugisiska fotbollsspelare
Portugisiska landslagsspelare i fotboll
Födda 1972
Fotbollsspelare i SL Benfica
Spelare i ACF Fiorentina
Spelare i AC Milan
Spelare i Primeira Liga
Spelare i Serie A
Spelare i Europamästerskapet i fotboll för herrar 1996
Spelare i Europamästerskapet i fotboll för herrar 2000
Spelare i Europamästerskapet i fotboll för herrar 2004
Spelare i VM i fotboll 2002
Män
Fifa 100
Levande personer
Slätthult

Slätthult kan avse:

 Slätthult, Krogsereds socken – en by i Falkenbergs kommun
 Slätthult, Djurröds socken – en by i Kristianstads kommun
 Slätthult, Lerums kommun – en ort i Lerums socken i Lerums kommun
 Slätthult, Habo kommun – en by i Habo socken
 Slätthult, Trollhättans kommun – ett friluftsområdet