kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Haapakylä

Haapakylä är en by och småort i Övertorneå distrikt (Övertorneå socken) i Övertorneå kommun i Norrbottens län. 2010 uppgick folkmängden till 70. Orten ligger nästan i direkt kontakt med centralorten Övertorneå men de är åtskilda genom sjön Särkijärvi och dess till- och frånflöde.

Namnet 
Haapakylä kommer av finskans haapa ’asp’ och kylä ’by’.

Historia
Haapakylä ligger i Övertorneå socken. I samband med kommunreformen 1863 bildades Övertorneå landskommun, som Haapakylä tillhörde fram till 1 januari 1971, då landskommunen ombildades till Övertorneå kommun.

Befolkningsutveckling 

Vid folkräkningen den 31 december 1890 bodde det 242 personer i Haapakylä.

Noter

Orter i Övertorneå kommun
Småorter i Sverige
Gränsorter i Europa
Jänkisjärvi

Jänkisjärvi är en by i Övertorneå distrikt (Övertorneå socken) i Övertorneå kommun, Norrbottens län. Den är belägen vid sjön Jänkisjärvi, mitt på norra polcirkeln. Fram till och med 2005 klassades orten som en småort.

Namnet Jänkisjärvi kommer från orden jänkkä som betyder myr, och järvi som betyder sjö.

Historia 
Johan Olovsson Yrjänä utvandrade från Alkkula för att etablera ett nybygge vid Jänkisjärvi i slutet av 1720-talet.

1942 havererade ett bombplan Junkers Ju 88 norr om orten.

Befolkningsutveckling 

På grund av förändrat dataunderlag hos Statistiska centralbyrån så är småortsavgränsningarna 1990 och 1995 inte jämförbara. Befolkningen den 31 december 1990 var 59 invånare inom det område som småorten omfattade 1995.

Vid folkräkningen den 31 december 1890 bodde det 89 personer i Jänkisjärvi. I augusti 2020 fanns det enligt Ratsit 26 personer över 16 år registrerade med Jänkisjärvi som adress.

Vidare läsning 
Om livet i bygden under 1700-, 1800- och 1900-talet berättar Tyra Helena Lindström i fyra böcker.

Referenser 

Orter i Övertorneå kommun
Tidigare småorter i Sverige
Nedre Kuivakangas

Nedre Kuivakangas är den sydligare delen av byn Kuivakangas (svenska: torrheden) i Övertorneå distrikt (Övertorneå socken) i Övertorneå kommun, strax norr om centralorten Övertorneå. Förutom Nedre Kuivakangas består Kuivakangas av Övre Kuivakangas och Västra Kuivakangas (Poikkijärvi). Nedre Kuivakangas ligger på en smal ås mellan Torne älv och sjön Kuivajärvi (47 meter över havet). Bebyggelsen i Nedre Kuivakangas avgränsades av SCB 1990 tillsammans med den i Övre Kuivakangas till en småort namnsatt till Kuivakangas och Pudas. Från 1995 har bebyggelsen här avgränsats till en egen småort namnsatt till Kuivakangas.
Sverigeleden passerar genom byn.

Historia
Byn på östra sidan om Torne älv, i Finland, heter också Kuivakangas. Historiskt sett är byarna på de båda stränderna en och samma by. År 1809 när gränsen mellan Sverige och Finland drogs rakt genom byn, i Torne älv, blev 44 hemman av 57 kvar i Sverige. (Gällande för hela Kuivakangas, ej bara nedre delen.)

Befolkningsutveckling 
1990 var Nedre Kuivakangas statistiskt sammanlagd med Övre Kuivakangas (benämnt Pudas i tabellerna) och hade över 200 invånare, men räknades inte som tätort på grund av för hög andel fritidsbebyggelse.

På grund av förändrat dataunderlag hos Statistiska centralbyrån så är småortsavgränsningarna 1990 och 1995 inte jämförbara. Befolkningen den 31 december 1990 var 110 invånare inom det område som småorten omfattade 1995.

Samhället
Korvola, Perä, Harju, Härmä, Mattila och Kohkoinen är namn på några hemman i Nedre Kuivakangas.

Idrott
Kuivakangas har en sportklubb, Kuivakangas SK bildad 1932, och en skytteförening, Kuivakangas SKF.

Personer från orten
Skalden Antti Keksi, ishockeyspelaren Johan Harju och riksdagsledamoten Jakob Grym är födda här. Även författarinnan Petra Östergren har sina rötter här.

Noter

Externa länkar 
Kuivakangas bys webbplats

Orter i Övertorneå kommun
Småorter i Sverige
Gränsorter i Europa
Tidigare tätorter i Norrbottens län
Korva

Korva är en by vid Torne älv i Övertorneå kommun precis norr om Övre Kuivakangas. SCB klassade fram till och med år 2000 Korva som en småort namnsatt till Maaherra+Aili+Kieri, vilket är namnen på tre hemman. 

Namnet är en förkortning av det tidigare namnet Torakankorva. På en kulle i Korva, Keksinrova, finns en sten rest till minne av 1600-talsskalden Antti Keksi.

Holmarna Kärjösaari, Puitonsaari, Torakansaari och Marjosaari ligger i Torne älv på den svenska sidan och i närheten av Korva. Marjosaari är störst och ligger på finska sidan om riksgränsen. De övriga närmaste öarna på den finska sidan är Kustonhieta och Kuussaari.

Före freden i Fredrikshamn 1809 var Korva en del av Marjosaari by. På andra sidan älven ligger Finland och orten Kaulinranta.

Hietalas handelsträdgård finns i Korva.

Befolkningsutveckling 

1995 kallades småorten för Övertorneå:2. I oktober 2017 fanns det enligt Ratsit 62 personer över 16 år registrerade med Korva som adress.

Se även
Övertorneå socken

Noter

Orter i Övertorneå kommun
Gränsorter i Europa
Tidigare småorter i Sverige
Neistenkangas

Neistenkangas är en småort i Svansteins distrikt (Övertorneå socken) i Övertorneå kommun i Norrbottens län, belägen vid Torne älv och Riksväg 99, ungefär två kilometer sydväst om Pello. Vid orten mynnar Pentäsjoki i Torne älv.

Befolkningsutveckling

Noter

Externa länkar
 Pello-Neistenkangas hemsida

Orter i Övertorneå kommun
Småorter i Sverige
Gränsorter i Europa
Pello, Övertorneå kommun

Pello är en småort i Svansteins distrikt (Övertorneå socken) i Övertorneå kommun i Norrbottens län i Sverige.

Byn ligger på den västra sidan av Torneälven, omkring trettio kilometer norr om norra polcirkeln, mittemot den finska byn med samma namn som ligger på den östra sidan av älven.

Historia
Historiskt är det samma by som finns på båda sidor av Torneälven. Efter krigets avslutande i samband med fredsavtalet 1809 drogs den nya gränsen mitt emellan de två bydelarna. Byn var vid denna tidpunkt helt finskspråkig.

I byn fanns en låg- och mellanstadieskola i form av en kultur- och språkskola (på finska: kieli- ja kulttuurikoulu) som samarbetade med finländska Pellos skola 2005–2008. Undervisningen bedrevs där både på svenska och finska. Sedan dess går barnen i skola i Svanstein, 20 km bort. Det finns förskola i Pello.

Befolkningsutveckling

Idrott
Pello IF (idrottsförening som mest sysslar med fotboll)
Pello VVO (jaktförening som samlar ca 80 jägare i bygden)

Kända personer från byn
Ragnar Lassinantti, landshövding i Norrbottens län 1966-1982

Källor

Orter i Övertorneå kommun
Gränsorter i Europa
Tidigare tätorter i Norrbottens län
Småorter i Sverige
Västra Kuivakangas

Västra Kuivakangas är en ort i Övertorneå distrikt (Övertorneå socken) i Övertorneå kommun i Norrbottens län och utgörs av västra delen av byn Kuivakangas. SCB har avgränsat bebyggelse i orten till en småort, namnsatt till Poikkijärvi. 

Poikkijärvi är finska för ’tvärs över sjön’ och syftar på området som ligger på andra sidan om sjön Kuivajärvi, från Nedre Kuivakangas sett.

Befolkningsutveckling

Se även
Övertorneå socken

Noter

Externa länkar 
Kuivakangas bys webbplats

Orter i Övertorneå kommun
Småorter i Sverige
Gränsorter i Europa
Övre Kuivakangas

Övre Kuivakangas är den nordligare delen av byn Kuivakangas (översättning ’torrheden’) i Övertorneå distrikt (Övertorneå socken) i Övertorneå kommun som också består av Nedre Kuivakangas och Västra Kuivakangas (Poikkijärvi). Bebyggelsen i Övre Kuivakangas avgränsades av SCB 1990 tillsammans med den i Nedre Kuivakangas till en småort namnsatt till Kuivakangas och Pudas. Från 1995 har bebyggelsen här avgränsats till en egen småort namnsatt till Pudas

Övre Kuivakangas har Torne älv och holmen Palosaari i öster och bergen Perävaara och Lammivaara i väster. Ån Soukolojoki rinner in i Torne älv precis norr om Övre Kuivakangas. Soukolojoki kan ses som gräns mellan Övre Kuivakangas och Korva.

Befolkningsutveckling 

Vid folkräkningen den 31 december  1890 bodde det 200 personer i Kuivakangas.

Samhället
Hemmanen Lammirova, Mella (Norbergs), Huhtasaari och Hannukainen hör till Övre Kuivakangas.

Personer från bygden
Författaren Gunnar Kieri är född här.

Politikern Linda Modig är bosatt här.

Se även
Övertorneå socken

Noter 
Övre Kuivakangas benämns ”Pudas” i SCB:s tabeller.

Orter i Övertorneå kommun
Småorter i Sverige
Gränsorter i Europa
Rantajärvi, Övertorneå kommun

Rantajärvi är en småort i Svansteins distrikt (Övertorneå socken) i Övertorneå kommun nordväst om Svanstein. Rantajärvi by etablerades vid sjön med samma namn 1768 under den tiden då inlandet koloniserades.

Etymologi
Rantajärvi är ett finskt namn och översätts på svenska som "Strandsjön". Ranta betyder strand och järvi betyder sjö.

Historia
Rantajärvi ligger i Övertorneå socken. I samband med kommunreformen 1863 bildades Övertorneå landskommun, som Rantajärvi tillhörde fram till 1 januari 1971, då landskommunen ombildades till Övertorneå kommun, som Rantajärvi sedan dess har tillhört.

Befolkningsutveckling

På grund av förändrat dataunderlag hos Statistiska centralbyrån så är småortsavgränsningarna 1990 och 1995 inte jämförbara. Befolkningen den 31 december 1990 var 134 invånare inom det område som småorten omfattade 1995. Den 2 november 2016 fanns det enligt Ratsit 87 personer över 16 år registrerade med Rantajärvi som adress.

Källor

Orter i Övertorneå kommun
Tidigare tätorter i Sverige
Småorter i Sverige
Arlum och Stöndar

Arlum och Stöndar är en av SCB avgränsad och namnsatt småort i Sollefteå kommun. Den omfattar bebyggelse i Arlom och Stöndar i Boteå socken och antalet invånare uppgick år 2010 till 66.

Källor

Orter i Sollefteå kommun
Småorter i Sverige
Björknäset

Björknäset är en ort i Sollefteå kommun, Västernorrlands län. Orten klassades som en småort fram till och med år 2000

Orter i Sollefteå kommun
Tidigare småorter i Sverige
Björkå

Björkåbruk är en småort i Överlännäs distrikt (Överlännäs socken) i Sollefteå kommun. 

Orten är mest känd för gamla Björkå bruk som är ett minne från järnhanteringens dagar. 

Björkå bruk anlades 1771 av Johan Nordenfalk som 1766 inköpt Holms säteri, och han flyttade hit en del stångjärnshamrarna från Gålsjö bruk. Bruket gick sedan i arv till hans son Carl Fredrik Nordenfalk och ägdes av hans änka Hedvig Sofia Hjärne till 1848. I början av 1870-talet köptes Björkå av Ole Gjörud. Han anlade 1874 Lugnviks Nya Ångsågsaktiebolag som 1877 köpte upp Björkå bruk. 1895 köptes Offers aktiebolag som ägde Gålsjö bruk upp. Vid Björkå lades snart bruksverksamheten ned, men vattensåg och kvarnverksamhet drevs vidare, 1889 anlades även en trämassefabrik. Ett nytt aktiebolag bildades 1898 genom sammanslagning av Offers aktiebolag, Lugnviks Ångsågsaktiebolag och Björkå aktiebolag.

Björkå gravfält 
Sydost om herrgården ligger Ångermanlands största gravfält som är daterat till yngre järnåldern (600-1000 e.Kr.). Det består av 31 gravhögar och nio runda stensättningar. Den största högen är 15 meter i diameter och 2,5 meter hög. Merparten av högarna har mittgrop. De runda stensättningarna är låga, övertorvade och 6-10 meter i diameter. Gravfältet ligger intill Ångermanälven. Amanuens Bo Hellman undersökte och restaurerade 9 av gravarna 1943. Till fynden hör en grav med tre kvinnor och ett sexårigt barn. Barnet hade fått gravgåvor i form av en rund sten, blåmusselskal, ett kohorn och en björntand. I hög 34 hittades skelettet efter en man, sannolikt brottsling, som fått en hand och en fot avhuggna. Han saknade gravgåvor, och var lagd på mage. Andra fynd är en sax i järn, pärlor och ett par spännbucklor. I jämförelse med Holms gravfält är gravarna enkla och något mer sentida.

Holms gravfält 
En kilometer österut och nedströms Ångermanälven ligger Holms gravfält med 18 högar och två stensättningar. Delar av gravfältet undersöktes och restaurerades 1949 och 1954-1955. Gravarna är här i allmänhet äldre och större än vid Björkå gravfält. Här tror forskare att en stormannaätt är begravd. Det är här vanligare med skelettgravar och gravgåvorna är rikare. Bland annat har en kvinna fått med sig en häst i graven, vilket anses ovanligt. Andra gravfynd är bärnsten, keramik och en glasskål från folkvandringstiden (år 400-550). Glasskålen tros komma från Rhendalen i Tyskland. Det är okänt var dessa människor levde, men fynd av bränd lera vid gravfältet, gör att man misstänker att man levde i anslutning till gravfältet.

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 

Orter i Sollefteå kommun
Svenska järnbruk
Gravfält i Sverige
Fornminnen i Ångermanland
Fornminnen från järnåldern i Sverige
Gravhögar i Sverige
Fornminnen i Västernorrlands län
Småorter i Sverige
Bäckaskog, Sollefteå kommun

Bäckaskog är en småort i Långsele socken i Sollefteå kommun, Västernorrlands län.

Källor 

Orter i Sollefteå kommun
Småorter i Sverige
Graninge, Sollefteå kommun

Graninge är en bebyggelse i Sollefteå kommun och kyrkbyn i Graninge socken. SCB klassade bebyggelsen fram till 2015 som en småort.

Graninge bruk
Graninge bruk  anlades som järnverk på 1670-talet av dåvarande guvernören i Västernorrlands län generalen och friherren Carl Larsson Sparre, som även grundade Karlströms bruk i Östergötland. År 1673 fick Graninge bruk privilegium. Bruket nämndes första gången 1673 i Harmens register och blev samtidigt en egen bruksförsamling.

Anläggningen, som blev ursprunget till de stora Graningeverken, grundades i en trakt med rik tillgång på vattenkraft och skog. Sämre beställt var det med malmtillgången. Man var nämligen hänvisad till sjömalm, som hämtades upp från bottnen med hjälp av järnskopor. De järnmalmstreck som man fann i närbelägna berg höll däremot inte måttet och övergavs snart igen. Malmen i dem visade sig vara "rödbräckt" eller "kallbräckt", och man blev huvudsakligen hänvisad till Utömalm. Men transporterna var förknippade med stora svårigheter, särskilt uppför den strida Ångermanälven. När man med mycken möda fått upp malmpråmarna till Sollefteå hade man sedan att forsla lasten tre mil efter häst, något som till följd av vägarnas dåliga tillstånd var möjligt endast vintertid. På samma sätt var det med en mängd förnödenheter till brukets personal, såsom spannmål, salt och tobak, vilket mestadels köptes in i Stockholm och betalades med följande års järntillverkning.

År 1677 plundrades och brändes det nyanlagda bruket av en dansk strövkår från Norge. Men Sparre började om på nytt, och så småningom kunde han utvidga anläggningen med en spiksmedja och en så kallad knipphammare, som förvandlade stångjärn till plåtar, av vilka man sedan tillverkade plogbillar, skyfflar, eldgafflar, stekpannor m. m. För dessa varor fick man dels god avsättning i orten, dels köptes de av jämtar som förde dem vidare till Norge.

Bruket uppgick år 1873 i det då bildade Graningeverkens AB med familjen Versteegh som huvudägare. Graninge bruk bestod då av tråddrageri samt spiksmedja. I slutet av 1800-talet etablerade företaget såväl massafabriker, sågverk som vattenkraftverk. 

Vid Graningekoncernens omstrukturering till Graninge AB år 1999 såldes det sista sågverket till SCA och kraftverksamheten övergick till Sydkraft AB, som sedan 2005 heter E.ON Sverige. Massafabrikerna hade sålts eller avvecklats på annat sätt senast på 1970-talet.

Referenser

Vidare läsning
 Almquist J.A ; Graningeverken, (1909)

Externa länkar 
 

Orter i Sollefteå kommun
Svenska järnbruk
Tidigare småorter i Sverige
Bruksorter i Sverige
Gåsnäs

Gåsnäs är en ort i Resele socken, Sollefteå kommun, Västernorrlands län. Orten klassades som en småort fram till och med år 2005.

Noter

Orter i Sollefteå kommun
Tidigare småorter i Sverige
Helgum

Helgum är en småort i Sollefteå kommun, vid Valviken i Helgumssjöns nedersta del samt vid stambanan genom övre Norrland. Orten ligger omkring 10 kilometer sydost om Helgums kyrka och omkring 10 kilometer sydväst om Långsele. Samhället kallas ofta Valviken efter läget vid Helgumssjön, och kyrkan heter Valvikens kyrksal.

Historia 
Samhället Helgum anlades i samband med att stambanan byggdes, på mark som tillhörde byn Gransjö. Stationshuset, som låg söder om järnvägen, öppnades 1886. Detta revs dock så småningom och ersattes med en enklare byggnad norr om spåret, som idag även den är borta. Förutom stambanan fanns i Helgum ett hamnspår som stack av åt norr och fortsatte ned till Helgumssjöns strand, där omlastning skedde till ångbåt för vidare transport till Edsele och Ramsele. Godshanteringen i Helgum lades ned 1974 och persontrafiken 1986. Kvar finns en perrong och ett par stora magasinsbyggnader.

Kända personer från Helgum 
 Gunnar Hedlund
 Helena Ekholm
Anton Halén

Bildgalleri

Befolkningsutveckling

Noter

Orter i Sollefteå kommun
Småorter i Sverige
Tidigare tätorter i Sverige
Resele

Resele är kyrkbyn i Resele socken som ligger på båda sidor om Ångermanälven i Sollefteå kommun. SCB har från 2010 för bebyggelsen i byn och dess grannby i väster avgränsat en småort namnsatt till  Resele och Myre.

Service 
I Resele finns grundskola F-6, en lanthandel, en bensinpump som ägs av byborna, restaurang Myregården, en stugby och konferensanläggningen Tängstahallen.

Föreningsliv 
I Resele finns bland annat byalag, hembygdsförening, spelmanslag, skoterklubb och idrottsföreningen Resele IF.

Riksintresse 

Inom Resele och grannbyarna Höven, Myre, Tängsta och Sorte finns ett särpräglat kulturlandskap på de nipor som bildats av Ångermanälvens erosion i äldre älvsediment. Omkring 900 hektar har klassats som riksintresse för naturvården under namnet Resele nipravinlandskap. Inom området finns drygt 30 hektar naturbetesmarker med värdefull flora. Bland arterna kan nämnas sandnarv, rysk drakblomma, låsbräken, revfibbla och backruta.

Plats i kulturen 
Filmen Skräcken har 1000 ögon spelades delvis in vid prästgården i Resele.

Se även 
Resele kyrka
Resele socken
Resele distrikt
Resele landskommun
Resele tingslag
Resele landsfiskalsdistrikt
Västerrå och Österrå
Gåsnäs
Selsjön
Moforsens kraftverk

Noter

Orter i Sollefteå kommun
Småorter i Sverige
Rådom

Rådom är en ort i Helgums socken i Sollefteå kommun i Sverige. Orten klassades som en småort fram till och med 2005.

Personer från orten
Den svenske bondeförbundspolitikern Gunnar Hedlund hade Rådom som postadress, och blev känd som Gunnar Hedlund i Rådom.

Noter

Orter i Sollefteå kommun
Tidigare småorter i Sverige
Råsmon

Råsmon är en bebyggelse i Ådals-Lidens socken i  Sollefteå kommun. SCB avgränsade här en småort mellan 1990 och 2020.

Noter

Orter i Sollefteå kommun
Tidigare småorter i Sverige
Undrom

Undrom är en småort i Boteå socken, Sollefteå kommun, Västernorrlands län. Byn genomkorsas av länsväg 334 samt passeras i nordost av Botniabanan. Undrom ligger vid Ångermanälven.

Mitt i byn ligger en mataffär, Handlar'n. Byn har också en skola, Kalknässkolan.

Intill byn har gjorts fynd av en silverskatt från vikingatiden.

Personer från orten 
Från byn kommer damastväverskan Emma Wiberg (1901–1990), som är känd för sina uppdrag åt Ångermanlands läns hemslöjdsförening. Emma Wiberg gjorde, efter mönster av textilkonstnären Gulli Lundquister, länets bröllopsgåva till prinsparet Gustaf Adolf och Sibylla år 1932. Emma Wiberg var en symbol för en ångermanländsk linnevävningstradition i förnyelse.

Även artisten Emil Assergård är född här. Statsminister Stefan Löfven är till viss del uppvuxen i Undrom.

Noter 

Orter i Sollefteå kommun
Småorter i Sverige
Strippingmetoden

Strippingmetoden är en träningsmetod och bygger på att då man kommer till slutet av ett set och är så slut att man inte klarar av en repetition till så behöver det inte betyda att muskeln är helt slut. Det betyder oftast bara att man inte klarar av att lyfta just den vikten. Om man då istället sänker belastningen en aning så klarar man av att utföra ytterligare ett par repetitioner. Sänker man därefter belastningen ytterligare kan man antagligen utföra ännu ett par repetitioner till. Detta kan upprepas tills muskeln inte klarar av att utföra rörelsen oavsett belastning. Meningen är alltså att inte ge muskeln någon tid för återhämtning utan att helt enkelt anstränga den maximalt. 

En liknande metod kallas Dropsetmetoden och fungerar exakt likadant, men med skillnaden att man minskar belastning efter ett bestämt antal reps istället för invänta uttröttning.

Observera att denna metod endast bör användas i slutet av en övning, eller i sista setet, och inte när muskeln är fräsch och stark. Se upp för överträning.

Se även 
 Dropsetmetoden

Träningsmetoder
Cogito

Cogito (latin för "jag tänker") är en oberoende grön tankesmedja som startades i mars 2005. Cogito har som syfte att främja grön och ekologisk debatt och idéutveckling. Cogito stiftades av Miljöpartiet de Gröna men är idag partipolitiskt obunden. Verksamheten finansieras genom projektstöd och leds av en styrelse ledd av ordförande Katarina Wangler Björk.

Cogito driver sedan 2015 utbildningen Cogitoakademin. Utbildningsprogrammet sträcker sig över ett år och riktar sig företrädesvis till studenter vid universitet och högskola i åldern 20-28 år. Programmet behandlar framförallt ämnena idéutveckling och opinionsbildning.

Cogitos böcker och skrifter 

 Jobba för livet, av Christer Sanne (2005)
Miljöns motkrafter, av Niklas Harring (2006)
Introduktion till ekofeminism, av Lotta Hedström (2007)
Tillväxtens sista dagar, av Björn Forsberg (2007, uppdaterad 2009, Ruin förlag)
Utsläpp och rättvisa, av Rikard Warlenius (2008)
Behövs det en grön ideologi?, red. Per Gahrton (2008)
Is there a need for a green ideology?, red. Per Gahrton (2008)
Det hettar till – forskning och spekulationer om klimat, fred och konflikt, av Helena Tagesson (2008)
"Civilisation" of the EU. A way for the EU to do more for world peace?, av Carin Berg och Per Gahrton (2009)
Vägen till Köpenhamn: klimatpolitisk kartbok, av Rikard Warlenius (2009)
Klimatmålen inför verkligheten, av Rikard Warlenius (2010)
En fredspolitik för EU, av Jan Öberg (2010)
Fredsalternativ för Afghanistan, av Lotta Hedström (2010)
Vårt sätt att leva tillsammans kommer att ändras, red. Cogito, Tvärdrag och CMS (2010, Leopard förlag)
Gröna i regering, av Per Gahrton och Angela Aylward (2010, uppdaterad 2014)
Ekonomi utan tillväxt – ett svenskt perspektiv, av Mikael Malmaeus (2011)
Klimatförändring bortom farlighetens gräns – brutala siffror och skört hopp, av Kevin Anderson (2011)
Kraft att förändra – för en demokratisk och jobbskapande energipolitik, av Yvonne Ruwaida och Valter Mutt (2011)
Global miljöpåverkan och lokala fotavtryck – analys av fyra svenska kommuners totala konsumtion, av Katarina Axelsson (2012)
Gröna grundbultar, red. Angela Aylward (2012)
Grön ekonomi, red. Angela Aylward (2013)
Idéer om ett nytt Europa, red. Martin Nilsson (2013) 
Tillväxt till varje pris, av Mikael Malmaeus (2013, Notis förlag)
After work – farväl till arbetslinjen, red. Kristian Borg (2013, Verbal förlag)
Gemensamt ansvar – Sveriges politik för global utveckling, av Petra Flaum (2013, Notis förlag)
Gröna partiers syn på privatisering i välfärden – en studie av fjorton europeiska länder, av Green European Foundation (2014)
EU – på väg mot en hållbar energiförsörjning?, av Mats Abrahamsson & Adrian Mohareb (2014)
Regeringens svarta klimatlista, av Mats Abrahamsson (2014)
Gröna tankar om skolan och framtiden, av Per Olsson (2014)
I frihandelns goda namn, av Rikard Allvin och Markus Larsson (2015)
Samtal om tillväxt, red. Maria Wetterstrand och Mikael Malmaeus (2016)

Referenser

Externa länkar 
www.cogito.nu

Svenska tankesmedjor
Latinska ord och uttryck
Philo Taylor Farnsworth

Philo Taylor Farnsworth, född 19 augusti 1906 nära Beaver, Utah, USA, död 11 mars 1971 i Salt Lake City, Utah, USA, var en av televisionens pionjärer.

Se även 
 Vladimir Zworykin
 Paul Nipkow
 John Logie Baird

Externa länkar 

Amerikanska uppfinnare
Personer i USA under 1900-talet
Personer från Beaver County, Utah
Födda 1906
Avlidna 1971
Män