kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Vestbanen

Vestbanen är en statsägd järnväg som går mellan Köpenhamn och Korsør. Vestbanen är Danmarks näst mest trafikerade järnväg medräknat S-tågen, som går på Vestbanen mellan Köpenhamn H och Høje Taastrup. Den mest trafikerade är Kystbanen mellan Köpenhamn H och Hellerup via Boulevardtunneln.

Banstandard
Banan är dubbelspårig Roskilde-Korsør och fyrspårig Köpenhamn-Roskilde. Den är elektrifierad hela vägen, och max hastighet är 180 km/h hela sträckan. Två av spåren Köpenhamn-Høje Taastrup, de norra, är endast för S-Tog.

Trafik
På sträckan mellan Köpenhamn och Stora Bältbron (dvs mot Fyn) går det 1 InterCityLyn-tåg och 2 intercitytåg i timmen. Utöver dem går det 2 regionaltåg i timmen mot Nykøbing Falster via Ringsted och Sydbanen, samt timliga regionaltåg till Kalundborg. Dessutom finns 4 Re-pendeltåg i timmen Köpenhamn–Roskilde, av vilka 2 vänder, 1 fortsätter till Ringsted och 1 fortsätter till Holbæk. På sträckan Köpenhamn H – Høje Taastrup går det 6 pendeltåg av typen S-Tog per timme och 4 pendeltåg av typen Re per timme. Summan av det är 10 pendeltåg per timme och riktning och många fler totalt.

Expresstågen stannar endast vid Kastrup, Köpenhamn H, Høje Taastrup, Odense och längre västerut. Restid enligt tidtabell Köpenhamn H – Odense (159 km) är 1:16 (medelfart 125 km/h), och Høje Taastrup–Odense (140 km) 1:04 (medelfart 131 km/h). Dessa tåg går vanligen till Frederikshavn.

Historia
Vestbanen invigdes som den första järnvägen i det nuvarande Danmark den 26 juni 1847. Sträckningen var från Köpenhamn till Roskilde. Banan förlängdes den 27 april 1856 till Korsør, där den 1997 fick anslutning via Storabältförbindelsen till Nyborg på ön Fyn.
På grund av behov av bättre kapacitet mellan Köpenhamn och Ringsted, så byggdes en parallell bana mellan dessa städer, Köpenhamn–Ringsted-banan, som blev klar 2019.

Framtid
När signalsystemet ERTMS införs cirka 2023-2025 kommer Vestbanen mellan Roskilde och Korsør och vidare mot Odense få höjd hastighet till 200 km/h. Köpenhamn–Ringsted-banan är byggd för 250 km/h, vilket kommer att införas samma period då ERTMS införs.

Källor

Externa länkar 
Tidtabeller
 
Järnvägslinjer i Danmark
Järnvägslinjer öppnade 1856
Själland
Vestbanestasjonen

Se även Vestbanen (olika betydelser).

Vestbanestasjonen är en tidigare järnvägsstation  i Oslo i Norge. 

Vestbanestasjonens byggnad, som ligger på Brynjulf Bulls plass 1 och som i dagligt tal kallas "Vestbanen", byggdes 1872 och fungerade som slutstation för Drammensbanen fram till 1989, då samtliga persontåg istället började gå via Oslotunnelen (som blev klar 1980) till Oslo Sentralstasjon. Byggnaden ritades av Georg Andreas Bull i historicistisk stil och uppfördes i putsad tegelsten. Fasaden mot Rådhusplassen med sina två låga torn står diagonalt i förhållande till byggnadens huvudriktning.

Idag innehåller byggnaden Nobels Fredssenter.

Bildgalleri

Se även 
 Østbanestasjonen
 Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og design

Byggnader och anläggningar i Oslo
Järnvägsstationer i Norge
Järnvägsstationer invigda 1872
Järnvägsstationer stängda 1989
Kulturminnen i Oslo
Nedlagda järnvägsstationer
1872 i Norge
Østbanestasjonen

Østbanestasjonen (i dagligt tal kallad Østbanen) var en järnvägsstation i Oslo som var slutstation för Hovedbanen till Eidsvoll. Stationen, som uppfördes 1854, ligger vid Jernbanetorget. 1980 ersattes den av den nya Oslo Sentralstasjon. Stationen ritades av arkitekterna Heinrich Ernst Schirmer och Wilhelm von Hanno. Den ursprungliga stationsbyggnaden i rött tegel finns kvar, inbyggd i Sentralstasjonen, men utan tornet och den ursprungliga banhallen.

Efter att Østfoldbanen hade öppnats byggdes stationen ut. Banhallen förnyades, och mot hamnen och Jernbanetorget uppfördes två nya byggnader i putsat tegel, ritade av arkitekten och lantmätaren Georg Andreas Bull. Denne hade tidigare ritat Vestbanestasjonen. Fasaderna dekorerades i nyrenässansstil. Den utbyggda Østbanestasjonen stod färdig 1882. Det mesta av stationsbyggnaden är bevarat, men banhallen används idag som butikscentrum.

Se även
 Vestbanestasjonen

Externa länkar
 Kunsthistorie.com - Østbanen

Byggnader och anläggningar i Oslo
Järnvägsstationer i Norge
Köpcentrum i Norge
Järnvägsstationer invigda 1854
Järnvägsstationer stängda 1980
1854 i Norge
Hovedbanen

Hovedbanen är också ett smeknamn på Københavns Hovedbanegård. "Hovedbane" är annars den danska benämningen på stambana.

Hovedbanen, mellan Oslo och Eidsvoll, är Norges äldsta järnvägslinje. Den öppnades den 1 september 1854, före Sveriges första linje. I kombination med ångbåt på sjön Mjösa kunde man åka till exempel Oslo-Lillehammer på runt 8 timmar  mot ett par-tre dagar med häst och vagn. Banan finansierades i huvudsak med privat kapital, aktiespekulanter från England och Norge, och av norska staten till 25%. Den förstatligades först 1926. Namnet kommer av att man under den politiska debatten på 1840-talet såg den som den enda järnvägen av intresse (värt pengarna) att bygga i Norge. Ångbåtar ansågs som huvudtransportmedlet. Hovedbanen blev en framgång och banade väg för fler banor.

Linjen är 68 kilometer lång och blev elektrifierad Oslo till Lillestrøm 1927 och vidare till Eidsvoll 1956. 1903-1904 byggdes dubbelspår Oslo-Lillestrøm. 1998-1999 öppnades den nya banan Gardermobanen parallellt med Hovedbanen, vilket ledde till att den senare numera bara används för lokaltrafik och godståg.

De viktigaste målen längs Hovedbanen är Bryn, Strømmen, Lillestrøm, Jessheim och Eidsvoll.

Galleri

Externa länkar
 Norsk Jernbaneklubb - Hovedbanen

Järnvägslinjer i Norge
Transport i Oslo
Transport i Viken fylke
Østfoldbanen

Østfoldbanen (tidigare Smaalensbanen) är en norsk järnvägslinje från Oslo, genom Follo till svenska gränsen vid Kornsjø i Viken fylke. Linjen används idag av bland andra Vy med lokaltåg Spikkestad–Oslo–Moss, regiontåg Oslo–Halden och tåg till Göteborg i Sverige. Østfoldbanen delar sig mellan Ski och Sarpsborg i en västlig och en östlig linje. Den västliga linjen via Moss och Fredrikstad har högre standard och mer trafik och räknas därför som huvudlinje. På svensk sida ansluter Norge/Vänerbanan. Den östra linjen, Østre linje, har lokal persontrafik mellan Oslo och Rakkestad, med stopp i bland annat Askim. Linjen är dubbelspårig mellan Oslo och Moss samt en mindre sträcka strax söder om Moss. Resten av sträckan till svenska gränsen är enkelspårig med mötesspår. Även Østre linje är enkelspårig.

Historik
År 1873 beslutade Stortinget att bygga Smaalensbanen som den i början kallades. Banan blev klar 1879. År 1882 var östra linjen via Rakkestad klar. I början eller mitten av 1900-talet byggdes sträckan Oslo-Ski om till dubbelspår. 1996 blev västra linjen förbättrad med rakt nytt dubbelspår med cirka 32 km från Ski till nära Moss och cirka 10 km i Rygge och Råde kommuner. Dessa sträckor har med 160 km/h högst hastighet på banan.

Sträckan Oslo–Ski blev fyrspårig i december 2022 genom att bygget av snabbtågsbanan Follobanen färdigställdes. Follobanen har en längd på 22 kilometer varav 19,5 kilometer utgörs av Norges längsta tågtunnel. Byggstarten skedde i juni 2014. Den ger ökad kapacitet, minskar risken för förseningar samt halverar restiden för direktresor mellan Oslo och Ski från 22 minuter (Østfoldbanen) till 11 minuter (Follobanen).

Planer
Det finns planer på att göra sträckan Moss–Halden dubbelspårig vid ett senare tillfälle. I en utredning från 2012 föreslogs en ombyggnad i befintlig sträckning Ski–Moss–Fredrikstad–Sarpsborg–Halden som då skulle få en restid på 1 timme och 8 minuter mellan Oslo och Halden (jämfört med 1:45 år 2012), till en kostnad på 18,7 miljarder NOK. Från Halden till gränsen (33 kilometer) planeras inget större, trots att det finns en väldigt brant backe som begränsar godstågens vikt mycket, vilket har bidragit till att större delen av godstrafiken över gränsen flyttats till lastbil, vilket skapat behov av en kostsam motorväg och ny tullstation som trots det är för liten.

Referenser

Externa länkar

Järnvägslinjer i Norge
Transport i Oslo
Transport i Viken fylke
Danny Wallace

Danny Wallace, född 16 november 1976, är en brittisk komiker och författare. Han är känd för TV-serien Hur man startar ett eget land som sändes våren 2006 i SVT2. Wallace har författat ett flertal böcker varav de flesta till stor del är självbiografiska.

Böcker

Join Me
Join Me är en samling människor som Wallace startade upp under 2002 en dag när han inte hade någonting speciellt att göra. Han satte in en annons i en tidning som uppmanade folk att posta pass-foton till honom för att således bli en så kallad Joinee. Syftet med Join Me är att alla medlemmar skall då och då (speciellt på sk. "Good Fridays") göra goda gärningar mot främlingar. Wallace författade boken Join Me där han beskriver rörelsen från grunden. Boken kompletterades även med boken  Random Acts of Kindness: 365 Ways To Make the World A Better Place som skulle ge folk inspiration till goda gärningar.

Mannen som sade ja (org. titel: Yes Man)
Mannen som sade ja eller Yes Man är ett historia om när Danny Wallace en dag på en extrainsatt buss mötte en skäggig man under sommaren som sa till honom "säg ja oftare". Wallace tog mannen på orden och bestämde sig för att fram till årsskiftet säga "ja" till alla frågor han får. Under nästan ett halvårs tid säger han ja till bland annat all skräpmail, alla annonser, han åtar sig uppdraget att rädda sonen till en mördad sultan samt hjälpa denne att fly med 40 miljoner dollar. Filmen Yes Man med Jim Carrey i huvudrollen är löst baserad på Wallace bok.

TV-serier

Hur man startar ett eget land
Hur man startar ett eget land är en TV-serie i 6 avsnitt där Danny Wallace försöker starta upp en egen självständig nation. Under seriens gång reser han kors och tvärs över jorden och träffar politiker,  kungar, FN-ombud och en hel del andra människor. Avslutningsvis grundar han mikronationen Lovely och utnämner sig själv till King Danny I of Lovely.

Brittiska komiker
Födda 1976
Män
Levande personer
Lovely

Lovely (ungefär härlig, underbar) är en fiktiv mikronation i London som bildades år 2005 i samband med inspelningen av en tv-serie om hur man skapar ett land (How To Start Your Own Country).

Programledaren och landets grundare, Danny Wallace är även landets självutnämnde regent, med titeln King Danny Wallace I of Lovely. Landet har 58 165 medborgare enligt den officiella webbplatsen, där det också går att ansöka om medborgarskap.

Externa länkar
Lovelys webbplats
SVT:s programinfo

Se även
Sealand
Ladonia
Konungarikena Elgaland-Vargaland
Neue Slowenische Kunst

Fiktiva länder i Europa
Mikronationer
Lars Englund

John Lars-Olov Englund, född 6 maj 1933 i Stockholm, är en svensk skulptör och grafiker.

Biografi
Lars Englund har bland annat utbildats på Fernand Légers skola i Paris. Han hade sin första utställning på Lilla Paviljongen i Stockholm 1953. Han har skapat ett antal nonfigurativa verk och experimenterar med olika material, som plast, stål, aluminium och kolfiber. Enkla grundformer som sfärer och cirklar återupprepas och sammanfogas till organiska objekt enligt mottot "Pars pro toto" (delar för helheten).

Lars Englund är en av de svenska bildkonstnärer som har statlig inkomstgaranti för konstnärer.

Sagt om Lars Englund

Verk i urval
Emaljvägg (1967), Kraftvärmeverket i Ålidhem, Umeå
Brunn, aluminium, 1969, Hässelby villastads skola, Stockholm
Betongrelief (1973), Televerket, Örebro
Pars pro toto (1979), kolfiber 
Vattengardin (1979), aluminium, Sibeliusgången 50, Akalla, Stockholm
Instabil, mobil i stål, kolfiberkomposit och divinycell, Lugnetviken, Hammarby sjöstad i Stockholm
Instabil, norra delen av Moderna museet/Arkitektur- och designcentrum i Stockholm
Aurora Borealis (1986), fasad till ackumulatortank vid Ålidhems värmeverk i Umeå
Relative (1987), kolfibertill exempel (1997), lackerad metall, Kullagymnasiet i Höganäs
Ventilationstrummor, Polishuset i Stockholm
Electrum i Kista, StockholmStabil mitt, Bergsnäsrondellen i Avesta
Mobil utanför Bonnierhuset på Torsgatan i StockholmBorderlinesDuo (2005), rostfritt stål och duraluminium, Örebro universitetForm som hänger ned från taket, kolfiber, Norrköpings stadsbibliotek
Utformning av den svenska enkronan och 50-öringen från 1976Förvecklingar, cortenstål, 2008, Östra Drottninggatan 9–11 i Kumla
 Stabil (2010), i korsningen Yxhammarsgatan-Allégatan i BoråsMolekylstruktur, stål, gavel till Hässelbyhallen i Stockholm
Englund finns representerad vid bland annat Nationalmuseum och Moderna museet i Stockholm samt vid Norrköpings konstmuseum.

Källor
Johansson, Gerry (red): Lars Englund - slutna sfärer och "borderlines" 1965-2003, Dunkers kulturhus 2003, 
Widerheim, Cecilia: Lars Englund'', Moderna Museet. Stockholm,

Noter

Externa länkar

 edition & galerie hoffman, Friedberg/H, Germany

Svenska skulptörer under 1900-talet
Svenska grafiker under 1900-talet
Ledamöter av Konstakademien
Mottagare av Prins Eugen-medaljen
Mottagare av Sergelpriset
Innehavare av statlig inkomstgaranti för konstnärer
Representerade vid Nationalmuseum
Representerade vid Moderna museet
Representerade vid Norrköpings konstmuseum
Konstnärer från Stockholm
Födda 1933
Levande personer
Män
Rådhusplassen, Oslo

Rådhusplatsen (norska: Rådhusplassen) är en plats i Oslo belägen söder om Rådhuset, nära Aker Brygge.

Historia 
Fram till år 1961 gick det spårvagnar över platsen; det gick även tåg över platsen fram till 1980 då tunneln mellan Vestbanestasjonen och Østbanestasjonen öppnades. Platsen blev bilfri så sent som år 1994. Spårvagnarna återkom till platsen den 21 augusti 1995.

Kuriosa 
 I den norska versionen av spelet Monopol är Rådhusplatsen den dyraste egendomen.

Platser i Oslo
Deichmanske bibliotek

Deichmanske bibliotek, även Deichman, är Oslos kommuns bibliotek och Norges största folkbibliotek. Det grundades 1785 och är Norges äldsta offentliga bibliotek. Dörrarna öppnades den 12 januari 1785. Grundplåten till boksamlingen var Carl Deichmans böcker, som biblioteket fick genom ett testamente. Sammanlagt testamenterade Deichman 6 069 böcker och 261 manuskript.

Biblioteket har alltid varit öppet för stadens invånare, och de äldsta låneprotokollen visar att det användes flitigt. Eftersom bibliotekarien Jacob Rosted också var rektor vid Katedralskolan blev det år 1802 bestämt att samlingen skulle flyttas till skolbyggnaden och ställas upp tillsammans med skolans bibliotek.

Deichmanske bibliotek blev stående som en del av skolbiblioteket fram till mitten av 1800-talet, då det fick egna lokaler. Biblioteket fick även en egen bibliotekarie, Gerhard Magnus.

Under Haakon Nyhuus var Deichmanske bibliotek ledande i Norden. Under 1930-talet blev den klassiska huvudbyggnaden uppförd. Huvudbiblioteket blev i Regeringskvarteret invigt 1933, men stängdes 2019. Bibliotekets nya huvudbibliotek Deichman Bjørvika öppnade för allmänheten våren 2020.

Storlek 
Deichmanske bibliotek har 1,1 miljoner objekt i sin samling och sammanlagt, inklusive filialer men exklusive specialbibliotek (såsom patientbibliotek och fängelsebibliotek), 260 anställda (2018).

Bilder

Litteratur 
 Niels Johan Ringdal. By, bok og borger (1985)
 Ernst Bjerke. Bibliotheca scholæ osloensis (2002). (om Katedralskolans bibliotek)

Referenser 

Byggnader och anläggningar i Oslo
Bibliotek i Norge
Oslos historia
Dirt (musikalbum)

Dirt är ett musikalbum med grungebandet Alice in Chains, utgivet den 29 september 1992. Det spelades in mellan mars och maj samma år i Eldorado Recording Studios i Burbank, Kalifornien, i London Bridge Studio i Seattle och i One on One Recording Studios i Los Angeles. Musikvideor gjordes till låtarna "Would?", "Them Bones", "Angry Chair", "Rooster", "Down in a Hole" vilka också släpptes som singlar. Tom Araya från Slayer gästar med sång på det obetitlade spår nio, senare kallad "Iron Gland". Producent för albumet var Dave Jerden tillsammans med bandet. Låten "Would?" finns också med som soundtrack i filmen Singels av Cameron Crowe från 1992.

Albumet spelades in då sångaren Layne Staley led av heroinmissbuk. Låtarna Sickman, Junkhead och Dirt handlar om Staleys erfarenheter kring detta. Låten Rooster rör sig om gitarristen Jerry Cantrells fars upplevelser som soldat i Vietnamkriget; ”Rooster” var hans smeknamn.

Låtlista
På en del utgåvor har låten "Down in a Hole" flyttats ner till låtspår 12
"Them Bones" (Cantrell) – 2:30
"Damn That River" (Cantrell) – 3:09
"Rain When I Die" (Cantrell/Kinney/Staley/Starr) – 6:01
"Down in a Hole" (Cantrell) – 5:38
"Sickman" (Cantrell/Staley) – 5:29
"Rooster" (Cantrell) – 6:15
"Junkhead" (Cantrell/Staley) – 5:09
"Dirt" (Cantrell/Staley) – 5:16
"God Smack" (Cantrell/Staley) – 3:50
 Untitled ("Iron Gland") (Cantrell) – :43
"Hate to Feel" (Staley) – 5:16
"Angry Chair" (Staley) – 4:47
"Would?" (Cantrell) – 3:27

Bandsättning
 Layne Staley (sång)
 Jerry Cantrell (gitarr)
 Mike Starr (elbas)
 Sean Kinney (trummor)

Singlar
 1992 – "Would?"
 1992 – "Them Bones"
 1993 – "Rooster"
 1993 – "Angry Chair"
 1993 – "Down in a Hole"

Referenser 

Musikalbum 1992
Album av Alice in Chains
Album utgivna på Columbia Records
Nobels Fredssenter

Nobels Fredssenter är en norsk stiftelse.

Nobels Fredssenter upprättades efter ett beslut i Stortinget år 2000 och ligger i den tidigare Vestbanestasjonen i Oslo.

Stiftelsens styrelse väljs av Nobelkomiteen och chef för centret är Norunn Grande.

Källor

Noter

Externa länkar
 Nobels Fredssenters webbplats

Stiftelser i Norge
Organisationer bildade 2000
Eimear Quinn

Eimear Quinn, född 1973 i Dublin, är en irländsk sångerska. Hon vann Eurovision Song Contest 1996 för Irland med låten The voice, som hade skrivits och komponerats av Brendan Graham.

Album
2001 - Through the Lens of a Tear
2004 - Voice of an Angel
2006 - Gatherings
2007 - Oh Holy Night

Irländska sångare
Artister som representerat Irland i Eurovision Song Contest
Artister som vunnit i Eurovision Song Contest
Kvinnor
Födda 1973
Levande personer
Deltagare i Eurovision Song Contest 1996
Bygdøy

Bygdøy (före 1877 kallad Ladegaardsøen) är en halvö i västra delen av Oslo i Norge. Bygdøy ingår i stadsdelen Frogner. 

På Bygdøy ligger Bygdøy Kongsgård, Oscarshalls slott och fem museer: Vikingskipshuset, Kon-Tikimuseet (med Kon-Tiki och Ra II), Frammuseet, Norskt Maritimt Museum och Norsk Folkemuseum.

Museer

Bygdøy har fem museer: 
Kon-Tiki-museet – utställningar om Thor Heyerdahls expeditioner
Norsk Folkemuseum| – friluftsmuseum med byggnader, som flyttats dit från städer och platser på landsbygden
Vikingskipshuset – museum för Osebergsskeppet, Gokstadsskeppet och Tuneskeppet
Norsk Sjøfartsmuseum – museum för kustkultur och sjöfartshistoria
Frammuseet – museum för Roald Amundsens Fram

Se även
Bygdøy kulturmiljø
Dyna fyr

Källor

Noter

Externa länkar

 
Platser i Oslo
Halvöar i Norge
Kevin Moore

För bluesmusikern med samma namn, se Keb' Mo'.

Kevin Moore, född 26 maj 1967, är en amerikansk keyboardist som är mest känd för att medverkat i originalsättningen av den progressiva metalgruppen Dream Theater.

Moore medverkade på Dream Theaters tre första studioalbum, däribland deras stora genombrottsalbum Images and Words från 1992, men lämnade gruppen 1994 för en solokarriär. Trots att han lämnade bandet relativt tidigt i dess karriär så anses han fortfarande vara den bästa keyboardisten bandet haft, mycket på grund av hans förmåga att skriva intressanta låtar och ett keyboardspel som är smakfullt och välarrangerat.

1998 startade Moore soloprojektet Chroma Key, som spelar en blandning av progressiv rock och electronica. Han har också släppt andra soloalbum och arbetat med supergruppen OSI där bland andra Jim Matheos från Fates Warning medverkar. 

 Diskografi 
Studioalbum med Dream TheaterWhen Dream and Day Unite (1989)Images and Words (1992)Live at the Marquee (1993)Images and Words: Live in Tokyo (1993)Awake (1994)

Som Chroma KeyDead Air for Radios (1998)Colorblind (single) (1999)You Go Now (2000)Graveyard Mountain Home (2004)

Som soloartist (Kevin Moore)Kevin Moore på Rate Your MusicThis is a Recording (1999)Memory Hole 1 (2004)Ghost Book - Soundtrack to the film Okul (2004)Shine - Soundtrack to the film Little Apocalypse (2010)

Studioalbum med OSIOffice of Strategic Influence (2003)Free (2006)Blood (2009)Fire Make Thunder'' (2012)

Referenser

Externa länkar

Kevin Moore på Facebook

Födda 1967
Amerikanska keyboardister
Amerikanska rockmusiker
Män
Levande personer
Riccardo Zandonai

Riccardo Zandonai född 28 maj 1883 i Borgo Sacco Rovereto, Österrike-Ungern, död 5 juni 1944 i Trebbiantico, Pesaro, var en italiensk kompositör.

Biografi
Redan som ung visade Zandonai en sådan fallenhet för musik att han 1899 kom in i Pesaro Conservatorio i Pesaro och avslutade sina studier 1902, efter att ha genomfört den nioåriga läroplanen på bara tre år. Bland hans lärare fanns Pietro Mascagni.

År 1902 satte han musik till Giovanni Pascolis dikt, "Il sogno di Rosetta". Vid en soaré i Milano 1908 blev han upptäckt av Arrigo Boito, som introducerade honom till Giulio Ricordi, en av de dominerande personerna inom italiensk musikutgivning vid den tiden. Ricordi hoppades att Zandonai skulle bli en ny Puccini.

Zandonais berömmelse vilar till stor del på hans opera Francesca da Rimini, en fri tolkning av en tragedi som Gabriele D'Annunzio hade skrivit som en utvidgad passage från Dantes Inferno. Verket har aldrig helt lämnat repertoaren och har spelats in flera gånger.

Efter krigsutbrottet komponerade den patriotiske Zandonai 1916 en sång, "Alla Patria" ("För fäderneslandet"), tillägnad Italien, med resultatet att hans hem och tillhörigheter i Borgo Sacco (då fortfarande i österrikisk-ungerska händer) beslagtogs. De återlämnades dock till honom efter kriget.

År 1935 Zandonai blev chef för Rossinikonservatoriet i sitt älskade Pesaro. Där återupplivade han några verk av Rossini, såsom Resan till Reims och uvertyren till Maometto II. 1941 iscensatte han Den tjuvaktiga skatan, då reducerad till tre akter.

Verk i urval

Operor
1908 - Il grillo del focolare
1911 - Conchita efter Pierre Louÿs roman La femme et le pantin (1898)
1912  - Melenis
1914 - Francesca da Rimini
1922 - Giulietta e Romeo  med libretto av Arturo Rossato
1925 - I cavalieri di Ekebù (Kavaljererna på Ekeby) efter Selma Lagerlöfs Gösta Berlings saga
1933 - La farsa amorosa

Kyrkomusik
Te Deum för manskör och orgel (1906)
Melodie per canto e piano (1907, 1913)
O Padre nostro che nei cieli stai för kör, orgel och orkester (1912)
Messa da Requiem för kör (1914)
Missa pro defunctis

Övriga verk
Diverse symfoniska verk:
"Primavera in Val di Sole"
"Autunno fra i monti"
"Ballata eroica"
"Fra gli alberghi delle Dolomiti"
"Quadri di Segantini" (1931)
"Rapsodia trentina"
"Colombina"
Concerto romantico för violin (1919)
Concerto andaluso för cello

Filmografi i urval
Prinsessan Tarakanova (1938),
Caravaggio (1941).

Källor

Vidare läsning

Italienska kompositörer
Män
Födda 1883
Avlidna 1944
Personer från Rovereto
Replipunkt

Replipunkt är ett ord för skyddad plats (utanför stridsområdet) till vilken en stridande militär enhet (flottenhet eller motsvarande) vid behov kan retirera för att där söka skydd och understöd.

Begreppet replipunkt används allmännare om något som utgör ett stöd för viss verksamhet respektive basen eller grundvalen för något eller det varifrån något utgår.

Referenser 

Militära termer och begrepp