kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Lista över Xbox-spel som är kompatibla med Xbox 360

Denna lista innehåller spel som fungerar på den första och ursprungliga Xboxenheten och som även fungerar på dess uppföljare Xbox 360.

Microsoft jobbar med att lägga fler spel till listan så fort det går, notera dock att för att kunna spela spelen behöver man en hårddisk (följer med premium-paketet, annars kostar den cirka 1 000 kr).

Se även: Lista över Xbox-spel som inte är kompatibla med Xbox 360

En av många förklaringar till varför det uppstår problem vid emulering av Xbox spel på Xbox 360 finns att läsa hos Gamespot
Erwin Neher

Erwin Neher, född 20 mars 1944 i Landsberg am Lech, Bayern, Tyskland, är en tysk biofysiker. Han tilldelades, tillsammans med Bert Sakmann, Nobelpriset i fysiologi eller medicin 1991 för sin upptäckt av enskilda jonkanalers funktion i celler.

Biografi
Neher var son till Elisabeth (född Pfeiffer), lärare, och Franz Xaver Neher, chef på ett mejeriföretag. Han studerade fysik vid Münchens tekniska universitet från 1963 till 1966.

År 1966 tilldelades han Fulbrightstipendiet för att studera i USA. Han tillbringade ett år vid University of Wisconsin–Madison, och tog en magisterexamen i biofysik. Under tiden vid Charles Stevens-laboratoriet vid Yale University för postdoktorat träffade han forskarkollegan Eva-Maria Neher, som han gifte sig med 1978 och  fick fem barn tillsammans med – Richard, Benjamin, Carola, Sigmund och Margret.

År 2003 var Neher en av 22 Nobelpristagare som undertecknade det humanistiska manifestet.

Vetenskapligt arbete
Neher och Sakmann var först med att notera strömmarna av singeljonkanaler på en levande cell (de noterades först genom lipid bilayeren-metoden) genom deras utveckling av patch clamp-tekniken, ett projekt Neher påbörjade som en postdoctoral forskningassistent i laboratoriet hos Charles F. Stevens på Yale University.

Från 1983 blev han föreståndare vid Max Planck-institutet for Biophysical Chemistry i Göttingen och ledde institutionen för membranbiofysik. Han har sedan 2011 varit direktör emeritus för institutet. Han är också professor emeritus vid universitetet i Göttingen och medordförande för Bernstein Center for Computational Neuroscience Göttingen.

Utmärkelser och hedersbetygelser

Referenser

Noter

Ytterligare läsning

Externa länkar

 Nobelprize.org, Nobelpriset i fysiologi eller medicin 1991
 Nobelprize.org, Erwin Neher – självbiografi

Nobelpristagare i medicin
Tyska biologer
Födda 1944
Män
Levande personer
Personer från Landsberg am Lech
Alumner från University of Wisconsin–Madison
Storkorset av andra klassen av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Alumner från Münchens tekniska universitet
Ledamöter av Royal Society
Landningsbana

En landningsbana (även startbana, rullbana) är en sträcka land på en flygplats, på vilket ett flygplan kan starta eller landa. Landningsbanor kan vara gjorda av asfalt eller betong, alternativt kan de ligga på gräs, jord eller grus.

Numrering av start- och landningsbanor består av den magnetiska kompassriktningen avrundad till närmaste tiotals grader (undantag finns). En bana i östvästlig riktning har då numret 09 vid start mot öster och 27 vid start mot väster. När det finns två eller tre parallella banor betecknas dessa med bokstäverna L (Left), C (Center) och R (Right), t.ex. 04L/22R resp 04R/22L på Kastrup. Vissa nummer, bana 13/31 och bana 02/20, används inte i Sverige p.g.a. risk för förväxling.

Taxibanor är banor för flygplanens markkörning mellan start- och landningsbanor och flygplatsens stationsområde.

Banans längd avgör hur stora plan man kan ha och hur mycket de kan lasta. Propellerplan är gjorda för lite lägre fart och kan klara kortare banor. Större och tyngre lastade plan kräver längre bana. Högre höjd innebär att banan behöver vara längre. Vid kommersiell drift nära havsnivå brukar banan anses behöva vara ungefär 800 m för utvalda mindre propellerplan på korta sträckor (lite bränsle), 1 500 m för mindre jetplan på korta sträckor, 2 500 m för mellanstora jetplan på längre sträckor och 3 500 m för de största planen med full tank för interkontinentala flygningar.

Referenser

Noter

Externa länkar 
 

Flygplatser
Luftfartsanläggningar
Landshövdingar i Gotlands län

Landshövdingen i Gotlands län är chef för Länsstyrelsen i Gotlands län.

Lista över landshövdingar (tituleras före 1676 länsherrar) 
1645–1648: Åke Ulfsparre
1648–1650: Gustaf Persson Banér
1650–1654: Axel Carlsson Sparre
Gotland ingick 1652–1654 i arvprinsen Karl Gustavs förläningar och 1654–1689 till drottning Kristinas underhållsländer. Under denna tid tillsattes generalguvernörer för att övervaka skatternas indrivande.

1654–1657 Herman Fleming
1657–1668 Seved Bååth
1669–1674 Gustaf Kurck
1674–1678 Jöran Gyllenstierna
1676–1679 Niels Juel (var under den danska ockupationen tillsatt som ståthållare på Gotland)
1678–1689: Johan Cedercrantz (kunde formellt tillträda först sedan danskarna lämnat ön 1679)
1689–1708: Gustaf Adolf von der Osten
1708–1710: Anders Sparrfelt
1710–1711: Peter Snack
1711–1716: Nils Posse
1716–1728: Gustaf von Psilander
1728–1738: Johan Didrik Grönhagen
1738–1757: Jacob von Hökerstedt
1757–1763: Didrik Henrik Taube
1763–1765: Mårten Kalling
1765–1787: Carl Otto von Segebaden
1787–1798: Salomon Mauritz von Rajalin
april–maj 1798: Erik af Klint (vice landshövding)
1798–1800: Salomon Mauritz von Rajalin
juni–september 1800: Erik af Klint (vice landshövding)
september–december 1800: Salomon Mauritz von Rajalin
december 1800–9 juni 1808: Erik af Klint (vice landshövding)
1808–1812: Salomon Mauritz von Rajalin
1812–1817: Carl Fredrik Aschling
1817–1833: Jacob Cederström
1833–1849: Michael Silvius von Hohenhausen
1849–1858: Gustaf Jacob af Dalström
1858–1862: Gillis Bildt
1862–1873: Henrik Gyllenram
1874–1883: Rudolf Horn
1883–1900: Emil Poignant
1901–1903: Conrad Cedercrantz
1903–1909: August Wall
1909–1912: Karl Rydin
1912–1927: Gustaf Roos
1927–1938: Alvar Elis Rodhe
1938–1941: Ola Jeppsson
1941–1951: Erik Nylander
1951–1959: Åke Hovgard
1959–1968: Martin Wahlbäck
1968–1974: Torsten Andersson
1974–1980: Einar Gustafsson
1980–1983: Lars Westerberg
1984–1991: Claes Elmstedt
1992–1998: Thorsten Andersson
1998–2004: Lillemor Arvidsson
2004–2009: Marianne Samuelsson
2010–2018 Cecilia Schelin Seidegård
2019–       Anders Flanking

Se även
Landshövdingar i Kalmar län
Landshövdingar i Stockholms län
Länsherrar på Gotland

Referenser

Noter

Externa länkar
 Länsstyrelsen i Gotland.
 

Gotlands län
Bail Organa

Bail Organa, spelad av Jimmy Smits, är en rollfigur i George Lucas rymdepos Stjärnornas krig. Han dyker upp första gången i Star Wars: Episod II - Klonerna anfaller och finns sedan med även i Star Wars: Episod III - Mörkrets hämnd. I Stjärnornas krig omnämns han endast. Karaktären återvände för filmen Rogue One: A Star Wars Story som utspelar sig innan Stjärnornas krig.

Bail Organa är Alderaans senator i den Galaktiska senaten. Han är Drottning Breha Organas av Alderaan make och adoptivfar till prinsessan Leia. När Alderaan förintas av den första Dödsstjärnan dör han tillsammans med sin hustru.

Rollfigurer i Star Wars
Fiktiva politiker
Fiktiva figurer introducerade 1981

en:List of Star Wars characters#O
Feargal Sharkey

Sean Feargal Sharkey, född 13 augusti 1958, som det näst yngsta av sju syskon, Derry, Nordirland, är en Irländsk musiker och sångare.

Feargal Sharkey blev först känd som sångare i The Undertones i slutet på 1970-talet. Bandet splittrades 1983 varpå Sharkey en kort tid fortsatte som sångare i The Assembly och sedan påbörjade sin solokarriär. 1985 fick han en stor hit och listetta i England med "A Good Heart", skriven av Maria McKee. Under 90-talet lämnade han sitt eget musicerande bakom sig och gjorde karriär inom skivindustrin med olika konsultuppdrag och styrelsearbeten.

Diskografi 
Album
 1985 – Feargal Sharkey
 1988 – Wish
 1991 – Songs From The Mardi Gras

Singlar
1984 – "Listen to Your Father"
1985 – "Loving You"
1985 – "A Good Heart" 
1986 – "You Little Thief"
1986 – "Someone to Somebody"
1986 – "It's All Over Now"
1988 – "More Love"
1988 – "Out of My System"
1991 – "I've Got News for You"
1991 – "Women & I"
1991 – "To Miss Someone"

Externa länkar 

Feargal Sharkey på allmusic.com

Födda 1958
Män
Levande personer
Irländska sångare
Personer från Londonderry
Örnen (stjärnbild)

För andra betydelser, se Örnen.

Örnen (Aquila på latin) är en stjärnbild på norra stjärnhimlen och ligger några grader över himmelsekvatorn.  Den är också en av de 88 moderna stjärnbilderna som erkänns av den Internationella astronomiska unionen.

Historik 
Örnen var en av de 48 konstellationerna som listades av astronomen Klaudios Ptolemaios i hans samlingsverk Almagest.

Läge 

För att lätt kunna finna Örnens stjärnbild är sommaren den bästa tidsperioden. Först ska man ställa sig så att man har Karlavagnen i ryggen och leta efter tre ljusstarka stjärnor. Stjärnorna bildar en vid och "spetsig triangel". Den stjärna som finns längst ner i denna "triangel" är Altair, den starkaste stjärnan i Örnens stjärnbild. Denna triangel brukar kallas för Sommartriangeln. Den bildas av Altair i Örnens, Vega i Lyrans och Deneb i Svanens stjärnbilder.

Stjärnor 
 α - Altair (Alfa Aquilae) är Örnens ljusstarkaste stjärna. Namnet Altair betyder "den flygande örnen". Det var symbolen för Olympens härskare. Altair är en vit stjärna, som ligger ganska nära oss på ett avstånd av 16 ljusår. Den tillhör spektralklass A 7. Magnituden är hela 0,7. 
 β - Beta Aquilae (Alshain) befinner sig på ett avstånd av 42 ljusår och har magnituden 3,9. Den är i stort sett identisk med vår egen stjärna (solen).
 γ - Gamma Aquilae (Reda) är en stjärna av spektralklass K 3 och finns på ett avstånd av 230 ljusår. Beräkningar har gjorts och man har kommit fram till att den har en yttemperatur på cirka 4 500 K.
 δ - Delta Aquilae (Deneb Okab) är en dvärgstjärna av spektralklass A 5 och den befinner sig på ett avstånd av 55 ljusår. Magnituden är 3,40.
 η - Eta Aquilae är en stjärna som har förmågan att periodvis variera i ljusstyrka. Det tar cirka 7 d och 4 h för att lysa som starkast med magnituden 4,1 för att sedan åter minska i ljusstyrka till 5,3 (ju högre talet är desto svagare är ljusstyrkan). Stjärnan finns på ett avstånd av 910 ljusår och är av spektralklass G 0.
 ρ - Rho Aquilae är en stjärna av typen A2V på 150 ljusårs avstånd som år 1992, på grund av sin egenrörelse, korsade gränsen till stjärnbilden Delfinen.

Djuprymdsobjekt

Stjärnhopar 
 NGC 6709 är en öppen stjärnhop av magnitud 6,7.

Landskapsstjärnbild 
Örnen är Upplands landskapsstjärnbild.

Stjärnbilden Örnen
Landskapsstjärnbilder
Elefantmannen (film)

Elefantmannen (originaltitel: The Elephant Man) är en amerikansk biografisk dramafilm från 1980 i regi av David Lynch. Filmen handlar om den verklige personen Joseph Merrick (i filmen kallad John Merrick), som levde i London under 1800-talet och kallades "Elefantmannen" på grund av sitt utseende.

Filmens manus, som skrevs av Christopher De Vore, Eric Bergren och David Lynch, är baserat på Frederick Treves bok The Elephant Man and Other Reminiscences, Ashley Montagus bok The Elephant Man: A Study in Human Dignity samt en pjäs av manuskript-trion. Filmen spelades in i svartvitt.

Handling 
En svårt deformerad men djupt sympatisk man, John Merrick (John Hurt), som under 1800-talet tvingas tillbringa uppväxten som förnedrad cirkusattraktion får senare ett mer värdigt liv när han tas omhand av den framstående engelske läkaren doktor Frederick Treves (Anthony Hopkins).

Rollista

Om filmen 
 Filmen är inspelad i studio i Wembley och Shepperton, Surrey.
 Elefantmannens smink tog tolv timmar att göra varje gång det skulle läggas på.
 Regissören och skådespelaren Mel Brooks var exekutiv producent, men stod inte med i eftertexterna.
 Filmen hade premiär i USA den 3 oktober 1980.
 Den svenska premiären var den 23 februari 1981 och den är tillåten från 15 år.

Musik i filmen 
 Adagio for strings - Samuel Barber

Utmärkelser 
Filmen var nominerad till åtta Oscars 1981, men fick inte en enda.

 1980 - British Society of Cinematographers - Bästa cineografi, Freddie Francis
 1981 - Avoriaz Fantastic Film Festival - Grand Prize, David Lynch
 1981 - BAFTA Award - Bästa skådespelare, John Hurt
 1981 - BAFTA Award - Bästa film, Jonathan Sanger
 1981 - BAFTA Award - Bästa produktion, Stuart Craig
 1982 - César - Bästa utländska film, David Lynch
 1982 - French Syndicate of Cinema Critics - Critics Award - Bästa utländska film, David Lynch
 1982 - London Critics Circle Film Awards - Specialpris för cinematografi, Freddie Francis

Referenser

Externa länkar 
 

Amerikanska filmer 1980
Amerikanska biografifilmer
Amerikanska filmer baserade på böcker
Filmer i regi av David Lynch
Engelskspråkiga filmer
Svartvita filmer
Filmmusik av John Morris
BAFTA Award för bästa film
Filmer som utspelar sig på en cirkus
Bomben (1953)

Bomben (engelska: Time Bomb) är en brittisk thrillerfilm från 1953 i regi av Ted Tetzlaff, baserad på Kem Bennetts bok Death at Attention.

Handling
En terrorist har placerat en bomb ombord på ett tåg.

Om filmen
Filmen hade premiär i USA den 14 juli 1953 och i Sverige den 25 januari 1954.

Rollista i urval

 Glenn Ford - Major Peter Lyncort 
 Anne Vernon - Janine Lyncort 
 Maurice Denham - Jim Warilow 
 Harcourt Williams - kyrkoherde 
 Victor Maddern - sabotör 
 Harold Warrender - Sir Evelyn Jordan 
 John Horsley - konstapel Charles Baron 
 Campbell Singer - kommissarie Brannon 
 Bill Fraser - konstapel J. Reed 
 Herbert C. Walton - Old Charlie 
 Martin Wyldeck - sergeant Collins 
 Arthur Hambling - tågförare 
 Harry Locke - brandman på tåg 
 Frank Atkinson - vakt
 Ernest Butcher - Martindale
 Jean Anderson - husmor (ej krediterad)

Externa länkar
 

Filmer 1953
Engelskspråkiga filmer
Brittiska thrillerfilmer
Järnväg på film
Sherilyn Fenn

Sherilyn Fenn, född Sheryl Ann Fenn den 1 februari 1965 i Detroit, Michigan, är en amerikansk skådespelare. Hon är bland annat känd för rollen som Audrey Horne i TV-serien Twin Peaks (1990–1991, 2017) och för sin roll i filmen Boxing Helena (1993).

Filmografi i urval 

 (30 avsnitt)

 (55 avsnitt)

 (fyra avsnitt)
 (nio avsnitt)

 (fyra avsnitt)
 (åtta avsnitt)
 (fyra avsnitt)
 (sju avsnitt)
 (sju avsnitt)

Referenser

Externa länkar 

Födda 1965
Amerikanska skådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Skådespelare från Detroit
Kvinnor
Levande personer
Kim Lantz

Kristofer Erik Bertil Kim Lantz, tidigare Erik Bertil Christofer Lantz, född 16 april 1948 i Örebro, är en svensk skådespelare.

Biografi 
Kim Lantz är sedan 1975 anställd vid Folkteatern i Göteborg där han debuterade i Död mans hand. Han har gjort ett stort antal roller vid Folkteatern bl.a. universitetsläraren Frank i Willy Russels komedi Timmarna med Rita och som Sören Kröyer i Den yttersta natten. Han är också välkänd som bilmekanikern Robert i TV-serien Hem till byn. Han har också medverkat i tv-serien Rena rama Rolf.

Han skrev på 1970-talet texterna till några av gruppen Text & Musiks låtar.

Filmografi 

 – även 1995, 1999, 2002 samt 2006

Teater

Roller (ej komplett)

Källor

Fotnoter

Externa länkar 
 Kim Lantz på Folkteatern, Göteborg

Svenska skådespelare under 1900-talet
Män
Födda 1948
Levande personer
Skådespelare från Örebro
Svenska skådespelare under 2000-talet
Jonas Fohlin

Jonas Fohlin, född 21 november 1962 i Visby på Gotland, är en svensk film- och tv-producent.

Biografi
Arbetar sedan 1989 på Sveriges Television. Har tillsammans med Jan Lindenbaum, Olle Häger, Kjell Tunegård och Eva Tillberg producerat program i serien Året var... Producerade 2006 tillsammans med Olle Häger ett program om revolten i Ungern 1956: Budapest Brinner. Har även producerat rockvideo åt Traste Lindéns Kvintett "Vi går till sängs", samt ett flertal kortfilmer. Åren 1979-1985 medlem i Urban Släke som släppte singlarna "Så jävla svensk/Magnatens död" samt "Så Fri/Hetta". Har även med gruppen Java gett ut skivan Javas världsatlas.

Filmografi  
1990 - Vi går till sängs - regi
1992 - Vara tokig - regi, manus, produktion och klippning
1998 - Röda Fanor - produktion

2001 - Året var 1951 - produktion
2002 - Året var 1952 - produktion
2003 - Året var 1953 - produktion
2004 - 2014 - Året var 1954 - 1964 - produktion, speaker
2015 - 2023 - Året var 1965 - 1973 - produktion, speaker

2013 - Jag minns; Jerry Williams (kortfilm) - produktion, speaker
2015 - Jag minns grisen (kortfilm) - produktion, speaker
2015 - Tågolyckan i Skultorp (kortfilm) - produktion, speaker
2016 - Jag minns Neruda (kortfilm) - produktion, speaker
2017 - Sparkstöttingsfrun (kortfilm) - produktion, speaker
2018 - Kärlek över gränsen (kortfilm) - produktion, speaker
2021 - Almstriden - produktion, speaker
2022 - Kallt krig med 32 pjäser (kortfilm) - produktion, speaker
2023 - Dödens Dag - Chile 11 september 1973 - produktion, speaker

Källor 

Svenska gitarrister
Svenska filmproducenter
Svenska manusförfattare
Svenska regissörer
Födda 1962
Män
Levande personer
Personer från Visby
Feargal Sharkey (musikalbum)

Feargal Sharkey är ett musikalbum av Feargal Sharkey som släpptes 1985.

Låtlista 
A good heart
You little thief
Ghost train
Ashes and diamonds
Made to measure
Someone to somebody
Don't leave it to nature
Love and hate
Bitter man
It's all over now

Producerades av 
David A. Stewart

Medverkande 
Feargal Sharkey - Sång, synthesizers, programmering, trummor, bakgrundssång
David A. Stewart - Gitarr, bakgrundssång
Dean Garcia - Bas
Olle Romo - Trummor
Patrick Seymour - Keyboards
Davey Payne - Saxofon, flöjt
Freida Williams - Bakgrundssång
Debra Byrd - Bakgrundssång
Martin Chambers - Trummor
Nathan East - Bas
Jimmy Zee - Munspel
Molly Duncan - Saxofon
Dave Blues - Trumpet
Rick Morconbe - Gitarr

Musikalbum 1985
Brittiska debutalbum
Album utgivna på A&M Records
Vanlig näbbmus

Vanlig näbbmus (Sorex araneus) är den vanligaste arten i familjen näbbmöss, och även en av de vanligaste näbbmusen i sitt utbredningsområde. Näbbmusen är insektsätare och är närmre besläktad med äkta insektsätare, som igelkottar och mullvadar, än med möss. IUCN kategoriserar den som livskraftig (LC).

Utbredning 

Vanlig näbbmus återfinns i princip över hela Nord-, Öst- och Centraleuropa förutom på vissa öar som Irland, Island, och några öar i Medelhavet som Sicilien och Korsika. Den förekommer inte heller på iberiska halvön, där den istället ersätts av den spanska näbbmusen. Utbredningsområdet sträcker sig österut till Bajkalsjön och Himalaya. Arten lever i låglandet och i bergstrakter upp till 2500 meter över havet.

Utseende 

Den vanliga näbbmusen är cirka 50–80 mm lång med en svans på cirka 30–55 mm lång. Den väger runt 3,5–15 g. På ryggen är pälsen mörk och ljusare på buken, även svansen visar den tvåfärgning, med en mörk översida och en ljus undersida. Svansen är från början pälstäckt, men individer som övervintrat har ofta pälslös svans, vilken även kan vara förfrusen i spetsen. Tänderna är som hos alla näbbmöss av släktet Sorex tvåfärgade med vit tandbas och rödbruna tandspetsar. Näbbmushanen har den minsta penisen av alla ryggradsdjur, cirka 5 mm lång.

Den vanliga näbbmusen är den enda däggdjursart för vilken kunnat beläggas att även de celler som inte är könsceller har ett variabelt kromosomantal; hanarna varierar mellan 21 och 27 kromosoner och honorna mellan 20 och 25.

Ekologi 
Vanlig näbbmus förekommer i många olika sorters biotoper men föredrar blöta skogar och ängar. Den är en god klättrare, och tar sig gärna in i hus för att övervintra. Arten är starkt revirhävdande. Den kan vara aktiv både på dagen och på natten. Födan utgörs huvudsakligen av daggmaskar, insekter och deras larver samt snäckor och ibland även av mindre ryggradsdjur.

Parningstiden infaller mellan april och oktober. De flesta ungarna föds tidigt under våren eller sommaren. Honan kan föda två till fyra kullar per år. Honan får vanligtvis 4 till 7 ungar per kull och ungarna är ungefär stora som ärtor och väger bara 0,4 gram. Efter 20 till 22 dagar öppnar ungarna sina ögon för första gången och efter ungefär 30 dagar är de självständiga. De lämnar boet när de är en månad gamla. I naturen blir den vanliga näbbmusen cirka 16 månader gammal.

Referenser

Noter

Källor 
 Anders Bjärvall o Staffan Ullström, 1985 (1995), Däggdjur - Alla Europas arter i text och bild, 
 A. J. Mitchell-Jones, G. Amori, W. Bogdanowicz, B. Krystufek, P. J. H. Reijnders, F. Spitzenberger, M. Stubbe, J. B. M. Thissen, V. Vohralik, J. Zima: The Atlas of European Mammals. Poyser, London, 1999. : S. 42-43
 Erwin Stresemann (begr.), K. Senglaub (Hrsg.): Exkursionsfauna von Deutschland. Band 3, Wirbeltiere. 12. Auflage, 1995 : S. 369-370

Externa länkar 

Näbbmöss
Däggdjur i palearktiska regionen
Lev Landau

Lev Davidovitj Landau (ryska: Ле́в Дави́дович Ланда́у), född 22 januari 1908 i Baku (Azerbajdzjan), död 1 april 1968 i Moskva, var en sovjetisk teoretisk fysiker.

Biografi
Landau bidrog med viktiga upptäckter på flera områden. Han upptäckte bland annat metoden med täthetsmatriser inom kvantmekanik tillsammans med Felix Bloch (även om John von Neumann upptäckte dessa före dem), utvecklade den kvantmekaniska teorin för diamagnetism, teorin för suprafluiditet, teorin för andra ordningens fasövergångar, Ginzburg-Landau-teorin för supraledare, förklarade Landaudämpning inom plasmafysik och Landaupolen inom kvantelektrodynamik. 1962 belönades han med Nobelpriset i fysik för teorin om suprafluiditet.

Asteroiden 2142 Landau är uppkallad efter honom.

Källor

Externa länkar

 Nobelprize.org, Nobelpriset i fysik 1962
 Nobelprize.org, Lev Landau - biografi
 Om Lev Landau

Nobelpristagare i fysik
Personer verksamma vid Moskvas institut för fysik och teknologi
Födda 1908
Avlidna 1968
Män
Eponymer
Alumner från Sankt Petersburgs universitet
Personer från Baku