kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Riksrevisionsverket

Riksrevisionsverket (RRV) var en  svensk statlig central förvaltningsmyndighet för revision och redovisning inom statsverksamheten. Revision bedrevs dels som förvaltningsrevision, dels som redovisningsrevision. Revisionen av den svenska statsverksamheten sköttes fram till den 1 juli 2003 av både Riksrevisionsverket under regeringen och av Riksdagens revisorer under riksdagen. Därefter övertogs verksamhetsområdet av nybildade Riksrevisionen.

Historik
Den första anses vara Undervisningen om rikets ränta 1530–33.Förvaltningshistorisk ordbok Gustav Vasa inrättade Räntekammaren, vilken utvecklades till Kammarkollegium 1539 under ledning av Kammarmästaren, från1600-talet benämnd Riksskattmästaren. Johan III inrättade den årliga Rikshufvudboken, en sammanställning över rikets finanser. År 1680 avskaffade Karl XI riksskattmästarämbetet och inrättade i stället Statskontoret, som fick det centrala ansvaret för riksräkenskaperna – eller riksstaten. År 1920 inrättades Riksräkenskapsverket, som övertog detta ansvar från Statskontoret.

Riksrevisionsverket bildades 1961 genom en sammanslagning av Riksräkenskapsverket och Statens sakrevision.

Sammanslagning med Riksdagens revisorer
Riksdagen beslöt den 15 december 2000 om sammanslagning av Riksrevisionsverket och Riksdagens revisorer. Regeringen lämnade i maj 2001 ett uppdrag till landshövdingen Lars Eric Ericsson att utreda de organisatoriska frågorna kring bildandet av den nya revisionsmyndigheten.

Reformen föregicks av flera utredningar under senare delen av 1990-talet, till exempel den för regeringen, Stabsmyndighetsöversynen, som gjordes av generaldirektören Ulf Larsson, och som förespråkade att revisionsapparaten även fortsättningsvis skulle ligga under regeringen. Riksdagens revisionsutredning, som framlade sitt förslag om resursfördelning mellan de två statliga revisionsmyndigheterna ungefär samtidigt, föreslog i sitt betänkande två huvudalternativ: antingen att överföra vissa resurser från Riksrevisionsverket till Riksdagens revisorer, eller att i huvudsak föra över hela effektivitetsrevisionen till Riksdagens revisorer. Den löpande årliga revisionen förutsågs kvarligga på Riksrevisionsverket i båda alternativen.

Riksrevisionsverkets sista generaldirektör var Inga-Britt Ahlenius. Hon argumenterade för att hela den statliga revisionen skulle ligga under riksdagen.

Riksrevisionen bildades 1 juli 2003.

Generaldirektörer

Riksräkenskapsverket
1920–1926: Christian Tenow
1926–1945: Erik Stridsberg
1946–1948: Per Simon Runemark
1948–1956 Bernt Nevrell 
1956–1961 Gösta Renlund

Riksrevisionsverket
1961–1965 Gösta Renlund 
1965–1973 Lars Lindmark 
1974–1986: Rune Berggren
1986–1993: Ingemar Mundebo 
1993–2003: Inga-Britt Ahlenius

Källor
Förordning (1986:449) med instruktion för riksrevisionsverket
Motion till riksdagen 1997/98: Fi503, av Lars Tobisson med flera

Noter

Riksrevisionen
Ej längre existerande svenska statliga myndigheter
Svenska statliga myndigheter bildade 1961
Svenska statliga myndigheter upplösta 2003
Lijepa naša domovino

Lijepa naša domovino () är Kroatiens nationalsång. I Kroatien kallas nationalsången ofta för Lijepa naša (Vårt/vår vackra) som även är en vanligt förekommande metonym för landet.

Historia 
Nationalsångens originaltext skrevs av Antun Mihanović och publicerades först under titeln "Horvatska domovina" (Kroatiska hemland) i tidningen "Danica" (Morgonstjärna) den 14 mars 1835". Musiken komponerades av Josif Runjanin år 1846. Enligt vissa källor är melodin tagen från Lucia di Lammermoor av Gaetano Donizetti. Den kompletta sången nedskrevs och harmoniserades av Vatroslav Lichtenegger år 1891 och framfördes första gången som Kroatiens nationalsång samma år under titeln "Lijepa naša". Sedan dess har den blivit känd under den något längre nuvarande titeln och några mindre justeringar har gjorts i texten.

Kroatien var fram till första världskriget och Österrike-Ungerns upplösning år 1918 en provins i Dubbelmonarkin. I det österrikisk-ungerska Kroatien betraktades sången som provinsens inofficiella nationalsång. Den framfördes då i officiella sammanhang strax efter dubbelmonarkins nationalsång Gott erhalte Franz den Kaiser. Åren 1918–1941 då Kroatien var en del av kungariket Jugoslavien ingick vissa strofer av den kroatiska nationalsången i kungarikets nationalsång. I Kroatien framfördes dock sången även fortsättningsvis som en inofficiell nationalsång.   

I Oberoende staten Kroatien som ägde bestånd åren 1941–1945 framfördes den som nationalsång men hade inte officiell status som sådan. Efter kriget integrerades Kroatien åter i Jugoslavien. Den 29 februari 1972 erhöll sången officiell status som den Socialistiska republiken Kroatiens nationalsång. Sedan Kroatien år 1991 utträtt ur den sydslaviska federationen Jugoslavien fick Lijepa naša domovino grundlagsskyddad status som det nu självständiga landets officiella nationalsång.    

Ett minnesmärke och hyllning till nationalsången i formen av en högrest sten uppfördes av Brödraskapet kroatiska drakens bröder i samband med hymnens 100-årsjubileum och är idag en attraktion i närheten av staden Kumrovec.

Text

Referenser 

Nationalsånger i Europa
Kroatiska sånger
Kroatiskspråkiga sånger
Kroatiens nationalsymboler
Catharina Bröms

Catharina Bröms, född 5 oktober 1665, död 27 oktober 1735, var brukspatron vid Wij säteri och bruk i Ockelbo i Gästrikland mellan 1708 och 1735.

Biografi
Bröms var dotter till Sven Bröms och Catharina Helleday, vars mor var född Feif och Bureättling. Hon gifte sig år 1680 i sitt första äktenskap med ståthållaren på Ösel, Johan Gottman, ägare till Ockelboverken och Wij säteri. Denne adlades Silfverclou, varför Catharina kom att benämnas "Nådig Frun på Wij". Huruvida hon ägnade sig åt affärsverksamhet under sitt första äktenskap är okänt. Hon blev änka 1686 och gifte år 1688 om sig med Carolus Carlsson, biskop i Västerås stift. Deras barn adlades under namnet Cederström. Bröms började under sitt andra äktenskap öppet ägna sig åt affärsverksamhet. Hon köpte år 1698 Högbo bruk med Edsken och Mackmyra med Valbo som borgenär för sin syster Elisabeth Bröms genom att inteckna sin och makens egendom. Bruket ansågs år 1688 som en verksamhet utan framgång, men några år senare hade den blivit en framgång.    

Sedan Catharina Bröms år 1708 blivit änka för andra gången flyttade hon åter till Wij säteri i Ockelbo, och tog själv över driften för de bruk som ingick i Ockelboverken. Med tiden kom större delen av Ockelbo socken att ägas av Bröms. Efter många års förhandlingar fördes det kombinerade målet om bruket vid Åmot och skogstilldelning till Ockelboverken i hamn genom bergskollegiets båda privilegiebrev av 6 maj 1710. Åmots bruk var  lönsamt att skattefrihetsåren upphävdes. 1713–1733 drev hon i samarbete med sin syster Elisabeth framgångsrikt verksamheten vid Högbo gruva i Ovansjö. Bröms lyckades driva en framgångsrik verksamhet trots den nedgångstid för bruken som rådde under 1710-talet. Ända fram till 1722 skötte hon personligen bokföringen.

Från 1718 hade hon ett nära samarbete med Karl Edström, som hon gjorde till bruksförvaltare vid Viksjö. Under rysshärjningarna 1721, då ryssarna brände Axmar och Vifors, lyckades Edström rädda Viksjö från att brännas av ryssarna, trots att dessa bevisligen hade nått fram till bruket: exakt hur är inte känt, medan Bröms och hennes övriga personal hade gömt sig i skogen. Edström hade sedan dess ett starkt förtroende hos henne. När en konkurrent 1723 ansökte om att få grunda ett nytt bruk i Kilafors i Hanebo socken några mil norr om Åmot drev hon en lång rättsstrid som slutade med att hon själv i stället anlade ännu ett bruk vid Hällbo i Bollnäs 1725–1726. 1724 avtalade hon om ensamrätt till köp av malmen från Vintjärnsgruvan till sin tackjärnstillverkning. 1731 bröt hon samarbetet med Edström och anklagade honom för underslev, vilket ledde till en utdragen och uppmärksammad process som först ledde till fällande dom och därefter ett frikännande.

En samtida visa, »om biskop Karin, domprost Lisa och gubben själv», har tolkats som ett missnöje över hennes och hennes systers inblandning i stiftets befordringsangelägenheter under hennes andre makes sista år.

Källor
Järnbrukens historia
Catharina Bröms - en järnlady i 1700-talets Sverige, av Jan Forsgren
, hämtad 2014-04-17.

Noter

Vidare läsning 
 

Födda 1665
Avlidna 1735
Kvinnor
Svenska brukspatroner under 1700-talet
Bureätten
Åke Wästersjö

Åke Axel Valter Wästersjö, född 19 december 1915 i Stockholm, död 4 mars 1999 i Johanneshov, var en svensk skådespelare. Han ligger begravd i minneslunden på Skogskyrkogården.

Wästersjö filmdebuterade 1960 i Domaren och medverkade i filmer och TV-produktioner fram till 1990. Han var engagerad vid Dramaten.

Filmografi (urval)

Teater

Roller

Referenser

Noter

Källor 
 Östgötateaterns arkiv
  

Svenska skådespelare under 1900-talet
Skådespelare från Stockholm
Gravsatta på Skogskyrkogården i Stockholm
Födda 1915
Avlidna 1999
Män
Minority Report

Minority Report är en amerikansk film från 2002 i regi av Steven Spielberg. Filmen bygger på novellen "The Minority Report", av den amerikanske science fiction-författaren Philip K. Dick.

Handling 
Filmens centrala tema är den fria viljan och determinism. Filmen utspelar sig år 2054, John Anderton jobbar för PreCrime-polisen i Washington, D.C. PreCrime är ett experiment där man kan se mord i framtiden och försöka stoppa dem. PreCrime förutser att Anderton ska mörda. Han flyr lagen och försöker ta reda på varför han ska mörda.

Om filmen 
Svenskarna Max von Sydow, Peter Stormare och Caroline Lagerfelt finns med i rollistan, och det förekommer ett flertal svenskspråkiga repliker i filmen. Bland annat så får vi höra "Små grodorna" framföras av Lagerfelts karaktär (istället för öron så sjunger hon ögon). Spielberg bjöd år 1999 in experter inom olika områden som datavetenskap, biomedicin och arkitektur om råd hur framtiden kom att se ut inom till exempel teknik och socioekonomisk indelning.

Tidningen The Guardian publicerade en artikel år 2010 där man beskrev delar i filmen som blivit sanning. Bland dem kan nämnas multi-touch, bildläsare som scannar ögats iris och mjukvara som förutspår brott vilket presenterades år 2010 av en professor vid University of Pennsylvania. Den röda bil Anderton kör i filmen är ett framtids-koncept från Lexus av företagets designstudio Calty och den tyske bildesignern Harald Georg Belker. Bilen fick namnet Lexus 2054.

Rollista

Referenser

Externa länkar 
 
 
 
 
 
 AFI film: Minority Report
 Rotten Tomatoes: Minority Report

Amerikanska filmer 2002
Amerikanska science fiction-actionfilmer
Amerikanska thrillerfilmer
Dystopisk film
Filmer i regi av Steven Spielberg
Washington D.C. på film
Virginia på film
Säkerhet och övervakning på film
Engelskspråkiga filmer
2050-talet på film
Philip K. Dick-filmatiseringar
Filmer från Amblin Entertainment
Filmer med alternativ tidslinje
Filmer från Dreamworks
Filmer från Twentieth Century Fox
Lista över Moçambiques statsöverhuvuden

Detta är en lista över Moçambiques statsöverhuvuden.

Listor över statschefer
Listor med anknytning till Moçambique
The Medallion

The Medallion är en honkongsk-amerikansk långfilm från 2003 i regi av Gordon Chan, med Jackie Chan, Lee Evans, Claire Forlani och Julian Sands i rollerna.

Rollista

Källor

Externa länkar

Filmer 2003
Amerikanska actionkomedifilmer
Amerikanska fantasy-äventyrsfilmer
Kampsportsfilmer från Hongkong
Amerikanska kompisfilmer
Fantasyfilmer från Hongkong
Engelskspråkiga filmer
Filmer från TriStar Pictures
Lista över Mauritius presidenter

Detta är en lista över Mauritius presidenter.

Mauritius presidenter, Lista över
Listor med anknytning till Mauritius
The Mission

The Mission är en brittisk film från 1986 i regi av Roland Joffé. Filmen blev vinnare av Guldpalmen vid filmfestivalen i Cannes 1986. På Oscarsgalan 1987 vann den för bästa foto och den nominerades till ytterligare sex Oscar för bästa film, bästa regi, bästa filmmusik, bästa scenografi, bästa kostym och bästa klippning.

Handling 
Filmen utspelas på 1700-talet i Sydamerikas djungler, i gränstrakterna mellan dagens Argentina och Brasilien. Fader Gabriel (Jeremy Irons) är en Jesuitpräst som grundar en missionsstation i den ogenomträngliga djungeln ovanför Iguazúfallen, och omvänder Guaraní-indianerna till kristendomen. Rodrigo Mendoza (Robert De Niro) är en legosoldat och slavhandlare som rövar bort indianer för att sälja dem som slavar. En dag dödar Mendoza sin egen bror i en duell över en kvinna. Förkrossad över vad han gjort, gör han bot hos Jesuitprästen. Mendoza får släpa en tung börda genom djungeln, ända till missionsstationen i Guaranís område. Mendoza byter sida och blir upptagen i Jesuitorden. 

I ett fördrag har Portugals och Spaniens kungar bestämt att gränsen mellan deras kolonier ska gå längs Iguazúfloden, och missionsstationen kommer då att hamna på portugisiskt område, något som oroar jesuiterna, eftersom Portugal bestämt sig för att ta indianerna som slavar, medan Spanien bestämt att de ska omvändas till kristendomen. Ett sändebud från Vatikanen, Altamirano (Ray McAnally), anländer till området för att ta beslut om vad som ska ske med jesuiternas missionsstationer. Altamiranos dilemma är att om han låter missionsstationerna fortsätta med sin verksamhet, kommer Jesuitorden att bli förbjuden i hela den portugisiska maktsfären. 

Altamirano beordrar att missionsstationen ska stängas, något som vare sig Mendoza, fader Gabriel eller Guaraní-indianerna kan acceptera. Mendoza och några andra jesuitbröder bryter sitt icke-våldslöfte och bestämmer sig för att tillsammans med indianerna försvara missionsstationen med våld. Fader Gabriel och ett antal indianer väljer icke-våldets försvar. När kolonisterna anfaller stationen slutar striden med att alla blir dödade, utom ett antal barn som i filmens slut paddlar iväg från den nedbrända missionsstationen.

Rollista (i urval) 
 Robert De Niro - Rodrigo Mendoza 
 Jeremy Irons - Father Gabriel 
 Ray McAnally - Altamirano 
 Aidan Quinn - Felipe 
 Cherie Lunghi - Carlotta 
 Ronald Pickup - Hontar 
 Chuck Low - Cabeza 
 Liam Neeson - Fielding
 Monirak Sisowath - Ibaye

Externa länkar 

Filmer 1986
Filmer tilldelade Guldpalmen
Brittiska dramafilmer
Brasilien på film
Mastodontfilmer
Filmer i regi av Roland Joffé
Filmmusik av Ennio Morricone
Engelskspråkiga filmer
1750-talet på film
Min vänstra fot

Min vänstra fot är en irländsk/brittisk biografisk dramafilm från 1989 i regi Jim Sheridan. Filmen är baserad på Christy Browns liv, en irländare som föddes med cerebral pares och som målade och skrev med sin vänsterfot.

1999 placerade British Film Institute filmen på 53:e plats på sin lista över de 100 bästa brittiska filmerna genom tiderna.

Om filmen 
Filmen hade svensk premiär på Lilla Kvarn i Stockholm den 30 mars 1990.

Rollista i urval 
 Daniel Day-Lewis – Christy Brown 
 Brenda Fricker – Bridget Brown
 Ray McAnally – Paddy Brown
 Fiona Shaw – Dr. Eileen Cole
 Hugh O'Conor – Christy Brown som barn
 Kirsten Sheridan – Sharon Brown
 Alison Whelan – Sheila Brown
 Eanna MacLiam – Benny Brown
 Declan Croghan – Tom Brown
 Marie Conremme – Sadie Brown
 Cyril Cusack – Lord Castlewelland
 Adrian Dunbar – Peter
 Phelim Drew – Brian
 Ruth McCabe – Mary Carr

Referenser

Externa länkar 
  
 

Brittiska filmer 1989
Brittiska dramafilmer
Irländska dramafilmer
Dublin på film
Biografiska filmer om konstnärer
Engelskspråkiga filmer
Filmer om paraplegiker och tetraplegiker
Filmer vars manliga huvudrollsinnehavare belönades med Oscar för bästa manliga huvudroll
Filmer i regi av Jim Sheridan
Min stora kärlek

Ej att förväxla med filmen Min första kärlek.

Min stora kärlek () är en amerikansk långfilm från 2001 i regi av Bobby Farrelly och Peter Farrelly, med Gwyneth Paltrow, Jack Black, Jason Alexander och Joe Viterelli i rollerna.

Handling
Hal Larson är en ytlig ung man som enbart träffar kvinnor som har ett mycket vackert utseende, helst ska de vara supermodeller eller utvikningstjejer. Hans döende far har givit honom rådet att aldrig gå ut med en tjej som inte har en perfekt kropp och ett fantastiskt leende. Och Hal lyssnar på sin far.

En dag träffar Hal på en terapeut som hypnotiserar honom till att enbart se en kvinnas inre skönhet. Ytlige Hal blir plötsligt en djup person med nya värderingar. Så när han träffar Rosemary, en mycket överviktig kvinna, ser han bara hur vacker hon är inombords och blir stormförälskad.

Problemet är bara att Hals kompis Mauricio är lika ytlig som Hal själv var tidigare, och i ren desperation "att få sin vän tillbaka" gör han allt för att kunna avslöja för Hal hur Rosemary egentligen ser ut.

Rollista

Externa länkar

Filmer 2001
Amerikanska komedifilmer
Amerikanska dramafilmer
North Carolina på film
Miffo

Miffo är en svensk långfilm från 2003 i regi av Daniel Lind Lagerlöf.

Handling 
Tobias är en ung präst, som hyr ett rum hos sin förra flickvän. Han tröttnar på sin prästtjänst i innerstaden och börjar jobba i en förortskyrka. Han känner ingen i området, men har höga ambitioner att göra kyrkan till en samlingspunkt. För att få kontakt med sina församlingsbor börjar han att "knacka dörr". Då träffar han den utåtriktade och impulsiva Carola som sitter i rullstol, lever på socialbidrag och bor hos sin mamma och hennes karl i en miljö där det dricks och röks en hel del. Hennes värld skiljer sig radikalt från hans men ändå uppstår kärlek dem emellan. Tobias föräldrar och vänner tror inte att förhållandet har någon framtid, och han får svårt att stå för sin kärlek.

Om filmen 
Trots DVD-utgåvans baksidestext om att filmen utspelas i Stockholm är flera scener, enligt känt mönster från 1990-talet och från 2000-talets första decennium, inspelade i Västsverige. Till exempel kan nämnas att den kyrka som får fungera som den moderna förortskyrkan ligger i Högsbo församling i Göteborg och att det rum som används som personalrum egentligen är den del av sakristian som normalt fungerar som andaktsrum i Högsbo kyrka. Andra förortssekvenser är tagna i närheten av spårvägsstationen i Hammarkullen i östra Göteborg.

Rollista

Externa länkar

Filmer 2003
Svenska komedifilmer
Svenska dramafilmer
Svenskspråkiga filmer
Stockholm på film
Filmer i regi av Daniel Lind Lagerlöf
Midnight Run

Midnight Run är en amerikansk film från 1988, regisserad och producerad av Martin Brest.

Handling 
Jack Walsh (Robert De Niro) är en tuff ex-snut som blivit prisjägare. Jonathan "The Duke" Mardukas (Charles Grodin) är en känslig revisor som lurat maffian på 15 miljoner dollar, donerat pengarna till välgörenhet, och är på rymmen efter att ha släppts mot borgen. Jack kan tjäna 100 000 dollar om han transporterar the Duke från New York till Los Angeles i tid. Detta låter som ännu en Midnight Run (ung. rena barnleken för en prisjägare), men förvandlas till en jakt över hela landet. FBI vill att the Duke ska vittna mot maffian – som är ute efter hämnd – och Walsh vill bara att han ska hålla tyst.

Rollista (i urval) 
 Robert De Niro - Jack Walsh
 Charles Grodin - Jonathan "The Duke" Mardukas
 Yaphet Kotto - FBI Agent Alonzo Mosely
 John Ashton - Marvin Dorfler
 Dennis Farina - Jimmy Serrano
 Joe Pantoliano - Eddie Moscone
 Richard Foronjy - Tony Darvo
 Robert Miranda - Joey

Kuriosa 
 Ordet "Fuck" sägs 117 gånger i filmen, vilket i många år var officiellt Hollywoodrekord.
 Charles Grodin har fortfarande ärr kvar på handlederna efter de handbojor han hade på sig under större delen av inspelningen.

Externa länkar 
 

Filmer 1988
Amerikanska äventyrsfilmer
Amerikanska actionkomedifilmer
Filmmusik av Danny Elfman
Amerikanska kompisfilmer
Filmer från Universal Studios
Anna von Rosen

Anna Maria Eleonore von Rosen, född 17 februari 1956 i Västerleds församling i Stockholm, är en svensk skådespelare.
 
Anna von Rosen filmdebuterade 1981. Hon har varit engagerad vid Backa Teater och Dramaten. Hon var en av tre tv-hallåor som presenterades när dessa återinfördes under coronapandemin 2020.

Hon är dotter till direktören Jan-Carl von Rosen och Ingrid Bergman, ogift Karlebo, samt halvsyster till Maria von Rosen och dotterdotter till Selim Karlebo. Hon var 1988–1997 gift med Johan Sundelius (född 1959) och 2005–2010 med Bo Ekander (född 1943). Hon har två söner, födda 1989 och 1991.

Filmografi (ej komplett)

 (TV)

 (gästroll) 

 (TV-film)

Teater

Roller (ej komplett)

Källor

Externa länkar
 

Kvinnor
Födda 1956
Levande personer
Anna
Skådespelare från Stockholm
Midnight Express

Midnight Express är en amerikansk-brittisk fängelse-dramafilm från 1978 i regi av Alan Parker.

Filmen hade biopremiär i Storbritannien den 10 augusti 1978 och i USA den 6 oktober 1978 och handlingen är löst baserad på verkliga händelser.

Handling 
Amerikanen Billy Hayes (Brad Davis) anhålls av polis på flygplatsen i Istanbul när han försöker smuggla ut två kilo hasch ur Turkiet den 6 oktober 1970. Fängelsedomen blir fyra år och förhållandena i det turkiska fängelset är extrema. Femtiotre dagar innan hans frigivning förlängs hans straff till trettio år och hans enda chans att undkomma med livet i behåll är att försöka rymma till Grekland.

Medverkande

Produktion och distribution 
Filmen är inspelad på Malta. Det som utgör fängelset i filmen är i själva verket Fort St. Elmo, som ligger i Valletta.

I Sverige hade filmen premiär på biograf Astoria i Stockholm den 16 september 1978.

Referenser

Externa länkar 
 
 

Amerikanska filmer 1978
Engelskspråkiga filmer
Turkiskspråkiga filmer
1970-talet på film
Amerikanska dramafilmer
Brittiska dramafilmer
Brittiska fängelsefilmer
Amerikanska fängelsefilmer
Turkiet på film
Filmer i regi av Alan Parker
Amerikanska filmer baserade på böcker
Grekland på film
Golden Globe Award för bästa film – drama
Brittiska filmer 1978
Mayerlingdramat (film, 1936)

Mayerlingdramat (franska: Mayerling) är en fransk historisk dramafilm från 1936 i regi av Anatole Litvak. Filmen är baserad på en roman av Claude Anet. I huvudrollerna ses Charles Boyer och Danielle Darrieux.

Filmen bygger på det tragiska Mayerlingdramat med kronprins Rudolf av Österrike och hans 17-åriga älskarinna Marie Vetsera. Den hade Stockholmspremiär på biograferna Astoria och Plaza den 27 april 1936.

Rollista i urval 
Charles Boyer – kronprins Rudolf av Österrike 
Danielle Darrieux – Maria Vetsera 
Marthe Régnier – baronessan Vetsera 
Suzy Prim – grevinnan Larisch 
Yolande Laffon – prinsessan Stephanie 
Gina Manès – Marinka
Jean Dax – kejsar Frans Josef

Se även 
Mayerlingdramat
Mayerlingdramat (film, 1968)

Referenser

Externa länkar 
 
 
 

Franska dramafilmer
Filmer 1936
Österrike på film
Filmer i regi av Anatole Litvak
Franska filmer baserade på romaner
Franskspråkiga filmer
Svartvita filmer
Biografiska filmer om österrikiska kungligheter
1884 på film
1889 på film
1113

1113 (MCXIII) var ett normalår som började en onsdag i den Julianska kalendern.

Händelser

Okänt datum 
 Pierre Abaelard öppnar sin skola i Paris.
 Kyanzitthas regeringstid slutar och Alaungsithus inleds i Myanmar.
 Suryavarman I:s regeringstid inleds i Khmerriket.
 Oradea omnämns för första gången under det latinska namnet Varadinum.

Födda 
 24 augusti – Gottfrid V, greve Maine 1126–1151, av Anjou 1129–1151 och av Mortain 1141–1151 samt hertig av Normandie 1144–1150, engelsk prinsgemål 1141 (gift med Matilda)

Avlidna 
 4 augusti – Gertrud av Sachsen, grevinna av Holland och Flandern.
 Skjalm Hvide, hövding på Rügen.

Externa länkar
Soloåkning

Soloåkning ett begrepp inom till exempel ishockey eller bandy. Om en spelare, vid försvarsspel, får pucken (eller bollen) och sedan ensam åker med den till motståndarnas planhalva och därefter (förhoppningsvis) gör mål så brukar man säga att denne gjort en soloåkning.

Sporttermer