kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Abraham

Se Abraham (patriark) för den bibliske Abraham

Mansnamnet Abraham är av hebreiskt ursprung (Abram) och betyder folkets fader, eller fader till många. Enligt judisk, kristen och islamisk tro hebréernas stamfader.

Abraham är ovanligt som namn i Sverige. Ett fåtal pojkar varje år får det som tilltalsnamn. Den 31 december 2008 fanns det totalt 912 personer i Sverige med namnet, varav 334 med det som tilltalsnamn. År 2003 fick 18 pojkar namnet, varav 9 fick det som tilltalsnamn.

Namnsdag 18 december.

Ibrahim
En arabisk och turkisk form av namnet är Ibrahim eller İbrahim. 2010 fanns 5 091 män och 1 920 kvinnor som bar namnet i Sverige. Det fanns dock inte bland de hundra vanligaste födelsenamnen.

Personer med namnet Abraham 

Abraham, (Abram) från Ur i Kaldéen
Abraham Angermannus (1540–1607), ärkebiskop
Abraham Berge, norsk statsminister
Abraham Bosse (1602–1676), fransk konstnär
Abraham Leijonhufvud (1583–1618), friherre och riksråd
Abraham Eriksson (Leijonhufvud), riddare och riksråd
Abraham Gustavsson Leijonhufvud, friherre och ämbetsman
Abraham Kristiernsson (Leijonhufvud), riksråd
Abraham Gotthelf Kästner (1719–1800), tysk matematiker och poet
Abraham Grill (1674–1725), köpman
Jean Abraham Grill, köpman, direktör i Svenska Ostindiska Kompaniet
Johan Abraham Grill, köpman och brukspatron
Abraham Hirsch, musikförläggare
Abraham Lincoln, president i USA 1861–1865
Abraham Lundquist, musikförläggare
Abraham Mankell, musikhistoriker, sångpedagog, tonsättare och kyrkomusiker
Abraham H. Maslow, amerikansk psykolog
Abraham de Moivre, fransk matematiker
Abraham Roberts, brittisk general
Abraham Rundbäck, politiker och skolman
Abraham Rydberg, grosshandlare, skeppsredare och donator
Abraham Unger, landshövding i Värmlands län
Abraham Verghese, läkare och författare
Per Abraham Örnsköld, landshövding i Västernorrlands län och i Södermanlands län. Han har givit namn åt Örnsköldsvik.

Personer med namnet Ibrahim 
Ibrahim Baylan, svensk/assyrisk-syriansk politiker (s),  statsråd
Ibrahim Nasrullayev, svensk-azerisk sångare
 İbrahim Akın (1984–),  en turkisk fotbollsspelare
 İbrahim Kaypakkaya (1949–1973), en turkisk marxist-leninistisk revolutionär
 İbrahim Okyay (1969–), en turkisk rally- och racerförare
 İbrahim Toraman (1981–), en turkisk fotbollsspelare
 İbrahim Üzülmez (1974–), en pensionerad turkisk fotbollsspelare

Se även 
 Ibrahim

Referenser 

Mansnamn
Namn från Bibeln
Svenska förnamn
Svenska mansnamn
Gilbert Bécaud

Gilbert Bécaud, eg. François Gilbert Silly, född 24 oktober 1927 i Toulon, död 18 december 2001 i Paris, var en fransk sångare, underhållare och kompositör.

Bécaud var ett stort namn inom bland annat chanson-genren. Han hade stor internationell framgång med flera av sina nära 400 sånger. Bland kända låtar av Bécaud kan nämnas: Et Maintenant, Nathalie och L'important c'est la rose.

Externa länkar

Franska vissångare
Franska kompositörer
Viskompositörer
Män
Födda 1927
Avlidna 2001
Franska musiker under 1900-talet
Personer från Toulon
Riddare av Hederslegionen
Officerare av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Bagge

Bagge  är ett släktnamn. Namnet Bagge kan syfta norskt påbrå eller släktanknytning, men också syfta på handjur av får, eller som ett tillnamn betydande klumpig eller tjock.

Den 31 december 2013 var 664 personer med efternamnet Bagge bosatta i Sverige.

Namnet Bagge har sedan medeltiden burits av flera orelaterade släkter, både adliga och ofrälse.  Ett urval av dessa redovisas artikeln om släkterna. Bagge har även använts som soldatnamn.

Personer med efternamnet Bagge
Algot Bagge (1875–1971), jurist
Anders Bagge (född 1968), kompositör, sångtextförfattare, musiker, musikproducent
Anna Bagge (aktiv 1912–1939), översättare
Axel Bagge (1894–1953), arkeolog
 Bengt Bagge, flera personer
Bengt Bagge (1594–1660), landshövding
Bengt Bagge (död 1577), ämbetsman och militär
Carl Fredrik Bagge af Söderby (1750–1828), militär och guvernör
Daniel Benjamin Bagge (1769–1836), rådman och riksdagsman
Elisabeth Bagge (1874–1957), konstnär
Eva Bagge (1871–1964), konstnär
Fredrik Bagge (1646–1713), präst
Fredrik Bagge (1676–1762), präst
Gustav Pontus Bagge (1839–1915), kartograf
Gösta Bagge (1882–1951), nationalekonom och politiker, ecklesiastikminister, högerman
Halsten Bagge (1500–1564), krigsöverste och hövitsman
Harry Bagge (1907–1997), diplomat
Inga Bagge (1916–1988), konstnär
Jakob Bagge (1502–1577), sjömilitär
 Johan Bagge (1707–1768), dansknorsk tulltjänsteman och medaljgravör
Johan Fredric Bagge (1744–1805), författare
Jonas Bagge (1800–1869), ingenjör
Jonas Samuel Bagge (1803–1870), fysiker och mekaniker
Julius Bagge (1844–1890), musikförläggare och kompositör
Kerstin Bagge (född 1935), sångerska och skådespelare
Laila Bagge (född 1972), låtskrivare, sångerska och manager
Lasse Bagge (1935–2000), musikarrangör och pianist
Lorenz Peter Bagge (1775–1840), författare
Martin Bagge (född 1958), sångare, musiker, kompositör, arrangör
Martin Bagge (1790–1856), grosshandlare och riksdagsman
Nils Tyrgilsson Bagge (1400-talet), häradshövding
 Olof Daniel Bagge (1802–1869), lärare
Peder Bagge (död efter 1599), häradshövding och sjöofficer
Per Bagge (1866–1936), fotograf
 Peter Bagge, flera personer
Peter Bagge (1710–1779), köpman i Göteborg
Peter Bagge (1743–1819), köpman i Göteborg
Peter Bagge (filolog) (1850–1926), skolman
Povl Bagge (1902–1991), dansk historiker
Ragnvald Bagge (1903–1991), diplomat och jurist
Robert Bagge (född 1982), längdhoppare
Samuel Bagge (1774–1814), ingenjör
Selmar Bagge (1823–1896), tysk musikskriftställare
Stefan Bagge, låtskrivare, producent
Sven-Olof Bagge (1933–2003), musiker, låtskrivare, producent, Anders Bagges pappa
Ulf Bagge (född 1949), trubadur
Widar Bagge (1886–1970), diplomat

Källor

Svenska efternamn
Hane

Hane, hanne eller handjur (♂) är hos djurarter med sexuell förökning den könstyp som fysiologiskt producerar spermier, i motsats till honor som är den andra könstypen och som fysiologiskt producerar ägg och som föder fram avkomman eller ett förstadium till detta, till exempel ett befruktat ägg. Hanliga egenskaper bland vissa växter förekommer också, till exempel bland humle.

Hanar har hos de flesta arter könskromosomuppsättningen XY, hos vissa arter är den dock ZZ och hos ytterligare andra X0. Hankönsindividerna brukar producera sädesceller med vilka honornas äggceller kan befruktas, varvid utvecklandet av en ny individ påbörjas. Hos de allra flesta arter finns äggcellerna i honans kropp vid befruktningstillfället, och för dettas skull brukar då speciella parningsakter utövas. Utmärks hos däggdjur (och kräldjur) av två könskromosomer, x och y i kombination. xx innebär hona och xy innebär hane. Detta medför att kampen mellan hanens spermier avgör genetiskt kön hos däggdjurens avkomma. Hos fåglar och groddjur är förhållandet omvänt, där har hondjuren wz och hanen zz.

Hane, hanne 
Hane eller hanne används bland annat om handjur bland fåglarna, företrädesvis av släktet hönsfåglar eller närstående släkten. Hane är även en äldre benämning på tupp. Hanegäll, som bildats av hane (tupp) och gala, betyder egentligen tuppens morgongalande, daggryningen. 

Ordet han förekommer dessutom i växtvälden. Hanblomma är en blomma, som innehåller ståndare men inga pistiller.

Se även 
 Korsbefruktning
 Könshormon

Källhänvisningar

Kön
Biologi
Genus
Könsdimorfism

Könsdimorfism är när handjur och hondjur av samma djurart har olika storlek, färg, utseende, läten och/eller karaktär.

Bland de djurarter (främst fåglar) där honan är störst eller färggrannast talar man ofta om omvänd könsdimorfism.

Exempel 

Skrattmåsen uppvisar liten grad av könsdimorfism, medan påfågeln uppvisar en hög grad av könsdimorfism. Hos mörtar är könsdimorfismen ofta obetydlig, medan den hos till exempel ciklider från Mbuna-gruppen i Malawisjön nästan alltid är mycket påtaglig. Även hos arter där könen ser lika ut i mänskliga ögon kan dock könsdimorfismen vara påtaglig i deras egna ögon.  Detta gäller i synnerhet många fåglar, vars färgseende avsevärt avviker från människans. Två djurgrupper som uppvisar extrem könsdimorfism är vridvingar och djuphavsmarulkar. Hos många däggdjur är hanarna generellt större än honorna, inklusive pinnipeder (säldjur) och primater (däribland människor.)

Ord och etymologi 
Etymologiskt är uttrycket sammansatt av det svenska ordet kön samt det tyska dimorphismus, som har sitt ursprung i latiniserade former av grekiska δίμορφος. Detta är i sin tur sammansatt av δι- ('två-', 'dubbel-') samt μορφή ('form', 'gestalt').

Enligt NE är könskaraktär ett ”kännetecken som skiljer de båda könen från varandra”, medan det betydligt vanligare ordet könsdimorfism är ”olikheter i utseende och beteende mellan hanar och honor av samma art”, och ett något vidare begrepp.

Se även 
 Könsdifferentiering
 Dimorfism
 Fysisk attraktivitet

Referenser

Externa länkar
Svensk uradel

Svensk uradel är en modern benämning på svenska adelsätter vilkas adelskap sträcker sig längre tillbaka i tiden än seden att utfärda sköldebrev. Uradel är ett icke-juridiskt begrepp och har ingen konkret betydelse. 

De första sköldebreven i Norden utfärdades omkring år 1420, och det äldsta bevarade svenska utfärdades för Tord Sandersson 1431 av kung Erik av Pommern.. Detta gör att t.ex. Nationalencyklopedin definierar uradel som adel belagd före år 1420. 

Riddarhusets kategoriserar flera familjer som uradliga även om de inte omnämns innan 1420. Deras definition handlar mer om äldre familjer som nyttjat adliga privilegier och kännetecken under den nordiska medeltiden men som saknade sköldebrev.

Flertalet av ätterna är idag utslocknade, vilket sker när det inte längre finns någon obruten manslinje tillbaka till ättens stamfader. Det kan alltså ändå finnas ättlingar i dag via mödernesläktskap som fortfarande har rätten att bära namnet enligt svensk lag.  Några uradliga svenska ätter fortlever och tillhör därmed landets äldsta dokumenterade släkter.

Några av de svenska uradliga ätterna

Aspenäsätten (utslocknad 1445)
Banér (fortlever)
Bese (utslocknad 1516)
Bielke (fortlever, räknas som Sveriges näst äldsta släkt)
Bille (utslocknad ca 1640 men blomstrar i Danmark och en gren av den danska ätten fortlever i Sverige)
Bjälbo (utslocknad på 1300-talet)
Bååt (utslocknad 1698)
Bonde (fortlever)
Brahe (utslocknad 1931)
 Brun
Eka (utslocknad 1512)
Grip (utslocknad 1594)
Horn (fortlever)
Kurck (utslocknad 1522)
Leijonhufvud (fortlever)
Natt och Dag (fortlever, räknas som Sveriges äldsta släkt)
Oxenstierna (fortlever)
Putbus (utslocknad i Sverige, fortlever i Tyskland)
Porse (utslocknad)
Posse (fortlever)
Ribbing (fortlever)
Rosenstråle (utslocknad på svärdssidan 1985)
Sparre (fortlever)
Stenbock (fortlever)
Stålarm (utslocknad 1736)
Tott (Fortlever)
Tre Rosor (utslocknad 1612)
Trolle (fortlever)
Ulfsparre (fortlever)
Ulv  (utslocknad i början av 1600-talet)
Örnsparre (utslocknad)

Se även 
 riddare
 Adel i Sverige
 Svenska adelsätter

Källor

 
Uradel
Uradel
Uradel

Uradel är en modern klassifikation av de adelsätter som räknar sitt adelskap till tiden innan adelskap förlänades med sköldebrev. Begreppet användes först om tyska adel, där skiljelinjen drogs vid ca 1350. I Skandinavien utfärdades de första kända sköldebreven runt år 1420. Eftersom begreppet är rent beskrivande kan det definieras på olika sätt; det svenska riddarhuset kallar flera ätter först belagda under 1500-talet för uradel.

Se även 
Adelsbrev
Svensk uradel
Dansk uradel

Källor

Adel
 
Ugglan
Paul Cézanne

Paul Cézanne, född 19 januari 1839 i Aix-en-Provence, död 22 oktober 1906 i Aix-en-Provence, var en fransk målare. Han var en av de viktigaste europeiska bildkonstnärerna under det sena 1800-talet och inspirerade bland annat Pablo Picasso och utvecklingen mot kubism.

Asteroiden 6674 Cézanne är uppkallad efter honom.

Biografi 
Paul Cézanne målade mest stilleben av bland annat äpplen och apelsiner, figurkompositioner och landskap från södra Frankrike.

Cézanne var sedan barndomen vän med författaren Émile Zola. Dock blev de två ovänner, och Cézanne bröt vänskapen med Zola då han ogillade vad Zola hade skrivit om honom i boken L'Œuvre (Konstnärsliv), 1886.

Betydelse 
Cézannes landskap gav inspiration åt Georges Braque och Pablo Picasso då de skapade den stil som kom att kallas för kubism. Cézanne skulle kunna karakteriseras som bron mellan impressionismen och kubismen, och i målningar som Montagne Sainte-Victoire (1885) samt Madame Cézanne (1887) syns impulser som senare plockades upp av både kubismen och fauvismen.

När man ska förklara kubismen citerar man ofta ur ett brev av Cézanne: 

Cézanne är representerad vid bland annat Göteborgs konstmuseum.

Bildgalleri

Referenser

Externa länkar 

 
 

Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Födda 1839
Avlidna 1906
Franska målare
Män
Personer från Aix-en-Provence
Impressionister
Sparre (släkter)

Sparre kan avse flera medeltida ätter, eller enskilda personer, utan inbördes släktskap, vilka förde en eller flera sparrar i sitt vapen.

Den mest namnkunniga och den enda idag fortlevande ätten Sparre härstammar från Sigge Larsson (Sparre), en väpnare som dog  1442 eller 1443. Släktnamnet Sparre användes från omkring 1580 och ätten introducerades 1625 på Riddarhuset som Sparre af Rossvik. En gren upphöjdes i friherrlig värdighet 1647 under namnet Sparre. Mellan 1719 och 1833 upphöjdes fem grenar av ätten i grevlig värdighet, bland annat Sparre af Sundby, Sparre af Söfdeborg och Franc-Sparre. Idag fortlever Sparre af Söfdeborg, en friherrlig gren och en obetitlad gren. Ättens vapen är en sparre av guld i blå fält.

Det finns ytterligare ett antal medeltida frälseätter som bar samma typ av vapen och därför av eftervärlden givits namnet Sparre. Dessa släkter var alla utslocknade vid 1600-talets början.

Nedanstående tre släkter, samt sannolikt även den fjärde, förde en röd sparre på guld:

 Sparre av Tofta
 Sparre av Vik
 Sparre av Hjulsta och Ängsö
 Sparre av Fyllingarum i Östergötland. Svenskt Diplomatariums huvudkartotek över medeltidsbreven identifierar Nils Birgersson (Sparre av Fyllingarum) som tillhörig ätten Sparre av Hjulsta och Ängsö, vilket kan tolkas som att ätten Sparre av Fyllingarum kan ses som en utgrening av Sparre av Hjulsta och Ängsö.

Andra släkter med liknande vapen var:
 Sparre av Aspnäs i Uppland förde en sparre i guld med röd bakgrund.
 Sparre av Ellinge från Skåne, senare i Uppland, förde två blå sparrar på silver.
 Sparre av Skåne, från Skåne, förde tre blå sparrar på silver.

En sparre fördes till exempel även av ätterna Kärling och Pipa, vilka genom olika släktrelationer kan knytas till Sparre av Hjulsta och Ängsö samt många personer vars släktskap med andra sparreätter inte kan påvisas. Ett flertal ätter förde sparren tillsammans med andra bilder i skölden, och Staffanssönernas ätt som tidigare kallades (två sparrar) förde flera kombinationer av två och tre sparrar, i något fall också som störtade två nedfällda sparrar.

Referenser

Se även 
 Sparre (adel)

Svenska adelsätter
Medeltida svenska ätter
Sparre af Söfdeborg

Sparre af Söfdeborg är en av fem grevliga grenar av ätten Sparre och den enda som alltjämt fortlever. Dess första medlem var Claes Sparre som upphöjdes till greve år 1719. Ätten introducerades på Sveriges riddarhus året därpå under nummer 66.

Källor
Riddarhuset

Svenska grevliga ätter
Charles Trenet

Charles Trenet, född 18 maj 1913 i Narbonne i Aude, död 19 februari 2001 i Créteil i Val-de-Marne (utanför Paris), var en fransk vissångare och kompositör.

Biografi 

Charles Trenet var en mycket känd fransk sångare, som växte upp i Narbonne i södra Frankrike. Han debuterade 1935 och slog igenom som solist vid ABC-revyn i Paris 1938.

Trenet tillhör de verkligt stora inom chanson-genren. Sin största succé fick han med sången La Mer (sv. "Havet") 1945. Några andra sånger av honom är Je chante, La romance de Paris, L'âme des poètes och La jolie sardane.

Källor

Externa länkar 

 
 Le portail des amis de Charles Trenet - biografi och diskografi 
  

Födda 1913
Avlidna 2001
Franska vissångare
Viskompositörer
Män
Personer från Narbonne
Brandvägg (roman)

Brandvägg är en kriminalroman från 1998 av Henning Mankell. Romanen är den åttonde av tolv om poliskommissarie Kurt Wallander. Romanen filmatiserades 2006 som Brandvägg, med Rolf Lassgård i huvudrollen.

Handling 
En man hittas död vid en bankomat med kontoutdraget i handen. Ungefär samtidigt mördar två unga flickor brutalt en taxichaufför, till synes utan någon orsak. Snart börjar Kurt Wallander och hans kollegor vid Ystadpolisen inse att det finns ett samband mellan de bägge dödsfallen. Wallander upptäcker snart att en process har satts i rörelse, något som kan påverka hela världen. Polisernas värsta fiende är kanske inte en mördare, utan klockan.

Referenser 
 

Skönlitteratur 1998
Svenska kriminalromaner
Böcker utgivna på Ordfront
Ystad i skönlitteratur
Verk av Henning Mankell
Henri de Toulouse-Lautrec

Henri Marie Raymond de Toulouse-Lautrec-Monfa, född 24 november 1864 i Albi i Tarn, död 9 september 1901 på Château Malromé nära Saint-André-du-Bois i Gironde, var en fransk målare.

Biografi 
Toulouse-Lautrec föddes i en aristokratisk familj, som son till greve Alphonse de Toulouse-Lautrec. Han var fysiskt svag och bröt båda benen i olyckor 1878–1879 och blev därefter invalidiserad. Från 1879 till 1882 fick han handledning i målning av René Princeteau (1843–1914) som hade hästmålningar som specialitet. Toulouse-Lautrec studerade i Paris (1882–1885) under Léon Bonnat och Fernand Cormon tillsammans med Émile Bernard och träffade 1886 van Gogh. Henri de Toulouse-Lautrec är begraven på kyrkogården i Verdelais.

Asteroiden 11506 Toulouse-Lautrec är uppkallad efter honom.

Konst
Toulouse-Lautrec kände till impressionismen men hans första betydande verk, Le Cirque Fernando (1888), står närmare Monet, Degas och affischkonstnären Jules Chéret.

I likhet med Degas studerade Toulouse-Lautrec olika sidor av vardagslivet – kapplöpningsbanor, musik- och danssalonger, kabarélokaler med mera –, men föregrep Seurat och Nabisgruppen i sin ytmässiga behandling av formen, vilken får liv av slingrande konturer. Detta intresse för exotiska silhuetter dominerar hans studier från Moulin Rouge och Cabaret Aristide Bruant från slutet av 1880-talet och början av 1890-talet. Typiska verk är Moulin Rouge – La Goulue (1891) och  Jane Avril (1893) med sina grälla färger, teatrala belysning och kraftiga konturer.

Toulouse-Lautrec var en centralgestalt i de kretsar som han avbildade, och den intimitet som utmärker en målning som Les deux amies (1894) är karakteristisk. I likhet med Degas arbetade han i många olika tekniker som han dessutom blandade fritt med varandra; hans berömmelse som grafiker hade etablerats med hans tidigaste affischer och litografier (1891–1892). Hans ymniga produktion minskade i takt med att hans hälsa försämrades (cirka 1896), och hans sista målning, Granskningsjuryn (1901), ansedd som ett misslyckande att finna nya vägar för måleriet, avslöjar hans psykiska och fysiska utmattning.

Toulouse-Lautrecs verk inspirerade Seurat, Rouault, van Gogh med flera, och hans korta karriär är ett viktigt uttryck för den fin de siècle-intensitet och exotism som svepte genom Europa och som också kan studeras i till exempel Picassos tidiga verk. Toulouse-Lautrec är representerad vid bland annat Göteborgs konstmuseum.

Toulouse-Lautrec i populärkultur

Filmer i urval 
Målaren på Moulin Rouge (1952), spelad av José Ferrer.
Rosa Panterns hämnd (1978), kommissarie Clouseau (spelad av Peter Sellers) klär ut sig som Toulouse-Lautrec.
Lautrec (1998), i regi av Roger Planchon, med Régis Royer i titelrollen.
Moulin Rouge! (2001), spelad av John Leguizamo.
Midnatt i Paris (2011), spelad av Vincent Menjou Cortes.

Verk

Målningar

Affischer (färglitografier)

Referenser

Externa länkar 
 Presentation av Henri de Toulouse-Lautrec
 253 konstverk online

 

 
Franska konstnärer under 1800-talet
Jugendkonstnärer
Erotiska konstnärer
Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Personer från Albi
Födda 1864
Avlidna 1901
Män
Blyberg

Blyberg kan avse:

  Blyberg, Älvdalens kommun – en småort i Älvdalens kommun
  Blybergs kraftstation – en kraftstation i Österdalälven som ligger närmast byn ovan
  Blyberg (släkt) – en kyrkoherdesläkt, anfader Jonas Laurentii Blyberg
Jonas Laurentii Blyberg

Johan Larsson Blyberg, känd som Jonas Laurentii Blyberg, var en svensk Präst.

Byberg var kyrkoherde i Svennevads socken på 1600-talet och anfader till kyrkoherdesläkten Blyberg. Död 1659.

Svenska präster under 1600-talet
Personer under stormaktstiden
Avlidna 1659
Män
Kyrkoherde

Kyrkoherde är i dag namnet på en befattning som arbetsledande präst för ett pastorat inom Svenska kyrkan och den Evangelisk-lutherska kyrkan i Finland. Motsvarande funktioner finns i de flesta andra kyrkor, även om de konkreta uppgifterna kan växla från land till land och från tid till tid.

Kyrkoherdars historiska roll i Svenska kyrkan
Genom 1862 års kommunalförordningar tillkom kyrkostämman och kyrkoherden var självskriven ordförande för denna. I och med lagen om församlingsstyrelse den 6 juni 1930, som trädde i kraft den 1 januari 1932, försvann denna självskrivenhet.

Kyrkoherdar i den nutida Svenska kyrkan
En kyrkoherde är både som präst och som arbetsledare oftast chef för en församling eller för ett pastorat med flera församlingar. I pastorat har oftast kyrkoherden sin huvudarbetsplats i den största församlingen.

Kyrkoherden i en domkyrkoförsamling kallas domprost.

Behörighetskrav
Behörig att inneha kyrkoherdetjänst är den som tjänstgjort minst tre år som präst i Svenska kyrkan, har genomgått den utbildning som har fastställts av Kyrkostyrelsen och som förklarar sig beredd att ”i alla uppgifter tjänstgöra tillsammans med andra som vigts till kyrkans vigningstjänst oavsett deras kön”. För vikariat kortare än tre månader medges undantag från regeln.

Arbetsledarskap
Kyrkoherden är arbetsledare för den personal som direkt arbetar med församlingens grundläggande uppgift (att fira gudstjänst, att bedriva undervisning, att utöva diakoni och mission).

Kyrkoherden ansvarar för församlingens/pastoratets kyrkobokföring, och är därför också oftast arbetsledare för kyrkobokföringspersonal (till exempel kyrkobokföringsassistenter och kyrkoskrivare).

Särskilt ansvar
Kyrkoherden har ett samordnings- och tillsynsansvar för all verksamhet i församlingen/pastoratet, inte bara församlingsverksamheten. Innebörden av detta ansvar är vida omdiskuterat och inte än prövat riktigt fullt ut av Svenska kyrkans överklagandenämnd.

Kyrkoherdar i den Evangelisk-lutherska kyrkan i Finland 
Kyrkoherden är chef för en församling. Undantagsvis kan flera små församlingar dela på en kyrkoherde. Kyrkoherdens praktiska uppgifter är snarlika en svensk kyrkoherdes.

Kyrkoherden i en domkyrkoförsamling 
Kyrkoherden i en domkyrkoförsamling kallas domprost. Denne har också ansvar på stiftsnivå, bland annat som självskriven medlem av stiftets domkapitel.

Behörighetskrav 
Efter minst två år i tjänst kan en präst avlägga pastoralexamen, som ger behörighet för ordinarie tjänst (t.ex. som kaplan). För att bli behörig för kyrkoherdetjänster bör prästen därefter ytterligare avlägga Examen i ledning av församlingsarbete (exilaf). Till skillnad från Svenska kyrkan, finns det ingen åldersgräns för kyrkoherdar i Finland, men behörighetskraven i sig garanterar att kyrkoherden inte är helt ung. 

För att bli domprost krävs, förutom kyrkoherdebehörighet, att man har avlagt Högre pastoralexamen. 

En kyrkoherde kan bli vald till kontraktsprost.

Se även 
 Pastor
 Kontraktsprost
 Komminister
 Församlingsföreståndare

Referenser

Noter

Källor 
  

Svenska kyrkan
Kyrkliga titlar
Religiösa yrken
Evangelisk-lutherska kyrkan i Finland