kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Sanfolket

San eller Basarwa är en khoisantalande folkgrupp i sydvästra Afrika – Kalahariöknen i Botswana och Namibia – och i gränsområdena mellan Angola, Zambia och Zimbabwe samt i Sydafrika. Folkgruppen har tidigare kallats "bushmän", vilket i dag uppfattas som nedsättande.

Vid den nederländska kolonisationen i mitten av 1600-talet var san utbrett över hela Afrika söder om floden Zambezi och antalet uppgick till uppskattningsvis 200 000. Koloniseringen drabbade san-folken hårt, vilket innebar ett regelrätt utrotningskrig som ledde till en drastisk tillbakagång i deras utbredning och antal. Enligt uppgifter hämtade 2023 uppgick folkgruppen omkring  personer varav: 

 ≈ 50 000–55 000 i Botswana
 ≈ 33 000–38 000 i Namibia 
 ≈ 6 000–9 000 i Angola 
 ≈ 4 500–10 000 i Sydafrika
 ≈ 1 600 i Zambia 
 ≈ 1 200 i Zimbabwe

De lever i de mest ogästvänliga områdena som jägare och samlare, men arbetar även som herdar, lantbrukare, boskapsskötare samt arbetare i hushåll och turism.

Referenser 

Ursprungsfolk i Afrika
Etniska grupper i Namibia
Etniska grupper i Botswana
Etniska grupper i Sydafrika
Etniska grupper i Angola
Etniska grupper i Zambia
Etniska grupper i Zimbabwe
Khoisanfolk
Khoisan

Khoisan, samlande benämning på folkslagen san och khoikhoi i södra Afrika som förr kallades bushmän respektive hottentotter, de anses idag vara uppblandade med andra folkgrupper. Sanfolken var huvudsakligen jägare/samlare medan khoikhoi var herdar.

Språk 
Deras språk sammanfattas som khoisanspråk, som är känt för sina klick eller smackljud. Khoisanspråk betraktas som en egen språkfamilj, med drygt 400 000 talare varav nama är störst med mer än 280 000 talare.

Fenotyp 
Enligt rasbiologin (som numera betraktas som pseudovetenskap) skiljer sig khoisan fysiskt från bantu-afrikaner genom ljusare "brungul" hudfärg, mongolveck, hår med små hårda lockar och kortare kroppslängd. Kvinnorna var kända för en speciell stark fettanhopning i stusspartiet, så kallat steatopygi.

Genetiska studier 
Under 1990-talet fann man i genomiska studier av världens folk att Y-kromosomen i san män har vissa mönster av polymorfismer som skiljer sig från alla andra populationer. Eftersom Y-kromosomen är väl bevarad mellan generationer används denna typ av DNA-test för att bestämma när olika undergrupper åtskildes från varandra och därmed deras senaste gemensamma anor. Författarna av dessa studier menar att San kan ha varit en av de första befolkningarna att skilja från den senaste gemensamma förfader till alla bevarade människor, den så kallade Y-kromosoms-Adam av patrilinjär härkomst, som beräknas ha levt för 60 000 till 90 000 år sedan.

Olika Y-kromosomstudier har bekräftat att Khoisan bär några av de mest avvikande (äldsta) Y-kromosom haplogrupperna. Dessa haplogrupper är specifika undergrupper av haplogrupper A och B, de två tidigaste grenarna på den mänskliga Y-kromosomens träd.

Se även 
 Kapoider

Referenser

Externa länkar 

Ursprungsfolk i Afrika
Khoisanfolk
Deuteropaulinsk

Deuteropaulinsk (gr. deuteros "den andre") "Den andre Paulus" är bibelforskningens namn på de kristna texter som tillskrivs Paulus, men som bibelforskare i varierande grad tvivlar på att Paulus har skrivit.

Nationalencyklopedin räknar upp Efesierbrevet, Kolosserbrevet, Andra Thessalonikerbrevet, Första Timotheosbrevet, Andra Timotheosbrevet och Titusbrevet som deuteropaulinska, medan Romarbrevet, Första Korinthierbrevet, Andra Korinthierbrevet, Galaterbrevet, Filipperbrevet, Första Thessalonikerbrevet och Filemonbrevet betraktas som autentiska. Somliga forskare betraktar en del av de verk NE uppräknar som autentiska, eller åtminstone författade av personer som stod Paulus nära.

Nya testamentet
Kalahariöknen

Kalahari (Kalahariöknen) är ett stort öken- och stäppområde i södra Afrika. Det sandiga området sträcker sig genom Namibia, Botswana och Sydafrika.

Geografi 
Kalahari breder ut sig över centrala och västra Botswana samt angränsande områden i Namibia och Sydafrika. Delar av de angränsande torrområdena (de yttre delarna av Kalaharibäckenet) når in i Angola, Zambia och Zimbabwe. Kalahari, som är beläget i huvudsak mellan floderna Zambesi och Oranjefloden på mellan 900 och 1500 m höjd över havet, har en yta av cirka 930 000 km².

I området finns flera stora saltträsk. Kalahariöknen är till största del sand och stäpp.

Biologi

Ekologi 

Trots det torra klimatet finns en rik fauna och flora i Kalahari. Bland de inhemska växterna finns akaciaträd och många olika örter och gräs. Några områden är säsongsbunden våtmark, bland dem Makgadikgadislätten i Botswana. I detta område finns otaliga halofila arter och under regntiden är tiotusentals flamingor på besök.

Fauna och flora 
Det finns flera viltreservat i Kalahari, bland annat Central Kalahari Game Reserve (CKGR) som är världens till ytan näst största skyddade område. Bland djur i Kalahari kan nämnas brun hyena, lejon, surikat, giraffer, vårtsvin, schakaler, babianer, flera arter av antilop (bland annat eland, gemsbock, springbock, hartebeest, stenantilop, större kudu och dykarantiloper) samt många olika fåglar och reptiler.

Växtligheten i Kalahari består till största delen av gräs och akacia men det finns fler än 400 identifierade växtarter, bland annat vild vattenmelon.

Referenser 
Delar av denna artikel har översatts från engelskspråkiga Wikipedia - Kalahari Desert

Noter 

 

Öknar i Botswana
Öknar i Namibia
Öknar i Sydafrika
Salomos psalmer

Salomos psalmer (ej att förväxla med Salomos sånger) är en samling judiska psalmer som räknas till pseudepigraferna. 

Texterna återfinns i åtta manuskript från 1000- till 1400-talet som är grekiska översättningar från ett förlorat hebreiskt eller arameiskt original, troligen från första eller andra århundradet före Kristus. Från början var de förmodligen separata, skrivna av olika författare i olika tider. Psalmerna är 18 till antalet.

Apokryfer
Salomo
Barbro Sundback

Barbro Sundback, född 22 december 1945, är en åländsk politiker (Ålands socialdemokrater). Hon var ledamot av Ålands lagting samt talman i Ålands lagting 2005-2007

Källor

Åländska politiker
Födda 1945
Kvinnor
Levande personer
Talmän i Ålands lagting
Sommarpratare 2012
Johan Ehn (politiker)

Johan Ehn, född 2 juli 1975, är en åländsk politiker, verksam inom partiet Moderat Samling för Åland.

Ehn är ledamot av Ålands lagting sedan 2003 (ersättare för näringsminister Jörgen Strand 2003–2007, eget mandat från 2007). Han var partiordförande för Frisinnad Samverkan 2006–2011 och är ordförande för Moderaterna på Åland sedan 2011. Mellan 2011 och 2015 var han kultur- och utbildningsminister i Ålands landskapsregering och mellan 2015 och 2017 var han talman i Ålands lagting.

Externa länkar

Åländska politiker
Födda 1975
Levande personer
Män
Talmän i Ålands lagting
Körbana

Körbana är den del av en väg där fordonstrafik är tillåten. Körbanan delas in i körfält. Enligt  är en körbana "En del av en väg som är avsedd för trafik med fordon, dock inte en cykelbana eller en vägren". Om det finns ett mitträcke i asfalten kan det inte anses som avsedd för trafik. Den del där räcket mellan körbanorna sitter, kallas skiljeremsa.

Körbanans svaga lutning mot kanterna kallas (takformigt) tvärfall eller bombering. I kurvor är tvärfallet oftast enkelsidigt och kallas skevning, dosering eller bankning. Mellan raklinje och kurva utförs skevningsövergång. Det är av yttersta vikt att skevningsövergång mot vänsterkurva inte utformas så att tvärfallet är nära 0 procent på avsnitt där även vägens lutning i längdled (backighet; gradient) är nära 0 procent. I annat fall skapas en närmast horisontell vägyta med låg snedlutning, vilket leder till dålig avrinning. Vid regn innebär det att vattenfilmen blir tjock och avrinningssträckan lång, vilket ger hög risk för friktionsrelaterade sladdolyckor. Vintertid ger sådana ytor också stor risk för fläckvis halka. Trafikverket laserskannar vägars skick (gupp, spårdjup, textur m m), tvärfall och linjeföring med profilografmätbilar.

Vägar

de:Straßenquerschnitt#Fahrbahn
Långsamtgående fordon

Långsamtgående fordon, LGF, är fordon vars högsta tillåtna hastighet är 45 km/h, till exempel traktorer, motorredskap, mopedbilar, vissa släpfordon och fordon som bogserar.

Redan 1974 föreslog motorredskapsutredningen införandet av en LGF-skylt för långsamtgående fordon i trafikfrämjande syfte. Studier hade gjorts i USA, där skylt för LGF-fordon införts redan 1967. Efter en lång utredning infördes på frivillig basis en särskild skylt för långsamtgående fordon i augusti 1980, men blev från och med den 1 januari 1982 ett krav.

Vid framförande på allmän väg ska långsamtgående fordon ha LGF-skylt baktill. De får inte framföras på motorväg, motortrafikled och på vissa vägsträckningar som särskilt markerats för detta. De senare vägarna är ofta starkt trafikerade vägar där det finns bra alternativ för LGF-fordon. Man får dock bogsera andra fordon som fått nödstopp på vägen men då får man endast köra på höger vägren och endast till närmaste avfart.

Källor

Noter 

Fordon
Allmän väg

En allmän väg är en väg där staten eller en kommun är väghållare.
 
Det nuvarande allmänna vägnätet skapades genom en lag som trädde i kraft den 1 januari 1944. Därmed fick kronan, det vill säga Kungliga väg- och vattenbyggnadsstyrelsen, som 1967 fick namnet Statens vägverk, ansvaret för det viktigaste delarna av svenska vägnätet. Tidigare hade man gjort vissa expropriationer för vissa särskilt betydelsefulla vägar, men först då fick en specifik statlig myndighet ett tydligt uppdrag att sköta dem. Sedan Vägverket avvecklats 2010 är det Trafikverket som ansvarar för allmänna vägar i Sverige. 

Vissa grundläggande krav finns för allmän väg, framförallt skall det finnas en komplett uppsättning vägmärken. Annat är att vid varje länsgräns skyltas länen längs samtliga allmänna vägar med undantag för de fall där vägen korsar ett län för att komma tillbaka till det gamla länet efter ett par kilometer; Exempel på detta är Riksväg 25 vid sjön Fenen (Kronobergs län - Jönköpings län - Kronobergs län) och riksväg 15 vid Skrivarehagen (Blekinge län - Skåne län - Blekinge län). Längs europavägar, riksvägar och länsvägar med nummer 100-499 skyltas även kommunerna vid samtliga kommungränser. Kommungränser kan vara markerade vid sekundära länsvägar utan skyltade nummer, men oftast inte. I de förekommande fallen rör det sig då ofta om gamla Europa-riks- eller primära länsvägar där kommunskyltarna fått stå kvar. 

Samtliga allmänna vägar som lyder under Trafikverkets huvudmannaskap är numrerade. De allmänna vägarna delas numera in i Europavägar (vägar med E framför vägnumret), riksvägar (nummer 1-99), primära länsvägar (nummer 100-499), samt övriga länsvägar (nummer över 500).
Övriga vägar är enskild väg.

Källor

Typer av vägar
Enskild väg

Enskild väg är väg som inte är allmän väg. Det finns cirka 430 000 km enskild väg i Sverige. Skylt för enskild väg har svart text mot gul bakgrund med en röd pil.

Det finns olika kategorier enskilda vägar.
 Vägar med statsbidrag, 75 000 km. Det finns 24 000 väghållare för dem. Dessa vägar måste hållas öppna för allmän trafik. Statsbidraget ligger 2004 i genomsnitt på runt 8 kr/meter.
 Övriga vägar till bebodda fastigheter.
 Övriga enskilda vägar, oftast skogsbilvägar, mer än hälften av totala längden.

Väghållare är den som har ansvaret för en enskild väg. Det finns totalt 60 000 st. Om det finns flera fastigheter längs en väg brukar det vara en vägförening som är väghållare. I annat fall är en eller ett fåtal markägare väghållare.

Bestämmelser för enskild väg och privat väg
Det är tillåtet att köra på enskild väg om inget annat anges. Enskilda vägar saknar ibland vägmärken och vägstandarden är i allmänhet låg på dessa vägar. Väglagen gör ingen skillnad på privat eller enskild väg. Exempelvis en texttavla med frasen "privat väg" utan kombination med ett vägmärke säger inget om vad som gäller för motorfordonstrafik.

Se även 
 Privat område (skylt)
 Allemansrätten
 No-go-zon
 Grindsamhälle

Referenser

Externa länkar
 Riksförbundet Enskilda Vägar (arkiverad 2005)
 Råd och kunskap om skogsbilvägar i Skogskunskap (arkiverad 2016)
 Trafikverket om enskilda vägar

Typer av vägar
Lars Hermann

Lars Hermann, född januari 1962,  är en dansk filmproducent. Hermann arbetade inledningsvis inom rederiföretaget A.P. Møller-Mærsk i tio år, och studerade därefter till procent vid Den Danske Filmskole, där han tog examen 1995. Han har därefter producerat filmer och haft ledande befattningar vid Det Danske Filminstitut och Nordisk Film.

Producent 
2001 - Så vit som en snö 
1998 - Olsen-bandens sidste stik
1997 - Ørnens øje
1996 - Krystalbarnet

Källor

Externa länkar 

Andromeda Pictures

Danska filmproducenter
Män
Födda 1962
Levande personer
Magnus Dahlberg

Magnus Dahlberg, född 6 juni 1971 i Malmö, är en svensk kompositör.

Filmmusik 
2006 - Thin Ice, dokumentärfilm
2006 - Nationalmuseum, dokumentärfilm
2005 - Toyota, Scan samt Danska Lotto, reklamfilmer
2004 - Den Tyske Hemmelighed
2004 - Det gula märket
2003 - Tillfällig fru sökes
2003 - Studio 24 (Roy Anderssons rum)
2002 - Klatretøsen
2001 - Så vit som en snö

Externa länkar
Webbplats

Svenska filmmusikkompositörer
Män
Levande personer
Födda 1971
Jimmy Karlsson

Jimmy Rune Sören Karlsson, född 14 maj 1957 i Motala, är en svensk regissör, manusförfattare och filmproducent.

Karlsson är fil.mag. i filmvetenskap och filosofi. Han har även genomgått en TV-producentutbildning.

Regi
2003 - Sprickorna i muren
1991 - Grodlarven

Manus
 2013 - Lärjungen
2005 - Den bästa av mödrar

1997 - ... och barnen i äppelträdet
1997 - Chock. Liftarflickan
1991 - Grodlarven

Producent
1991 - Grodlarven

1989 - Vart skall jag fly för ditt ansikte?
1989 - Vinden

Svenska filmproducenter
Svenska filmvetare
Svenska manusförfattare
Svenska regissörer
Födda 1957
Män
Levande personer
Personer från Motala
Cecil Milner

Edward Cecil Milner, född 10 april 1905 i Merton, Wibledon, död 25 november 1989 i West Wickham, var en brittisk musiker, kompositör och arrangör. Milner studerade vid Royal Academy of Music 1924–1932. Han spelade flera instrument och debuterade som kompositör med ett flertal "seriösa" verk, men kom senare att huvudsakligen skriva och arrangera musik för filmen och populära orkestrar. Milner samarbetade mellan 1952 och 1974 med Mantovani och gjorde över 250 arrangemang för dennes orkester.

Filmmusik i urval
1938 – En dam försvinner 
1952 – Flottare med färg (sång: Gunman) 
1954 – Gula divisionen (sång: Melody for Lovers) 
1954 – En natt på Glimmingehus (sång: Melody for Lovers) 
1955 – Friarannonsen (sång: Lido) 
1956 – Åsa-Nisse flyger i luften (sång: Gunman) 
1956 – Rätten att älska (sång: Melody for Lovers)

Musik
In a Pine Forest (1929)
Pastoral Suite for Orchestra (1930)
Gunman
Lido (1953)
Lovelorn Lady
Melody for Lovers (1953)
Midsummer Gladness
Primrose Dell (1950)
Shadow on the Blind
Ticker Tape (1952)
Trysting Place (1950)
Vigil (1950)
Air News 
Rescue 
Master Mariner

Referenser

Vidare läsning
OUT OF THE SHADOWS: THE CECIL MILNER STORY (1905-1989) Colin Mackenzie och Timothy Milner, The Robert Farnon Society.

Brittiska kompositörer
Brittiska filmmusikkompositörer
Män
Födda 1905
Avlidna 1989
Harry Gordon

Harry Gordon, född 11 juli 1893 i Aberdeen som Alexander Gordon död januari 1957i Glasgow, var en brittisk kompositör och artist.

Filmmusik i urval
1954 - Gula divisionen

Musik i urval
Goodnight Little Fella

Födda 1893
Avlidna 1957
Brittiska kompositörer
Män
Elisaveta von Gersdorff Oxenstierna

Elisaveta von Gersdorff Oxenstierna, känd som Elisaveta eller Elisaweta, född von Gersdorff 21 juli 1922 i Petrograd i Ryska SFSR (nu Sankt Petersburg i Ryssland), död 23 augusti 1992 i Stockholm, var en svensk grevinna och skådespelare.

Biografi 
von Gersdorff var dotter till baronen Nicolai von Gersdorff och Anna von Gersdorff-Obolensky. 1925 flydde familjen till Dresden där fadern fick anställning vid det svenska konsulatet. Då hon var sju år sattes hon i balettskola vid Dresdenoperan och studerade också teater vid Akademie für Theater und Musik på samma ort. Efter studierna var hon engagerad vid Teater des Volkes i Dresden. Vid krigsslutet 1945 flydde familjen till Sverige.

Hon fick plats i Cramérbaletten 1945 och gjorde sin första roll som Puck i en uppsättning av William Shakespeares En midsommarnattsdröm på Skansen 1946. Trots att hon inte kunde svenska lärde hon sig rollen utantill och fick med denna också sitt genombrott. 1947 engagerades hon vid Chinavarietén och därefter till Blancheteatern och Oscarsteatern. På 1960-talet började hon med praktisk teaterverksamhet och arbetade som teaterkonsulent hos ABF 1965–1980. Från 1967 drev hon barnteatergruppen Öppna teatern och från 1973 den uppsökande teaterverksamheten Kulturbussen, den senare en bit in på 1980-talet.

von Gersdorff filmdebuterade 1945 i Rolf Botvids Rattens musketörer och kom sammanlagt att medverka i ett tjugotal film- och TV-produktioner.

Hon var gift första gången 1948 med regissören Lars-Eric Kjellgren (1918–2003)  och andra gången från 1960 med bergsingenjören greve Thure-Gabriel Oxenstierna (1923–2000).

Filmografi 

 (kortfilm)

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser

Externa länkar 
 
 

Födda 1922
Avlidna 1992
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska grevinnor
Svenskar från Sankt Petersburg
Kvinnor
Paul Baudisch

Paul Baudisch, född 19 juni 1899 i Österrike, död 11 juni 1977 i Stockholm, var en svensk manusförfattare.
 
Paul Baudisch kom till Sverige som flykting under andra världskriget. Han skrev tillsammans med österrikaren Adolf Schütz under åren 1941–1959 25 filmmanus, mestadels farser och lustspel, under olika pseudonymer som Per Schytte, Georg Martens, Adolf Paul och Nils Jensen. Paul Baudisch medverkade i en enda filmroll i filmen Dansa min docka 1953.

Manus i urval 

1956 – Kulla-Gulla

1954 – Östermans testamente

1945 – En förtjusande fröken
1945 – Svarta rosor

Källor

Svenska manusförfattare
Författare publicerade under pseudonym
Födda 1899
Avlidna 1977
Män
Statsbesök

Ett statsbesök är ett formellt besök som en statschef gör på inbjudan av statschefen i en annan stat. 

Statsbesök kännetecknas av det i regel förekommer flera statsceremoniella inslag (framförande av nationalsånger, inspektion av hedersvakt, salutskjutning, statsbankett och svarsbankett, tal till värdlandets lagstiftande församling osv.) som vanligtvis inte sker då statschefer möts vid arbetsbesök eller privata besök.

Om statsföreträdare med lägre rang, till exempel regeringschefer, träffas under högtidliga former, är det ett officiellt besök och inte ett statsbesök.

I olika länder

Sverige

USA
Statsbesök till USA äger rum på inbjudan av USA:s president och hålls i Vita huset med en särskild ankomst och välkomstceremoni på södra gräsmattan som inkluderar inspektion av hedersvakt från USA:s väpnade styrkor. Den besökande stats- eller regeringschefen brukar vanligen anlända med flyg till Joint Base Andrews och under statsbesöket inkvarteras denne i gästhuset Blair House. 

Vissa stats- eller regeringschefer inbjuds under ett statsbesök i USA att även tala inför USA:s kongress, men det är kongressens ledare och inte presidenten som utfärdar en sådan inbjudan.

Se även
 Diplomatiskt protokoll

Referenser

Noter

Externa länkar

Internationella relationer
Ceremonier
Diplomati
Militära ceremonier
Utrikespolitik
Lars-Eric Kjellgren

Lars-Eric August Kjellgren, född 28 augusti 1918 i Arvika i Värmland, död 10 februari 2003 i Johannes församling i Stockholm, var en svensk filmregissör och manusförfattare.

Biografi 
Kjellgren anställdes 1942 efter studier i Uppsala och Stockholm av Svensk Filmindustri som manusgranskare och författare. Hans första skrivna manus blev 1943 års Natt i hamn. Utöver detta var han inspelningsledare åt Ingmar Bergman och Alf Sjöberg och regiassistent åt Gustaf Molander.

1946 började Kjellgren som regissör. Debuten skedde med 1947 års Tappa inte sugen med Nils Poppe i huvudrollen. Samarbetet med Poppe fortsatte i ytterligare fyra filmer, den sista 1952 års Flyg-Bom. Under 1950-talet kom han alltmer att regissera filmer som fokuserade på samhälleliga problem. 1950 års Medan staden sover, den första film Kjellgren både regisserade och skrev manus till, handlade om ungdomsbrottslighet och andra sociala problem i Stockholm. Andra filmer i samma stil följde: Våld (1955), Den hårda leken (1956) och Nattens ljus (1957).

Flera av Kjellgrens filmer hyllades för sin kraftfulla regi och personinstruktionerna. Vissa filmer bar även drag av film noir, till exempel Nattens ljus. Kjellgrens produktion var mångfasetterad då han gjorde både folkliga komedier och samarbetade med blivande företrädare för den svenska nya vågen som kom på 1960-talet. Kjellgren var en av 1950-talets mer betydande regissörer även om han i dag är relativt bortglömd.

Han var gift två gånger, 1948 med skådespelaren Elisaveta von Gersdorff  och andra gången, från 1 juni 1961, med journalisten Bella Tatiana Narkirier (född 1928), från Israel. Kjellgren är begravd på Skogskyrkogården i Stockholm.

Filmografi

Regi

Manus

Inspelningsledare

Regiassistent

Priser och utmärkelser 
 1955 – Folket i Bild (för Våld)
 1957 – Folket i Bild (för manuset i Nattens ljus)
 1958 – Svenska Filmsamfundets hedersdiplom

Utöver detta var Kjellgren nominerad till en Golden Lion vid Venedigs filmfestival 1957 för ''Nattens ljus'.

Referenser

Externa länkar 
 
 

Svenska filmregissörer
Svenska manusförfattare under 1900-talet
Personer från Arvika
Gravsatta på Skogskyrkogården i Stockholm
Födda 1918
Avlidna 2003
Män
Inger Juel

Else Maren Dorthe Inger Wibeke Nielsdotter Juel Swahn, född Juel den 18 september 1926 i Jönköping, död 12 augusti 1979 i Lund, var en svensk skådespelare och sångerska. Hon var dotter till översten Niels Juel och sångerskan Karin Juel.

Biografi 
Inger Juel genomgick Dramatens elevskola 1944–1947. Hon debuterade på film 1947 i Anders Henriksons Det vackraste på jorden och medverkade i sammanlagt 27 långfilmer.

Juel skivdebuterade 1948 och spelade in ett flertal grammofonskivor under sin karriär. Hon var medlem i Juel-trion där även hennes mor och halvbror Bengt Järrel ingick.

På teaterscenen blev hon hyllad för sina insatser i operetter och musikaler som bland annat Tolvskillingsoperan och Oh mein Papa. Hon spelade i Knäppupp-revyn Ryck mej i snöret 1964 och i Hagge Geigerts revy Slaget om Andersson på Lisebergsteatern i Göteborg 1967.

Inger Juel var 1948–1953 gift med flygofficeren Ulf Björkman, 1954 med direktör Tord Andersén, 1962 med den danske journalisten Mogens Lind, blev änka 1967, och gifte sig sista gången 1968 med professor Jan-Öjvind Swahn. I första giftet blev hon mor till sångerskan Thérèse Juel. 1960 fick hon sonen Mikael Juel.

Juel är begravd på Norra begravningsplatsen i Stockholm.

Filmografi (urval)

 

 (röst)

TV-serier, TV-teater

Teater

Roller (urval)

Referenser

Noter

Externa länkar 
 Inger Juel på Svensk Filmdatabas.
 Inger Juel på Svensk Mediedatabas.
 Inger Juel på webbplatsen Svensk musik, film och revyer 1900–1960. Åtkomst 30 september 2012.
 

Kvinnor
Födda 1926
Avlidna 1979
Musiker från Jönköping
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska sångare under 1900-talet
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Skådespelare från Jönköping