kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Lisa Larson

Inga Lisa Larson, tidigare Alhage, född Gustavson 9 september 1931 i Härlunda, är en svensk keramiker. Larson har blivit känd för sina många figurer föreställande djur och människor, exempelvis serierna Adventsbarn, Larsons ungar och Lilla zoo. Återkommande teman i hennes verk är systerskap, moderskap och familjeliv.

Biografi
Lisa Larson är dotter till Hanna och Einar Gustavson i Härlunda i Småland. Hon är syster till modeformgivaren Titti Wrange.Hon studerade keramik vid slöjdföreningens skola i Göteborg 1950–1954. Mellan 1954 och 1980 var hon verksam vid Gustavsberg där hon arbetade ihop med Stig Lindberg. Larson har ofta gjort serier med skulpturer, bland annat serierna Lilla zoo 1955, ABC-flickor 1958 och Larsons ungar 1961. På uppdrag av Unicef skapade hon serien All världens barn 1975–1979 (där en del av intäkterna gick till organisationen) och Skansen 1976. Serien Adventsbarn med Stjärngosse, Tärna, Lucia och Tomte började tillverkas 1979 och produceras fortfarande (2019). Astrid Lindgrens Pippi Långstrump tillverkades i en liten upplaga i slutet av 1960-talet. Anledningen till att "Pippi" kom ut i så liten upplaga är att den var svår att tillverka. 

1978 formgav Lisa Larson ett antal olika bronsstatyer åt Scandia Present AB. Bland annat "Myran", "Storseglar´n" och "Tonåring".  

Efter 1981 har hon arbetat som frilans, för bland andra Rosenthal, KF, Höganäs, Skrufs glasbruk, Duka och Åhléns, och är sedan 1992 konstnärlig ledare på för Keramikstudion i Gustavsberg som hon grundade samma år. Hon har även skapat ett antal skulpturella fåglar för NK, t. ex. Fågel Fenix från 1998. Bland offentlig konst märks Saltsjöbadsodjuret på Vår Gård i Saltsjöbaden och  Bysantinsk ängel i Hällefors.

Hon var gift med konstnären Gunnar Larson (1925–2020).

Under 2016 visades hennes verk på utställningen Lisa Larson – Sextio år med keramik på Röhsska i Göteborg.

2021 visades hennes verk för första gången i hennes hemort Häradsbäck, Älmhults kommun. Utställningen arrangerades av Valter Kroon.

Larson finns representerad vid bland annat Nationalmuseum i Stockholm.

Samlare
Lisa Larsons formgivning har samlare över hela världen. Hon är särskilt omtyckt i Japan. 2014 hölls en utställning med hennes verk i Tokyo med över 70 000 besökare på två veckor.

Bilder, arbeten i urval

Produktion av "Adventsbarn"

Källor
Nacka-Värmdöposten: Keramik med klös – en japansk succé
Lisa Larsson - Keramikstudion AB.

Noter

Litteratur
Holkers, Märta: Lisa Larson keramiker / Lisa Larson ceramic designer. Bokförlaget Arena. 2014
Larson, Lisa och Ribbung, Andreas: Serietillverkad keramik, Gustavsbergs porslinsfabrik 1954-80. A. Ribbung. 2001.
Eronn, Gisela: Lisa Larson bland lejon och änglar. Prisma. 2006

Externa länkar 

  Dokumentär på P1 om Lisa Larson. Läst 6 aug 2021.
Lisa Larson och Gustavsberg 1954–1980 – Översikt med bilder
 
 

Svenska formgivare
Svenska keramiker
Personer från Härlunda socken, Småland
Födda 1931
Levande personer
Kvinnor
Personer med anknytning till Gustavsbergs porslinsfabrik

Representerade vid Nationalmuseum
Svenska skulptörer under 1900-talet
Fartkamera

En fartkamera (även trafiksäkerhetskamera eller hastighetskamera) är en anordning som används för att övervaka hastighetsreglerna på vägar, samt för att lagföra förare som överskrider hastighetsgränsen. Kameran har en detektor för att mäta hastighet, och en kamera för att fotografera eventuell överträdelse. Systemet kallas för ATK, Automatisk trafiksäkerhetskontroll.

Lagregler
I vissa länder, bland annat Sverige, kan bara föraren lagföras för en överträdelse (föraransvar). För att få god bevisning behövs en bra bild både på fordonets registreringsnummer och föraren. I många andra länder har även ägaren ansvar för hastighetsöverträdelsen (ägaransvar). Fordonsägaren har därmed en skyldighet att ange föraren vid en eventuell hastighetsöverträdelse. Vägrar ägaren att medverka i utredningen åläggs denne en kännbar avgift. I de fall där ägaren till fordonet har hela ansvaret, förekommer i vissa länder, behövs inga bildbevis på föraren.

Trafiksäkerhetseffekt och systemfunktion

Storbritannien
Forskning i Storbritannien visar att olyckorna minskat när kameror satts upp .

Sverige

Det svenska systemet medger inte mätning av medelhastigheten mellan kameror, sk. sträck-ATK. Utifrån GDPR är tidsbegränsad registrering av personer som inte är misstänkta för något brott endast möjlig om tydlig samhällsnytta kan påvisas.

Historia
I Sverige introducerades fartkameror på vägarna för första gången i början av 1990-talet.

Annan sorts automatisk övervakning
I till exempel Storbritannien och USA finns rödljuskameror, de övervakar trafikljusen och fångar de som kör mot rött.

Se även
 Laserpistol
 Point of interest

Referenser

Externa länkar

 Om fartkameror (Trafikverket)
 Faktaruta om tekniken i kamerorna (Ny Teknik)

Trafiksäkerhet
Vägutrustning
Brottsbekämpning
Gwangju

Gwangju är en stad med provinsstatus i sydvästra Sydkorea. Den var tidigare en del av den omgivande provinsen Sydjeolla, men staden är sedan 1986 en separat administrativ enhet i egenskap av storstad. Gwangju är Sydkoreas sjätte största stad med cirka  invånare.

Historia 
Lämningar från förhistorisk tid tyder på att den första bosättningen i området skedde på slätterna sydväst om staden som människor. Senare har det förmodligen bildats en form av stat eller nation. Under Baekje tillhörde staden Mujinlänet. Den kom senare under först Sillas och sedan Joseons kontroll. Under Joseon tillhörde Gwangju Jeolla-provinsen.

1896 blev staden huvudstad i det nybildade Södra Jeolla-provinsen. 1949 fick den stadsstatus och 1995 storstadsstatus.

1929, under japanskt styre, skedde en sammandrabbning mellan japanska och koreanska studenter. Det blev sedan en regional demonstration som kulminerade i en revolt mot det japanska styret. 

Gwangju uppmärksammades internationellt den 18 maj 1980 då staden ockuperades av demonstranter mot den styrande militärjuntan. Enligt senare källor dödades 207 människor och nära 1 000 "försvann" sedan armén stormat staden.

Geografi 
Staden ligger mellan slätterna i väster och bergen i öster. Bergen är gamla och har därför hunnit nötas ner så att de är tämligen låga. Soboekbergen ligger inte särskilt långt bort från staden.

Staden ligger på gränsen mellan inlands- och kustklimat. Vintrarna är mycket kalla, medan somrarna är varma och fuktiga. Monsunen påverkar även vädret i staden under för- och sensommaren. En eller två tyfoner brukar även drabba staden varje år.

Administrativ indelning 
Gwangju är indelat i fem stadsdistrikt (gu):
 Buk-gu 
 Dong-gu 
 Gwangsan-gu 
 Nam-gu 
 Seo-gu

Vänorter 
  Tainan, Taiwan (1968) 
  San Antonio, USA (1981) 
  Guangzhou, Kina (1996) 
  Medan, Indonesien (1997) 
  Sendai, Japan (2002) 
  Maceió, Brasilien (2009)

Källor

Externa länkar 

 
WP:Projekt Korea
Mah-Jong (klädmärke)

Mah-Jong var ett designföretag grundat 1966 i Stockholm av Helena Henschen, Veronica Nygren och Kristina Torsson. Företaget producerade mjuka, detaljfattiga och funktionella statuslösa plagg för alla åldrar i egna mönster. I företagets mode förenades design och ideologi i det att de mjuka, färgglada kläderna skulle förändra människor.

Henschen, Nygren och Torsson hade alla examinerats från Konstfacks textillinje 1965. De träffades igen på ett modehappening 1965 och upptäckte att de alla, var och en på sitt håll, hade börjat formge stickade kläder i en stil som var ganska lik, så de bestämde sig för att slå sig ihop. Namnet Mah-Jong valde de för att visa sitt politiska engagemang och associera till Kina. I den egna butiken i Stockholm såldes också politiska böcker och tidningar samt varor från Kina och palestinasjalar. Klädernas mönster hade namn efter brickorna i Mah-Jong-spelet.

De kläder som till en början lanserades var enkelt skurna basmodeller som inte skulle ha några modedetaljer. Ironiskt nog blev just Mah-Jongs kläder trots detta stilbildande för svenskt vardagsklädmode under slutet av 1960-talet och början av 1970-talet.

Henschen lämnade verksamheten efter några år. Nygren och Torsson drev Mah-Jong vidare under 1970-talet, men lade ner verksamheten när det inte längre gick att få lönsamhet i den. Det var dock inte fråga om konkurs (som det ibland har ryktats) utan verksamheten var solvent ända till slutet. Efter nedläggandet såldes mönsterkatalogen till en annan person som startade Nya Mah-Jong, en verksamhet som dock aldrig bar sig. Torsson startade Vamlingbolaget i Vamlingbo på Gotland, en verksamhet med samma ideal som Mah-Jong hade men i mindre skala. Vamlingbolaget fick senare tillbaka Mah-Jongs mönster helt gratis av ägaren till Nya Mah-Jong, och har sedermera börjat sälja en del Mah-Jong-kläder igen, tillverkade i Vamlingbo.

Mah-Jongs manifest 
Detta är punkterna i Mah-Jongs manifest:
Samma modell ska finnas år från år. 
Materialen ska vara naturliga. 
Alla åldrar och storlekar ska få plats. 
Kläder ska få vara vackra. 
Kläderna ska tillverkas i Sverige.

I manifestet fanns inbakat en protest mot snabba modeväxlingar som sades lura folk att köpa nya kläder oftare än man behövde, en motreaktion mot det mode som krävde en "perfekt" kropp för att man skulle passa i det samt en vägran att utnyttja billig arbetskraft i tredje världen. Istället ville man stödja tekoindustrin i Sverige. Den sista punkten bidrog dock till att företaget lades ner 1976, eftersom kläderna helt enkelt blev för dyra att producera i landet.

Referenser

Litteratur

Externa länkar
Vamlingbolaget

Svenska klädmärken
Företag i Stockholms kommun
ODF

Förkortningen ODF kan stå för flera saker:

 OpenDocument format – ett öppet, XML-baserat dokumentformat inom IT-världen, standardiserat som ISO/IEC 26300.
 OpenDocument Foundation – en av de organisationer som ursprungligen utvecklade OpenDocument format. Organisationen har sedan november 2007 i praktiken ingen verksamhet.
 Optical distribution frame – teknisk utrustning i exempelvis elektronikrack avsedd för att koppla samman eller avsluta ("terminera") datakabel. Systemet kan liknas vid korskoppling i större telefonväxlar ("Main distribution frame", MDF) i telestationer, men används uteslutande för fiberoptisk kabel.
 Oregon Department of Forestry – motsvarigheten till skogsstyrelsen i Oregon, USA.
Kristina Torsson

Kristina Mårtensdotter Torsson, född Larsson 9 september 1940, är en svensk modeskapare, textilkonstnär, formgivare och entreprenör.

Biografi 
Torsson studerade vid Konstfackskolan i Stockholm 1958–1965 där hon utförde gobelängen Bröllopsbeswärs Ihugkommelse som visades i utställningen Sex unga textilare. Hon har medverkat i en rad utställningar; bland annat ställde hon ut sin gobeläng Molnet på Georg Jensen i New York som senare visades på utställningar i Edinburgh, München och Sverige. För Sunne församlingshus i Jämtland utförde hon ridån Den sista kungen och drottningen. Torsson är representerad vid bland annat Nationalmuseum och Nordiska museet i Stockholm.

Torsson var på 1960-talet en av grundarna till textilföretaget Mah-Jong i Stockholm. Efter att företaget lagts ner grundade hon 1983 Vamlingbolaget där hon sedan dess arbetat med formgivning och försäljning av kläder som går i liknande stil. Vamlingbolaget har sin verksamhet i en byggnad i Vamlingbo på Gotland som tidigare var mejeri.

Kristina Torsson är dotter till Mårten Larsson och Lena Rabenius. Hon var gift med Björner Torsson till dennes död 2020 samt är mor till Sara Szyber, Fabian Torsson, Palle Torsson och Mimmi Torsson.

Bibliografi

Källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 437, Allhems Förlag, Malmö.

Externa länkar 
Vamlingbolaget

Kvinnor
Födda 1940
Svenska modeskapare
Ättlingar till Gerhard Bonnier
Levande personer
Representerade vid Nationalmuseum
Idas sommarvisa

Jag gör så att blommorna blommar, allmänt känd som Idas sommarvisa eller Du ska inte tro det blir sommar, är en svenskspråkig barnsång med sommartema. Astrid Lindgren skrev texten medan Georg Riedel komponerade melodin till filmen Emil och griseknoen från 1973, där den sjöngs av Lena Wisborg som spelar Ida.

"Jag gör så att blommorna blommar" har tre verser och har blivit vanlig på skolavslutningar, där den blivit omtyckt och betraktas som ett icke-religiöst alternativ till "Den blomstertid nu kommer" och "I denna ljuva sommartid".

Inspelningar
 Thor-Erics gjorde en inspelning 1976.
 Small Town Singers inspelning låg på Svensktoppen i tio veckor under perioden 15 juli–16 september 1979, med andraplats som högsta placering där.
 Lill Lindfors spelade in sången 1987 på albumet Världens bästa Astrid.
 Ultima Thule spelade in en rockigare version av Idas sommarvisa på albumet Nu grönskar det 1994. 
 En inspelning av hårdrocksgruppen Black-Ingvars, då med hårdrocksarrangemang, från albumet Sjung och var glad med Black Ingvars 1997 gick som singel in på den svenska singellistan, där den som högst nådde 49:e plats.

Publikation
Barnvisboken, 1977, som "Du ska inte tro det blir sommar (Jag gör så att blommorna blommar)"
Cantarellen 1984 som nummer 17.
Barnens svenska sångbok, 1999, under rubriken "Året runt".
Hela familjens psalmbok 2013 som nummer 104 under rubriken "Hela året runt".

Källor

Noter

Externa länkar
Johanna Grüssners inspelning av "Idas sommarvisa" på albumet "Nu blir sommar"

Visor skrivna av Astrid Lindgren
Låtar av Georg Riedel
Sånger 1973
Svensktoppsmelodier 1979
Musiksinglar 1997
Svenskspråkiga sånger
Sommarlov
Sommarsånger
Sånger om växter
10-gruppen

"10-gruppen" kan också avse G10, en mellanstatlig ekonomisk grupp. För fotokollektivet, se Tio fotografer.
10-gruppen var en svensk formgivargrupp grundad 1970 i Stockholm av tio textilformgivare.

Historik
Gruppen grundades 1970 av tio svenska textilformgivare. Företaget drevs fram till 2015 av de tre ursprungliga medlemmarna Birgitta Hahn, Tom Hedqvist och Ingela Håkansson-Lamm, då det såldes till Ikea. Övriga medlemmar var Inez Svensson, Britt-Marie Christoffersson, Lotta Hagerman, Gunila Axén, Susanne Grundell, Carl Johan De Geer och Tage Möller.

10-gruppens egen butik på Götgatan i Stockholm stängde den 28 februari 2015, men en ny butik kan komma att öppna inom det planerade Ikea-museet i Älmhult. Förutom försäljning i egen butik hade 10-gruppen återförsäljare och distributörer runt om i Sverige, Europa, Asien och USA.

Inriktning
Vid starten 1970 avvek 10-gruppens alster kraftigt från den svenska normen på området, som utgjordes av diskreta mönster. De arbetade istället med färgsprakande och iögonenfallande textilmönster, och det de tog fram betraktades inledningsvis som provocerande och osäljbart. 10-gruppens mönster sägs hämta inspiration bland annat från måleri, arkitektur och äldre svensk folkkonst. Genom åren har 10-gruppen bland annat ställt ut i New York, Tokyo, Paris och Berlin.

Källor

Svenska designföretag
Konstnärsgrupper i Sverige
Organisationer bildade 1970
Tiotal
Företag bildade 1970
Tom Hedqvist

Tom Göran Tage Hedqvist, född 29 februari 1948 i Stockholm, är en svensk formgivare inom främst grafisk form och textil.

Tom Hedqvist är son till konstnären Tage Hedqvist och modetecknaren Britta Hedqvist (1906–1972). Han växte upp på Thielska galleriet i Stockholm, där hans far hade en ateljé och bostad. Han utbildade sig på Anders Beckmans skola 1968–1972.

Han var en av grundarna av 10-gruppen 1970, och sedan dess arbetat inom denna. Mellan 1994 och 2000 var han professor i grafisk design vid Konstfack i Stockholm. Under 1990-talet var han också åren 1995–2000 konstnärlig ledare för Orrefors glasbruk. Han var därefter 2000–2013 rektor för Beckmans designhögskola i  Stockholm. Mellan juli 2013 och maj 2015 var han chef för Röhsska museet i Göteborg.

Han formgav 1992 Arlas randiga mjölkpaket med olika färger för olika sorters mjölk. Hedqvist är representerad vid bland annat Nationalmuseum i Stockholm.

Källor

Noter

Svenska grafiska formgivare
Professorer vid Konstfack
Födda 1948
Män
Levande personer
Konstnärer från Stockholm
Representerade vid Nationalmuseum
Svenska textilkonstnärer under 1900-talet
Svenska konsthantverkare under 1900-talet
Prästens lilla kråka

Prästens lilla kråka är en sånglek, numera barnsång, som även används vid dans kring julgran och midsommarstång. Musikaliskt är det en polska. Det finns flera varianter om vems lilla kråka det är, till exempel Mormors, Mosters, Prostens och så vidare. Prästens är dock den vanligaste. 

När man dansar runt julgranen eller midsommarstången drar sig ringen inåt och utåt och splittras sedan och kastar sig på golvet/gräset.

När den sjunges med ett barn i knät så gungas barnet åt ena hållet samtidigt som "kråkan" slinker hit och dit och då man i sången kommer till "slank ned i diket" så särar den sjungande på låren så att barnet får en känsla av att slinka ned.

Inspelningar
En tidig inspelning gjordes i akustisk version av Eric Sellin i Stockholm 1912 under titeln "Gammal polska från Nerike (Prestens krage)", och utkom på skiva samma år. En annan tidig inspelning gjordes av Anna Jönsdotter i augusti 1898.

Sången finns också inspelad med Glenmarks på julalbumet Jul a la carte 1974., samt med Anita Lindblom på julalbumet Jul med tradition 1975.

Källor

Fotnoter

Externa länkar

 Notuppteckning från Västmanland daterad 1845 (se polskan längst ned till höger)
 Notuppteckning från 1819 av låt som uppges komma från Västergötland (nr 7)

Danslekar
Folkvisor
Svenska sånger
Svenskspråkiga sånger
Ingela Håkansson Lamm

Ingela Eva Elisabeth Håkansson Lamm, född 19 april 1944 i Växjö, är en svensk textil- och tapetformgivare.

Hon började studera vid Konstfack 1963 men efter ett år begärde hon ledigt för att under ett år studera vid Märthaskolan. Hon fortsatte därefter sina studier vid Konstfack. Hon blev yrkesmässigt verksam redan under sin studietid och tillverkade bland annat kläningar för Gul och blå i Stockholm. På Konstfack var hon särskilt intresserad av tekniken att trycka med silkscreenramar och det kom att återspeglas i hennes tidiga formspråk. Efter examen 1969 arbetade hon som fristående designer för flera olika uppdragsgivare. Hon var en av grundarna av 10-gruppen 1970 och kom för gruppens räkning att formge ett 60-tal olika mönster för tyger och tapeter. Som frilans har designat för Ikea, Duro och Borås Wäfveri. Separat ställde hon ut ett flertal gånger och förutom utställningar med 10-gruppen medverkade hon i ett stort antal samlingsutställningar. Hon utförde även ett flertal offentliga utsmyckningsuppdrag.

Källor
Retro, tyger vi minns, Sara Axtelius, 2018, sid 72,

Noter

Konstnärer från Växjö
Svenska formgivare
Födda 1944
Levande personer
Kvinnor
Svenska textilkonstnärer under 1900-talet
Svenska konsthantverkare under 1900-talet
Inez Svensson

Gudrun Inez Linnea Svensson, född 28 mars 1932 i Mariestad, död 22 juli 2005, var en svensk textilkonstnär och tecknare.

Biografi 
Inez Svensson var dotter till Gustav Svensson och Ester Olson. Hon studerade för Göta Trägårdh vid Anders Beckmans skola i Stockholm och vid School of the Art Institute of Chicago samt under resor till Frankrike, Italien och USA. Hon tilldelades ett stipendium från Svenska slöjdföreningen 1955 och knöts samma år av Göta Trägårdh som medarbetare vid textilfirman Stobo i Stockholm. Tillsammans arbetade de upp företaget till ett av de främsta i landet med textil och mönsterritning och kunde därmed knyta ytterligare fria konstnärer och arkitekter till Stobo. Vid sidan av exklusiva tryckta inredningstyger utförde man en mängd anonyma vardagsvaror som gardiner, draperier och möbeltyger. Svensson var under några år även konstnärlig ledare för Borås Wäfveri mellan 1957 och 1967 samt ritade mönster för Sten Hultbergs textiltryckeri samt Wahlbecks tryckeri i Linköping. Som representant för de olika textilföretagen medverkade hon i ett flertal konsthantverksutställningar och hon medverkade ett flertal gånger på Triennalen i Milano samt svenska utställningar i Amerika. Som tecknare medverkade hon i Nationalmuseums utställning Unga tecknare och i utställningarna Naket samt Negress på 1950-talet hon var även anlitad av Dagens nyheter och veckopressen som illustratör. Hon var en av grundarna av 10-gruppen. Inez Svensson var en av Sveriges mest färgstarka profiler inom design- och textilformgivning och under åren 1990–1996 var hon rektor för Konstfack. Hon gjorde även små filmroller i Carl Johan De Geers och Håkan Alexanderssons filmer på 1960- och 1970-talet. 

Svensson finns representerad vid Nationalmuseum i Stockholm och Victoria and Albert Museum

Källor 
 Svenskt konstnärslexikon del V, sid 348, Allhems Förlag, Malmö.

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 
 

Representerade vid Nationalmuseum
Representerade vid Victoria and Albert Museum
Svenska textilkonstnärer under 1900-talet
Rektorer vid universitet och högskolor i Sverige
Sommarvärdar 1980
Födda 1932
Avlidna 2005
Kvinnor
Svenska innehavare av professors namn
Svenska tecknare under 1900-talet
Svenska konsthantverkare under 1900-talet
Personer från Mariestad
Birgitta Hahn

Birgitta Hahn, född 21 januari 1938, är en svensk textilformgivare.

Hahn växte upp i Södra Ängby, Bromma. Hon studerade vid École des Beaux-Arts i Tours, Frankrike och för Edna Martin vid Konstfack i Stockholm 1958–1963. Hennes första större arbetsuppgift efter studierna var att rita kostymerna till Mai Zetterlings filmer Älskande par och Nattlek. Hon gjorde senare scenkläder till tv-produktionerna Den magiska cirkeln och God natt, jord. Efter att hon flyttade till Helsingborg på 1960-talet träffade hon Rosita Stigård och tillsammans inledde de ett samarbete med skapande av småbarnskläder i trikå samt en kollektion sommarkläder för vuxna. Under 1970-talet var hon tillsammans med några skolkamrater från Konstfackstiden med om att starta 10-gruppen.

Birgitta Hahn har designat för bland annat Borås Wäfveri, Duro, Finlayson, IKEA, Marimekko, Åhlens och KF Interiör. Som medlem av 10-gruppen har hon gjort mycket textiler med stora blom- och bladmönster. 1989 hade hon ett samarbete med Svenskt Tenn där hon ritade en svit Stockholms-mönster byggda på kända funkismiljöer, däribland Stadsbiblioteket, Slussen och Södra Ängby. För sitt samarbete med Svenskt Tenn tilldelades hon Kasthalls stipendium och en utmärkelse från Svensk Form.

Hahn är representerad vid Nationalmuseum i Stockholm, Röhsska museet i Göteborg och Victoria and Albert Museum i London.

Källor
Retro, tyger vi minns, Sara Axtelius, 2018, sid 52,

Noter

Litteratur

Svenska formgivare
Kvinnor
Födda 1938
Levande personer
Representerade vid Röhsska museet
Representerade vid Nationalmuseum
Representerade vid Victoria and Albert Museum
Svenska textilkonstnärer under 1900-talet
Svenska konsthantverkare under 1900-talet
Jag vill leva i Europa

Jag vill leva i Europa är en sång på svenska från 1982, skriven av Jan Hammarlund och inspelad på albumet Järnvägsräls.

Arja Saijonmaa spelade in en cover på låten 1987 på albumet Högt över havet och hennes inspelning låg på Svensktoppen i 14 veckor under perioden 17 maj-1 november 1987, med en andraplats som bästa resultat. 1987 spelades den även in av Jan Hammarlund på franska, som "Je veux vivre en Europe".

Kenneth Lindholm tolkade också låten 1987.

Euskefeurat har spelat in en version av låten med annan text, i deras version kallad "Jag vill städa i Europa".

Tema

Sångtexten handlar om fyra svenska turister som åker bil i olika stater i Europa. Budskapet i sångtexten är drömmen om fred.

Version 1

Då originalversionen kom 1982 levde världen "i skuggan" av det Kalla kriget. Kärnvapenhotet var huvudtemat i sångtexten.

Version 2
1991 ändrades texten något i samband med Hammarlunds inspelning av en samlingsskiva för att bättre passa in i det samtida Europa, som just sett kommunistpartierna förlora sin maktställning i flera stater. Vid denna tid präglades många delar av Europa av splittring och inbördeskrig mellan olika etniska folkgrupper och anhängare av olika religioner. Flyktingar blev nu huvudtemat i sångtexten.

Källor

Fredssånger
Geografisånger
Kalla kriget i populärkultur
Protestsånger
Svensktoppsmelodier 1987
Sånger 1982
Trafiksånger
Svenskspråkiga sånger