kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Halleluja (begrepp)

Halleluja är ett ord med främst religiöst judisk och kristen användning. Det används i samband med hyllningar av Gud och förekommer i Bibeln på många ställen, inte minst i Psaltaren. Ordet, som ordagrant betyder "Prisa Jah" (kortform av egennamnet Jahve/Jehova) har givit namn åt flera psalmer.

Historik och användning

Etymologi
Ordet – i latinsk form som Alleluia – är en translitterering av det hebreiska ordet הַלְלוּיָהּ (Halləluya; tiberiansk hebreiska: Halləlûyāh). Betydelsen är "prisa/lovsjung (הַלְּלוּ) 
Jah (יָהּ)". Det består grammatiskt av tre olika delar:

hallel (verbet lovprisa, hylla)
-u (imperativ-ändelse)
jah (kortform för Guds vanligaste namn, översätts oftast till Herren på svenska)

I skrift och tal 
Ordet förekommer bland annat i Psaltaren också i en förkortad version, som hallelu! (prisa!).

Ordet är vanligt förekommande i Psaltaren och upptogs tidigt i den kristna gudstjänsten. Det används fortfarande inom judendomen som en del av bönerna och hörs i både judiska och kristna gudstjänster som omkväde i samband med psaltarsång och nära andra böner och lovprisanden. Inom både den romerska och bysantinska liturgin förekommer Halleluja i hyllningar till Kristus inför den avslutande evangelieläsningen.

Flera psalmer med titeln "Halleluja" har publicerats på svenska. Nedan är två exempel:

Nr 682 i Segertoner 1988 under rubriken "Bibelvisor och körer".
Nr 707 i Verbums psalmbokstillägg 2003 en psalmtext under rubriken "Lovsång och tillbedjan"

Uttal
I svenska religiösa sammanhang förekommer två uttal av ordet. Det är dels med betoning på den (andra och) fjärde stavelsen (/hale:lɵ'jɑ:/), dels med betoning på den tredje stavelsen (/hale'lʉ:jɑ/). Den senare betoningen är vanlig inom frikyrkorna och Frälsningsarmén och anses bero på påverkan från engelskan. Även som allmänt begrepp utanför kyrkliga sammanhang är betoningen på den tredje stavelsen vanligen förekommande.

Se även
Hosianna
Lovsång
Amen

Referenser

Psalmer
Judendom
Hebreiska
Elisefarm Golf Club

Elisefarm GC är en golfklubb i Fogdarp i Höörs kommun i Skåne. Banan var spelklar 2005 och är en klassisk engelsk hedbana med högt svajande ruff och rödsvingelgreener. Den har blivit utsedd till en av världens bästa nya banor av Golfer Magazine

När Elisefarm GC är fullt utbyggt kommer det att vara en 36-håls golfanläggning med korthålsbana och träningsanläggning. Golfbanan är anlagd i en terräng med utsikt över Ringsjön, och slingrar sig fram i ett småkuperat landskap med inslag av strategiska vattenhinder.

Martin Hawtree, England har designat 36-hålsanläggningen. Hawtree är golfbanedesigner i tredje generationen och med erfarenhet av både nybyggnationer och renovering av gamla golfbanor som Lahinch, Royal Birkdale och Royal Melbourne. Han har även designat Simons Golf Club i Helsingör.

Källor

Externa länkar
Elisefarms GC - officiell webbplats

Golfklubbar i Sverige
Sport i Höörs kommun
Frekvensmodulering

Frekvensmodulering, FM, är en metod främst inom radiokommunikationen för att överföra en signal som beskriver tal, musik eller annan information. Frekvensmodulering innebär att en bärvåg (en ton eller en radiovåg) återspeglar hur signalen ändras genom att bärvågens frekvens ändras i takt med signalstyrkan. Mottagaren av den modulerade bärvågen måste sedan återskapa den ursprungliga signalen, alltså göra en demodulering, för att kunna tillgodogöra sig informationen.

Exempel 
Motorljudet från en båt eller ett propellerflygplan kan förenklat ses som en ton som varierar med gaspådraget. Denna ton är i princip en bärvåg som frekvensmoduleras med information om gasreglagets läge. En baston betyder litet gaspådrag och en diskantton betyder stort pådrag. Genom att lyssna på tonhöjden och dess förändringar kan man även på långt avstånd förstå hur gasreglaget hanteras.

En högtalare är en pappersstrut som vibrerar för att skapa ljudvågor. När vi lyssnar på en FM-radiosändare, tar vi emot en radiobärvåg som styr högtalarens rörelser genom små frekvensändringar. När bärvågens frekvens blir högre än vanligt skjuts högtalarens pappersstrut framåt, och när frekvensen blir lägre än vanligt dras struten bakåt. På så sätt följer struten slaviskt bärvågens frekvensändringar och återskapar därmed den ljudsignal som sändaren vill förmedla.

Matematisk beskrivning 
En signal  som frekvensmoduleras med frekvensen  kan skrivas som:

Sving 
Sving är frekvensmodulation detsamma som topp–till–topp-värdet av amplituden. Termen förväxlas ibland med deviation.

Användning

FM-radio 
Frekvensmodulering är den i dag mest populära metoden för sändning av rundradio. FM-radio sänder normalt inom VHF-frekvensbandet 88–108 MHz också kallat FM-bandet. Dessa radiovågor har kort räckvidd, så att en kanal normalt bara täcker en stad plus ett litet område närmast staden. Kraftiga FM-sändare kan dock täcka en mindre region runt sändaren. FM-sändaren i Stockholm kan exempelvis avlyssnas så långt bort som i Nyköping, Norrköping, Uppsala eller Östhammar, om man har en bra antenn på taket.

Radiofrekvenser på VHF-bandet har i normalfallet för kort våglängd för att kunna reflekteras mot jonosfären och därmed följa med jordytans krökning. De har i princip optisk räckvidd, vilket innebär att de bara når till horisonten eller något bortom den. Mellanliggande berg hindrar vågutbredningen och skapar på så sätt radioskugga. Både sändaren och mottagaren kan dock förlänga räckvidden genom en högt placerad antenn. Vid speciella atmosfäriska förhållanden, sporadiska E-skikt i jonosfären och ledskikt i troposfären kan dock exceptionellt långa räckvidder uppstå. Detta kan ibland ge upphov till oönskade signaler från avlägsna sändare som stör mottagningen av en önskad signal från en närliggande sändare.

Se även 
 Amplitudmodulering
 Modulation

Referenser

Noter

Källor 
  Sid 10 om optisk räckvidd för sjöfartens VHF-band runt 156 MHz och om sällsynt exceptionell räckvidd.

Radioteknik
Prunella Scales

Prunella "Pru" Scales, född Prunella Margaret Rumney Illingworth den 22 juni 1932 i Sutton Abinger, Surrey, är en brittisk skådespelare, regissör och teaterlärare. Scales är känd för rollen som Sybil Fawlty i komediserien Pang i bygget.

Biografi

Tidiga år 
Scales föddes i Surrey i England, där hennes mor Catherine Scales var skådespelare och hennes far John Richardson Illingworth var bomullshandlare. Under andra världskriget hyrde familjen in sig i ett spartanskt boende i Suffolk för att undkomma bombräderna.     

Scales påbörjade sin utbildning till skådespelare genom att som 17-åring börja vid Old Vic Theatre School i London. Efter det följde fortsatt utbildning vid Herbert Berghof Studios i New York samt arbete vid The Royal Shakespeare Company.

Karriär 
Genombrottet kom genom den brittiska situationskomediserien Marriage Lines (1963). Den rollen kom att bli den första av många komiska roller för Scales. Hon har även spelat teater, gjort röst till tecknade filmer, reklamfilm och drama för radio. 

Rollen som Sybil Fawlty i Pang i bygget spelade Prunella Scales under två säsonger, åren 1975 och 1979. 

År 1992 porträtterade Scales i A Question of Attribution drottning Elizabeth II, en roll som gav henne en nominering till BAFTA. 

Prunella Scales har även regisserat pjäser och undervisat vid flera teaterskolor.

Familj och senare år 
Sedan 1963 är Scales gift med den engelske skådespelaren Timothy West. Paret har två söner, varav en är skådespelaren och regissören Samuel West. Tillsammans med sin make har hon gjort serien Kanaler, båtar och kärlek (Great Canal Journeys), där de bland annat besöker Göta kanal. I tv-serien framkommer det att Prunella drabbats av alzheimer. Serien sändes under tio säsonger mellan 2014 till och med 2019.

Filmografi i urval 

1952 – Pride and Prejudice (Miniserie) - Lydia Bennet

 
 - Sybil Fawlty

1982 – The Merry Wives of Windsor (TV-film)

 - tant Juley
1994 – The World of Peter Rabbit and Friends (TV-serie)
 
 (TV-film)

 
 - Elizabeth Dickens
 - Drottningen (ej krediterad)
 - A Pocket Full of Rye - Mrs Mackenzie

Källor

Externa länkar 
 
 Fawlty Site: Sybil Fawlty

Födda 1932
Brittiska skådespelare
Brittiska TV-skådespelare
Kvinnor
Levande personer
Mottagare av Brittiska imperieorden
Halofyt

Halofyt (av grek. hals salt och phyton växt) är en växt som lever på starkt salthaltig mark. Sådan mark uppstår till exempel där havsvatten avdunstar eller där salter lakas ut från kringliggande bergarter och samlas i dalar. Det är saltet natriumklorid som avses. Halofyter behöver särskilda metoder att hantera det salt som tränger in i rötterna. Det kan utsöndras eller på något sätt lagras så att det inte stör växtens metabolism. I Norden hittar man halofyter vid saltfrätor på låga strandängar och vid havsstränder, och i övriga världen exempelvis i marskland och mangroveträsk.

Botanik

he:מורפולוגיה של הצמח - מונחים#צורות חיים ושלבי חיים של צמחים
Per Morberg

Per Henrik Morberg, ursprungligen Andersson, född 23 juni 1960 i Brännkyrka församling, Stockholm, är en svensk skådespelare, kock och programledare.

Biografi 
Morberg är uppvuxen i Hökarängen och Sköndal i Stockholm. I tonåren tävlade han i judo för judoklubben IK Södra Judo, tog svart bälte och korades till svensk och skandinavisk mästare. 1979 kom han trea vid Ungdoms-EM i Östberlin. Han utbildade sig till kock vid Kristinebergs hotell- och restaurangskola och arbetade sedan på anrika krogar som bland annat Riche, Café Opera, Club Alexandra och Tullgarns värdshus. 

Efter en teaterkurs på Studiefrämjandet 1982 uppmanades han att söka vidare till scenskolan. Han utbildade sig på Teater- och Operahögskolan i Göteborg och gjorde sin praktik på Angereds Teater där han genast fick göra huvudrollen som Armand i Kameliadamen. Han har turnerat med Riksteatern i flera uppsättningar och blev speciellt uppmärksammad för rollen som Molina i Spindelkvinnans kyss. På Dramaten har han medverkat i produktioner som Farliga förbindelser och Fröken Julie. Han överraskade som komisk skådespelare i Sound of Music på Göta Lejon 1995 där han gestaltade Maximillian Detweiller.

För den stora allmänheten är Morberg mest känd för sina roller på film och tv. Här kan nämnas till exempel huvudrollen som Bengt Hall i filmen 1939, filmregissören Mos i Zingo, psykopaten Viggo Strieber i tv-serien Rederiet och Roger Rönn i Vita lögner. Han har medverkat i flera Beckfilmer med Peter Haber (och där spelat Becks chef) samt i Kay Pollaks kritikerrosade Så som i himmelen. Han spelade Rövhalt i TV-serien Hem till Midgård på TV4. Morberg har gjort reportage om jakt och matlagning i magasinet Jakt & fiske i TV 4 Plus, varit domare i Sveriges mästerkock och har lett ett eget matlagningsprogram, Vad blir det för mat?, på TV4.

Under våren 2009 följde Morberg upp framgångarna med sitt matlagningsprogram genom att ge ut en kombinerad kokbok och självbiografi under namnet Morberg – scenen, livet och konsten att laga mat.

Han är gift med Inese Bergs Morberg och har fem döttrar. Dottern Alida Morberg är även hon skådespelare.

Filmografi (urval) 

1997 – Beck – Lockpojken
 (TV-film)
 (TV-film)

 (TV-film)
 (TV-film)

TV-serier 
1987–1988 – Goda grannar (TV)

1994 – Rederiet (TV-serie)

1997 – Vita lögner (TV-serie)

2001 – Jordgubbar med riktig mjölk

2003+2004 – Hem till Midgård (TV)

2007–2010 – Vad blir det för mat? (TV)

2011–2013 – Sveriges mästerkock (TV)

2016–2017 – Vad blir det för mat? (TV)

Teater

Roller

Regi

Källor

Externa länkar 

Födda 1960
Svenska kockar
TV-kockar
Svenska skådespelare
Svenska TV-programledare
Sommarvärdar 2010
Svenska kokboksförfattare
Levande personer
Män
Skådespelare från Stockholm
Programledare från Stockholm
Carl Joachim Hambro (politiker)

Carl Joachim Hambro, född 5 januari 1885 i Bergen, Norge, död 15 december 1964, var en norsk journalist, författare, politiker, stortingspresident 1926-33 samt 1935-45, stortingsrepresentant för Oslo 1919-57, ledamot ledande i stortingets motståndsåtgärder vid den tyska invasionen av Norge 1940.

Hambro blev cand.mag år 1907. Sedan 1905 var han medarbetare i Morgenbladet, vars huvudredaktör han var mellan 1913 och 1920. 1921 blev han redaktör för Ukens revy. Perioden 1910 - 13 var han sekreterare i Nordmansförbundet och 1923 blev han dess ordförande. 1911 - 16 var han förbundets tidskriftsredaktör.

Hambro var 1910-1943 gift med Gudrun (”Dudu”) Grieg, och från 1946 med Gyda Christensen.

Politisk gärning
År 1918 blev Hambro invald i stortinget som representant för Høyre. Från 1925 var han ordförande i Stortingets konstitutions- och utrikeskommitté och 1926-1928 var han stortingspresident. 1927 blev han Høyres ledare och 1928 - 34 samt 1945 - 54 var han ordförande i partiets landsstyrelse.

Hambros vältalighet och arbetsförmåga framstod som förstklassig och förde honom till många framskjutna ställningar i norsk politik.

I en tid präglad av starka antiparlamentariska stämningar slog han vakt om Stortingets ställning. Vid den tyska invasionen den 9 april 1940 blev hans insats legendarisk i och med att han ordnade med transport så att kungafamiljen och Stortinget i tid kom ut från Oslo och formulerade den så kallade Elverumsfullmakten, som gav regeringen befogenhet att utöva sin myndighet även utanför landets gränser. Hambro följde regeringen i exil och vistades under kriget mestadels i USA.

Hambro var ledamot av den norska delegation som 1923-24 förhandlade med Danmark om Grönlandsfrågan. 1926-27 var han norsk delegerad vid Nationernas Förbunds församling i Genève. Han var också förbundsförsamlingens siste president 1939-46. Han var därefter ordförande bland annat vid arbetslivskonferensen i Genève 1947.

Inom Stortinget var Hambro efter kriget president i Odalstinget och hyllades vid sin avgång 1957 som statsman och parlamentariker. Han tillerkändes livstidspension (æresgasje).

Publikationer
Hambro har skrivit bland annat:
 Irske strejftog och studier (1920)
 Mænd og masker (1921)
 Førord. Hvorfor jeg tror på Oxford-bevegelsen. (1935)
 I saw it happen in Norway (1940)
 Taler i krig (1945)
 Drømmer og dådsmenn (1954)
 Memoarer i fem band (1948-63)

Litteratur
 Hambro, Johan; C.J.Hambro: Liv og drøm, Aschehoug ; Stabekk : Bokklubben Nye bøker, Oslo, 1984,  (Aschehoug) ; 82-574-0356-3 (Nye bøker), LIBRIS-id 7171980 
 Gabrielsen, Trond; C. J. Hambro som jeg kjente ham - et portrett belyst ved hans egne ord -med forord av Bernt Ingvaldsen, Oslo, 1967, LIBRIS-id 1498861 
 Gabrielsen, Trond; C.J. Hambro: verdier og visjoner, Atheneum, Oslo, 1985, , LIBRIS-id 569722

Källor
 Nordisk Familjebok, upplaga 3, band 9, 1928
 Nationalencyklopedin, band 8, Bra Bøcker, Høganæs, 1992

Noter

Externa länkar

Norska författare
Norska politiker
Alumner från universitetet i Oslo
Män
Födda 1885
Avlidna 1964
Mottagare av Finlands Vita Ros’ orden
Yann Martel

Yann Martel, född 25 juni 1963 i Salamanca i Spanien, är en kanadensisk författare. Martel har som diplomatbarn växt upp med hela världen som sitt hem, men också som vuxen har han rest runt jorden.

Sedan 27 års ålder har han skrivit på heltid och han debuterade 1993 i bokform; novellsamlingen Upphovet till historien om Helsingforsfamiljen Roccamatio . Därefter följde romanen Self (1996).

Han vann Bookerpriset 2002 för sin tredje roman Berättelsen om Pi, som 2012 även filmatiserades i regi av Ang Lee.

Bibliografi (utgivet på svenska) 
 Själv (Self) (översättning Maja Lundgren, Rabén Prisma/Arleskär, 1997)
 Berättelsen om Pi (Life of Pi) (översättning Meta Ottosson, Bromberg, 2003)
 Upphovet till historien om Helsingforsfamiljen Roccamatio (The facts behind the Helsinki Roccamatios) (översättning Meta Ottosson, Bromberg, 2006)
 Beatrice och Vergilius (Beatrice and Virgil) (översättning Meta Ottosson, Bromberg, 2013)

Priser och utmärkelser 
 Bookerpriset 2002 för Berättelsen om Pi

Referenser 

Kanadensiska författare
Engelskspråkiga författare
Vinnare av Bookerpriset
Födda 1963
Män
Levande personer
Dante (ungdomsböcker)

Dante är huvudpersonen i en serie ungdomsböcker skrivna av Bengt Linder (1929-1985). De kom ut 1966-1985, de flesta på Wahlströms bokförlag, men några kom ut på Semic.

Stil 
Dante är en smart (men ständigt skoltrött) tonårig kille som tillsammans med sin bästa kompis Tvärsan blir inblandad i det ena äventyret och mysteriet efter det andra. Övriga rollfigurer inkluderar Dantes skådespelande föräldrar, hans enerverande storasyster Ginger (förtjust i män med skägg och bär själv postischer), samt "Klassgubben", Dantes och Tvärsans lärare. En av böckernas grundpelare är det ständiga budskapet om barn som fantasifulla och driftiga och vuxna som grå och fantasilösa.

Böckerna präglas av liten realism och mycket dårpippihumor, något som framhävs av den mycket orealistiska, men kreativa stockholmsslang som talas av huvudpersonerna. En del av denna ges prov på i boktitlarna.

Produktionshistorik 
Dante förekom ett tag även som serietidning. 1978 kom filmen Dante - akta're för Hajen!, med Jan Ohlsson (mest känd som Emil i Lönneberga) som Dante och Ulf Hasseltorp (mest känd för rollen som Hampus i Den vita stenen) som Tvärsan.

Linder var en massproducerande författare, mest känd för Dante-böckerna. Dante och Tvärsan skiljer sig inte nämnvärt i stil och koncept från hans övriga ungdomsböcker om Tjabo och Mysis, Toppen och Knoppen, Bonnie, Ninni och TV-polarna. Dock finns i de flesta av hans böcker en berättarglädje, en fantasi och ett hantverkskunnande som gjorde att böckerna rönte en enorm popularitet i Sverige under 1970-talet. Handlingen i böckerna om Dante hade ett högt tempo, prosan var talspråklig och replikväxlingarna hastiga.

Omslagen till Dante-böckerna tecknades ursprungligen av Hans Arnold och senare av Georges Bess, vilken även tecknade serieversionen.

Dante-böckerna 
 Dante, toppsmart kille (1966)
 Dante i toppform (1967)
 Aktare för Hajen, Dante! (1967)
 Vicket dödsgarv, Dante (1968)
 Kolla skägget, Dante! (1968)
 Farligt prassel, Dante (1969)
 Ge dom på pälsen, Dante! (1969)
 Vicken tavla, Dante! (1970)
 Gasen i botten, Dante! (1970)
 Tjing i havreåkern, Dante! (1971)
 Simma lugnt, Dante (1971)
 Rena pippin, Dante (1972)
 Rena cirkusen, Dante (1972), ny utgåva 1979
 Ge dom på kulan, Dante! (1973), ny utgåva 1979
 Full sprutt, Dante! (1973), ny utgåva 1980
 Pang i bygget, Dante (1974), ny utgåva 1980
 Vicken panggrej, Dante (1974), ny utgåva 1981
 Smart camping, Dante (1975), ny utgåva 1981
 Pang på rödbetan, Dante (1975)
 Gurgel i Dalarna, Dante (1976)
 Stollar på gång, Dante (1976)
 Tjo i balalajkan, Dante (1977)
 Fnurp i kolan, Dante (1977)
 Kruta på, Dante (1978)
 Vicket raffel, Dante (1978)
 Smart grepp, Dante och andra häftiga Dante-stories (1980)
 Smack i smöret, Dante (1980)
 Vicket partaj, Dante (1982)
 Splash i planeten, Dante (1982)
 Fina fisken, Dante (1983)
 Rena fläsket, Dante (1983)
 Ge järnet, Dante (1984)
 Stora vrålet, Dante (1985)

Referenser 

Fiktiva figurer från Sverige
Barndeckare
Fredrik Ultvedt

Fredrik Johannes Ultvedt, född 9 april 1961 i Stockholm, är en svensk skådespelare och regissör.

Biografi
Han har bland annat spelat Jens Loftegård i Beck-serien (säsong 1). Hans mest framträdande roll på TV har troligen varit som studenten Krusberg i serien Tre terminer, baserad på romanen med samma namn av Fritiof Nilsson Piraten. Han är son till Per Olov Ultvedt.

Filmografi
 Regi

 Roller

Teater

Roller

Referenser

Externa länkar
 
 
 Fredrik Ultvedt på Malmö stadsteater

Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska regissörer under 1900-talet
Svenska skådespelare under 2000-talet
Svenska regissörer under 2000-talet
Män
Födda 1961
Levande personer
Skådespelare från Stockholm
Svenska TV-regissörer
Ulf Dageby

Ulf Thorbjörn Dageby, född 10 maj 1944 i Göteborg, är en svensk kompositör och musiker. Han var 1969–1982 medlem av Nationalteatern och har deltagit i senare års återföreningskonserter. Han har även släppt ett antal soloalbum. På senare år har han mest varit verksam som filmmusikskapare.

Karriär 
1969 anslöt Dageby sig till teatergruppen Nationalteatern. Han skrev flera av gruppens låtar, däribland  "Barn av vår tid", "Rövarkungens ö", "Livet är en fest", "Hanna från Arlöv", "Vi cyklar runt i världen" och "Men bara om min älskade väntar", en översättning av låten "Tomorrow Is a Long Time" av Bob Dylan. På Alternativfestivalen i Stockholm 1975 framförde han under namnet Sillstryparn ("Sellastrôparn") låten "Doin' the omoralisk schlagerfestival", vilken blev mycket uppmärksammad.
 
1982 lämnade han Nationalteatern för att istället påbörja en solokarriär. Han solodebuterade 1983 med albumet En dag på sjön. Året därpå kom Lata rika där låten "El Dorado" blev den mest kända. 

1986 släppte Ulf Dageby och Skymningskvartetten Minnen från jorden, som är baserad på Birger Sjöbergs dikter. 1989 kom hans senaste soloskiva Känsliga soldater.

Dagebys solokarriär har varit betydligt mindre politisk inriktad än musiken han gjorde med Nationalteatern. Han har även gjort sig känd för sitt arbete med filmmusik, bland annat i samarbete med filmskaparen Stefan Jarl, med filmer som Ett anständigt liv och Hotet.

1993 påbörjade Ulf Dageby ytterligare en soloskiva som aldrig färdigställdes på grund av studier. Efter ha studerat komposition i fyra år arbetar han främst med filmmusik till bland annat Martin Beck-filmerna.

Dageby medverkade i 2013 års upplaga av TV4:s Så mycket bättre.

Han tilldelades 2023 års Cornelis Vreeswijk-stipendium.

Diskografi

Soloalbum

Singlar

Samlingsalbum

Filmmusik (urval) 
Det bör poängteras att kompositionen är ett och samma melodiska tema till samtliga Beck-filmer i den akuella filmsäsongen, det vill säga inte ett separat musikstycke till varje enskild film.

1993 – Rosenbaum
1997 – Jag är din krigare
1997 – Beck – Lockpojken

1997 – Beck – Spår i mörker

2001 – Kommissarie Winter. Sol och skugga
2003 – Om jag vänder mig om

Referenser

Externa länkar

 
 Ulf Dageby på Discogs

Se även
 Nationalteatern

Musiker inom proggrörelsen
Svenska pop- och rockkompositörer
Svenska filmmusikkompositörer
Svenska pop- och rockmusiker
Musiker från Göteborg
Män
Födda 1944
Levande personer
Deltagare i Så mycket bättre
Mottagare av Guldbaggejuryns specialpris
Carlo Collodi

Carlo Lorenzini, mer känd under författarnamnet Carlo Collodi, född 24 november 1826 i Florens i dåvarande Storhertigdömet Toscana, död 26 oktober 1890 i Florens, Italien var en italiensk journalist, författare och sagoberättare. Ett av hans mest kända verk är Pinocchios äventyr från 1881, där figuren Pinocchio introducerades. 

Efternamnet Collodi tog Carlo efter sin mors födelseort där han även gick i skola under några år.

Efter avslutad skolgång fick Carlo Collodi arbete i en bokhandel i Florens som även drev bokförlag. Arbetet bestod till stor del i att skriva nyhetsnotiser, recensioner och bibliografiska bulletiner till förlagets kataloger.

Under kriget för Italiens enande 1848–1861 tjänstgjorde Collodi under några månader som volontär i Storhertigdömet Toscanas armé.

De efterföljande åren arbetade Collodi som journalist och skrev ett flertal böcker, framför allt pedagogisk litteratur och böcker för barn.
1881 blev Collodi övertalad av en god vän att skriva en saga i den nystartade tidningen Giornale per i bambini. Efter en del tvekan skickade Collodi över de första kapitlen till en saga med titeln La storia di un burattino, (Berättelsen om en docka) som publicerades i juninumret av tidningen och som sedan följdes upp under hösten samma år. Sagan blev en succé och Collodi blev övertalad att skriva en fortsättning. Fortsättningen på sagan fick då titeln Le avventure di Pinocchio. Storia di un burattino vilket sedan blev Pinocchios äventyr på svenska.

Källor

Fotnoter

Externa länkar 

 
 

Födda 1826
Avlidna 1890
Italienskspråkiga författare
Italienska författare av barn- och ungdomslitteratur
Författarpseudonymer
Män
Personer från Florens
Italienska författare under 1800-talet