kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Riddarroman

Riddarroman eller riddarepos är en typ av medeltida, europeisk skönlitterär berättelse på vers (epos) med riddare som huvudperson.

Den internationella termen romans är fransk eftersom genren uppstod på det fornfranska språket i Frankrike i början av det andra årtusendet och till en början avsåg litteratur skriven på romanska språk sprungna ur vulgärlatinet. Litteratur på occitanska, medeltida spanska och italienska samt "normandisk engelska" följde innan genren togs upp i germanskpråkiga riken. Genren har höviska motiv, vanligen med riddare och damer, fabeldjur som drakar, och kan vid sidan av ambitionen att underhålla även ha haft ett fostrande syfte. Den är en direkt föregångare till renässansens hjältelitteratur (och till renässansens riddarsatirer) samt till stor del förebild för den moderna hjälteromanen inom fantastiken.

Riddareposen har det gemensamt att de handlar om en riddare (eller motsvarigheten till en sådan om handlingen sökte sig längre tillbaka än medeltiden) som ställs inför en svår prövning som han övervinner och att han vid romanens slut framstår som den borne hjälten. Det förekommer i huvudsak tre genrer som fått franska beteckningar:

 romans bretons, (bretonsk roman) inspirerade av keltiska legender (Tristan och Isolde från respektive Kung Arthur var typiskt återkommande motiv som blommade upp under sent 1000-tal / tidigt 1100-tal);
 romans antiques, forntidsromanen – skrevs på medeltiden men inspirerades och lånade material från forntiden och antiken  och var inspirerad av den klassiska epiken (som till exempel Illiaden och Odysséen är exempel på);
 romans d’adventure (äventyrsromaner) utspelade sig i exotiska miljöer.

Karaktärerna var mycket statiska och riddarromanerna anses ha spelat en fostrande roll och visat hur en god riddare bör handla och vara. Ett centralt motiv är motsättningen mellan den höviska sublimiteten och den ohöviska naturligheten.

En framstående författare var hovdiktaren Chrestien de Troyes som bland annat skrev Parsifal och Riddaren med kärran. Tristan och Isolde är en berömd roman breton liksom Robin och Marion av Adam de la Halle. De flesta författarna tycks ha varit hovskalder.

De första riddarromanerna i Sverige var Eufemiavisorna från 1300-talets början, Herr Ivan, Hertig Fredrik av Normandie och Flores och Blanzeflor (1312). De nordiska riddarromanerna skilde sig från de kontinentala, framför allt vad beträffar de könsroller som förmedlades.

Se även
Riddarsagor
Chanson de geste
Don Quijote

Referenser

Källor 
 Den svenska litteraturen. Från forntid till frihetstid, red. Lars Lönnroth och Sven Delblanc 1993

Litterära genrer
Litteratur under medeltiden
Henrik Mathias Munthe

Henrik Mathias Munthe, född 1 januari 1798 i Karlshamn, död 23 april 1880 i Stockholm, var en svensk ämbetsman och musikälskare. Han var son till Carl Magnus Munthe och halvbror till Sven Abraham Munthe.

Munthe inskrevs vid Lunds universitet 1814, tog examen till rättegångsverken 1818 och lämnade 1871 statens tjänst som hovrättsråd i Svea hovrätt. Munthe var en särdeles framstående amatör på violin och ypperlig sångare, framför allt i den humoristiska genren, och få torde som han förstått och förmått återge Bellmans sånger. Han förvaltade länge Jenny Linds förmögenhet. Från 1853 var Munthe ledamot av Musikaliska Akademien och blev 1873 dess preses.

Källor 

 

Svenska hovrättsråd
Svensk ointroducerad adel
Svenska vissångare
Svenska musikpersonligheter
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Födda 1798
Avlidna 1880
Män
Ugglan
Personer från Karlshamn
Visual kei

Visual kei (japanska: ヴィジュアル系 vijuaru kei, bokstavligen "visuell stil" eller "visuellt system") är ett mode och en moderelaterad musikgenre som uppstod i Japan under det tidiga 1980-talet. Den grupp som gjorde Visual kei mest känd var X Japan som steg fram under mitten av 1980-talet. Visual kei var som störst under 1990-talet med band som SHAZNA, L'Arc-en-Ciel, Glay och Kuroyume.

Historik
När Elvis Presley blev stor spreds hans musik även till Japan, och efter detta fylldes det på och artister som David Bowie och Boy George blev populära i Japan. Med inspiration från utländska musikstilar skapade Japan en egen genre. Visual kei är därför inte en speciell musikstil. Stilen har, som namnet antyder, ett visuellt fokus och jämförs ibland med den västerländska glamrocken då image står i centrum. Termen i sig är härrörande från X Japans slogan "Psychedelic Violence Crime of Visual Shock".

Pionjärer inom visual kei under det tidiga 1980-talet blev X Japan, Dead End, Buck-Tick, D'erlanger och Color.

Stil
Många av artisterna har en feminin look, som till exempel Mana från Malice Mizer och Moi dix Mois. De flesta band består av män, men det börjar dyka upp fler och fler band helt bestående av kvinnor, till exempel exist†trace. Det som definierar Visual kei är kläderna, frisyrerna och sminket. Banden klär sig oftast i speciella kläder som visar deras karaktär. Exempel på nutida kända Visual kei-band är Moi dix Mois, the GazettE, An Cafe, Kra, Phantasmagoria, The Piass, D'espairsRay, Vidoll, Kagrra, DIO - Distraught Overlord, D, Plastic Tree, Deathgaze, Girugamesh, Versailles, ALSDEAD, Mucc, Lynch. och Vistlip.

Många band byter stil när de anlitas av ett större skivbolag för att passa en bredare publik. Det kan handla om till exempel att de får ett mer lättlyssnat sound eller att de drar ner på den visuella stilen. Exempel på detta är Dir en grey, Miyavi eller Glay.

Se även 
 J-rock
 Oshare kei
 Angura kei

Referenser

Externa länkar 
 

 
Musik i Japan
Mode
WP:Projekt Japan
Gröna brigaden

Gröna brigaden (eller Skotska brigaden), en av Gustav II Adolfs infanteribrigader, bestod av skotska värvade regementen, som, under befäl av Hepburn och efter honom av Wildenstein, deltog i polska kriget och sedan följde Gustav II Adolf till Tyskland. Efter slaget vid Lützen (1632), där brigaden lär ha bestått av tyskar, förlorar man alla spår av brigaden.

Se även
Gula brigaden
Blåa brigaden
Lista över svenska infanteribrigader
Lista över svenska mekaniserade brigader och pansarbrigader

Källor 

Trettioåriga kriget
Svenska brigader
Vlado Milunić

Vlado Milunić, född 3 mars 1941 i Zagreb i Kroatien (i dåvarande Jugoslavien), död 17 september 2022, var en tjeckisk arkitekt av kroatiskt ursprung, bosatt i Prag.

Milunić, som verkade inom postmodernismen, blev känd för Tančící dům ("Dansande huset", 1997), som han ritade tillsammans med den amerikanske arkitekten Frank Gehry.

Referenser

Externa länkar 

 Arch.cz - Vlado Milunić

Tjeckiska arkitekter
Arkitekter under 1900-talet
Personer i Tjeckien under 1900-talet
Personer från Zagreb
Födda 1941
Avlidna 2022
Män
Gröna rutan

Gröna rutan var ett 1816 i Stockholm stiftat litterärt sällskap.

Sällskapet, som "synes ha varit egnad hufvudsakligen åt Bacchus' dyrkan, i förening med hvarjehanda improviserade skämtsamma upptåg", hade för sin tillkomst att tacka humoristen Carl Fredric Dahlgren, och till dess ledamöter hörde Clas Livijn, Johan Christoffer Askelöf, Per Adolf Sondén, Jonas Magnus Stjernstolpe med flera. Dess handlingar innehåller åtskilligt både i bunden och obunden stil, i synnerhet av Dahlgren, någon gång under namnet Magister Gåse, och av Askelöf, som kallade sig Gert Wollenweber. Sällskapet, som till största delen uppgick i det 1824 stiftade Bellmanska sällskapet, sammanträdde sista gången 1841, då man på inbjudan av Dahlgren och Livijn firade tjugofemårsdagen av dess stiftelse. Sällskapets historia berättas av Arvid Ahnfelt i Bellmanska sällskapet (1877).

Källor
 

Svenska litterära sällskap
Organisationer bildade 1816
Kulturåret 1816
1816 i Sverige
Ugglan
Gröna stugan

Gröna stugan, var ett i september 1855 av J.G. Carlén i Stockholm stiftat sällskap, som hade till ändamål att förmedla ett otvunget och angenämt umgänge mellan bildade män ur olika samhällsklasser. 

Det övervägande antalet av dess medlemmar utgjordes av skriftställare och konstnärer. Resande notabiliteter hade fritt tillträde. Sammankomster hölls varje lördag på källaren Berzelius och om somrarna på Blå porten. Ständig ordförande var August Blanche (sällskapet hade inga andra ämbetsmän). Sällskapet, som i början var livskraftigt, tynade av omkring 1860 och än mer efter sällskapet Iduns stiftande (1862) samt upphörde helt 1864.

Referenser

Tryckta källor

Fotnoter

Vidare läsning 

Uppsats av P.G. Sundius i 
Organisationer i Stockholm
Petter Georg Sundius

Petter Georg Sundius, född 29 september 1823 i Säter, död 20 april 1900 i Stockholm, var en svensk arkitekt, kartograf och tecknare.

Han var son till kronofogden Gustaf Mauritz Sundée och Soifia Helena Enander och gift med Fredrika Amalia Lindahl. Sundius arbetade först som sjöman innan han studerade arkitektur vid Teknologiska institutet 1843–1847. Som frivillig deltog han 1848 i 12:e lätta bataljonen i Dansk-tyska kriget. Efter återkomsten till Sverige studerade han under Georg Theodor Chiewitz, hos vilken han under tre år vistades i Finland. Han deltog som arkitekt vid världsutställningarna i London 1851 och 1862

Han ägnade han sig åt arkitekturverksamhet och arbetade huvudsakligen med den praktiska byggnadskonsten och särskilt åt införandet av bättre och tidsenligare byggnader för jordbruket. Han utförde en samling ritningar för lantbruk som utgavs av Johan Theodor Bergelin 1858–1859. Han utgav 1873 skriften Beskrifning öfver den 1873 upprättade ... kartan för reglering och utvidgning av Sundsvalls stad. Som illustratör medverkade han med teckningar i Illustrerad Tidning.  

Sundius omreglerade flera städer i Sverige och Finland, utförde åtskilliga badinrättningar, till exempel Norrtäljes och, för Carl Curman, delvis Lysekils, Malmtorgsbadet och Sturebadet. Han uppgjorde ritningar till den äldre Djurgårdsbron (tillsammans med Chiewitz), till Karlstads högre allmänna läroverks nya byggnad (tillsammans med C J Westergaard), Sjömanskapellet i Sundsvall m.m. Under en längre tid var han överlärare i husbyggnadskonst vid Slöjdskolan (senare: Tekniska skolan) i Stockholm. I Gävle ritade han bankhusen på Drottninggatan för Gävle handelsbank (1878) och Uplandsbanken (1870).

Källor
Svenskt konstnärslexikon del V sid 316, Allhems Förlag, Malmö. 

DN: Dödsruna (1900-04-22)

Noter

Externa länkar

Svenska kartografer
Svenska tecknare under 1800-talet
Svenska arkitekter under 1800-talet
Personer från Säter
Födda 1823
Avlidna 1900
Män
Ugglan
Jean Yves Daniel-Lesur

Daniel-Jean-Yves Lesur, kallad Daniel-Lesur, född 19 november 1908 i Paris, död där den 2 juli 2002, fransk tonsättare, pianist och organist. Elev till Charles Tournemire. Verkade i Sainte-Clotilde i Paris 1927-1937. Grundade gruppen "Groupe Jeune France" 1936 tillsammans med Olivier Messiaen, André Jolivet och Yves Baudrier. Daniel-Lesurs mest kända verk är troligen körverket Le Cantique des Cantiques, med text ur Höga visan.

Verkförteckning
Orgelverk:
 Scène de Passion (1931)
 La Vie interieure (1932)
 In Paradisum (1933)
 Cinq Hymnes
 Quatre Hymnes

Operor:
 Andrea del Sarto (urpremiär 1969) efter ett drama av Alfred de Musset
 Ondine (urpremiär 1982) efter Jean Giraudouxs teaterpjäs
 La Reine Morte (troligen ej uppförd) efter Henry Montherlants tragedi

Övriga vokalverk:
 L’Annonciation (1951) oratorium
 Le Cantique des Cantiques (1952-1953) för kör a cappella
 Cantique des Colonnes (1953) efter ett poem av Paul Valéry
 Messe du jubilé (1959-1960) för kör och orgel
 Dialogues dans la Nuit (1988) efter poem av Claude Roy
 Encore un Instant de Bonheur (1989) kantat för kör och orkester

Orkestrala verk:
 Symphonie de danses (1958) för stråkorkester, slagverk och piano
 Nocturne (1974) för oboe och stråkorkester
 Variations (1943) för piano och stråkorkester
 Stèle à la memoire d’une jeune fille (1991) för flöjt och stråkorkester
 Sérénade för stråkorkester
 Bal du Destin (1965) balett
 Symphonie d’Ombre et de Lumière
 Ouverture pour un Festival
 Passacaille för piano och orkester
 Concerto da Camera för piano och orkester
 Fantasie Concertante för cello och orkester (tillägnad Mstislav Rostropovitj)
 Pastorale (1937) för orkester

Källor

Franska klassiska kompositörer
Födda 1908
Avlidna 2002
Män
Dekonstruktivism

För begreppet i ett filosofiskt sammanhang, se dekonstruktion.

Dekonstruktivism är en arkitekturriktning som uppstod i början av 1980-talet. Arkitekturstilen är inspirerad av dekonstruktivism inom den filosofiska och litteraturvetenskapliga sfären, och framförallt av den algerisk-franske filosofen Jacques Derrida. 

Dekonstruktivismen innebär överlagringar av material och olika geometriska former som skapar konflikter och motsättningar i arkitekturen. Arkitekturstilen laborerar med medvetet förvrängda och upplösta former – kurvlinjer och diagonaler. Företrädare för riktningen är exempelvis de amerikanska arkitekterna Peter Eisenman, Daniel Libeskind och Frank Gehry.

Dekonstruktivism inom landskapsarkitekturen 
Det mest framträdande bidraget inom dekonstruktivistisk landskapsarkitektur är parken Parc de la Vilette i Paris. En internationell arkitekttävling för området utlystes år 1976. Målet och uppgiften var att bygga framtidens vetenskapliga kulturcenter med flera olika institutioner, hallar och ett stort parkområde. Vinnare av tävlingen var arkitekten Bernard Tschumi som hade bjudit in Jacques Derrida att delta i projektet.

Externa länkar
Jeanne Loriod

Jeanne Loriod, född 13 juli 1928 i Houilles, Yvelines, död 3 augusti 2001 i Juan-les-Pins, Alpes-Maritimes, är den historiskt mest kända utövaren av det elektroniska instrumentet Ondes Martenot. Hon var syster till pianisten Yvonne Loriod.

Källor

Franska musiker
Ondes Martenot-spelare
Födda 1928
Avlidna 2001
Kvinnor
Braslovče

Braslovče är ett samhälle och en kommun belägen i centrala Slovenien. Kommumen har  invånare (2019) och samhället med samma namn har 371 invånare.

Källor

Sloveniens kommuner
Orter i Slovenien
Bistrica ob Sotli

Bistrica ob Sotli (tyska: Feistritz am Sattelbach) är ett samhälle och en kommun belägen i östra Slovenien. Kommunen har  invånare och samhället med samma namn har 236 invånare (2019).

Samhället hette tidigare Sveti Peter pod Svetimi Gorami och fick sitt nuvarende namn år 1952.

Källor

Se även 
 Lista över Sloveniens kommuner

Sloveniens kommuner
Gränsorter i Europa
Varjisån

Varjisån, (umesamiska Varggájuhkka) är en skogsälv i Norrbotten och Lappland och mynnar i Piteälven från vänster. Den utgör med sina över 80 km i längd och 1943 km² i avrinningsområde Piteälvens klart största biflöde.

Varjisån börjar med några mindre bäckar och små tjärnar nedanför bergen Daitavare, Udtjapuouta och Jårpåkvare och rinner sedan ut sjön i Kuollejaure, cirka 4 mil väster om Kåbdalis och cirka 5,5 mil norr om Arvidsjaur. Den rinner sedan genom ytterligare två sjöar Lill-Varjisträsket och Stor-Varjisträsket, där Inlandsbanan går tätt utmed sjöns norra sida med Varjisträsk järnvägsstation endast 25 meter från stranden. 

Viktiga biflöden är Sikån och Vitbäcken i det nedre loppet, båda från vänster. Varjisån mynnar sedan ut i Piteälven nedanför Storforsen, vid Bredsel. Varjisån har tidigare varit en flottningsled som anslöt till Piteälven.

Vattendrag i Lappland
Vattendrag i Arvidsjaurs kommun
Vattendrag i Jokkmokks kommun
Piteälvens avrinningsområde
Fällforsen

Fällforsen är en fors i Piteälven mellan Älvsbyn och Vidsel, Älvsbyns kommun i Norrbottens län. Fallhöjden är 9 meter och mycket brant. Det finns även en laxtrappa på den södra sidan om forsen. Det är förbjudet att fiska där utan fiskekort. Det finns några platser där man kan ställa upp en husvagn eller ett tält med utsikt över forsen. 

Vattendrag i Norrbotten
Vattendrag i Älvsbyns kommun
Piteälvens avrinningsområde
Lovsjungen Herren, som i det höga

Lovsjungen Herren, som i det höga är en lovpsalm av Johan Olof Wallin från 1814, som blev en ståpsalm först med 1937 års psalmbok. Enligt 1939 års koralbok komponerades då också en ny melodi jämfört med 1819 års psalmbok som använde en melodi av Antonio Scandelli hämtad ur Newe Teutsche Liedlein från 1568. 

Texten bygger på Psaltaren 99 och betonar i de två första stroferna Herren som Konungen och Domaren "från himlars tron den starke Hämnarn ljungar" respektive "åt den förtryckte som till honom ropar / rätt och dom han skaffar". Dessa strofer avslutas med "Väldig är Herren, Herren vår Konung" respektive "Helig är Herren, Herren som dömer". I de två sista stroferna däremot betonas Herren som herde och fader. De avslutas med "Ljuvlig är Herren, Herren vår Herde" respektive "Nådig är Herren, Herren vår Fader".

Publicerad som
Nr 267 i 1819 års psalmbok under rubriken "Kristligt sinne och förhållande - I allmänhet: Förhållandet till Gud: Guds lov"
Nr 7 i 1937 års psalmbok under rubriken "Guds lov".

Svenska psalmer
The Incredible String Band (musikalbum)

The Incredible String Band är den psykedeliska folkrockgruppen The Incredible String Bands debutalbum, utgivet 1966. Det är det enda albumet med gruppens originaluppsättning, bestående av Mike Heron, Clive Palmer och Robin Williamson. Palmer lämnade bandet efter att det spelats in.

Låtlista
"Maybe Someday" (Mike Heron) - 2:18
"October Song" (Robin Williamson) - 4:07
"When the Music Starts to Play" (Mike Heron) - 2:41
"Schaeffer's Jig" (trad.) - 0:57
"Womankind" (Robin Williamson) - 3:44
"The Tree" (Mike Heron) - 2:55
"Whistle Tune" (trad.) - 1:02
"Dandelion Blues" (Robin Williamson) - 2:59
"How Happy I Am" (Mike Heron) - 2:18
"Empty Pocket Blues" (Clive Palmer) - 4:46
"Smoke Shovelling Song" (Robin Williamson) - 3:44
"Can't Keep Me Here" (Mike Heron) - 2:11
"Good as Gone" (Robin Williamson) - 3:30
"Footsteps of the Heron" (Mike Heron) - 3:15
"Niggertown" (trad.) - 2:08
"Everything's Fine Right Now" (Mike Heron) - 2:13

Musikalbum 1966
Album producerade av Joe Boyd
Album utgivna på Elektra Records
Brittiska debutalbum
Debutalbum 1966
Vatikanstatens militär

Vatikanstatens militär består av Schweizergardet vilket fungerar som påvens livvakt. Sedan 1970 finns det också en civil polisstyrka under namnet Vatikanstatens gendarmeri som ansvarar för att upprätthålla den allmänna ordningen i Vatikanen, men denna är inte kopplad till Heliga stolen utan till Vatikanstaten. Säkerhetsstyrkorna i Vatikanen har också ett nära samarbete med den civila italienska statspolisen (Ispettorato di pubblica sicurezza presso il Vaticano).

Historik 
Fram till 1870 var påven furste av Kyrkostaten vars territorier upptog en betydande del av Apenninska halvön. År 1865 före nederlaget under då territoriet erövrades av Kungariket Italien uppgick påvens arméer till mellan 10 000 och 15 000 man. Den bestod bland annat av Zuave Pontificale, Carabinieri Estiere, Legione d'Antibo, Infanteria Nativa, dragoner och artilleri. De flesta soldater var irländska, franska och tyska katoliker. Officerarna kom från katolska adelsfamiljer, bland annat från Tyskland. Sedan Kyrkostaten införlivats i Italien 1870, behöll den Heliga Stolen fyra militärkårer i sin tjänst. Samtliga utom Schweizergardet lades ner 1970, som ett led i den romersk-katolska kyrkans modernisering efter Andra Vatikankonciliet. De som tillhörde de då upplösta förbanden erbjöds medlemskap i "Associazione SS. Pietro e Paolo".

 Schweizergardet (Guardia svizzera pontificia), som bildades 1506, utgör än i dag en stående styrka om 110 man, rekryterade från de katolska kantonerna i Schweiz.
 Påvliga adelsgardet (Guardia nobile pontificia) bildades 1801 som ett gardeskavalleriförband, men ombildades 1870 till ett fotgarde. Gardet bestod av adelsmän som frivilligt tjänstgjorde på egen bekostnad.
 Palatsgardet (Guardia palatina d'onore), som bildades 1850, var ursprungligen en infanterimilis, men bestod efter 1870 som en milis av frivilligt tjänstgörande manskap.
 Påvliga gendarmeriet (Gendarmeria Pontificia), som bildades 1861, hade till uppgift att bevaka det påvliga palatset och basilikan. Det var känt för att vid parader bära enorma björnskinnsmössor. Vid nedläggningen 1970 överfördes dess polisiära uppgifter på en nybildad poliskår (Corpo di Vigilanza), numera Vatikanstatens gendarmeri.

Externa länkar 
 Schweizergardet
 Sito Istituzionale: Associazione SS. Pietro e Paolo
Messaure kraftverk

Messaure (lulesamiska: Miessávrre) är en vattenkraftsanläggning i Stora Lule älv, cirka 50 kilometer öster om Jokkmokk. Dammen i Messaure är Sveriges tredje högsta damm med en 100 meter hög stenfyllningsdamm med moränkärna. Projekteringsbeslutet för att bygga Messaure kraftstation med två aggregat togs i mars 1956 av Åke Rusck, generaldirektör för Vattenfallsstyrelsen. Bygget startade 1957. Kraftverket byggdes och ägs av Vattenfall. Statsminister Tage Erlander invigde kraftverket den 31 augusti 1963. För att logera arbetarna och deras familjer byggdes det provisoriska samhället Messaure.

Under effektutbyggnaden på åttiotalet leddes Kaltisbäcken om så att dess vattenflöde skulle komma elproduktionen till godo. 

Området kring Messaure är det största och viktigaste kärnområdet inom det gemensamma vinterbetesområdet för Sirges, Jåhkågasska, Tuorpon och Udtja samebyar och nyttjas från höstvinter till vårvinter.

Konstruktion 
Kraftverket domineras av den massiva 1 900 meter långa jord- och stenfyllnadsdammen, total krävdes 10 500 000 m³ fyllnadsmassor till dammen. Under byggnationen av dammen så leddes vattnet förbi i en 440 meter lång omloppstunnel som sprängts ut. I den bergförlagda maskinstationen installerades från början två stycken francisturbiner med 4,1 meters löphjul och med en spiral av plåt. Turbinen som har ett flöde på 160 m³/s roterar med 150 varv per minut och driver en 40-polig generator på 140 MVA med en spänning på 18 kV. Från maskinstationen leds vattnet genom en 710 meter lång avloppstunnel och ut i en 5 800 meter lång avloppskanal.

Se även 
 Messaure

Referenser

Noter

Webbkällor

Tryckta källor

Externa länkar
 
 Minnet av Messaure. En svensk dokumentärfilm (SVT) från 2009 av Olle Häger och Kjell Tunegård. 
 Kuhlins webbplats om svensk vattenkraft

Vattenkraftverk i Lule älv
Vattenkraftverk i Jokkmokks kommun
Dammar i Sverige
Porsi

"Ytterluleå" omdirigerar hit. Inte att förväxla med Överluleå.

Porsi är en by norr om Vuollerim i Jokkmokks kommun, belägen vid kraftverksmagasinet Porsidammen i Luleälven.
Porsi, som är en av de äldsta byarna i kommunen, kallades fram till 1700-talets slut för Storluleå (tillsammans med Kuouka), därefter länge för Ytterluleå. Porsi är också namnet på det vattenkraftverket Porsi kraftstation som ligger strax nedströms byn, alldeles ovanför det ställe där Lilla Luleälven mynnar, och som utnyttjar fallhöjden i Porsidammen. Kraftverket har en effekt på 280 MW.

Norr om Porsi ligger Porsisjöarna med ett femtontal lättillgängliga fiskesjöar som nås med bil eller vintertid med snöskoter.

Mitt i Porsi ligger Porsi gamla skola från början av 1900-talet. Byggnaden ägs av Skifteslaget och används idag som bygdegård.

Bengt Djupbäck, Jokkmokks-Jokke som han kallades, föddes och växte upp på den sedermera överdämda mindre byn Djupbäcken ungefär mitt emot Porsi. Jokkmokks-Jokkes museum ligger i Porsi.

Historia

Området kring Porsi var ett lappskatteland som i slutet av 1600-talet innehades av samerna Pål Andersson och Pål Paggesson i Sjokksjokks lappby. Vid tinget i Jokkmokk 1689 begärde Anders Eriksson och Henrik Eriksson från Hovlös i Råneå socken att få etablera nybyggen vid Storluleåforsen. Trots samernas protester gav häradsrätten tillstånd till nybygget, eftersom jordbruk och boskapsskötsel inte ansågs hindra samerna i deras traditionella näringar. Nybyggarna skulle även få fånga lax i älven. År 1691 tillkom två ytterligare nybyggare, Jöns Jönsson från Storsand i nuvarande Bodens kommun och den samiske klockaren Nicolaus Lundius. Nybyggena kallades för Storluleå, vari inbegreps både Porsi och Kuouka. Vid slutet av 1600-talet fanns Anders Grelsson på det nybygge som sedermera blev känt som Porsi, medan hans bror Jakob Grelsson bodde i Kuouka. De var söner till en av de tidigaste nybyggarna i Gällivare socken, Grels Matsson från Österbottens län i Finland. Mot slutet av 1700-talet kallades Porsi för Ytterluleå, till skillnad från Kuouka som kallades för Överluleå. Porsibygden behöll länge en finsk prägel genom att nybyggarna sökte sig makar med finsk bakgrund, bland annat från Storsand vid Luleälven nedanför lappmarksgränsen. Vid avvittringen 1890 kallades byn för Porsi.

Källor

Noter

Externa länkar 
 Porsi byalags webbplats

Orter i Jokkmokks kommun