kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Bonifatius (Preussen)

Bruno von Querfurt, även känd som Bonifatius, född 974 i Querfurt, död den 14 februari 1009, var en tysk prelat och helgon känd som "Preussens apostel".

Bruno föddes som en av fyra söner till greve Bruno II von Querfurt och hans hustru Ida von Sachsen. Hans far var den förste kände innehavaren av Borg Querfurt och var en av Otto II:s viktigaste militära rådgivare 973-83. Bruno tillhörde von Querfurt-ätten, ur vilken kejsar Lothar III sedermera framgick. Hans mor Ida tillhörde den ottonska dynastin som styrde det ostfrankiska och senare tysk-romerska riket mellan år 919 och 1024.

Ettersom Brunos bror Gebhard I von Querfurt var arvinge till grevskapet Querfurt, bestämdes Bruno tidigt för det andliga ståndet. Som sexåring sattes han i katedralskolan i Magdeburg och blev tidigt kanik där. Han åtföljde Otto III på hans Romfärd, gick där på uppmaning av Adalbert av Prag i kloster och slöt sig till den helige Romuald och dennes strävanden för klosterväsendets reformation. Ännu mycket ung, ställdes han av påven Silvester II i spetsen för den polska missionen och utnämndes till ärkebiskop. År 1008 var det Bonifatius delegation till Sverige som döpte Olof Skötkonung. 

Av kampen mellan Henrik II och Boleslav I av Polen förhindrad att anträda sin missionsresa, begav han sig först till kung Stefan av Ungern, därefter till furst Vladimir i Kiev samt verkade en tid bland petjenegerna. Han återvände därpå till Polen, där han skall ha författat Vita quinque fratrum Poloniae, och anträdde därpå sent omsider sin missionsfärd till Preussen, där han redan 1009 led martyrdöden. Sedermera blev han upptagen bland helgonens antal (åminnelsedag 15 oktober). Förutom det nyss nämnda verket författade Bonifatius Vita Adalberti episcopi pragensis.

Källor

Noter

Romersk-katolska ärkebiskopar
Tyska martyrer
Tyska helgon
Personer i Tyskland under 1000-talet
Födda 974
Avlidna 1009
Män
Ugglan
Preussare
Personer från Querfurt
Bonifatius av Monferrato

Bonifatius av Monferrato, född omkring 1150, död den 4 september 1207, var en italiensk ädling. Han var dotterson till Leopold III av Österrike.

Bonifatius var markgreve av Monferrato och en av det fjärde korstågets mest framträdande ledare. Han var kung av Thessaloniki 1204–1207.

Referenser 
 
 

Korsfarare
Födda 1150
Avlidna 1207
Män
Ugglan
Monferrato

Markgrevskapet Monferrato (franska: Montferrat) var ett självständigt begränsat markgrevskap som 1574 blev upphöjt till hertigdöme, Hertigdömet Monferrato. Det låg i det som numera är Italien, bestående av två skilda delar mellan Po och Liguriska Apenninerna, med Casale Monferrato till huvudstad. Landet var avgränsat av Savojen, Milano och Genua. Dagens italienska provins Alessandria och en del av provinsen Asti utgjorde Monferrato.

Markgrevskapet grundades år 961 och det hade sina egna markgrevar, bland dessa korsfararna, bröderna Konrad, kung av Jerusalem 1189–1192, och Bonifatius, kung av Thessaloniki 1204–1207. Genom arv kom Monferrato 1305 till en sidogren av bysantinska kejsarhuset och 1536 till hertigarna av Mantua. Markgrevskapet upphöjdes 1574 till ett hertigdöme. Efter det mantuanska tronföljdskriget (1628–1631) tilldelades en bit av hertigdömet till Hertigdömet Savojen. År 1703 gjorde Savojen anspråk på Monferrato, och dessa erkändes av kejsar Leopold I år 1708 och då införlivades hertigdömet helt i Savojen.

Källor 

 

Historiska italienska stater
Historiska hertigdömen
Ugglan
Adalrik

Adalrik (även Athalaric eller Atalarik), född 516, död 2 oktober 534, var en ostrogotisk kung. Han var dotterson till Theoderik den store och blev kung i Italien efter dennes död 526.

Adalrik var endast 10 år gammal, och regentskapet överläts på hans mor Amalasuntha. Modern försökte ge honom en romersk uppfostran men motverkades av de gotiska ädlingarna som ansåg att han borde fostras som gotisk krigare. Adalrik kom att delta i dryckenskap och "excesser" vilka ansågs ha ödelagt hans hälsa. Han dog 534, innan han ens fyllt 20 år.

Referenser 

Ostrogoter
Män
Födda 516
Avlidna 534
Theodahad

Theodahad, född före 511, död 536, var ostrogotisk kung åren 534–536 och systerson till Theoderik den store. 

Han kan ha kommit till Italien samtidigt med Theoderik och var alltså ingen yngling när han kom att bli kung. Han blev dock inte långvarig som regent utan röjdes ur vägen av Witigis, som efterträdde honom på tronen.

Theodahad var den siste (manlige) medlemmen av amalernas dynasti.

Referenser 

Ostrogoter
Kungligheter som blivit mördade
Män
Avlidna 536
Födda okänt år
Cyprianus (bok)

Cyprianus är en dansk trolldomsbok som innehåller formler och råd för att upptäcka tjuvar, väcka en annans kärlek, avvända trolldom med mera. Boken, vars innehåll sannolikt härrör från medeltiden, har sitt namn efter kyrkofadern Cyprianus som enligt vad traditionen berättar var en stor häxmästare innan han blev omvänd.  Boken spelade en stor roll i den danska allmogens föreställningar. Den ansågs för en stor skatt och fanns endast i handskrift, men blev 1771 första gången tryckt i Malmö. 1870 påvisades att de hemlighetsfulla ord, som inte tidigare kunde tydas, var avfattade i chiffer genom omkastning av bokstäver.

Källor
 

Magi
Ugglan
Witigis

Witigis (Vitiges) (död 540) var ostrogotisk kung 536-540. Witigis var gift med Amalasunthas enda överlevande barn, Mathasuentha. På Witigis order mördades Theodahad, efter att Witigis svärmor (Theodahads kusin och medregent) Amalasuntha mördats.

Den bysantinske generalen Belisarius förde Witigis och Mathasuentha till Konstantinopel, där Witigis så snart dog barnlös. Mathasuentha gifte om sig med en patricier vid namn Germanus, kusin till kejsar Justinianus I.

Efter att Witigis tillfångatagits av de expansiva östromarna valde ostrogoterna Ildibad till ny kung.

Referenser 

Ostrogoter
Män
Avlidna 540
Födda okänt år
Mathasuentha

Mathasuentha var ostrogotisk drottning i Italien, från 536 till 540. Hon var dotter till drottning Amalasuntha och dotterdotter till kung Theoderik den store. 

Hon gifte sig 536 med kung Witigis. De båda tillfångatogs av den justinianske generalen Belisarius och fördes till Konstantinopel, där maken dog barnlös. Mathasuentha gifte sig då med patriciern Germanus Justinus, en systerson till Justinianus I genom hans syster Vigilantia.

Referenser 

Goter
Kvinnor
Foederati

Foederati (singular: foederatus, uttalas federatus), latinsk term för allierade som varken var kolonier eller givits romerskt medborgarskap. Ordet ligger till grund för det moderna federation.

Bundsförvantskriget 91 - 88 f.Kr. berodde på motsättningar mellan foederati och fullvärdiga romare till ett inbördeskrig - flera av foederati togs sedan upp som fullvärdiga romerska områden. Även områden utanför Italiska halvön innehade statusen av foederati, till exempel Gades i Spanien och Massilia (Marseille).

Senare skulle germanska stammar komma att allieras med Rom som foederati. I tur och ordning franker, vandaler, alaner, visigoter och ostrogoter skulle knytas till romarriket. I utbyte mot löfte om militärt stöd i händelse av konflikt fick foederati vissa fördelar och löfte om skydd mot yttre hot. Detta avtal var inte alltid så hållbart, vilket Östrom fick erfara flera gånger. Slaget vid Adrianopel var en stor motgång för den bysantinska kejsarmakten.

Allt eftersom Roms militära förmåga avtog kom man mer och mer att bli beroende av foederati i krig. När Attila besegrades 451 bestod åtminstone hälften av den romerska hären av foederati (visigoter och alaner, emellertid bestod hunnerhären likaså till stor del av folk av liknande härstamning, ostrogoter). I eftervärldens ögon blev det foederati som satte punkt för Rom när före detta foederatiledaren Odovakar 476 avsatte kejsar Augustulus.

Romerska republiken
Romerska kejsardömet
Getúlio Vargas

Getúlio Dornelles Vargas, född 19 april 1882 i São Borja, Rio Grande do Sul, död 24 augusti 1954 i Rio de Janeiro, var en brasiliansk politiker och Brasiliens 14:e och 17:e president, från 1930-1945 och 1951-1954.

Vargas kom till makten vid den brasilianska revolutionen 1930 och blev då Brasiliens president. 1937 gjorde han sig till diktator. År 1945 tvingades han av militären att avgå, men blev vald till president 1950. Under sin ämbetsperiod fick han allt svårare att hantera krav från olika grupper och ställd inför hotet av en militärkupp tog han sitt liv genom att skjuta sig i sin våning i presidentpalatset.

Utmärkelser

Se även 
 Vargaseran
 Fjärde brasilianska republiken
 Getúlio

Källor

Externa länkar 

 BBC On This Day 24 August – 1954: Brazilian president found dead
 Fotografi

Brasiliens presidenter
Personer i Brasilien under 1900-talet
Politiker som begått självmord
Personer från Rio Grande do Sul
Storkorset av särskilda klassen av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Födda 1882
Avlidna 1954
Män
Att stjäla en tjuv

Att stjäla en tjuv är en svensk komedifilm från 1996 i regi av Clas Lindberg.

Handling
Roger är en ganska så misslyckad småtjuv i Stockholm som har problem med det motsatta könet. En gammal dam lurar honom in i ett märkligt hus genom att säga att grannarna är rika och bortresta. Han upptäcker dock ganska snart att de varken är rika eller bortresta, och huset vilar på många hemligheter. Roger blir även förälskad i den vackra fastighetsmäklaren Susanna.

Om filmen
Att stjäla en tjuv är regisserad av Clas Lindberg, som även skrivit filmens manus.

Rollista (i urval)
Robert Gustafsson - Roger 
Tova Magnusson Norling - Susanna 
Sif Ruud - Alma, Susannes mormor 
Tord Peterson - Vagabond
Lis Nilheim - Tyra Persén 
Jakob Eklund - Karl Cederlund 
Wallis Grahn - Greta Persén, Tyras syster, Karls mor 
Willie Andréason - major Fahlström 
Vanna Rosenberg - Nettan 
Sten Ljunggren - Ulf
Ulla-Britt Norrman-Olsson - fru Björkum  
Mats Bergman - Bärra 
Tomas Laustiola - Pärra 
Carina Johansson - Carina Olsdotter 
Inga Ålenius - fru Fahlström
Mats Lindblom -  Dr. Scherer
Gun Jönsson - mamma
Eva Dahlman - flicka i solarium
Sören Björkman - husmaffia
Jan Sjödin

Externa länkar
 

Filmer 1996
Svenska komedifilmer
Filmer i regi av Clas Lindberg
Svenska 1990-talsfilmer
Ildibad

Ildibad (alternativt Heldebadus), död 541, var ostrogotisk kung. Han var dock själv av visigotisk härkomst och släkt med den visigotiske kungen i Spanien.

Han tjänstgjorde som general, när han valdes till kung efter att Witigis avseglat till Konstantinopel. Ildibad hann bara vara kung i ett knappt år, innan han dödades av en gepid vid en bankett.

Ildibad efterträddes av Totila.

Referenser 

Goter
Män
Avlidna 541
Kungligheter som blivit mördade
Födda okänt år
Järnvägsolyckan i Sya-Mjölby

Järnvägsolyckan i Sya-Mjölby inträffade den 31 mars 1975 på Södra stambanan mellan Sya och Mjölby. Olyckan orsakades av en personbil av märket Volkswagen som körde in i expresståg 5:s andra vagn i en plankorsning. Detta fick till följd att den påkörda vagnen spårade ur och drog med sig ytterligare åtta vagnar. 14 personer dödades och 29 skadades. Korsningens ljus- och ljudsignaler fungerade felfritt vid olyckan.

Referenser

1975 i Sverige
Sya-Mjölby
Sya-Mjölby
Sya-Mjölby
Banvall

En banvall eller järnvägsbank bär upp själva järnvägen.
En bana delas in i överbyggnad (spår, kontaktledning och ballast) samt banunderbyggnad (banvall, skärning, bro eller tunnel). Med avseende på trafik brukar utförandet skilja sig något och indelningen brukar göras mellan spårväg (som kan gå på såväl gata som separat bana), tunnelbana (alltid separat bana, utan plankorsningar) samt järnväg (ty. "Vollbahn").

Jämfört med vägbyggnad är skillnaderna inte så stora förutom lutningar, sidomått (höjd och bredd) och specifik last.

Ordet "banvall" är belagt i svenska språket sedan 1872.

Uppbyggnad
Banunderbyggnaden består hos modernare järnvägar av ett bärkraftigt, icke-organiskt samt självdränerande material som inte reagerar på frost. Även stora stenblock kan ingå i banvallen så länge som ytan jämnas av. Banöverbyggnaden har makadam, som är grovt, krossat bergmaterial. Makadam suger inte upp vatten (frostpassivt), fryser inte ihop vintertid (mjukare spårbädd) och är extremt kompakt när det är välpackat (vibrerat). Ett alternativt sätt att bygga banöverbyggnaden är bygga en ballastfri banöverbyggnad. Ballastfritt spår innebär att banöverbyggnaden är byggd i betong istället för att bestå av makadam.

När järnvägen istället skär genom terrängen talar man om jordskärning eller bergskärning och måste den passera under mark talar man om betongtunnlar eller bergtunnlar. Måste man över en djup dalgång krävs ofta en bro (betong eller stål). I undantagsfall förekommer även så kallade sänktunnlar vid anläggning av betongtunnel på flodbotten (exempelvis T-banetunneln mellan stationerna Hornstull och Liljeholmen i Stockholm eller den nya lokaltågstunneln under Riddarfjärden i samma stad.

På banvallen lägger man sliprar som har rälsbefästningar som man monterar rälsen på. Numera används för det mesta sliprar av betong. Träsliprar blir allt mer sällsynta, däremot finns det fortfarande gott om äldre banor med träsliprar runt om i Sverige. Stålsliprar förekommer i andra länder, liksom betongplattespår.

När rälsen är lagd så lossar man makadam varefter en spårriktmaskin riktar och justerar spåret i såväl höjdled ("stoppning") som sidled ("baxning"). Dessutom komprimeras ballasten noga vid slipersändar (minskar risken för solkurvor). Eventuellt behövs flera utkörningar av ballast samt spårriktning. Sist plogas och sopas spåret så att överdelen av slipers är lätt inspekterbar (eventuella sprickor etc).

Banor är mycket dyra att bygga, minst 350 miljoner kronor per mil dubbelspår och ibland ända upp till  kronor per banmil. Vid tunnlar (till exempel Citybanan i Stockholm) ligger kostnaden på upp till  kronor per mil dubbelspår. Kostnaderna gör att många järnvägar går på samma sträckning som när de byggdes (ofta under 1800-talet). Kostnaderna för att bygga har haft en tendens att stiga mer än inflationen, på grund av stigande krav.

Se även 
 Järnvägsled

Referenser 

Järnvägsteknik
Spårtrafik
Vävram

Vävram är en ram på vilken varpen träs mellan sidorna eller spänns. Den används företrädesvis för bildvävnad och flamskvävnad. Ramens storlek utgör gränsen för den storlek man kan väva, på samma sätt som en vävstols bredd avgör vilken bredd man kan väva (om man bortser från vävtekniken med öppen sida i en rundväv).

De forntida vävstolarna utgjordes av ett slags vävramar, men utvecklades successivt att möjliggöra längre varpar än ramens mått medgav.

Vävredskap
Ray Liotta

Raymond (Ray) Allen Liotta, född 18 december 1954 i Newark, New Jersey, död 26 maj 2022 i Santo Domingo, Dominikanska republiken, var en amerikansk skådespelare. Han studerade till skådespelare vid University of Miami, och började karriären i diverse TV-serier under tidigt 1980-tal. Han är mest känd för huvudrollen i Martin Scorseses film Maffiabröder från 1990. Andra av hans större, mer uppmärksammade, filmroller är exempelvis i Jonathan Demmes I vildaste laget (1986) och i Drömmarnas fält (1989).

Ray Liotta gör även rösten till Tommy Vercetti i spelet GTA: Vice City och till Billy Handsome i spelet Call of Duty: Black Ops II.

Ray Liotta dog i sömnen den 26 maj 2022 i Dominikanska republiken under inspelningen av Dangerous Waters. 

Han fick en dotter, skådespelerskan Karsen Liotta, med sin ex fru Michelle Grace.

Filmografi (urval)

Referenser

Externa länkar 
 
 

Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska skådespelare under 2000-talet
Amerikanska röstskådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Alumner från University of Miami
Skådespelare från New Jersey
Personer från Newark, New Jersey
Födda 1954
Avlidna 2022
Män
Sländtrissa

Sländtrissa är den ofta diskliknande tyngd i en slända som är till för att få en stabil rotation. 

Trissor är ett vanligt förekommande fynd från järnålderns boplatser och kvinnogravar. Trissan användes för att ge en stabiliserande tyngd åt sländans rotation som fordrades för att spinna, det vill säga tvinna det kardade garnets fibrer till tråd för sömnad och vävning.

Sländtrissor har hittats som är tillverkade av lera, sten, ben, täljsten, sandsten och skiffer. Några få, mycket sällsynta exemplar är tillverkade av andra material som glas (till exempel Kville-Berg-gravfältet vid Tanum i Bohuslän), beckkol (gagat), brons, bly, marmor, marleka, kvarts och kvartsit, elfenben samt trä (exemplar av trä har bland annat påträffats i gamla stadslager som i Uppsala samt i Vreta klosters kyrka i Vreta klosters socken i Östergötland).

Se även
Vävtyngd

Referenser

Externa länkar
Bilder på sländtrissor. Kringla.nu

Textilredskap
Spinning
Arkeologiska artefakter
Teia

Teia (alternativt Teja, Theia, Thila, Thela, Thejas), död 552 eller 553, ostrogoternas siste kung i Italien.

Teia kan ha varit närstående Totila och valdes efter dennes död i slaget vid Busta Gallorum att efterträda honom. Han förde de styrkor han kunde samla söderut och sökte stöd från de mest framträdande ostrogoter som fanns kvar i riket. Den av Bysans utsände general Narses hann upp honom söder om Neapel och i slaget vid Mons Lactarius besegrades den sista ostrogotiska hären, Teia och flera av hans närmaste män dödades, några tillfångatogs och endast ett fåtal undkom.

Ett mindre uppror ägde rum i norra Italien under senare halvan av 550-talet men slogs ner, ledaren Widin infångades 561 eller 562 och de överlevande ostrogoterna antas ha tagit sin tillflykt till visigoternas spanska rike - efter Teia försvinner ostrogoterna från historien.

Källor

Personer i Italien under 500-talet
Ostrogoter
Personer som stupat i strid
Män
Avlidna 550-talet
Födda okänt år
Kungligheter som stupat i strid
Zhejiang

, tidigare känt som Chekiang, är en provins i Kina, belägen vid landets östkust. Huvudort är Hangzhou. Zhejiang gränsar i norr till Jiangsu och Shanghai, i nordväst till Anhui, i väst till Jiangxi och i syd till Fujian. Zhejiang har kust mot Östkinesiska havet.

Geografi
Zhejiang är en av de minsta provinserna i Kina. En nordlig del är slättland med stora städer, såsom Huzhou,
Hangzhou, Shaoxing och Ningbo. Nordöst om den sistnämnda ligger Zhoushanöarna. Det övriga, som i norr avvattnas av Qiantangfloden
och i söder av Dazhe, är ett i allmänhet mycket naturskönt bergland med synnerligen bördiga dalar. Bergstrakterna lämnar te, kustslätten silke och ris. Kol bryts vid Huzhou.

Näringsliv
Zhejiang är den tredje största ekonomin och tredje största exportören i Kina. På grund av provinsregeringens företagsvänliga politik har tusentals småföretag blomstrat och provinsen är känd i Kina för sin entreprenörskultur, vilket också lett till att den ekonomiska klyftan mellan stad och landsbygd är mindre här än på andra håll i landet. Ett starkt bidragande skäl till framgångarna är låga lönekostnader och stora volymer. Zhejiangs tillverkningsindustri framställer främst elektronik och annan utrustning.

Ett exempel på småföretagsamheten är landsortsstaden Yiwu som är känd som Kinas "strumpstad" då orten producerar över tre miljoner par strumpor åt Wal-Mart, Pringle och Disney varje år. Staden har också blivit känd för sina partihandelsmarknader där grosshandlare från hela Kina kan köpa varor för vidareförsäljning.

Zhejiang är hemprovins för Zhejiang Geely Holding Group, som blev huvudägare i Volvo Personvagnar 2010.

Administrativ indelning och befolkning 
Större delen av Zhejiangs befolkning talar dialekter som tillhör wu-gruppen. De flesta av dessa dialekter skiljer sig markant från standardkinesiska och är inte omedelbart begripliga för utomstående.

Provinsen är indelad i 11 administrativa enheter på prefekturnivå, varav två är subprovinsiella städer och nio är städer på prefekturnivå.

Dessa är vidare indelade i sammanlagt 32 stadsdistrikt, 35 häraden, 1 autonomt härad och 22 städer på häradsnivå.

Politik 

Den politiska makten i Zhejiang utövas officiellt av provinsens folkregering, som leds av den regionala folkkongressen och guvernören i provinsen. Dessutom finns det en regional politiskt rådgivande konferens, som motsvarar Kinesiska folkets politiskt rådgivande konferens och främst har ceremoniella funktioner. Provinsens guvernör sedan 2016 är Che Jun.

I praktiken utövar dock den regionala avdelningen av Kinas kommunistiska parti den avgörande makten i Anhui och partisekreteraren i regionen har högre rang i partihierarkin än guvernören. Sedan december 2012 heter partisekreteraren Xia Baolong.

Referenser

Noter

Källor 

 
Kinas provinser
WP:Projekt Kina
Centralhuset

Centralhuset är ett byggnadskomplex i centrala Göteborg som byggts upp kring Centralstationen. Centralstationen består nu både av en del av Centralhuset och den äldre Centralstationsbyggnaden. Centralhuset har ritats av det norska arkitektkontoret Kari Nissen Brodtkorb A/S och stod klart 2003. Centralhuset rymmer förutom en del av Centralstationen, även hotellet First Hotel G, kontor (bland annat huvudkontoret för Lindex), butiker och matställen. Adressen är Nils Ericsonsplatsen, vilket är platsen väster om centralhuset.

Referenser

Externa länkar 
Resecentrum Göteborg

Köpcentrum i Västra Götalands län
Byggnader och anläggningar i Göteborg
Gullbergsvass
Byggnader uppförda av NCC
Ermanarik

Ermanarik (alternativt Ermannarik, Ermenrik I, Ermerik, i Eddan Jormunrekr, hos Saxo Grammaticus Jarmericus, Ermanaricus hos Jordanes, Eormenric i Beowulf), ostrogotisk kung eller härskare fram till omkring år 375. Enligt mytbildningen härskade Ermanarik i ett vidsträckt rike från Dacien ända upp mot Östersjön.

Historia 
Den samtidiga källan om Ermenrik är Ammianus Marcellinus. I den sista boken av sin "Res Gestae " säger han vagt att Ermanarik härskade över "områden rika och vida", att han var en krigisk kung som var fruktad av folken runtomkring. Ermanarik var en kung av Greuthungi, som bodde bortom Tervingi, en annan gotisk gruppering. Ermenrik dog i samband med strider mot Hunner, Ammianus anger att han tog sitt eget liv.

Mytbildning 
Ermanarik är förebild för en rik legendbildning under de följande seklen, under olika namn.

Vissa källor hävdar att Ermanarik vid sin död år 375 skulle ha varit 110 år gammal, och avsade sig sitt rike samt dränkte sig när hunnerna anföll.

Jordanes version från 550-talet återger att i vrede över en underkonungs svek skall Ermanarik ha låtit makan Sunilda slitas sönder av hästar, varefter hennes bröder Sarus och Ammius hämnats henne och Ermanarik dött av det sår de tillfogat honom.

Quedlinburg-krönikan från slutet av 900-talet uppger att bröderna Hemidus (motsvarande Ammius hos Jordanes), Serila (motsvarande Sarus) och Adaccar högg händer och fötter av Ermanarik. Denna version ger en ansträngd kronologi; Adaccar avser antagligen Odovakar som dog drygt 100 år efter Ermanarik.

Jormunrekssagan 
Jormunrekssagan omnämns i Hamðismál och Guðrúnarhvǫt i den äldre Eddan, i Brage den gamles Ragnarsdrapa, i Völsungasagan och hos Saxo Grammaticus. Enligt denna i Eddan och Völsungasagan var Hamder son till Jonakr och Gudrun Gjukadotter (Gudrun i sin tur dotter till Gjuke). I deras hem uppfostrades också Svanhild, dotter till Gudrun och Sigurd Fafnesbane. Jormunrek friade till Svanhild med sonen Randver som sändebud, men genom svek av Bicke intalades han att sonen själv åtrådde Svanhild, varpå Jormunrek lät både Randver och Svanhild dödas.

Gudrun sände då sina söner Hamder, Sorle (motsvarande Ammius respektive Sarus) och Erp för att hämnas på Jormunrekr, men de båda första dödade Erp eftersom han inte ville ge dem sin hjälp. Väl framme hos Jormunrekr högg de av honom händer och fötter. Jormunrekr vaknade och ropade på sina hirdmän, och Hamder sade att "om Erp nu levat, hade han avhuggit huvudet". Hirdmännen kunde inte såra bröderna med sina vapen, men Oden uppenbarade sig och rådde männen att stena dem, vilket var mer verksamt. I nordisk diktning förekommer med syftning på denna episod kenningen Jonakrs söners sorg när stenar avses.

Källor

Externa länkar 
 Svanhild

Goter
Antikens regenter
Sagokungar
Män
Födda 265
Avlidna 376
Personer som begått självmord