kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Normalobjektiv

Normalobjektiv eller normallins  är inom fotografin och kinematografin ett som ger bilder som allmänt anses ha ett "naturligt perspektiv" jämfört med objektiv med längre eller kortare brännvidder.

Inom stillbildsfotografin är ett normalobjektiv sådant att dess brännvidd är ungefär lika med diagonalen på den bild som projiceras på negativet. En bild tagen med normalobjektiv motsvarar ungefär det aktiva synfältet för det mänskliga ögat.

Ett objektivs upplösning är optimerat för negativ/sensorformatet, vilket betyder att tillverkaren försöker att få så bra data som möjligt inom respektive format. En allmän regel är emellertid att bildens kvalitet ökar med negativ/sensorformatet.

Brännvidderna för normalobjektivet varierar således med filmformatet och brukar anses vara följande: 

För en småbildskamera med en diagonal av 43 mm, är det mest förekommande normalobjektivet 50 mm, men en brännvidd mellan 45 och 58 mm brukar också räknas som normal.

Brännvidden 50 mm valdes av Oscar Barnack, skaparen av Leica-kameran, som en kompromiss mellan det teoretiska värdet och god visuell skärpa, eftersom teknologin på den tiden var sådan att med de något längre brännvidderna gavs möjlighet att uppnå optimal skärpa.

Ju större bildformat vi väljer, desto svårare är det att bygga ett hanterligt normalobjektiv med god ljusstyrka. Därför har genomgående större bildformat lägre ljusstyrka för sina standardobjektiv. De riktigt höga ljusstyrkorna brukar vi finna hos småbildsobjektiv, där vi i extremfall hittar objektiv starkare ljusstyrka än bländare 1 exempelvis 0,9.

Brännvidden 50 mm används även för makrofotografering detta brukar ske med en makronormal, ett objektiv optimerat för korta avstånd. Ett sådant objektiv har lägre ljusstyrka.

Inom kinematografin brukar man som normal grovt sett räkna en brännvidd som är två gånger diagonalens längd på den projicerade bilden på filmen / sensorn.

Objektiv med kortare brännvidd kallas vidvinkelobjektiv och de med längre brännvidd kallas teleobjektiv.

Brännvidden bestämmer avbildningsskalan på filmen eller sensorn, vilket avgör den bildvinkel som kamerans objektiv täcker. Eftersom normaloptiken ger en bildvinkel, ca 46 grader, som vår hjärna är van vid upplevs bilden (något oegentligt) ge ett "naturligt perspektiv". En bild tagen med tele- eller vidvinkelobjektiv ger å andra sidan ett överdrivet perspektiv och kan se ihoptryckt respektive förvrängt ut. 

I fallet extrema vidvinklar är bilden faktiskt förvrängd eftersom filmen/sensorn är en plan yta, på vilken man försöker avbilda en sfärisk verklighet. I telefallet är förvrängningen skenbar och beror på att bildvinkeln är så liten att perspektiveffekten avtagit på motsvarande sätt.

Observera att bildens perspektiv bestäms endast av fotograferingsavståndet och inte av brännvidden. Detta inses lätt om man från samma punkt tar bilder med olika objektiv och från dessa bilder väljer samma utsnitt och förstorar till samma avbildningsskala. Frånsett ofullkomligheter i skärpa, kornighet etc blir nämligen bilderna identiska.

Se även
Objektiv
Makroobjektiv
bildvinkel

Noter och hänvisningar

Objektiv
Royal Montreal Golf Club

Royal Montreal Golf Club grundades 4 november, 1873, och var den första golfklubben i Nordamerika. Den ligger på ön Île Bizard väster om staden Montréal. Royal Montreal Golf Club var arrangör för Bell Canadian Open mellan 6 och 9 september 2001.

Den består av tre banor. Den första är den blå banan, som innehåller 18 hål och PGA-banan, den andra är den röda banan, som också är en 18-hålare, och den tredje kallas "Dixie-banan", eller svarta banan, och är en niohålare.

Klubben flyttades från sin originalplacering på Île de Montréal till dess nuvarande plats på ön Île Bizard någon gång på 1950-talet.

Referenser

Golfklubbar i Kanada
Sport i Montréal
Macquarieön

Macquarieön är huvudön i Macquarie Islands och ligger i den sydvästligaste delen av Stilla havet ungefär halvvägs mellan Australien och Antarktis. Administrativt är det en del av delstaten Tasmanien i Australien.

Historia 
Ön upptäcktes 11 juli 1810 av Fredrick Hasselborough som döpte ön efter New South Wales dåvarande guvernör Lachlan Macquarie (1762–1824), en guvernör som av många anses vara Australiens sanna grundare. Ön överfördes till Tasmanien 1890 och arrenderades ut till Joseph Hatch 1902. 1902 bildades Australiska samväldet och Tasmanien blev en del av Australien. 1933 förklarades ön som naturskyddsområde och 1947 överfördes ön till Australian Antarctic Territory. När Tasmania National Parks and Wildlife Service grundades 1971 förklarades ön som naturskyddsområde och blev samtidigt åter igen en del av delstaten Tasmanien.

1972 blev ön naturreservat och 1997 togs ön upp på Unescos världsarvslista. 23 december 2004 skakades ön av en jordbävning med en magnitud av 8,1 på Richterskalan, en av de högsta uppmätta någonsin. Dock blev förstörelsen låg. En omdiskuterad teori är att jordbävningen på ön var ett förspel på den stora jordbävningen i Indiska oceanen på annandag jul 2004.

Geografi 
Ön ligger vid 54°38 S och 158°51 Ö, cirka 1 600 kilometer sydost om Tasmanien. Den är omkring 34 km lång, 5 km bred och har en total areal på 128 km². Högsta punkt är ligger 433 m ö.h. på berget Hamilton. Militärbasen ligger vid .

Norr om ön ligger ögruppen Judge and Clerk Islets och söder om ön ligger ögruppen Bishop and Clerk Islets. Den sydligaste ön i Bishop and Clerk Islets räknas som landet Australiens sydligaste punkt, belägen vid .

Demografi 
Australian Antarctic Division (AAD) har en permanent militärbas på ön. De som bor på basen är de enda invånarna på ön och växlar mellan 20 och 40 personer under året.

Fauna 
På ön kan man hitta kerguelisk pälssäl, antarktisk pälssäl och elefantsälar - totalt över 80 000 individer. Ön är också en häckningsplats för vitkindad pingvin, vilka endast häckar på denna ö, samt klipphopparpingvin och åsnepingvin.

Referenser

Externa länkar 

 UNESCO World Heritage Centre - Macquarie Island
 Australian Antarctic Division
 Departement of Environment and Energy - Macquarie Island

Macquarieön
Öar i Tasmanien
Världsarv i Australien
Öar i Stilla havet
Världsarv inskrivna 1997
Australian National Heritage List
Kantor (olika betydelser)

Kantor eller cantor kan syfta på;

av latinets cantor – sångare, härlett ur cano – sjunga

 Kantor – en musiker i en kyrka
 Kantor – den person i en judisk församling som tillsammans med rabbinen leder gudstjänsten, se Chazzan
 Cantors sats – en sats inom mängdteorin
 Cantormängden – en fraktal uppkallad efter den rysk-tyske matematikern Georg Cantor

Personer
Eddie Cantor (1892–1964), skådespelare
Eric Cantor (1963–), politiker
Georg Cantor (1845–1918), matematiker varefter Cantors sats och Cantormängden har uppkallats
Gert Cantor (död efter 1567), nederländsk musiker
Mickey Kantor (1939–), politiker
Moritz Cantor (1829–1920), tysk matematikhistoriker
Norman F. Cantor (1929–2004), medeltidshistoriker
Robert Kántor (1977–), ishockeyspelare
Tadeusz Kantor (1915–1990), polsk bildkonstnär och dramatiker
Chazzan

En chazzan (חזן  på hebreiska), eller kantor, är den person i en judisk församling som tillsammans med rabbinen leder gudstjänsten. 

Chazzanens roll gör sig framförallt gällande i att sjungande leda församlingens bön och lovsång, vilket antagligen lett till att yrket också kommit att benämnas kantor, av det latinska ordet för sångare, på en del språk. Kantorn förrättar även begravningar.

Judendom
Ehime prefektur

Ehime prefektur , en prefektur belägen på nordvästra Shikoku i Japan. Residensstaden är Matsuyama.

Administrativ indelning 

Prefekturen var år 2016 indelad i elva städer (-shi) och nio kommuner (-chō).
Kommunerna grupperas i sju distrikt (-gun). Distrikten har ingen administrativ funktion utan fungerar i huvudsak som postadressområden..

Städer:
 Imabari, Iyo, Matsuyama, Niihama, Ōzu, Saijo, Seiyo, Shikokuchūō, Tōon, Uwajima, Yawatahama 

Distrikt och kommuner:

Iyo distrikt
Masaki
Tobe
Kamiukena distrikt
Kumakōgen
Kita distrikt
Uchiko

Kitauwa distrikt
Kihoku
Matsuno
Minamiuwa distrikt
Ainan

Nishiuwa distrikt
Ikata
Ochi distrikt
Kamijima

Galleri

Källor 

 
WP:Projekt Japan
Denga

Denga (ryska деньга, plural dengi, av turkiska täŋkä - pengar), även denesjka, var ryska silver-, koppar-  respektive bronsmynt.

Förr användes denga som beteckning i Ryssland dels på silvermynt i allmänhet, dels på ett silvermynt av valören 1/2 kopek. Silverdengi präglades första gången enligt en ukas av år 1535; 520 stycken dengi skulle gå på 2 1/2 rubel. Myntningen av silverdengi fortsatte till slutet av 1600-talet, men inga årtal sattes ut på dem, och därefter slogs sådana mynt i koppar, med årtalen 1700-1718, 1730-1760, 1764-1797, 1802-1825 och 1827-1854. Från 1867 präglades brons-dengi, med valören 1/2 kopek.

Se även 
Rysk rubel

Källor 

Mynt
Donots

Donots är ett tyskt punkband, som bildades 1993.
Namnet blev till då basisten, Jan-Dirk Poggerman tyckte att bandet skulle heta donuts (en slags munkar), men felstavade det och skrev Donots.

Medlemmar

Nuvarande medlemmar
Ingo Knollmann – sång (1993–)
Guido Knollman – gitarr, sång (1993–)
Jan-Dirk Poggemann – basgitarr, sång (1993–)
Eike Herwig – trummor, percussion (1995–)
Alex Siebenbiedel – gitarr, sång (1996–)

Tidigare medlemmar
Jens "Stone" Grimstein – gitarr (1993–1996)
Jens Trippner – trummor, percussion (1993–1995)

Turnerande medlemmar
Robin Völkert – keyboard, gitarr, bakgrundssång (2011–2017)

Diskografi

Studioalbum
Pedigree Punk (1996)
Tonight's Karaoke Contest Winners (1998)
Better Days Not Included (1999)
Pocketrock (2001)
Amplify the Good Times (2002)
Got the Noise (2004)
Coma Chameleon (2008)
The Long Way Home (2010)
Wake the Dogs (2012)
Karacho (2015)
Lauter als Bomben (2018)

Samlingsalbum
The Story So Far: Ibbtown Chronicles (2XCD) (2006)
To Hell with Love (2009)
Silverhochzeit (2019)

Singlar
"Outshine the World" (1999)
"Whatever Happened to the 80's" (2000)
"Superhero" (2001)
"Today" (2001)
"Room with a View" (2001)
"Saccharine Smile" (2002)
"Big Mouth" (2002)
"We're Not Gonna Take It" (2002)
"We Got the Noise" (2004)
"Good-Bye Routine" (2004)
"Stop the Clocks" (2008)
"Calling" (2010)
"Forever Ends Today" (2010)

Externa länkar

Officiell webbplats

Tyska musikgrupper
Tyska punkband
Orsa spelmän

Ej att förväxla med Orsa Spelmanslag

Orsa spelmän är en svensk folkmusikgrupp med sex medlemmar. Leif Göras och Pether Olsson samt de tre bröderna Perra, Olle och Kalle Moraeus. Gruppen uppträdde redan 1977 i Nygammalt med Bosse Larsson som grupp, där de två äldsta bröderna Moraeus, Nicke Göthe och Leif Jacobsson medverkade. I sin nuvarande form och med den stora publiken började man uppträda 1987 med Benny Andersson som initiativtagare. Nu är de fem medlemmar; Nicke Göthe och Larsåke Leksell har lämnat gruppen och Pether Olsson har kommit in istället. 

Orsa spelmäns musik omfattar såväl traditionella spelmanslåtar såväl som egenkomponerade verk.

De deltog i Melodifestivalen 2010 i Sandviken med låten Underbart och tog sig då till Andra chansen.

Tillsammans med Benny Andersson, Musikhögskolan i Piteås kammarkör och Gunnar Idenstam uruppförde de Benny Andersson specialskrivna verk En skrift i snön(text: Kristina Lugn) under invigningen av Orgel Acusticum vid Luleå tekniska universitet.

Medlemmar 
Pether Olsson - dragspel 2009-
Leif Göras – fiol
Per-Erik "Perra" Moraeus – fiol, klarinett, saxofon, spilåpipa samt div. flöjter
Olle Moraeus – fiol
Kalle Moraeus – fiol, gitarr, sång, kontrabas och fler stränginstrument

Medverkar ibland 
Benny Andersson – synclavier och dragspel

Tidigare medlemmar 
Nicke Göthe – fiol, dragspel och gitarr
Larsåke Leksell – dragspel och synthesizer

Diskografi 
1988 – Orsa spelmän
1990 – Fiolen min
1998 – Ödra
2006 – Orsa nästa!

Medverkat i album 
Benny Andersson
1987 – Klinga mina klockor
1989 – November 1989
Benny Anderssons Orkester
2001 – Benny Anderssons Orkester
2004 – BAO!
2006 – BAO på turné
2007 – BAO 3
Benny Andersson Band
2009 – Story of a Heart

Referenser 

Musikgrupper bildade 1987
Svenska folkmusikgrupper
Deltagare i Melodifestivalen 2010
Deltagare i Melodifestivalen 2018
Musikgrupper med syskon
Domrémy-la-Pucelle

Domrémy-la-Pucelle är en kommun i departementet Vosges i regionen Grand Est (tidigare regionen Lorraine) i nordöstra Frankrike. Kommunen ligger i kantonen Coussey som tillhör arrondissementet Neufchâteau. År  hade Domrémy-la-Pucelle  invånare.

I Domrémy-la-Pucelle föddes Jeanne d’Arc (Johanna av Arc) 1412. Staden hette ursprungligen Domrémy men fick namnet Domrémy-la-Pucelle efter Jeannes smeknamn la Pucelle d’Orléans, ”Jungfrun av Orléans”.

Befolkningsutveckling 
Antalet invånare i kommunen Domrémy-la-Pucelle

Se även 
 Lista över kommuner i departementet Vosges

Källor

Externa länkar 

Jeanne d'Arc
Orter i Lorraine
Kommuner i Vosges
Focus (musikgrupp)

Focus är en progressiv rockgrupp som bildades 1969 i Amsterdam, Nederländerna. Gruppen är kanske främst ihågkommen för den speciella låten "Hocus Pocus", ett stycke progressiv rock innehållandes joddling, flöjt och dragspelssolon blandat med tunga hårdrocksriff.

Biografi
Ursprungsmedlemmar i gruppen var Thijs van Leer (sång/flöjt/keyboards), Jan Akkerman (gitarr), Martin Dresden (bas) och Hans Cleuver (trummor). I den uppsättningen släppte gruppen sitt debutalbum, In and Out of Focus, och fick en mindre hit med "House of the King". 

Inför nästa albumsläpp hade man bytt ut Dresden och Cleuver till förmån för Cyril Havermanns (bas) och Pierre van der Linden (trummor). Det var gruppens andra album Moving Waves som innehöll "Hocus Pocus". Låten blev en hit i USA 1973 och tog sig upp på nionde plats på Billboards singellista. Vid det tredje albumsläppet fanns en ny basist, Bert Ruiter. I den uppsättningen fick man en hit i hemlandet med "Sylvia". 

Bandmedlemmar kom och gick, och det sista albumet gruppen släppte innan den upplöstes var Focus Con Proby som de gjorde tillsammans med brittiska popstjärnan P.J. Proby. Flera återföreningar har dock gjorts sedan dess. Idag består bandet av Thijs van Leer (sång/flöjt/orgel), Pierre van der Linden (trummor), Bobby Jacobs (bas) och Menno Gootjes (gitarr). Det senaste albumet släpptes 2012 med namnet Focus X.

Diskografi

 (livealbum)

Externa länkar

Officiell webbplats

Progressiva rockgrupper
Nederländska rockgrupper
Musikgrupper bildade 1969
Musikgrupper från Amsterdam
Sven Viksten

Sven Isak Viksten född 28 januari 1925 i Färila, död 5 juli 1990 i Färila, var en svensk författare. 

Sven Viksten var son till författaren Albert Viksten och skolkökslärarinnan Gerda Elisabeth Brolin. Han var bror till Hans Viksten. Viksten växte upp i Färila i Hälsingland. Han avlade folkskollärarexamen 1951 och fil kand 1955.

Författarskapet fick länge stå tillbaka för skol- och folkbildningsarbete. Han var bland annat bildningskonsulent i Gävleborgs län och lärare på Forsa folkhögskola utanför Hudiksvall. Till hans sista verk hörde en omdiktning för scenen av Olof Högbergs Norrlandsepos Den stora vreden.

Bibliografi 
I väntan på tåg (1956)
Innan gräset vissnar (1961)
Födelser (1974)
Trygghetens byar (1975)
Jaktfalkens ögon (1981)
Berättelser från början (1983)
Livshjulet (1985)
I Kanadadrömmens spår (1990)

Referenser 

Svenska författare
Svenskspråkiga författare
Födda 1925
Avlidna 1990
Män
Albert Viksten

Isak Albert Viksten, född 8 april 1889 i Vojen, Graninge socken, Västernorrlands län, död 23 juni 1969 i Färila, Gävleborgs län, var en svensk författare.

Biografi
Albert Viksten föddes i Graninge socken, Ångermanland. Hans far var skomakare och arrendator. Han genomgick Hola folkhögskola.  Viksten arbetade som skogs- och järnvägsarbetare och sjöman innan han blev journalist i Nya Norrland och Norrskensflamman. Han föreläste också inom Folkbildningsförbundet och gjorde vidsträckta resor. År 1924 gifte han sig med Lisa Brolin, och paret bosatte sig i Färila i Hälsingland. Familjen köpte 1939 ett torp vid sjön Ängratörn medelst en penninggåva som överlämnades på Albert Vikstens 50‐årsdag av flera av Sveriges främsta författare och konstnärer.<ref name = "AVMP">Albert VIksten, Mitt paradis. Stockholm 1959.</ref> Viksten tillbringade en stor del av sina sista tre decennier vid Ängratörn, som blev en mötesplats för kulturpersonligheter som Vilhelm Moberg, Ivar Lo-Johansson, Gustav Hedenvind-Eriksson och Rune Sigvard. Viksten var far till Hans Viksten och Sven Viksten.

Verk

Hans böcker brukar inräknas bland arbetarlitteraturen. Han har även skrivit landskapssången Ångermanlandssången. Han skrev romaner om män i hård Norrlands- eller ishavsmiljö. Han skrev också om djur och natur med sakkunskap och sympati. Han var också en tidig miljödebattör med Tankar vid en dödsdömd sjö och Nybyggare i Barbarskogen. Andra kända böcker av Albert Viksten är Eld och bröd, Bäverbäcken och Pälsjägarnas Paradis. I boken Mitt paradis sammanfattar Viksten sina tankar om sitt liv vid Ängratörn och om nödvändigheten av naturupplevelser för ett meningsfullt liv.

Bibliografi

 Filmmanus 

 Priser och utmärkelser 
1949 – Hedersledamot vid Norrlands nation
1958 – Landsbygdens författarstipendium
1964 – Boklotteriets stipendiat
1969 – De Nios Stora Pris

Bildgalleri

Se även
Vikstenstorpet

KällorSveriges dödbok 1947-2006, (Cd-Rom), Sveriges SläktforskarförbundGraninge AI:9 sida 188''

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 

Jonas Sima: "Mitt paradis. Porträtt av vildmarksförfattaren Albert Viksten"
Författare i Hälsingland och Gästrikland: Albert Viksten

Svenskspråkiga författare
Svenska författare under 1900-talet
Författare från Ångermanland
Svenska arbetarförfattare
Hedersledamöter vid Norrlands nation
Personer från Graninge socken
Födda 1889
Avlidna 1969
Män
Patay

Patay är en kommun i departementet Loiret i regionen Centre-Val de Loire strax norr Frankrikes mitt strax nordväst om Orléans. Kommunen ligger i kantonen Patay som tillhör arrondissementet Orléans. År  hade Patay  invånare.

Historia
I slaget vid Patay den 18 juni 1429 besegrade fransmännen under Jeanne d'Arcs befäl engelsmännen i grunden.

Befolkningsutveckling 
Antalet invånare i kommunen Patay

Se även 
 Lista över kommuner i departementet Loiret

Källor

Externa länkar 

Orter i Centre-Val de Loire
Kommuner i Loiret
Niederbreidenbach

Niederbreidenbach är en kommundel i kommunen Nümbrecht i Nordrhein-Westfalen i Tyskland. Kommundelen har 102 invånare (2006). Platsen nämndes första gången 1477.

Kända personer
Robert Ley

Orter i Nordrhein-Westfalen
Gastrocnemius

Gastrocnemius eller yttre vadmuskeln är en muskel som sitter på underbenets baksida. Dess infästningar är dels i hälen på foten, men infäster även i lårbenets båda sidor, strax ovanför knät. Den inre vadmuskeln heter soleus, och fäster in i smalbenet i stället för lårbenet, vilket gör denna muskel till en synergist till gastrocnemius. Dessa muskler tar hand om vristens vridning uppåt, och är en relativt uthållig muskel som alla människor använder då de går och står.

Antagonist till denna muskel är tibialis anterior.

Att ha vältränade vadmuskler inom idrotten är bra om man utövar exempelvis längdhopp, höjdhopp och basketboll. Alla sporter som kräver snabba och höga hopp ingår i denna grupp.

Styrketräning 
Att isolera denna muskel är omöjligt, utan man brukar nöja sig med att träna både gastrocnemius och soleus när man ändå håller på. Stående vadpress är den vanligaste övningen och brukar vanligtvis utföras i en träningsmaskin.

Skelettmuskler
Styrketräning
nedre extremitetens anatomi
Nils Gyldenstolpe (1799–1864)

Adolf Fredrik Nils Gyldenstolpe, född den 23 januari 1799 i hovförsamlingen i Stockholm, död den 26 maj 1864, var en svensk greve, militär, en av rikets herrar, Sveriges krigsminister och riksmarskalk.

Biografi
Nils Gyldenstolpe var son till landshövdingen greve Nils Gyldenstolpe och Charlotta Aurora De Geer samt sonson till greve Nils Philip Gyldenstolpe och friherrinnan Jaquette De Geer af Leufsta. Vid dopet var Gustav IV Adolf fadder. Föräldrarna skilde sig 1811, och modern gifte tämligen omedelbart om sig med statsministern Gustaf af Wetterstedt. Genom båda föräldrarna föddes Gyldenstolpe in i hovlivet, och kunde sålunda samt genom studier skaffa sig kunskaper i skilda ämnen.

Gyldenstolpe inskrevs vid Uppsala universitet 1816 samt tog samma år stor teologisk examen och året därpå examen i matematik och kansliexamen vid samma lärosäte. År 1817 blev han  kornett vid Livregementets husarkår och 1826 ryttmästare vid Livregementets grenadjärkår, var 1849–1853 sekundchef vid Svea Livgarde och 1853–1858 generalmajor, statsråd och chef lantförsvarsdepartementet.

Karriären kom att bli mångfacetterad. Dels verkade han som militär och hovman, först hos drottning Desideria och sedermera hos hennes son kung Oscar I, och sist som riksmarskalk och en av rikets herrar. Dels verkade han politiskt i riksdagen och som krigsminister under Krimkriget.

Gyldenstolpe var generallöjtnant, ledamot av Krigskollegium och adjutant hos Oscar I. Han var Militärsällskapet i Stockholms första ordförande mellan 1852 och 1853.

Han gifte sig 1826 i Stockholm med 20-åriga baronessan Henrietta Charlotta von Essen  (1806–1829), född i Stralsund. I Stockholm 1838 gifte han sig en andra gång med grevinnan Ebba Eleonora Brahe (1818–1842). Gyldenstolpe dog av blodförgiftning, efter en operation i fingret.

Gyldenstolpe ärvde Finspångs slott av sin mor, men sålde det till förvaltaren.

Utmärkelser

Svenska ordnar
   Kommendör med Stora Korset av Svärdsorden,
   Kommendör med Stora Korset av Nordstjärneorden,

Utländska ordnar
   Stor Officer av Franska Hederslegionen,
   Riddare med Stora Korset av Ryska Sankt Stanislausorden,

Källor 
  läst 2013-10-30

Noter

Vidare läsning

Sveriges krigsministrar
En av rikets herrar
Svenska riksmarskalkar
Svenska grevar
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1799
Avlidna 1864
Män
Svenska generaler
Kommendörer av Svärdsorden
Mottagare av Dannebrogorden
Bureätten
Riddare och kommendör av Kungl. Maj:ts Orden
Mottagare av Serafimerorden
Svenska militärer under 1800-talet
Svenska regementschefer
Militärer från Stockholm
Ämbetsmän från Stockholm
Karl XIV Johans hov
Oscar I:s hov
Nils 03
Govan Mbeki

Govan Archibald Mvuyelwa Mbeki, född 9 juli 1910 i distriktet Transkei i Östra Kapprovinsen, död 30 augusti 2001, var en sydafrikansk politiker. Han är far till Thabo Mbeki, Sydafrikas president 1999–2008. Mbeki satt i fängelse på Robben Island tillsammans med Nelson Mandela i 24 år och frigavs den 5 november 1987.

Biografi 
Mbeki var medlem av Xhosafolket och uppkallades efter missionären och rektorn William Govan. Mbeki läste politik och psykologi på University of Fort Hare och utbildade sig också till lärare.

Han var aktiv skribent i bland annat vänstertidningen New Age som förbjöds av justitieminister John Vorster i november 1962. 

Mbeki blev medlem av African National Congress (ANC) 1935 och dess ordförande 1956. Han var också ledare för Sydafrikanska kommunistpartiet. Mbeki arresterades 1963 och dömdes, tillsammans med Nelson Mandela, Walter Sisulu och sex andra ANC-ledare, för terrorism och landsförräderi till fängelse på livstid. Han valdes in i Sydafrikas första senat efter apartheid år 1994.

Mbekis mest kända bok, South Africa: The Peasants’ Revolt, som utgavs 1964, medan han satt i fängelse lär ha skrivits på toalettpapper som smugglades ut och skickades till England där boken trycktes.

Källor

Externa länkar 

 

Födda 1910
Avlidna 2001
Sydafrikanska kommunister
Apartheidmotståndare
Män