kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Didrik Wrangel

Didrik Wrangel af Adinal, född 12 mars 1637 i Andja, Wierland, död 15 februari 1706, var en svensk greve, friherre till Jordansby och kungligt råd.

Biografi 
Didrik Wrangel var son till lantrådet Herman Wrangel och Beate Wachtmeister, bror till amiral Gustaf Wrangel af Adinal (1630–1688) och Reinhold Wrangel af Adinal (död 1686), morbror till Carl Henrik Wrangel af Adinal. Han blev vid 16 års ålder underlöjtnant vid amiralitetet, deltog som kapten i 1650-talets sjökrig med danskar och holländare samt befordrades 1666 till major och 1670 till amirallöjtnant. 

Wrangel utnämndes 1674  till landshövding i Österbottens län. Under sin tid i länet lät han bland annat reparera Korsholms kungsgård, som sedan blev landshövdingens ordinarie residens. Han anses strängt ha kontrollerat förvaltningen, och var särskilt intresserad av sådant som gällde flottan. Wrangel lät också anlägga skeppsvarvet Kronholmens skeppsvarv i Kronoby. 

Under sin tid i Österbotten verkade han också för att landskapets enda trivialskola skulle flyttas från Nykarleby till Vasa, vilket också skedde på beslut av Karl XI år 1684. Enligt den lokala traditionen berodde Wrangels ställningstagande på att han av borgarna i Vasa förärats "tvenne svarta hästar, som bildlikt talat voro så starka, att de förmådde draga Österbottens enda högre läroverk 10 mil söderut". 

1688 blev han landshövding i Närkes och Värmlands län, samt kallades 1693 till kungligt råd  och president i Bergskollegium. Han upphöjdes 1680 i friherrligt och 1693 i grevligt stånd. Didrik Wrangel synes ha varit en man av kraft och stort inflytande.

Gift med Magdalena Clerck  (född 1640), dotter till amiralitetsrådet Hans Clerck och Brita Swan. Barn:
 Carl Gustaf Wrangel af Adinal  (1667–1707)
 Beate Elisabeth Wrangel, gift 1690 med amiral och friherre Fredrik Evert Taube af Odenkat  (1648–1703).
 Magdalena Wrangel, gift med ryttmästare von Möller till Kunda
 Anna Maria Wrangel, gift 1687 med överstelöjtnant Stampus (Hans) Mörner af Morlanda.
 Greta Wrangel, hovfröken

Referenser

Noter 

Landshövdingar i Österbottens län
Landshövdingar i Närke och Värmlands län
Män
Svenska grevar
Kungliga råd
Födda 1637
Avlidna 1706
Personer under stormaktstiden
Didrik
Österbottens historia
Claudius (olika betydelser)

Claudius kan syfta på:

 Claudius (född 10 f.Kr., död 54 e.Kr.), romersk kejsare
 Claudius tempel – en tidigare byggnad i Rom
 Claudius Aelianus (175–235), en romersk författare och lärare i retorik
 Claudius II Gothicus (född omkring 219, död 270 e.Kr.), romersk kejsare
 Claudius av Turin (700-talet– död innan 832), spansk-italiensk biskop

 Carl Claudius (1835–1931), dansk samlare
 Marcus Claudius Tacitus (200–276), romersk konsul och kejsare
 Matthias Claudius (1740–1815), tysk poet

 Claudius Ulysses Stone (1879–1957), amerikansk politiker
 7117 Claudius – en asteroid

Se även
 Jag, Claudius – en brittisk TV-serie från 1976
Curry

Curry (av tamil கறி khari som betyder "kryddad sås"). I Sverige menar man med curry istället vanligen en kryddblandning som alltid måste innehålla gurkmeja, som ger curryn den karaktäristiska orangegula färgen. Kryddblandningar av motsvarande sort kallas på den indiska subkontinenten för masala. Det finns en mängd olika varianter av olika sorters dylika kryddblandningar. Ett tjugotal kryddor brukar förekomma oftare än andra. Kryddor som utgör mindre än två procent av blandningen behöver inte uppges på produktens innehållsdeklaration, om de inte innehåller selleri, sesam eller senap. Andra kryddor som ingår ofta är ingefära, kanel, kardemumma, koriander, kryddnejlika, muskotblomma, svartpeppar och spiskummin. Bockhornsklöver, fänkål, muskotnöt, anis, kummin, lagerblad, saffran, senap, sesamfrö, spansk peppar (till exempel cayennepeppar), löksalt och vallmofrö förekommer också.

Andra betydelser
På engelska och i Indien används ordet curry i betydelsen 'currygryta'. Det gemensamma för denna typ av rätt är att den vanligtvis är kraftigt kryddad (men behöver inte vara det), samt att den oftast är såsbaserad. Den kan vara vegetarisk, eller med kött, fisk eller kyckling. I engelska benämns kryddblandningen curry powder.

Källor

Kryddblandningar
Mat och dryck i Indien
Mat och dryck i Thailand
Herbes de Provence

Herbes de Provence är en kryddblandning med ursprung i Provence i södra Frankrike. Den används till kött, fågel och grönsaker.

Blandningen innehåller basilika, fänkålsfrö, lavendel, mejram, rosmarin, salvia, sommarkyndel och timjan.

Kryddblandningar
Le Havre

Le Havre (), egentligen Le Havre de Notre Dame de Grâce, är en storstad och kommun i departementet Seine-Maritime i regionen Normandie i norra Frankrike, vid Engelska kanalen och den högra stranden av Seines mynning. Staden grundades 1517. År  hade kommunen Le Havre  invånare.

Det är den största hamnen i Frankrike med omkring 100 miljoner ton gods varje år.

Fram till 1516 var Le Havre endast ett fiskeläge, men växte efter att dess hamn anlades. Särskilt under andra hälften av 1800-talet fick hamnen stor betydelse genom handeln med Nordamerika. Utvecklingen fortsatte under 1900-talet. Le Havre skadades svårt under andra världskriget.

Staden är anlagd på den jämna strandslätte; den förmögna stadsdelen i La Côte i norr ligger i mer kuperad terräng. Dess gamla medelpunkt är Place de l'Hôtel de ville med en vacker park. Därifrån utgår raka, breda gator, omgivna av byggnader från 1800- och 1900-talen, såsom rådhuset, domstolsbyggnaden och börsen. Kyrkan, Notre-Dame, är av äldre datum och uppförd i en blandning av sengotik och renässansstil.

Konstnären Claude Monet flyttade till Le Havre vid 5 års ålder och han sägs ha trivts mycket bra där.

Befolkningsutveckling 
Antalet invånare i kommunen Le Havre

Utbildning 
 École de management de Normandie

Se även 
 Lista över kommuner i departementet Seine-Maritime

Källor

Externa länkar 

 
Världsarv i Frankrike
Kommuner i Seine-Maritime
Göteborgs bilkooperativ

Göteborgs bilkooperativ, till 2008 Majornas bilkooperativ, bildades 1988 och är idag Sveriges största bilkooperativ. Kooperativet leasar ca 20 bilar som står parkerade i flera av Göteborgs stadsdelar, men med en majoritet i Majorna. Föreningen har cirka 400 användare, både hushåll och företag, och kansliet ligger i de västra delarna av Göteborg.

Bilkooperativet bildades 1988 av ett tiotal personer, varav några kände varandra. De bodde dock centralt och i samma område. Insatsen var 3 500 kronor per person, vilket räckte till en begagnad bil.

Kostnad
Sedan 2003, då bilparken anslöts till ett datoriserat bokningssystem, har föreningen dubblerat sitt medlemsantal. Ny medlem betalar en medlemsinsats eller deposition, som återbetalas vid utträde ur föreningen. Alla medlemmar erlägger en årsavgift.

Varje medlem gör en arbetsinsats som till exempel kan vara bilvård, uppdatering av föreningens hemsida eller utbildning av nya medlemmar. Göteborgs bilkooperativ är med i den nordiska samarbetsorganisationen för bilpooler BIL.COOP.

Se även
Bilpool
Majorna

Referenser 

Organisationer i Göteborg
Organisationer bildade 1988
BIL.COOP

BIL.COOP är en samarbetsorganisation för bilpooler i Skandinavien. 
Bildades 8 november 2002 i samband med en bilpoolskonferens i Stockholm.

De fyra först anslutna medlemmarna var Bilkollektivet i Oslo, Lunds bilpool, Majornas bilkooperativ (Göteborg) och Stockholms bilpool.

Under år 2015 ombildades BIL.COOP till Bilpoolernas Riksförbund, Bil.Coop och är sedan dess en ideell förening som samlar ideella och små kommersiella bilpooler som är oberoende från fordonsindustrin.

Externa länkar
BIL.COOP

 
Organisationer i Europa
Organisationer bildade 2002
Vägtransport
Raï

Rai är en omdirigering hit. Folkgruppen rai hittas på rai (folkgrupp)

Raï är en sorts folkmusik från Algeriet. Det finns versioner som blandats med populärmusik, benämnd pop-raï. Till stilen påminner den till viss del om blues och musikstilarna beskrivs ha fyllt en liknande funktion socialt. Ordet raï betyder "åsikt" men används även vardagligt som ett gillande utrop.

Raï har sitt ursprung i staden Oran i Algeriet där beduiners musik blandades med influenser från spansk, fransk och arabisk musik. Raï framfördes ofta av kvinnor som levde som professionella underhållare med låg social status. Under 1930- och 40-talen blandades influenser från kabaré och jazz in.

Från 1960-talet blev rock och pop populärt och vissa raïmusiker började blanda musikstilarna. Under 1970-talet spreds musikstilen både inom och utanför Algeriet genom artister som Cheb Khaled (eller bara Khaled), Cheb Mami, Cheb Sahraoui och Chaba Fadela. Cheb och Chaba är egentligen inte namn, utan ett slags prefix med betydelsen "kille" eller "tjej".

1979 fick Chaba Fadela en hit med Ana ma h'lali ennoum, vilket anses som pop-raïens stora genombrott. Tidens raïtexter handlade om olycklig kärlek, sex och sprit, och kompades gärna med nymodigheten synthesizer.

Musikstilen har kallats subversiv och farlig, som afroamerikansk musik i USA under 1900-talets första hälft. De algeriska myndigheterna har på olika sätt försökt reglera och styra musikstilen och dess yttringar. Under 1980-talet ökade musikstilens popularitet och 1986 hölls den första statligt sanktionerade raï-festivalen i Algeriet. Samma år hölls en liknande festival i Bobigny i Frankrike. 1992 slog Khaleds skiva Khaled igenom i Frankrike, trots att den nästan helt sjöngs på arabiska.

Under 1990-talet växte rena hot och förföljelser från muslimskt fundamentalistiskt håll fram, i försöken att hålla ordning på den subversiva musiken. Som följd blev en av de största raïartisterna, Cheb Hasni, mördad år 1994. Många algeriska raïartister flyttade utomlands, främst till Frankrike.

Källor 
 Nationalencyklopedins uppslagsord Rai, nätupplagan
 Raï - Musique.arabe

Musikgenrer
Kultur i Algeriet
Afrikansk folkmusik
Populärmusik
Vindflöjel

Vindflöjel eller väderflöjel är ett slags vimpel på byggnader eller masttoppar för angivande av vindriktningen. En vindflöjel är oftast en dekorerad metallplåt, som är fäst vridbart vid en lodrät axel. 

I en metallflöjel är ofta årtalet för uppsättningen eller husägarens initialer utskuret. Ibland är vindflöjeln formad som en fågel, en pil, en drake och så vidare. På Sjömansinstitutets hus i Stockholm är flöjeln utformad som ett lokomotiv, byggnaden disponerades ursprungligen av Järnvägs AB Stockholm-Saltsjön. På kyrktornens spiror tjänstgör vanligen en kring en stång vridbar metalltupp (kyrktupp) som flöjel. Att ha väderflöjel (girouette) på sitt hus var i Frankrike under medeltiden endast tillåtet för adeln.

Särskilt utformade vindflöjlar för segelbåtar benämns ofta efter det ledande varumärket på området, windex.

En känd vindflöjel är den s.k. Söderalaflöjeln, som bland annat suttit på Söderala kyrka i Hälsingland.

Bildgalleri vindflöjlar

Se även
 Kyrktupp

Källor

Externa länkar

Meteorologiska instrument
Konsthantverk
Våffla

Våffla är ett bakverk som vanligtvis gräddas i ett våffeljärn.

Ordet är känt sedan 1642 och kommer från tyskans Waffel, med samma betydelse, men sattes antagligen av förfäder i samband med Vår Fru (Jungfru Maria). Våfflor är än idag i en stor del av Sveriges hushåll en vanlig rätt på våffeldagen, det vill säga Jungfru Marie bebådelsedag som firas den 25 mars.

Etymologi 
I medel- och nutida Europa återfinns ett antal olika varianter: wafre, wafer, wâfel, waufre, gaufre, goffre, gauffre, wafe, waffel, wåfe, wāfel, wafe, vaffel, och våffla.

I svenskan har ordet förekommit sedan 1642. Engelskans ”waffle” återfinns 1725 och är ärvt av holländskans ”wafel” som i sin tur härstammar från det medeltida wafele som är belagt mot slutet av 1200-talet. Innan dess återfinns franskans ”walfre” 1185 som även det härstammar från det frankiska ordet "wafla" vilket är ett germanskt ord betydande bikaka eller tårta beroende på sammanhang.

Våfflor i Sverige 
Våfflor är kända i Europa och Sverige sedan 1600-talet.
Varianter
 Vardagsvåffla - en "matig" våffla som innehåller ägg.
 Frasvåffla - en spröd och frasig våffla utan ägg. Dock kan köpt frasvåffelmix innehålla ägg.
 Entrévåffla - en blandning mellan vardagsvåffla och frasvåffla.
Kejsarvåffla är inte en våffelvariant, utan ett registrerat varunamn på en "matig" våffla från Kungsörnen.
Tillagning
Våfflor görs av en smet som i grunden består av mjöl, vatten och/eller mjölk och/eller grädde samt smör. Det finns recept som innehåller till exempel ägg eller jäst. Smeten gräddas i särskilda våffeljärn. Dessa, numera vanligen elektriska, apparater är tvådelade på ett sådant sätt att våfflan gräddas på båda sidorna samtidigt.
Servering
Våfflor serveras vanligen med sylt eller bär och vispad grädde, antingen som maträtt eller efterrätt. De kan även serveras med alternativa tillbehör såsom kaviar, gräddfil, gräslök, räkor, pepparrotssmör och smältost/dessertost. Våfflor serveras i speciella våffelstugor, speciellt i fjällen.

Våfflor i andra länder 
Amerikanska våfflor serveras vanligtvis med smör och sirap, men det förekommer även att de serveras med kyckling eller njurstuvning. De belgiska våfflorna är tjockare och fyrkantiga i formen. Även i Sverige var våfflor fyrkantiga fram till 1800-talet, då runda våffeljärn infördes för att bättre passa till de nya gjutjärnsspisarnas runda hål.

Andra betydelser 
Våffla kan även avse våffelstrut, det konformade rån som används som glasstrut. För tillverkning av rån används rånjärn.

Bilder

Se även 
 Våffelväv

Referenser

Externa länkar 

Bakverk
Desserter
Warfarin

Warfarin är ett ämne som förhindrar blodkoagulering (antikoagulant),  en  vitamin K-antagonist av kumarintyp som används mot blodproppar och som råttgift (rodenticid, se också dikumarol) och annan skadedjursbekämpning. Warfarin verkar genom att hämma enzymet vitamin K-epoxidreduktas (den polymorfa genen för detta enzym kallas VKORC1), som gör K-vitamin tillgängligt för aktivering av framför allt koagulationsfaktorerna II, VII, IX och X. 

Waran är i Sverige det vanligaste handelsnamnet för substansen warfarin. Den blå färgen är till för att man lätt ska kunna särskilja dem från andra piller. En del patienter har visat sig allergiska och då får man helt enkelt ta bort färgningen. Det finns även andra handelsnamn på substansen.

Warfarin ges som ett isomerpar som hydroxyleras i levern av olika typer av mikrosomala enzymer i familjen cytokrom P450. R-isomeren metaboliseras bland annat av CYP1A2 och CYP3A4 medan S-warfarin elimineras av det polymorfa enzymet CYP2C9. Dessa enzymer är kända för att vara inducerbara, det vill säga deras aktivitet kan öka kraftigt, sedan de upprepade gånger har brutit ner ett visst ämne. Möjligen är det en sådan induktion som gör att enskilda råttor kan bli resistenta mot gifter, men det är också känt att mutationer i VKORC1 kan orsaka warfarinresistens hos både råttor och människor. Det inducerande ämnet behöver inte vara warfarin utan kan vara ett annat ämne eller läkemedel. På grund av denna interaktionsrisk råder stor försiktighet vid samtidig användning av andra läkemedel. 

Råttgift är också farligt för andra däggdjur som äter råttor, och om de uppvisar förgiftningssymtom måste de omgående till veterinär. Förgiftningar med warfarin behandlas med höga doser K-vitamin och ibland även tillförsel av aktiverade koagulationsfaktorer.

Namnet härrör från Wisconsin Alumni Research Foundation, efter den stiftelse som sponsrade forskningen som ledde fram till den färdiga substansen.

Stereokemi 
Warfarin innehåller ett stereocenter och består av två enantiomerer. Detta är en racemate, dvs en 1: 1-blandning av ( R ) - och ( S ) -formen:

Källor

Externa länkar
 Warfarin i FASS

Vitamin K-antagonister
Bekämpningsmedel
Teratogener
Kumariner
Ketoner
Vilhelm Gustaf Wrangel

Vilhelm Gustaf Wrangel, född 16 mars 1695 i Reval, död där 30 juni 1774, var en svensk militär och politiker.

Militär karriär
Under stora nordiska kriget deltog han i striderna i Finland 1713-14, blev 1717 kapten vid Södermanlands regemente, deltog i belägringen av Fredrikstens fästning 1718 och sårades i slaget vid Stäket 1719. År 1733 blev han kapten och 1741 major vid Dalregementet.

Upprorsmannen Wrangel
Wrangel, som 1734 blivit naturaliserad svensk adelsman, arbetade under 1741 års ryska krig för att Karl Peter Ulrik av Holstein-Gottorp skulle väljas till svensk tronföljare. Efter kapitulationen i Helsingfors återvände han hem och blev den egentlige ledaren för Dalupproret 1743, även om Gustaf Schedin utåt framstod som dess ledare. Wrangel var inte vuxen denna uppgift, vilket bland annat visade sig den 22 juni 1743, då han gjorde misstaget att uppvakta kungen. Under sken av en middagsbjudning blev Wrangel kvarhållen och kunde på så sätt inte leda upprorsmännen i striden på Norrmalmstorg. Från slottet sändes han i fängelse och straffades därefter med 20 dygns vatten och bröd samt livstids fängelse på Varbergs fästning. Wrangel benådades 1751, då Adolf Fredrik kröntes.

Se även
Wrangel af Fall

Källor

Externa länkar
 Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften

Födda 1695
Avlidna 1774
Svenska militärer under 1700-talet
Svenska politiker under 1700-talet
Karoliner
Män
Personer från Tallinn
Wrangel af Fall
Deltagare i belägringen av Fredrikstens fästning
Vrångstrupen

Vrångstrupen är den för matintag vrånga (orätta) strupen. Vanligen används ordet i meningen att "maten hamnade i vrångstrupen", det vill säga att maten hamnade i luftstrupen istället för i matstrupen, ofta resulterande i hosta. Vill det sig illa kan en större bit mat fastna och riskera att kväva den drabbade. Då måste den livräddande Heimlich-manövern utföras. Se även struphuvud och dysfagi.

Begreppet används även i bildlig bemärkelse: att få något i vrångstrupen. Det innebär antingen att man missförstår något och/eller att förståelsen vållar en ilskereaktion som kan vara mer eller mindre adekvat.

Medicinska symtom från respirationssystemet
Holstein-Gottorp

Holstein-Gottorp eller Slesvig-Holstein-Gottorp var ett område som gav namnet på en gren av fursteätten Oldenburg i områden i hertigdömena Schleswig och Holstein, i gränstrakterna mellan dagens Danmark och Tyskland. Namnet på området och släktgrenen kommer från länet Holstein och slottet Gottorp, beläget vid den nuvarande staden Schleswig i det dåvarande hertigdömet Schleswig.

Bakgrund
1544 delade danske kung Kristian III hertigdömena Schleswig och Holstein i en kunglig, två hertigliga delar och en gemensamt regerad del. Den gottorpska delen låg spridd över de två hertigdömena Schleswig (som fortfarande var ett danskt län) och Holstein (som fortfarande var ett tyskt län). Efter stora nordiska kriget gick den gottorpska delen i Schleswig förlorat till Danmark, men den gottorpska delen i Holstein fortsatte att utgöra ett relativt självständigt herrskapsområde fram till 1773, då området förvärvades av Danmark genom att det bortbyttes mot grevskapen Oldenburg och Delmenhorst.

Hertigar av Holstein-Gottorp
1544–1586 Adolf av Holstein-Gottorp 
1586–1587 Fredrik II av Holstein-Gottorp
1587–1590 Philip av Holstein-Gottorp 
1590–1616 Johan Adolf av Holstein-Gottorp 
1616–1659 Fredrik III av Holstein-Gottorp 
1659–1695 Kristian Albrekt av Holstein-Gottorp 
1695–1702 Fredrik IV av Holstein-Gottorp 
1702–1739 Karl Fredrik av Holstein-Gottorp 
1739–1762 Peter III av Ryssland 
1762–1773 Paul I av Ryssland

Se även
Holstein-Gottorpska ätten
Schleswig-Holstein
Slesvig-holsteinska kriget
Dansk-tyska kriget 1864
Danmarks gränsförändringar
Danmarks historiska unioner

Referenser

Noter

Externa länkar
Kort över hertigdömen Slesvig och Holsten i 1622

Danmarks historia
Tysklands historia
Huset Holstein-Gottorp
Schleswig-Holstein
Gottorp

Gottorp () är ett slott beläget vid staden Schleswig i den nordtyska delstaten Schleswig-Holstein. Slottet är huset Holstein-Gottorps stamslott, och var säte för hertigarna av Holstein-Gottorp under åren 1544–1713 och den danske ståthållarens residens (1731–1848).

Historia 

Redan i gamla tider hade de schleswigska biskoparna en borg vid namnet Gottorp men den låg omkring 5 km norr om staden och förstördes 1161 av Valdemar den stores ståthållare. Biskopen byggde senare upp den nya borgen, som genom byte kom i hertig Eriks av Sønderjyllands ägo 1268 och som 1295 byggdes om av dennes son Valdemar IV. 1325 pantsattes Gottorp till den holsteinske greve Geert och förblev i hans ätt till 1459. Utan framgång angreps Gottorp 1328 och 1329 av jutarna samt 1416–1417 och 1426 av Erik av Pommern.

Schleswigs och Holsteins första delning 1490 företogs på Gottorp och hertig Fredriks del kallades därefter den gottorpska. Som dansk konung (Fredrik I) vistades han mest på Gottorp, där han även avled 1533. Vid den andra delningen, 1544, tillföll Gottorp hertig Adolf, vars släktlinje fick sitt namn efter slottet.

Här fanns ett berömt bibliotek (grundat 1606) och en konstsamling (grundad 1651), vilka 1749 flyttades till Köpenhamn. Under krigen 1676–1700 var Gottorp vid flera tillfällen besatt av danska trupper, och 1721 mottog konung Fredrik IV där ständernas hyllning. 1731–1848 var slottet den kunglige ståthållarens residens och 1834–1848 säte för den slesvig-holstenska regeringen och den slesvigska överdomstolen. 1853–1855 inrättades det till kasern och används senare, 1865, till regeringsbyråer. 1917 skadades södra och västra flygeln svårt i en brand. 1920 besattes slottet av reaktionär milis som en del av Kappkuppen.

År 1945, under slutet av andra världskriget, gjordes slottet om till flyktingförläggning för flyktingar från tidigare tyska områden i Östeuropa. År 1948 blev slottet museum.

Museer 
Slottet är idag säte för stiftelsen som är huvudman för förbundslandet Schleswig-Holsteins landsmuseer. Två av dessa museer inryms i slottet, dels Schleswig-Holsteins arkeologiska museum, med Nydamskeppet från järnåldern, och dels förbundslandets konst- och kulturhistoriska museum. I den nyanlagda barockträdgården finns en rekonstruktion av Gottorps jordglob (Gottorfer Riesenglobus), som räknas till världens första planetarium. I närheten ligger även vikingamuseet i Hedeby.

Källor

Externa länkar 

Slott i Schleswig-Holstein
Museer i Schleswig-Holstein
Schleswig
Byggnader ritade av Nicodemus Tessin d.y.
Banverket

Banverket (BV) var en svensk myndighet som fanns från 1988 till 2010. Det förvaltade svenska statens spåranläggningar och hade övergripande ansvarade för all spårburen trafik i Sverige. Banverkets huvudkontor låg i Borlänge, med regionkontor i Luleå, Gävle, Sundbyberg, Göteborg och Malmö.

2010 gick Banverket upp i det nybildade Trafikverket, med ansvar både för spårbunden och vägburen trafik i Sverige.

Historik
Banverkets huvuduppgift var att förvalta svenska statens spåranläggningar. Dessutom hade Banverket ett så kallat sektorsansvar för all spårburen trafik i Sverige, det vill säga även sådan infrastruktur som inte är statlig. Exempel på sådan trafik var Lidingöbanan, Roslagsbanan, Saltsjöbanan, Stockholms tunnelbana, samt spårvägstrafik i Göteborg, Norrköping och Stockholm. 

Banverket bildades 1988 när SJ delades och tågtrafiken delvis avreglerades. Banverket ansvarade för drift av större delen av järnvägsnätet i Sverige och delade mot en avgift ut plats på spåren för de företag som ville frakta gods eller passagerare. Även nybyggnation av järnvägssträckningar upphandlades och planerades av Banverket. 

Till Banverket hörde Järnvägsskolan i Ängelholm, Sveriges Järnvägsmuseum i Gävle och Ängelholm, Banverket ICT, Banverket Produktion samt Banverket Materialservice. 

Den 1 januari 2009 knoppades Banverket Projektering och Vägverket Konsult av till aktiebolaget Vectura Consulting AB. Banverket Produktion, som utförde underhåll och nybygge av järnvägar på kommersiella villkor i konkurrens med privata bolag, ombildades till Infranord AB den 1 januari 2010. Den 1 april 2010 skapades den nya myndigheten Trafikverket, som tog över Banverkets och Vägverkets verksamheter, samt delar av Sjöfartsverkets ansvarsområden. Därmed lades Banverket ned.

Generaldirektörer 
1988–1996: Jan Brandborn
1996–1997: Monica Andersson
1997–2005: Bo Bylund
2006–2008: Per-Olof Granbom
2008–2010: Minoo Akhtarzand

Se även 
 Trafikverket

Noter

Externa länkar 
 Regeringens beslut från 3 september 2009 om sammanslagning av Vägverket, Banverket samt delar av Sjöfartsverket
 Trafikverkets webbplats

Ej längre existerande svenska statliga myndigheter
Sveriges järnvägshistoria
Svenska statliga myndigheter bildade 1988
Svenska statliga myndigheter upplösta 2010