kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Supertoscanare

Supertoscanare (eng. Super Tuscans) är italienska viner från Toscana där tillverkaren valt att klassa ner dem som Vino da Tavola (VdT) eller Indicazione Geografica Tipica (IGT) för att därmed kunna gå utanför de italienska vinlagarna och bland annat tillåta högre inblandning av druvsorter andra än de ursprungliga. Supertoscanarna anses ha väldigt hög kvalitet och också ett högt pris.

Historia
Chiantiviner har traditionellt tillverkats av den blå druvan Sangiovese med liten inblandning av den gröna druvan Malvasia. I takt med att vinet blev allt populärare på 1800-talet, blandade man i mer gröna druvor, inte bara Malvasia, utan även sämre druvor som Ricasoli och Trebbiano. Efter andra världskriget fick vinodlarna jordbruksstöd och den allt större efterfrågan på röda viner ledde till att Chiantivinerna började odlas över hela Toscana. För att möta den ökade efterfrågan började man plantera en klon av Sangiovesedruvan, Sangiovese di Romagna, som kom från närliggande regionen Emilia-Romagna. Druvan var sämre i Toscanas klimat och vinkvaliteten sjönk ännu mer.

En handfull vinodlare tröttnade på försämringen och valde att helt gå utanför traditionen och istället tillverka viner på helt andra druvor. Från bordeauxslottet Château Lafite importerades vinrankor med Cabernet Sauvignon, vinerna började lagras på franska små ekfat och nya viner uppstod, helt skilda från de ursprungliga chiantivinerna. Även viner på 100% Sangiovese började tillverkas. Det som förenade den nya typen av viner var att de inte följde de gamla DOC-lagarna. De italienska myndigheterna klassade dem istället som Vini di Tavola, bordsviner.

Konkurrensen från de nya Supertoscanarna gjorde att kvaliteten på de ursprungliga chiantivinerna ökade betydligt och 1984 höjdes Chianti från DOC till DOCG. Åren därefter liberaliserades vinlagarna. Gröna druvor var inte längre nödvändiga i rödvinerna och inblandningen av icke-inhemska druvor tilläts öka till 15 %

Supertoscanarna idag
De liberalare vinlagarna har gjort att många av de högklassiga vinerna ligger på gränsen att åter klassas som DOC eller DOCG. Exempelvis är Sassicaia, en gång VdT numera klassad som DOC Bolgheri. I princip finns det tre typer av supertoscanare idag:
100 procent Sangiovese.
100 procent icke-inhemska blå druvor såsom Cabernet Sauvignon, Merlot och Syrah, antingen i blandning eller var för sig.
En blandning av inhemska (Sangiovese) och icke-inhemska druvor.

Kända supertoscanare
Sassicaia (85/15 Cabernet Sauvignon / Cabernet Franc)
Solaia (75/5/20 Cabernet Sauvignon / Cabernet Franc / Sangiovese)
Tignanello (85/10/5 Sangiovese / Cabernet Sauvignon / Cabernet Franc)
Ornellaia (65/30/5 Cabernet Sauvignon / Merlot / Petit Verdot)
Lupicaia (90/10 Cabernet Sauvignon / Merlot)
Masseto (ren Merlot)
Redigaffi (ren Merlot)
Pesanella (60/20/10/10 Sangiovese / Merlot / Syrah /Gamay)

Italienska viner
Lista över Rysslands statsöverhuvuden

Detta är en lista över Rysslands statsöverhuvuden.

För det nutida presidentämbetet, se Rysslands president.

Föregångare och storfurstendömen
Kievriket, storfurstendömet Vladimir-Suzdal och Storfurstendömet Moskva är i olika hög grad föregångare till Ryssland och står därför listade. Regentens titel i dessa furstendömen var Knjas (Furste) eller Velikij Knjas (Storfurste). Efter 1460 kallade sig ibland storfursten av Moskva för tsar, men titeln användes inte i arv förrän efter att Ivan den förskräcklige utropar sig till tsar av Ryssland år 1547. Han är också den förste som gör skillnad på titeln storfurste av Moskva och tsar när han under en period utnämner Simeon Bekbulatovitj till storfurste. Periodvis fungerade även patriarken av den rysk-ortodoxa kyrkan som statsöverhuvud, bland annat under perioder av ockupation som i slutet av den stora oredan.

Tsarer av Ryssland (1547–1721)

Rurikdynastin (1547–1598)

Ätten Godunov (1598–1605)

Den stora oredan (1605–1613)

Ätten Romanov (1613–1721)

Kejsare och självhärskare över hela Ryssland (1721–1917)

Ätten Romanov (1721–1762)

Ätten Holstein-Gottorp-Romanov (1762–1917)

Ryska republikens statschefer (1917)

Sovjetunionen (1917–1991)
Under åren (1917–)1922–1991 var Ryssland en del av Sovjetunionen. 

Se Lista över Sovjetunionens ledare

Ryska federationens presidenter (1991–)
Se Rysslands president

Kommentarer

 Vladislav av Polen valdes till tsar men han tillbringade aldrig någon tid i Ryssland. Ibland tillskrivs han titeln som tsar under perioden 1610–1613.
 Gustav II Adolfs bror Karl Filip av Sverige var även han aktuell som alternativ i den Stora oredan men blev aldrig vald.
 Av de "Falske Dmitrij" som räknas upp under den stora oredan är det bara den första som kan sägas ha behärskat det ryska territoriet.
 Patriarken Filaret (Fjodor Romanov) var förmyndare för sin son Mikael Romanov innan den blivit myndig.
 Sofia Aleksejevna var regent under delar av Ivan V och början av Peter den stores tid som tsarer.
 Under Ivan VI korta tid som rysk kejsare styrdes landet av Ernst Johann von Biron och Heinrich Ostermann som förmyndare.
 Konstantin Pavlovitj var under en period innan Nikolaj I utropad till kejsare av en mindre grupp inom statsstyrelsen. Han avstod sin arvsrätt till förmån för brodern.

Referenser

Noter

Källförteckning
 World Statesmen
 Archontology

Externa länkar 

Politik i Ryssland
Rysslands historia
Listor med anknytning till Ryssland
Ryssland
Sangiovese

Sangiovese är en blå vindruva av arten Vitis vinifera. Den är speciellt vanlig i italienska viner.

Historia
Sangiovese kommer ursprungligen antingen från Toscana eller den intilliggande regionen Emilia-Romagna. Den sägs härstamma från den vilda arten Vitis silvestris. Sangiovese förekommer i många olika kloner. I Montalcino kallas den Brunello eller Sangiovese Grosso, men är inte en separat klon. I själva verket har man urskilt sex olika brunellokloner.

Namnet betyder "Jupiters blod"

Spridning
I centrala Italien är Sangiovese den mest odlade blå druvsorten och finns i många varianter. De bästa vinerna på Sangiovese odlas i regionen Chianti med omnejd. I övriga Europa förekommer Sangiovese i stort sett bara i Rumänien.  Viktiga odlingsområden utanför Europa är Kalifornien, Australien, Argentina och Chile. Druvan planteras alltmer på andra ställen.

Karaktär
Sangiovese kan ibland förekomma som ensam druva, men den kan även blandas med andra druvsorter. Vanligt är att man blandar den med druvsorterna Merlot och Cabernet Sauvignon, kända från Bordeaux, för att göra en så kallad supertoskanare. Ibland blandar man även den med vita druvor.

Sangoviese utmärks av rik frukt, bra syra och tanninstruktur, doft av kryddor och körsbär och bittra körsbärskärnor i slutet. Andra beskrivningar brukar vara viol, tomat, örter och te.

Enklare sangioveseviner bör drickas inom ett par år. Finare viner från till exempel Chianti och Brunello di Montalcino vinner en hel del på att lagras. Den sistnämnda ibland uppemot 15-20 år.

Referenser

Externa länkar
 Vinklubben.se om sangiovese

Vindruvor
Har Gobind Khorana

Har Gobind Khorana, född 9 januari 1922 i Raipur, Punjab (i dåvarande Brittiska Indien), död 9 november 2011 i Concord, Massachusetts, var en indiskfödd (pakistanskfödd) amerikansk biokemist.

Biografi
Khorana föddes 1922 i byn Raipur i Punjab i Pakistan (då en del av Indien). Han avlade kandidat- och magisterexamina vid Punjabuniversitetet i Lahore och mottog sin doktorsgrad vid University of Liverpool i Storbritannien.

Under 1950–1952 arbetade han vid University of Cambridge och kom att intressera sig för proteiner och aminosyror under denna tid. Detta ledde till att dr Khorana 1968 fick dela Nobelpriset i fysiologi eller medicin med Marshall Nirenberg och Robert Holley för att ha knäckt den genetiska koden. Dr Khorana blev professor vid MIT i Cambridge, Massachusetts 1970 och levde därefter i USA. 

Han tilldelades 1968 Albert Lasker Basic Medical Research Award.

Referenser

Externa länkar 

 Nobelprize.org, Nobelpriset i fysiologi eller medicin 1968
 Nobelprize.org, Gobind Khorana – biografi

Nobelpristagare i medicin
Indiska biologer
Amerikanska biologer under 1900-talet
Födda 1922
Män
Avlidna 2011
Personer verksamma vid Massachusetts Institute of Technology
Amerikanska nobelpristagare
Personer från Punjab, Pakistan
Alumner från Universitetet i Cambridge
Amartya Sen

Amartya Sen, född 3 november 1933 i Santiniketan i Bengalen i dåvarande Brittiska Indien, är en indisk nationalekonom, numera verksam som Lamont University Professor vid Harvard University i Cambridge, USA.

Karriär 
Till Sens viktigaste arbeten hör forskningen om svältkatastrofer, där han bland annat hävdar att demokrati förhindrar svält. Detta genom att staten då vidtar nödvändiga åtgärder, eftersom de är ansvariga inför medborgarna. Sen erhöll 1998 Sveriges Riksbanks pris i ekonomisk vetenskap till Alfred Nobels minne för sina bidrag till förståelsen av svältkatastrofer, samhällelig utveckling, välfärdens ekonomi och fattigdomens underliggande orsaker. 

Sen har bidragit till att vidga synen på utvecklingsbegreppet. I sin bok Development as Freedom ("Utveckling som frihet", 1999) förespråkar Sen en syn på utveckling som en utvidgad förståelse av människors friheter. Dessa friheter inbegriper bland annat friheten att överleva, få utbildning och social trygghet samt politiska friheter. Sen är starkt kritisk mot att se och mäta utveckling enbart i BNP-tillväxt.

Sen har även skrivit boken Identitet & Våld – Illusionen om ödet. "Våld skapas", skriver Amartya Sen, "när skickliga agitatorer tvingar på godtrogna människor enkelspåriga och aggressiva identiteter". I denna bok visar Sen att föreställningen om unika och givna identiteter är lika mycket en illusion som en stor fara. En sådan syn missförstår praktiskt taget alla människor i hela världen. Den inte bara förminskar människor, den skapar också konflikter och våld genom att ställa "oss" mot "de andra". 
Sen belyser de ofta förödande konsekvenserna av denna människosyn ur en rad olika perspektiv. Han diskuterar ekonomisk globalisering, politisk mångkulturalism, postkolonialism, religiös fundamentalism och global terrorism. Att erkänna människors komplexa identiteter och deras förmåga att välja är avgörande för att finna lösningar på många av de våldsamma konflikter som präglar vår tid. 

Amartya Sen är professor vid Harvard University och fick 1998 Sveriges Riksbanks pris i ekonomisk vetenskap till Alfred Nobels minne.

Citat 
"Economics, as it has emerged, can be made more productive by paying greater and more explicit attention to the ethical considerations that shape human behaviour and judgment."

Utmärkelser, ledamotskap och priser

 Ledamot av Vetenskapssocieteten i Lund (LVSL, 1981)

Övrigt 
 Amartya Sens CV vid Harvard University (pdf)

Källor

Externa länkar 
  innehåller Nobelföreläsningen 8 december 1998 The Possibility of Social Choice

Mottagare av Sveriges Riksbanks ekonomipris till Alfred Nobels minne
Indiska nationalekonomer
Födda 1933
Män
Levande personer
Ekonometriker
Professorer i nationalekonomi
Indiska nobelpristagare
Ledamöter av Vetenskapssocieteten i Lund
Alumner från Trinity College, Cambridge
Personer verksamma vid Harvard University
Chandrasekhara Venkata Raman

Sir Chandrasekhara Venkata Raman, född 7 november 1888 i Tiruchirappalli i Tamil Nadu, död 21 november 1970 i Bangalore, var en indisk vetenskapsman och fysiker. Han tilldelades Nobelpriset i fysik 1930 för sin upptäckt av ljusets oelastiska spridning (Ramaneffekten). 

Han blev 1917 professor i fysik vid Calcuttauniversitetet. Fem år senare publicerade Raman "Molecular Diffraction of Light". Han adlades 1929 och fick titeln "Sir". Året efter fick han så Nobelpriset. 1934 grundande Raman Indian Academy of Sciences och 1947 grundades Raman Research Institute i Bangalore. Han publicerade också 1951 "The New Physics; Talks on Aspects of Science".

Källor

Externa länkar 

 Nobelprize.org, Nobelpriset i fysik 1930
 Nobelprize.org, Venkata Raman - biografi

Nobelpristagare i fysik
Indiska fysiker
Födda 1888
Avlidna 1970
Män
Eponymer
Mottagare av Franklinmedaljen
Ledamöter av Royal Society
Sabeer Bhatia

Sabeer Bhatia, född 1968 i Chandigarh, är en indisk civilingenjör och affärsman. 

Han föddes i en Punjabi-familj. Barhias far ingick i den indiska väpnade styrkan och hans mamma arbetade på bank. Efter att ha studerat en tid vid Birla Institute of Technology and Science fick han vid 19 års ålder ett sällsynt överföringsstipendium som möjliggjorde hans  fortsatta studier i elektroteknik vid California Institute of Technology, USA. Bhatia fortsatte därefter studera vid Stanford University. Han grundade tillsammans med Jack Smith Hotmail, världens största leverantör av webbaserade e-posttjänster. 1998 sålde de sin skapelse till Microsoft, för en summa som uppskattas till för 400 miljoner amerikanska dollar. Innan Bhatia grundade Hotmail arbetade han för Firepower Systems och Apple Computer. Numera arbetar han med det webbaserade kontorspaketet Live Documents.

Se även
Live Documents

Källor

World Wide Web
Personer inom Indiens näringsliv
Födda 1968
Män
Levande personer
Alumner från Stanford University
Morarji Desai

Morarji Desai, född 29 februari 1896 i Bhadeli, Gujarat, död 10 april 1995 i Bombay, var en indisk politiker som var Indiens premiärminister 1977–1979.

Desai tillhörde Kongresspartiet. Desai ville föra en mer högerinriktad politik än Indira Gandhi, som höll fast vid den socialistiska linje hennes far, Jawaharlal Nehru en gång slagit in på. Redan 1966 då en ny ledare för Kongresspartiet skulle väljas utmanade Desai Indira angående partiets ledarskap. Men i det läget valde många viktiga Kongressledare att stödja Indira, i tron att hon skulle bli en ledare som skulle kunna vinna massornas stöd i val. När Kongresspartiet splittrades 1969 kom Desai att bli ledare för den officiella falangen, Indian National Congress (Organization).

När Indira Gandhi 1975 införde allmänt undantagstillstånd i Indien arresterades Desai. Två år senare när val utlystes vann Desai, i ledningen för Janata Party.

Källor

Externa länkar 

Indiens premiärministrar
Politiker i Gujarat
Födda 1896
Avlidna 1995
Män
Mohs hårdhetsskala

Mohs hårdhetsskala visar reptåligheten för olika mineral genom att ett hårdare mineral kan repa ett mjukare. Skalan skapades av den tyske mineralogen Friedrich Mohs som baserade den på tio mineral som fick varsitt värde på en skala 1–10. En föregångare var Bengt Andersson Quist vars skala hade diamant som 1 och zeolit som 13. Inom materialteknik finns flera definitioner av hårdhet.

Ett materials okända hårdhet bestäms genom att man undersöker vilket mineral på skalan som är det hårdaste som kan repas, eller omvänt, vilket är det mjukaste mineral, som förmår repa provföremålet. Mineral med hårdhet 1–2 kan repas med en nagel, och mineral med hårdhet 1–6 kan repas med en stålspik (stål har hårdhet 7 Mohs).

Mohs hårdhetsskala är endast en jämförande skala. Exempelvis är korund (9 Mohs) dubbelt så hårt som topas (8 Mohs), medan diamant (10 Mohs) är nästan fyra gånger så hårt som korund (9 Mohs).

Diamant är det hårdaste naturmaterial som finns. Det enda som kan repa en diamant i rumstemperatur är en annan diamant. Diamantverktyg används därför ofta i skärande bearbetning, men kan inte användas för att snabbt skära stål eftersom friktionsvärmen får diamanter att lösa upp sig (reagera med järn) i stålet.

En briljant är en slipform som ofta används för diamant men även för andra smyckestenar. Enda sättet att slipa fram diamantens briljantfasetter har hittills varit att använda diamantpulver. Diamantens sliphårdhet varierar något mellan olika ytor och slipriktningar. Sliparen väljer därför gynnsam slipriktning och alltid ligger något diamantkorn orienterat så att det slipar.

Korund ingår ofta i industrins slipskivor, och med detta kan de flesta hårda material slipas till önskad form eller skäras. Skulle man försöka skära diamant med korund går det inte eftersom korund är mjukare än diamant.

Bergarter består av blandningar av olika mineral. Exempelvis består bergarten porfyr främst av kvarts, fältspat och hornblände. Porfyr har hårdhet 7 Mohs. Detta kan jämföras med bergarten gråvacka (samlingsnamn för berg av förhårdnad ler- eller sandsten), som har hårdhet 4 - 5 Mohs. Tack vare hög hårdhet steg efterfrågan på krossat berg av typ porfyr och kvartsit på 1980-talet, då Vägverket införde krav på lägsta tillåtna resistens mot slitage från dubbdäck hos stenmaterial till slitlager av asfalt på högtrafikerade landsvägar.

Jämförande tabeller

Se även 
 Hårdhet

Källor

Noter 

Mineralogi

de:Härte#Härteprüfung nach Mohs
Sémillon

Sémillon är en grön druva av arten Vitis vinifera. Druvan är vanlig i vita bordeauxviner och dominerar i söta sauternesviner. Den förekommer även i de torra vita bordeauxvinerna, men där är det numera vanligare att Sauvignon Blanc är den dominerande druvsorten, och det förekommer knappt att Sémillon är ensam druvsort i de vinerna. Druvan odlas också i bland annat Australien, där den förr ibland kallades "Hunter Valley Riesling".

Viner gjorda på sémillon är i regel söta, men smaken varierar beroende på var druvan är odlad. Viner från Bordeaux och Hunter Valley har tydliga smaker av lime, salt och kamomill. Viner från södra Australien och Kalifornien ger smaker som papaya, äpple och lemon curd.

Referenser

Vindruvor
Keupån

Keupån är en å i Piteå kommun, Norrbotten. Högerbiflod till Lillpiteälven (dess största). Viktigaste källflöde Kilbergsån. Keupåns totala längd inklusive källflöden är cirka 20 kilometer. 

Vattendrag i Piteå kommun
Vattendrag i Norrbotten
Piteälvens avrinningsområde
Jurij Andropov

Jurij Vladimirovitj Andropov (), född 15 juni (enl. n.s; 2 juni enl. g.s.) 1914 sannolikt i byn Nagutskaja i guvernementet Stavropol i Kejsardömet Ryssland (nuvarande Soluno-Dmitrijevskoje i Stavropol kraj, södra Ryssland), död 9 februari 1984 i Moskva (av njursvikt), var en sovjetisk politiker som var generalsekreterare i sovjetiska kommunistpartiets centralkommittés politbyrå från 12 november 1982 till 9 februari 1984.

Biografi
Andropov var partimedlem från 1939, förstesekreterare i Komsomol i Karelen under andra världskriget och ambassadör i Budapest vid tiden för Ungernrevolten och den sovjetiska invasionen 1956. Han ersatte Michail Suslov i sovjetiska kommunistpartiets centralkommitté 1962, blev chef för KGB 1967 och ledamot av politbyrån 1973. Som KGB-chef förespråkade Andropov en hård linje mot landets dissidenter. Han drev även på för ett sovjetiskt militärt ingripande i Afghanistan och var en av de drivande krafterna bakom utbrottet av det Afghansk-sovjetiska kriget 1979.

Sedan Leonid Brezjnev avlidit i november 1982 utnämndes Andropov av politbyrån till Brezjnevs efterträdare. Samtidigt avgick Andropov som chef för KGB. Vid tidpunkten för Brezjnevs död hade han dock i praktiken redan innehaft den politiska makten i Sovjetunionen en tid i takt med att Brezjnevs hälsa försämrats och denne successivt blivit allt mer oförmögen att styra landet.

Under sin korta tid vid makten försökte Andropov få bukt med korruptionen i det sovjetiska samhället och den allt mer haltande sovjetiska ekonomin, samtidigt som han tampades med försämrade förbindelser med USA, sedan Ronald Reagan blivit USA:s president. Nedrustningsförhandlingarna blev resultatlösa under denna tid som även kallas "Andra kalla Kriget".  Andropovs viktigaste arv till eftervärlden var hans uppbackning av Michail Gorbatjov, en partikamrat från samma trakt som Andropov – Stavropol.

Referenser

http://ru.wikipedia.org/wiki/Андропов,_Юрий_Владимирович

Externa länkar

 Jurij Andropov på NNDB 

Födda 1914
Avlidna 1984
Män
Personer inom KGB
Sovjetiska politiker
Personer från Stavropol kraj
I tro under himmelens skyar

I tro under himmelens skyar är en psalm om kyrkan och gudsfolket av Göran Widmark, skriven år 1945 i Tornedalen. Koralen i E-moll, 2/4, är av Emil Törnvall och från 1902. Psalmen skrevs ursprungligen för Tornedalen, varför första strofens tredje rad ursprungligen löd: "och än genom Tornedals byar", men ändrades till "och än genom städer och byar". Från början diktade Widmark endast fyra strofer, men på uppmaning tillkom även den femte; någon tornedaling menade att en psalm borde sluta i himlen. Så blev det. Men den slutar som de andra "än räckes Guds frälsning / till den som sig ångrar och tror".

Andra strofens femte rad lydde ursprungligen: "kring sockenkyrkans altar han samlar än sitt folk", men ändrades senare av ekumeniska hänsyn till "kring helga nattvardsbordet han samlar än sitt folk".

Psalmen är för övrigt en av endast tre psalmer i Den svenska psalmboken 1986 som är från 1940-talet; de båda andra är Du är större än mitt hjärta och Sorlet har dött.

Första versen är hämtad från Matteusevangeliet 9:35 och Markusevangeliet 1:15. Tredje versen är hämtad från Lukasevangeliet 12:49 och Markusevangeliet 16:15. Femte versen är hämtad från Uppenbarelseboken 14:1-3. I Herren Lever 1977 är koralsatsen skriven av Ingemar Braennstroem.

Publicerad i
Sions Sånger 1951 som nummer 89.
Herren Lever 1977 som nummer 898 under rubriken "Att leva av tro - Skuld - förlåtelse".
Sions Sånger 1981 som nummer 68 under rubriken "Nådekallelsen".
Ekumeniska delen av den svenska psalmboken (dvs psalm 1-325 i Den svenska psalmboken 1986, Cecilia 1986, Psalmer och Sånger 1987, Segertoner 1988 och Frälsningsarméns sångbok 1990) som nummer 228 under rubriken "Bättring - omvändelse".
Psalmboken för Den ursprungliga apostolisk lutherska förstföddas församling i Sverige (även kallad Västlaestadianerna) som nummer 169.
Svensk psalmbok för den evangelisk-lutherska kyrkan i Finland (1986) som nummer 427 under rubriken "Kallelse och efterföljd"

Referenser

Noter 

Svenska psalmer
Gallsopp

Gallsopp, Tylopilus felleus, är en gulbrun eller ljust olivbrun sopp med ett olivbrunt ådernät på foten. Äldre exemplar har lätt rosafärgade rör. Den kan i unga stadier vara förvillande lik stensopp (som har ljust ådernät på övre delen av foten!) men är oätlig på grund av den mycket beska smaken. Den är dock inte giftig.

Externa länkar 
Svampguiden

Referenser 

Soppar