kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Beleriandkrigen

I J. R. R. Tolkiens Silmarillion skildras många krig mellan Alver från Beleriand och Morgoths styrkor.

Dessa krig brukar kallas för Beleriandkrigen.

Det Första Slaget om Beleriand skedde innan Noldor anlände och utkämpades av Sindar och Laiquendi.
Det andra kriget var Dagor-nuin-Giliath eller Kriget under stjärnorna , utkämpades av Noldor ledda av Fëanor och hans sju söner.
Under detta krig utkämpades Slaget om Lammoth som utkämpades av Fingolfin och hans sällskap.
Det tredje kriget var Dagor Aglareb eller Lysande kriget, vilket ledde till Belägringen av Angband.
Många mindre slag utkämpades under belägringen.
Det fjärde kriget blev det katastrofala Dagor Bragollach eller Kriget med den plötsliga flamman, där många Noldor föll.
Det femte kriget var Nírnaeth Arnoediad eller De oräkneliga tårarnas krig, där Noldor blev helt nergjorda.
Det sjätte kriget var Vredens krig, som avslutade den Första Åldern och helt förstörde Beleriand.

Fiktiva krig
Tolkiens världs historia

en:List of Middle-earth wars and battles#Battles of Beleriand
Skademark

Skademark är en by i Örnsköldsviks kommun, strax söder om gränsen till Västerbottens län. Skademark ligger i Grundsunda socken och är en av de äldsta byarna i Örnsköldsviks kommun.

Kartor och bevarade dokument visar att byn fanns redan under 1300-talet. I början av 1960-talet fanns Sveriges minsta skola i byn med totalt 4 elever. 2003 lades det sista aktiva jordbruket ner. 2006 bor omkring 13 bofasta familjer i byn. Under sommaren tillkommer ett antal sommarboende. Under sommaren 2010 har det även bedrivits café i ett tidigare ödetorp.
Centralt i byn ligger Skademarkssjön (Hemsjön). 

I landskapet kring byn finns flera fiskevatten, såsom Husån och Saluån. Därtill kommer flera olika naturtyper, bland annat där Husån rinner igenom den försumpade och fågelrika Västersjön. Det finns även vidsträckta myrar och förekomst av utter, främst i Saluån.

Orter i Örnsköldsviks kommun
Svenska Judoförbundet

Svenska Judoförbundet är ett specialidrottsförbund för judo bildat 27 november 1960 och invalt i Riksidrottsförbundet 1961. 

Judoförbundet inhyste från och med år 1964 klubbar från andra budoarter, och den 15 november 1969 bytte förbundet namn till Svenska Budoförbundet och delades upp i sektioner för de olika arterna. Judon var förbundets största sektion fram till 1984, då karaten seglade om. Under 1980-talets första hälft fördes en debatt om organisationstillhörigheten, troligen påverkat av tidens debatt om "budovåldet" som man ville markera avstånd mot. Den 11 januari 1987 nybildades Svenska Judoförbundet och valdes på nytt in i Riksidrottsförbundet den 27 november 1987. Judosektionen avvecklades ur Svenska Budoförbundet den 30 juni 1988. Förbundets första ordförande i denna andra omgång som helt eget förbund var Pierre Schori. Den första kvinnliga ordförande i Svenska Judoförbundet, Kristiina Pekkola, valdes 2017.

Förbundets kansli ligger i Uppsala. Förbundet består av 13 distriktsförbund, vilka i sin tur består av de klubbar som ligger i distriktet. Totalt uppgår medlemsklubbarna till ca 162 stycken och antalet judoutövare till ca 20,000.

Källor 
 Kapitlet Budoförbundet - allt under ett tak i Aikido - den fredliga kampkonsten av Stefan Stenudd

Externa länkar
Förbundets webbplats

Judoförbund
Idrottsförbund bildade 1960
Judoförbundet
Sport i Malmö
WP:Projekt Japan
Angie Dickinson

Angie Dickinson, född Angeline Brown den 30 september 1931 i Kulm i LaMoure County, North Dakota, är en amerikansk skådespelare.

Hon vann en skönhetstävling och fick en liten roll som balettflicka i musikalen Lucky Me (1954). Hennes stora genombrott kom 1959 i klassikern Rio Bravo. Hon har mest haft biroller - huvudrollerna har mer varit på TV, bland annat som den vackra och tuffa polisen i Police Woman.

Dickinson var gift 1965–1980 med kompositören Burt Bacharach.

Filmografi i urval 

 (Ocean's 11)

Externa länkar 
 
 

Amerikanska skådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Personer från LaMoure County
Födda 1931
Levande personer
Kvinnor
Disposition

Disposition (latin disposi'tio), anordning, uppdelning; mått och steg, anstalt; förfogande; benägenhet, håg; fallenhet; sinnesstämning, befinnande kan syfta på:

Inom utbildningsvetenskap: en persons attityd, etik och värderingar som påverkar lärande. Exempel på dispositioner i lärande är att ta ansvar och uthållighet.
Inom musikvetenskap: inrättningen av ett tonstycke; kostnadsförslag till eller sammansättningen av stämmorna och mekaniken i ett orgelverk (se orgeldisposition); en sångrösts tillfälliga beskaffenhet eller tillstånd.
Inom retorik: den konstnärliga eller logiska anordningen av stoffet i ett litterärt arbete (avhandling, uppsats, tal och så vidare), se dispositio.
Inom krigsvetenskap: ibland förekommande benämning på de anordningar en befälhavare vidtar för utförandet av en marsch, inledandet och utkämpandet av en strid och så vidare. Vanligen utges dispositionerna i form av order.
Inom medicin: mottaglighet, medfödd eller förvärvad fallenhet (för någon sjukdom).
Inom textförfattande: ordning och fördelning av innehållet.

Sammansättningar
 Dispositionsprincipen – den på parternas rätt att förfoga över tvistens föremål vilande grundsatsen
 Dispositionsrätt – rätten att disponera någonting
 Bokslutsdisposition – åtgärder som ett företag gör för att skjuta upp beskattning av företagets resultat
 Orgeldisposition – en uppställning som visar hur en orgels register (eller stämmor) fördelar sig
 Predisposition – en sedan tidigare grundlagd böjelse eller mottaglighet
Friedrich von Flotow

Friedrich Ferdinand Adolph von Flotow, född  27 april 1812 på godset Teutendorf i Mecklenburg, död 24 januari 1883 i Darmstadt, var en tysk friherre och tonsättare. 

Flotow studerade för Anton Reicha i Paris och fick efter att han gjort sig känd genom några ungdomsarbeten, av direktören för Renaissanceteatern i Paris i uppdrag att komponera operan Le naufrage de la Méduse (1839), som inom ett år upplevde 54 föreställningar. Därpå följde bland annat operorna L'esclave de Camoëns (1843), Alessandro Stradella (1844; i Stockholm 1847) och Martha (1847; i Stockholm 1850), av vilka de båda sistnämnda med framgång gavs på de flesta operascener. Av hans senare verk bör främst nämnas Die Grossfürstin Sophia Catharina (1850; Storfurstinnan, 1852) och Indra (1853). 

Flotow skrev även bland annat operorna Pianella (1860; i Stockholm 1884), L'ombre (1870) samt de postuma Rosellana och Die Musikanten, vidare musik till William Shakespeares Vintersaga, liksom bland annat uvertyrer, trios och sånger. Åren 1856–63 var han intendent vid hovteatern i Schwerin. Sedermera vistades han mest i Paris, Wien och Italien. Flotow ansågs, efter Konradin Kreutzer och Albert Lortzing, såsom Tysklands främste kompositör av komiska operor, trots att hans stil var betydligt mer fransk än tysk. Hans biografi skrevs av hans änka (1892).

Källor

Externa länkar
 von Flotow

Tyska klassiska kompositörer
Födda 1812
Avlidna 1883
Män
Tyska musiker under 1800-talet
Ugglan
Riltons Vänner

Riltons Vänner, är en svensk a cappella-grupp (sånggrupp) från Stockholm med bakgrund i Adolf Fredriks musikklasser, bildad hösten 1999. Gruppen upphörde att sjunga sommaren 2010, men tog upp samarbetet igen maj 2015 i samband med att de släppte en cover på Måns Zelmerlöws Eurovisionvinnande låt "Heroes".

Gruppen medverkar regelbundet som kör åt Electric Banana Band, som efterträdare till bröderna Rongedal. Sångarna är då utklädda till flamingor.

Gruppen har framträtt på Stockholms stadsteater och vid Riksmötets öppnande.

Medlemmar
Linnéa Rilton (född Olsson) (sopran)
Mia Greayer (född Öhman) (alt)
Johanna Cervin (alt)
Daniel Greayer (tenor)
Sebastian Rilton (bas)

Tidigare medlemmar
Ida Lidwall, (född Carnestedt) (alt)
Mathilda Lindgren (mezzosopran)
Matilda Lindell (sopran)

Diskografi
Kompis (2002)
Kamrat (2003)
Här är passion (2005)
De vill att vi bugar och niger (2008)
Japanmix (2009)
Orkar, Orkar Inte (2019)

Källor

Externa länkar
 Riltons Vänner
 Riltons vänner i Svensk mediedatabas

Svenska vokalgrupper
David Fury

David Fury, född 1959, har varit med och producerat många avsnitt av den kända TV-serien Buffy och vampyrerna och spin-offen Angel.
Han har själv varit med i två avsnitt, i musikalen Once more with feeling (buffy s6) och avsnittet Smile Time (angel s5).

Utmärkelser
2005 - Emmy Award för Lost
2006 - Emmy Award för 24
2006 - WGA Award för Lost

Externa länkar
 

Amerikanska TV-producenter
Män
Levande personer
Födda 1959
Resning (olika betydelser)

Resning kan syfta på:

Resning – ett särskilt rättsmedel som under vissa förutsättningar gör det möjligt att ändra en dom som vunnit rättskraft
Folkresning –  ett på något sätt organiserat, och inte bara tillfälligt och slumpmässigt, angrepp mot statsmakten med användande av lagstridigt våld
Dobritj

Dobritj (, , på svenska även skrivet Pazardžik) (stavas även: "Dobrich") är en stad i nordöstra Bulgarien med cirka  invånare (2015). Den ligger 52 kilometer norr om Varna och är huvudort i regionen Dobritj. Staden ligger mitt i södra Dobrudzja och är kulturellt och industriellt centrum i ett jordbruksområde mellan Donaus nedre lopp och svartahavskusten. Förutom vete, majs, sockerbetor, solrosor och bomull odlas på vissa ställen vin. 

1949-1991 hette staden Tolbuchin, efter den sovjetiske härföraren Fjodor Tolbuchin (1884-1949).

Historia 
Det nutida stadsområdet och dess omgivning har på grund av den fruktbara svartjorden redan sedan förromersk tid använts som kornbod och regionen blev i fokus för grannarnas politiska och ekonomiska intressen.

Staden ingick i Osmanska riket, men intogs 22 maj 1810 av ryska trupper. Vid Bulgariens självständighet från Osmanska riket 1878 beslöts på Berlinkongressen att Dobrudzja skulle delas i två - den norra delen gick till Rumänien och den södra till Bulgarien.

Efter slutet av det andra balkankriget 1913 tillföll Dobritj och södra Dobrudzja Rumänien. Under första världskriget besatte 3 september 1916 bulgariska trupper södra Dobrudzja. Vid freden i Neuilly-sur-Seine 27 november 1919 förlorade dock Bulgarien åter området till Rumänien. Under andra världskriget omreglerades södra Dobrudzjas tillhörighet i Craiovafördraget. Sedan 7 september 1940 tillhör området och därmed även Dobritj Bulgarien.

Hela södra Dobrudzja är mycket lantligt, och Dobritj är ett landsortscentrum med maskinbygge, marknad, livsmedels- och textilindustri. I stadens centrum finns ett etnografiskt museum, där stadens utveckling kan beskådas. 

I Dobritj och dess omgivning lever en stor turkisk minoritet, däribland många som tillhör det kristna turkfolket gagauzerna.

Kända personer från Dobritj 
 Peter Zvetkov, kompositör

Källor

Externa länkar 
 Kommunens officiella webbplats
The Used

The Used är ett amerikanskt rockband från Orem, Utah. Bandet bildades i mitten av 1990-talet och spelade då mest på lokala spelningar. De blev senare upptäcktea och fick hjälp av Goldfinger-medlemmen John Feldmann med att skriva på med skivbolaget Reprise Records och med dem släppte The Used en demoskiva. Deras självbetitlade debutalbum såldes i mer än 200 000 exemplar. Bandet släppte senare Maybe Memories, ett livealbum på DVD som innehöll liveversioner av låtarna från första skivan och dessutom icke tidigare utgivna demolåtar, intervjuer och livefilmer. 2004 släppte bandet uppföljaren In Love and Death. Namnet In Love and Death sägs vara en kärleksförklaring till sångaren Bert McCrackens gravida flickvän Kate, som dog av en överdos.

Sångaren Bert McCracken och sångaren Gerard Way från My Chemical Romance  gjorde tillsammans en cover av David Bowies och Queens låt Under Pressure. Alla pengar som kom in för den gick till tsunamins offer. 
Andra DVD-skivan med namnet Berth släpptes den 7 februari 2007. 

Trummisen Branden Steineckert Blev sparkad ur bandet 2006 och började då spela i Rancid istället.
Han ersattes av Dan Whitesides.

Den 22 maj 2007 släpptes nya skivan Lies For The Liars.

Den 26 juni 2008 spelade The Used sin första spelning i Sverige. Spelningen ägde rum i Frihamnen, Göteborg på festivalen West Coast Riot.

Bandmedlemmar
Nuvarande medlemmar
 Bert McCracken – sång, keyboard, piano (2001– )
 Jeph Howard – basgitarr, bakgrundssång (2001– )
 Dan Whitesides – trummor (2006– )

Tidigare medlemmar
 Quinn Allman – gitarr, bakgrundssång (2001–2015)
 Branden Steineckert – trummor (2001–2006)
 Justin Shekoski – gitarr, bakgrundssång (2015–2018)

Turnerande medlemmar
 Greg Bester – gitarr (2002)
Joey Bradford – gitarr, bakgrundssång (2018– )

Diskografi

Album
 The Used (2002)
 Maybe Memories (live) (2003)
 In Love and Death (2004)
 Berth (live) (2007)
 Lies For The Liars (2007)
 Shallow Believer (EP) (2008)
 Artwork (2009)
 Vulnerable (2012)

Singlar
 "A Box Full Of Sharp Objects" (2002)
 "The Taste Of Ink" (2003)
 "Buried Myself Alive" (2003)
 "Blue And Yellow" (2003)
 "Take It Away" )2004)
 "All That I've Got" (2004)
 "I Caught Fire" (2005)
 "Under Pressure" (2005)
 "The Bird And The Worm" (2007)
 "Liar, Liar (Burn In Hell)" (2007)
 "Pretty Handsome Awkward" (2007)
 "Blood On My Hands" (2009)

Externa länkar 

 Officiell webbplats

Amerikanska rockgrupper
Amerikanska post-hardcore-grupper
 
Musikgrupper bildade 2001
Musikgrupper från Utah
Annelise Reenberg

Annelise Reenberg, född 16 september 1919, död 12 december 1994, var en dansk fotograf, manusförfattare och regissör. Hon är dotter till skådespelaren Holger Reenberg och syster till skådespelaren Jørgen Reenberg

Regi i urval 
1958 – Styrmand Karlsen

 
1966 – Min søsters børn
1970 – Husarernas mandomsprov

Filmmanus
1966 – Min søsters børn

Filmfoto

Externa länkar

Danska filmregissörer
Danska manusförfattare
Kvinnor
Födda 1919
Avlidna 1994
Nanna Stenersen

Nanna Stenersen, född 26 januari 1914 i Oslo, död 22 juni 1977 på samma ort, var en norsk skådespelare.

Stenersen debuterade 1933 på Carl Johan Teatret och var senare knuten bland annat till Centralteatret och Oslo Nye Teater. Med glans spelade hon i revyer, komedier och operetter; hon var Polly i Bertolt Brechts Tolvskillingsoperan, spelade titelrollen i Hervés Nitouche och uppträdde i alla Finn Bøs sommarspel. Hon visade sig också som en klok människokännare i allvarligare roller, men är bäst ihågkommen för sin insats inom norsk film, från debuten mot Hauk Aabel i Jeppe på bjerget (1933) via den sofistikerade läkarfrun i Den farlige leken (1942) till den bombastiska kammarjungfrun i Fjols til fjells (1957).

Filmografi (urval)

Källor

Noter

Externa länkar

Norska skådespelare under 1900-talet
Födda 1914
Avlidna 1977
Kvinnor
Skådespelare från Oslo
Oscar Hemberg

Olof Oscar Hemberg född 26 juli 1881 i Östraby, Malmöhus län, död 14 maj 1944, var en svensk redaktör, manusförfattare och filmproducent. Han skrev under pseudonymnamnet Gammel-Olle. Hemberg genomförde tillsammans med Anton Karlgren en radikal modernisering av Dagens Nyheter i början på 1900-talet.

Yrkesverksamhet
Efter studierna vid Lunds folkskollärareseminarium blev han medarbetare och senare redaktionssekreterare i Malmö-Tidningen 1901–1905. Han fortsatte sedan karriären i Stockholm där han var redaktionssekreterare vid Dagens Nyheter 1905–1916, avdelningschef vid Svenska Biografteatern och dess efterföljare AB Svensk Filmindustri 1916–1926. Han var direktör för Filmaktiebolaget Isepa 1926–1927. Han blev ass production manager för Deutsche Filmunion i Berlin 1928, andre redaktör i Stockholms-Tidningen 1929. Han arbetade som frilans inom journalistik och filmproduktion från 1930. Han var medlem i Publicistklubben från 1906 och revisor i denna förening under tiden 1917–1919.

Familj
Han var till 1909 gift med Clara Laurentia Antonsson (1883–1955), med vilken han hade barnen Ann-Lis Hemberg (1905–1975), Maj Hemberg (1906–1992), konstnär, och Britt Brantcheva (1909–1963). I december samma år (1909) gifte han om sig med Hildur Holgersson (1891–1976), med vilken han hade sonen Björn Hemberg (1911–1977), disponent.

Filmografi

Filmmanus i urval

 

1936 – Raggen - det är jag det

Producent i urval

Roller

Teater

Manus

Källor

Noter

Externa länkar

Svenska manusförfattare under 1900-talet
Svenska filmproducenter
Män
Födda 1881
Avlidna 1944
Personer från Östraby socken
Martin Bodin

Lars Olof Martin Bodin, född 23 september 1903 i Klinte på Gotland, död 7 oktober 1976 i Sollentuna, var en svensk filmfotograf.

Bodin var anställd vid Svensk Filmindustri 1930–1968 därefter på TRU. Vid Biennalen i Venedig 1950 tilldelades han priset Premio Internazionale per la Fotografia för fotot av filmen Bara en mor. Han är begravd på Silverdals griftegård.

Filmfoto i urval

Referenser

Externa länkar 
 
 

Svenska filmfotografer
Svenska fotografer under 1900-talet
Personer från Klinte socken
Gravsatta på Silverdals griftegård
Födda 1903
Avlidna 1976
Män
Pliska

Pliska (Плиска) var Bulgariens huvudstad mellan 681 och 893. Enligt en bulgarisk krönika grundades staden av khanen Asparuch. Det omnämns som Pliskusa av Georgios Kedrenos och Anna Komnena. Det hade en yta av 23 km² och omgärdades av en vallgrav och jordvallar. Den inre fästningens väggar var 2,6 meter tjocka och omkring 12 meter höga.

Pliska intogs av den bysantinska armén 811, men de slogs snart tillbaka av khanen Krum i slaget vid Pliska. Khan Omurtag förde in hantverkare och konsthantverkare för att förbättra staden. 886 grundade Boris I Pliskas litterära skola (efter 893 Preslavs litterära skola) som leddes av Naum av Preslav.

892 skedde ett hedniskt uppror i staden, som leddes av kung Vladimir. Efter att upproret slagits ned blev Vladimir avsatt och Boris I:s tredje son, Simeon, sattes på tronen. Ett av hans första beslut som kung var att flytta huvudstaden till Preslav, en befäst stad i närheten av Pliska, troligen på grund av det starka hedniska inflytandet i den gamla huvudstaden. 

Pliskas betydelse sjönk gradvis under 900-talet då makt och tillgångar samlades i Preslav. Staden förstördes under anfallen från de kievska ruserna och Bysantinska riket mellan 969 och 972 och återuppbyggdes inte därefter. 

Staden Pliskas ruiner ligger 3 kilometer norr om den nuvarande byn Pliska. Platsen för staden är numera ett nationellt arkeologiskt reservat.

Det nutida Pliska

Under det osmanska styret hade byn tre kilometer söder om staden som sedan 1947 kallas Pliska namnet Aboba fram til 1925, då namnet ändrades till Pliskov, en variant av det nuvarande namnet.  

Bulgariens historia
Olle Sahlin (musiker)

Olle Sahlin (Karl Olof Sahlin), född 7 mars 1914 i Stockholm, död 22 september 1960 i Stockholm, var en svensk musiker och orkesterledare.

Olle Sahlin spelade bland annat gitarr och banjo. Han var far till översättaren Olle Sahlin. De är begravda på Skogskyrkogården i Stockholm.

Filmografi, roller 

1938 – Musik och teknik (kortfilm)

Källor 
  
 Sahlin, Karl Olof på SvenskaGravar.se

Externa länkar 
 
 

Svenska gitarrister
Svenska banjospelare
Svenska musiker under 1900-talet
Musiker från Stockholm
Gravsatta på Skogskyrkogården i Stockholm
Födda 1914
Avlidna 1960
Män
Holger Rosenquist

Holger Ferdinand Rosenquist, född 9 mars 1907 i Boden i Norrbottens län, död 30 januari 1992 i Hedvig Eleonora församling i Stockholm, var en svensk koreograf och danspedagog.

Rosenquist är gravsatt i minneslunden på Skogskyrkogården i Stockholm.

Filmografi roller

Koreografi

Referenser

Externa länkar 
 
 

Svenska dansare under 1900-talet
Svenska koreografer under 1900-talet
Svenska danspedagoger
Personer från Överluleå socken
Gravsatta på Skogskyrkogården i Stockholm
Födda 1907
Avlidna 1992
Män
Hans Björnbo

Hans Alfred Emanuel Björnbo, född Jönsson den 5 januari 1911 i Oscars församling, Stockholm, död den 3 augusti 1994 på Lidingö, var en svensk skådespelare.

Biografi
Björnbo var son till dåvarande vaktmästaren, senare källarmästaren vid Hotell Continental, Örebro, Carl Jönsson och hans hustru Anna Dorotea, född Tonström. Han hade en bror, Svante, och en syster. 

Han studerade vid Julia Håkanssons teaterskola tillsammans med bland andra Hilding Gavle, Margit Geijer och Greta Rylander innan han rekryterades till Teatern vid Sveavägen.

Filmografi

1936 – 33.333
1936 – Stackars miljonärer

1938 – Du gamla du fria
1938 – Styrman Karlssons flammor 
1938 – Blixt och dunder
1938 – Du gamla du fria
1938 – Karriär 
1938 – Bara en trumpetare
1940 – Romans
1942 – Livet på en pinne
1942 – Kvinnan tar befälet
1943 – Anna Lans
1943 – Hans Majestäts rival
1944 – På farliga vägar
1944 – En dotter född
1945 – Kungliga patrasket
1946 – Pengar - en tragikomisk saga
1946 – Det glada kalaset

1948 – Kärlek, solsken och sång
1961 – Pärlemor

Teater

Roller (ej komplett)

Källor

Fotnoter

Externa länkar

Svenska scenskådespelare
Svenska skådespelare under 1900-talet
Skådespelare från Stockholm
Födda 1911
Avlidna 1994
Män
Naum av Preslav

Sankt Naum av Preslav eller Sankt Naum av Ohrid, född cirka 830, död 23 december 910, var en medeltida bulgarisk lärd, författare och lärare. Det finns lite information om hans liv före ankomsten till Bulgarien. Enligt hagiografin om Kyrillos och Methodios av Klemens av Ohrid deltog Naum i deras missionerande verksamhet i Stormähren och prästvigdes 867 eller 868 i Rom. 

885 utvisades Naum från Stormähren efter att ha suttit fängslad ett tag på grund av hans motstånd mot det tyska prästerskapet där. Samma år eller året därpå återvände han till det första bulgariska riket tillsammans med Klemens av Ohrid, Sava, Angelarios och möjligen Gorazd (enligt andra källor var Gorazd redan död vid det tillfället). 

Naum var en av grundarna av Pliskas litterära skola (senare Preslavs litterära skola) där han verkade mellan  886 och 893. Efter att Klemens utsetts till biskop av Drembica (Velika) 893 fortsatte Naum Klemens arbete vid  Ohrids litterära skola. 905 grundade Naum ett kloster vid Ohridsjön, som senare fick hans namn.

Referenser 

Födda 830
Avlidna 910
Bulgariska helgon
Makedonska helgon
Personer i Bulgariens historia
Personer i Nordmakedoniens historia
Män
Camillo Pilotto

Camillo Pilotto, född 6 februari 1890 i Rom Italien död 27 maj 1963 i Rom, var en italiensk skådespelare.

Filmografi (urval)
1961 - Marco Polo
1953 - Under eviga toner 
1950 - Pompejis undergång
1947 - Furia 
1947 - Robin Hood från Romagna

Externa länkar

Italienska skådespelare under 1900-talet
Män
Födda 1890
Avlidna 1963
Skådespelare från Rom
Lennart Pilotti

Lennart Umberto Pilotti, född 6 november 1912 i Matteus församling i Stockholm, död 27 maj 1981 i Högalids församling i Stockholm, var en svensk målare och skådespelare. Han var son till musikern Umberto Pilotti och gifte sig 1941 med skådespelaren Sol-Britt Agerup.
 
Pilotti studerade konst för Carl Wilhelmson 1928 och senare freskomålning för Augusto Conte. Hans tidiga målningar omfattade dels färgromantiska arbeten, dels abstrakta rörelser och formstudier. Han har bland annat avbildat Wättingeströmmen från Bullerön vid sitt tidiga fritidshus i Nyfors, Tyresö.

Senare kom han i beröring med den expressionistiska göteborgsskolan. Pilotti är gravsatt i minneslunden på Skogskyrkogården i Stockholm.

Representerad 
 Eskilstuna konstmuseum
 Västerås kommun

Filmografi 
 - som Erkas andre son
 - som en slagskämpe
 - som en tavelförsäljare
 - som vittne på polisstation.
 - som ovälkommen gäst

 - som tysk munk

Teater

Roller (ej komplett)

Källor

Externa länkar 
 
 
 

Svenska målare under 1900-talet
Svenska skådespelare under 1900-talet
Konstnärer från Stockholm
Skådespelare från Stockholm
Gravsatta på Skogskyrkogården i Stockholm
Födda 1912
Avlidna 1981
Män
Dobritj (region)

Dobritj är en region (oblast) i nordöstra Bulgarien, på gränsen till Rumänien vid Svarta havet, med 176 145 invånare (2017). 

Huvudort är staden Dobritj. Regionen är indelad i åtta kommuner (obsjtina) Baltjik, Dobritj, Dobritj-Selska, General-Tosjevo, Kavarna, Krusjari, Sjabla och Tervel.

Kartor

Referenser

Externa länkar 

Bulgariens oblast