kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Bergstingsrätt

Utdrag ur drottning Kristinas Bergsordning för Järnbergslagerna 1649 
§28. Gruvfogden skall ock hava makt att sätta i fängelset / eller ock taga lyfte för honom till gruveting / så framt saken livet angår : Hvar ock icke / utan där någon anrättar något perlemente / anten uppe vid / eller nedre i gruvan / eller ock sätter sig upp emot gruvfogden / den samme skal hava förbrutil gruvan 50 daler / förmår han ej böta / då löse sig med gatlopp / vilken sak ej behöves andragas på Landstinget / utan på gruvtinget / av anhörige bergmästaren / gruvfogden och gruvornas förmän skärskådas och avdömt varda.
Bergstingsrätt var namn på specialdomstolar i järnbergslagerna, vilka judiciellt lydde under Bergskollegium som övre domsinstans för bergsverksfrågor och närmaste stads- eller landsrätt för allmänna mål. Silver- och kopparbergslagerna i Sala och Falun hade gruvrätter. Namnet Bergstingsrätt förekommer 1756-1851, medan den rättsliga instansen i drottning Kristinas bergsordning i Järnbergslagerna från 1649 kallas gruvrätt.

Enligt drottning Kristinas bergsordning skulle en gruvfogde hålla ordning på bergsmännen i bergslaget. Vid Järnbergslagernas gruvor skulle tingshus uppföras, där gruvting skulle hållas minst en gång per år och oftare om så behövdes. Där skulle kronans bergmästare sammakalla ortens smeder, mästersvenner och lärlingar, andra hantlangare och tjänstefolk vid järnbruken, deras husbönder och åldermannen. En bergsskrivare skulle föra protokoll. Bisittarna skulle biträda bergmästaren i mål som straffades lägre än med 50 daler i böter; medan allvarligare fall gick till Bergskollegiet. Vid rättegångar skulle assessorer från Bergskollegiet närvara, och om de ej kunde skulle de utse två beskedlige män. Tingsordningen skilde sig från Kopparbergslagen i Falun, som samtidigt fick en egen bergsordning med annorlunda lydelse.

Bergstingsrätterna som de kallades från 1756 bestod av en bergmästare som ordförande samt  bergsnämndemän som bisittare. Bergsfogden var till och med 1855 bergstingens åklagare. De rättsbetjänter som arbetade vid bergstingsrätt eller i ett bergslag benämndes bergsgevaldiger.

Fram till och med 1700-talet hade bergstingsrätterna domsmakt både i civila mål och i mål som rörde bergsverks- och gruvrörelsen. Mål som de handhade var till exempel slagsmål, stölder, och utebliven betalning. Brottmål för allvarligare brott som dråp dömdes i stället i häradsrätter. Bergstinget sammankallade två gånger per år.

Bergstingsrätterna avskaffades 1852 och deras domsrätt överfördes då till de allmänna domstolarna. Detta skedde samtidigt som andra specialdomstolar avskaffades under intryck av liberalismens uppfattning om att en gemensam lagstiftning ("likhet inför lagen") skulle utjämna skillnaderna i ståndssamhället.

Se även
Gruvrätt
Bergsrätt

Källor

 https://web.archive.org/web/20140616032502/http://xml.ra.se/Forvaltningshistorik/10_Bergsbruk.htm
 Johan Schmedeman, Alla Riksdagars och Mötens Besluth, volym 3

Noter

Svenska historiska domstolar
Bergsbruk
Oberto Doria

Oberto Doria var en italiensk politiker och amiral under 1200-talet.

Doria gjorde den genuesiska sjömakten till den mest fruktade på sin tid genom sin stora seger vid Meloria (6 augusti 1284) över Pisa, då Pisas med Genuas sedan länge rivaliserande sjömakt krossades.

Biografi
Oberto Doria föddes omkring 1230 i en av Genuas mäktigaste familjer. Han  tillhörde den adliga ätten D’oria som enligt legenden härstammade från Lady Auria.

Den 28 oktober 1270 blev Doria och brodern Lamba Doria valda att styra Genua, Capitano del Popolo. Familjen Doria tillhörde Ghibelline-partiet som stöttade det tysk-romerska partiet. Familjerna Fieschi och Grimaldi tillhörde Guelfi-partiet och stöttade påven och Kyrkostaten.

Sjöslaget vid Meloria
Från år 1280 pågick ett handelskrig mellan Genua och Pisa. Pisa försökte få monopol på handel med Korsika, vilket Genua försökte förhindra. Den 5 augusti 1284 anföll den genuesiska flottan under befäl av Oberto Doria Pisas flotta utanför floden Arnos mynning. Genua segrade och större delen av Pisas flotta sänktes. Fredsförhandlingar med Pisa ägde rum i Dorias hem i Genua och freds slöts 1288.

Obert Doria dog 1295.

Efterverkningar
Genua fick kontroll över Korsika och Sardinien. Av de tre maritima republikerna Venedig, Genua och Pisa, blev Genua den starkaste under 1300-talet och härskade över västra Medelhavet. Pisa återhämtade sig aldrig och blev vasallstat under Hertigdömet  Milano år 1399.

Kommentarer

Referenser
 Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia

Noter

Tryckta källor

Italienska amiraler
Personer från Genua
Födda 1200-talet
Avlidna 1200-talet
Män
Oberto
Corrado Doria

Corrado Doria var en italiensk statsman under 1200-talet, son till Oberto Doria.

Han var en av ledarna för den revolution som gjorde slut på guelfernas välde i Genua, varefter han och Oberto Spinola proklamerades till capitani della libertà genovese.

1284 deltog han i sin fars sjöseger vid Meloria.

Källor

 

Upprorsledare
Män
Personer från Genua
Corrado
Personer i Italien under 1200-talet
Lamba Doria

Lamba Doria, född 1245 i Genua, död 1323, var en genuesisk amiral.

Han är ryktbar för sin seger över den venezianske amiralen Andrea Dandolo under sjöslaget vid Curzola 8 september 1298. Segern var dyrköpt men tvingade dock Venedig till en för Genua fördelaktig fred.

Biografi
Lamba Doria föddes 1245 i en av Genuas mäktigaste familjer. Han tillhörde den adliga ätten D’oria som enligt legenden härstammade från Lady Auria.

Den 28 oktober 1270 blev Doria och brodern Oberto Doria valda att styra Genua. ’’Capitano del Popolo’’ Familjen Doria tillhörde Ghibelline-partiet som stöttade det tysk-romerska partiet.

Sjöslaget vid Korčula

Sjöslaget ägde rum den 8 september 1298 i kanalen mellan fastlandet och ön Korčula i Dalmatien. Republiken Venedigs flotta under befäl av amiral Andrea Dandolo förlorade mellan 60 och 80 galärer av de 95 deltagande. Även Genua led svåra förluster, men Lamba Doria hyllades som nationalhjälte när han återkom till sin hemstad.

Kommentarer

Referenser
 Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia

Noter

Tryckta källor

Italienska amiraler
Personer från Genua
Födda 1245
Avlidna 1323
Män
Lamba
Filippo Doria

Filippo Doria var en genuesisk amiral. Han gjorde 1350 ett förhärjande sjötåg till de venezianska kusterna. 1355 bemäktigade han sig genom förräderi Tripolis, som levde i fred med Genua. Detta fick till följd att han för en tid blev landsförvisad av sina landsmän.

Källor

Italienska amiraler
Personer från Genua
Födda 1300-talet
Avlidna 1300-talet
Män
Filippo
Paganino Doria

Paganino Doria var en genuesisk amiral under 1300-talet. 

Han utmärkte sig särskilt under det tredje kriget mellan Republiken Genua och Republiken Venedig. 1352 besegrade han den venezianska flottan under Niccolò Pisani utanför Konstantinopel och tvang kejsar Johannes Kantakuzenos att stänga de grekiska hamnarna för venezierna, och att ge genueserna fullständig handelsfrihet. De stora förlusterna han led under denna drabbning hade dock som följd att han 1353 miste sitt befäl. 1354 återfick han sitt befäl och vann 3 november samma år vid Porto Longo en stor seger över Pisani, som blev fångad tillsammans med hela sin flotta. Detta ledde till att Venedig blev tvunget att sluta fred med Genua.

Källor

Italienska amiraler
Födda 1300-talet
Avlidna 1300-talet
Män
Personer från Genua
Paganino
Hosjön, Falun

Hosjön är en sjö i Falu kommun i Dalarna och ingår i . Sjön har en area på  kvadratkilometer och ligger  meter över havet. Sjön avvattnas av vattendraget Korsnäsströmmen.

Sjön fylls på av Sundbornsån och rinner via Korsnäs ström ut i Runn. Den ingår således i Svärdsjövattendragets vattensystem. På den södra sidan av sjön ligger Falu-stadsdelen Hosjö, medan det på den norra sidan är landsbygd. Bland annat är Rottneby herrgård beläget norr om Hosjön. I öster finns en vik som heter Romsarvsviken. Att gå runt sjön innebär en promenad på ca 6-8 kilometer.

I Hosjöns vatten lever bl.a. abborre, mört, gädda och musslor.

Delavrinningsområde 
Hosjön ingår i delavrinningsområde (672153-149573) som SMHI kallar för Utloppet av Hosjön. Medelhöjden är  meter över havet och ytan är  kvadratkilometer. Räknas de 188 avrinningsområdena uppströms in blir den ackumulerade arean  kvadratkilometer. Lillälven som avvattnar avrinningsområdet har biflödesordning 2, vilket innebär att vattnet flödar genom totalt 2 vattendrag innan det når havet efter  kilometer. Avrinningsområdet består mestadels av skog (57 procent). Avrinningsområdet har  kvadratkilometer vattenytor vilket ger det en sjöprocent på  procent. Bebyggelsen i området täcker en yta av  kvadratkilometer eller 10 procent av avrinningsområdet.

Se även 
 Lista över insjöar i Falu kommun

Källor

Externa länkar 
 
 
 

Insjöar i Dalälvens avrinningsområde
Insjöar i Dalarna
Insjöar i Falu kommun
Insjöar i Sverige om minst en kvadratkilometer
Luciano Doria

Luciano Doria var en genuesisk amiral under 1300-talet, bror till Pietro Doria.

Han utmärkte sig i Chioggia-kriget (1379-81), då han fråntog venezianerna Rovigo, Grado och Carole. Han vann sin sista sjöseger vid Pola, där han stupade 29 maj 1379.

Källor

Italienska amiraler
Personer från Genua
Födda 1300-talet
Avlidna 1379
Män
Luciano
Rien Poortvliet

Rien Poortvliet, född 7 augusti 1932, död 15 september 1995, var en nederländsk konstnär. 

Poortvliet är mest känd för sina illustrationer av tomtar i böckerna Tomtar och Tomtarnas hemligheter, båda med text av Wil Huygen (1922-2009).

På svenska har också givits ut boken Hundar, där Poortvliet beskriver olika hundraser i ord och bild och ger personliga tips kring hur man ska hantera sin hund.

Poortvliet signerade sina verk "rien*".

Bibliografi (på svenska)
Text och bild
 Markens djur och himlens fåglar: viltet i naturen (översättning Ulla Behrens, textbearbetning och red.: Nils Hermansson, Jacob Boëthius, 1975)
 Hundar (Braaf) (översättning Nenne Runsten, Rabén & Sjögren, 1983)
 Noaks ark eller Äras den som äras bör (De ark van Noach of Ere wie ere toekomt) (översättning Sonja Berg Pleijel, Rabén & Sjögren, 1985)
 Tomtenissen som inte vill åka på semester (Van een kabouter die niet met vakantie wil) (översättning Angelike Trap-Sundin, Kok, 1997)

Endast bild
 Wil Huygen: Tomtar (Leven en werken van de kabouter) (översättning Birgitta Dalgren, Rabén & Sjögren, 1979)
 Wil Huygen: Tomtarnas hemligheter (De oproep der kabouters) (översättning Birgitta Dalgren, Rabén & Sjögren, 1982)
 Wil Huygen: I tomtarnas värld (svensk text av Mona Eriksson, Citadell, 1988)
 Wil Huygen: Boken om Gubben Blund och sömnens ABC (Het boek van Klaas Vaak en het ABC van de slaap) (översättning Sven Christer Swahn, Rabén & Sjögren, 1989)

Externa länkar

 Dödsannons för Wil Huygen (på nederländska)
 Rien Poortvliet Museum (på nederländska)

Nederländska konstnärer under 1900-talet
Män
Födda 1932
Avlidna 1995
Carin Holmberg

För skidåkaren med samma namn, se Carin Holmberg.

Carin Holmberg, född 1959, är en svensk feminist, sociolog, författare och forskare vid Centrum för genusstudier vid Stockholms universitet.

Hennes mest uppmärksammade verk är hennes doktorsavhandling 1993 i sociologi med titeln Det kallas kärlek: en socialpsykologisk studie om kvinnors underordning och mäns överordning bland unga jämställda par. Avhandlingen är baserad på intervjuer med 10 unga par som anser sig vara jämställda, men i boken framgår ändå tydliga könsrelaterade maktrelationer. Den har beskrivits som 'en modern oumbärlig klassiker.'

Publikationer (urval)
2004 - (med Viveka Enander) Varför går hon? Om misshandlade kvinnors uppbrottsprocesser  
2003 - Med husbondens röst: Om våld mot djur i misshandelsrelationer 
1996 - Det kallas manshat, ny utgåva 2003 
1993 - Det kallas kärlek (doktorsavhandling)

Referenser

Externa länkar
Carin Holmbergs hemsida

Svenska feminister
Svenskspråkiga författare
Personer verksamma vid Stockholms universitet
Födda 1959
Kvinnor
Alumner från Göteborgs universitet
Levande personer
Författare från Stockholm
Svenska författare under 1900-talet
Svenska författare under 2000-talet
Pietro Doria

Pietro Doria, död 1380, var en genuesisk ädling, bror till Luciano Doria och dennes efterträdare som amiral. 

Han lyckades 1379 att bemäktiga sig Chioggia, men blev där instängd av Vettor Pisani i spetsen för Venedigs sjömakt. Doria avvisade alla fredsanbud och stupade följande år för en kanonkula, varefter hans flotta kapitulerade.

Källor

Italienska amiraler
Personer som stupat i strid
Personer från Genua
Födda 1300-talet
Avlidna 1380
Män
Pietro
Puka

För pukan i västerländsk konstmusik, se timpani.

En puka, eller tom-tom, är ett slagverksinstrument med bestämd tonhöjd. Pukan härstammar från Orienten och kom till Europa under 1100- och 1200-talen.

Det finns olika typer av pukor. Den ena varianten används i trumset, ofta under benämningen tom-tom. Den andra används i orkestrar, ofta benämnd som timpani (efter italienskans ord) eller orkesterpuka.

De pukor, golvpuka, stora hängpuka och lilla hängpuka, som används till trumset är cylindriska och har två skinn: slagskinn och underskinn. Både slagskinnet och underskinnet kan stämmas i olika tonhöjder och för ett rent ljud kan man exempelvis stämma underskinnet en kvart eller en kvint högre eller lägre än slagskinnet, men att pukorna är rent stämda eller ej är oftast oviktigt eftersom de inte är melodiinstrument – majoriteten trumslagare eftersträvar inte rena toner, utan snygga blurriga ljud, och de är upp till var och en att skapa genom stämning av skinnen och eventuell dämpning. Det ingår vanligtvis tre eller två pukor i ett typiskt trumset, standardstorlekar är diametrar på 10", 12" (hängpukorna) och 16" (golvpukan).

Eftersom puka är ett högst generellt ord för olika sorters trummor, föredrar en del trumslagare att använda det engelska ordet för trumsetpukor: tom eller tom-tom.

Se även 
 Timbales
 Slagverk
 Timpani
 Membranofon

Referenser

Externa länkar

Slagverk
Solfilmen

Solfilmen är ett inslag i Sveriges Televisions nyhetsprogram Aktuellt, som visar vilka tider solen går upp och ner på några orter i Sverige. Solfilmen hade premiär den 21 mars 1963 och visas en gång i veckan, vid Aktuellts 21.00-sändning på måndagar från en vecka efter vintersolståndet och fram till sommarsolståndet. Orterna är Lund, Stockholm, Kiruna (sedan 2002) och Lycksele (sedan 2008).

Filmen gjordes på uppdrag av Aktuellt-chefen Åke Söderquist i mars 1963 och visades första gången 21 mars 1963, och var från början svartvit. Den ursprungligen 28 sekunder långa filmen gjordes 1969 48 sekunder lång för färg-tv och senare sänds en nyare version i 16:9-format. Tecknare var Sverker Lund (1933-2019) och fotograf Béla Thinsz. Ardy Strüwer bidrar med basfiolspel. Det var bråttom att få den klar i tid till vårdagjämningen. Titelmelodin är en instrumental variant av den franska folkmelodin Le fiacre (Hästdroskan) i en inspelning från en 78-varvare i en jazzig version inspelad av Roberto Valentino. Det är tecknaren Sverker Lund själv som gäspar och suckar i filmen. Lund fick 165 kronor i arvode för uppdraget. Han kallade själv sin film Gäsper.

Filmen skulle ursprungligen bara visas fram till midsommar 1963 men tittarna protesterade och den återkom.

Handling
Solen, här personifierad, stiger upp över södra Sverige om morgonen, medan tuppen hörs gala. Solen förflyttar sig sedan över Sverige, för att till slut bli trött och gäspa då kvällen kommer. Solen går då ner i Norra Norrland, och lägger sig slutligen ner på ett moln och sover under natten.

Nya orter 
År 2002 ersattes Luleå med Kiruna i Solfilmen. Enligt Aftonbladet var det efter tio års påtryckningar från en Kirunabo som ansåg att någon ort norr om polcirkeln skulle finnas representerad för att sörlänningar skulle få en uppfattning om midnattssolen.

28 mars 2008 tillkom Lycksele. I mars 2008 påbörjades en omröstning på Aktuellts webbplats där en fjärde ort skulle väljas. På grund av misstanke om röstfusk stoppades omröstningen den 13 mars sedan minst 60 361 röster avlagts vid ett tillfälle då Östersund fått 36 procent av rösterna. Den egentliga ledaren var Härnösand. Chefen för Aktuellt, Eva Landahl, meddelade efter att fusket uppdagats att orten istället skulle utses genom lottdragning i programmet Go'kväll. Lottningen utfördes av Beppe Starbrink och Sverker Olofsson. Lycksele valdes över de andra orterna Robertsfors, Vilhelmina, Härnösand, Östersund, Sollefteå, Umeå, Skellefteå, Sundsvall och Kramfors.

TV4:s solfilm 
Numera visar också Nyheterna på TV4 en egen variant av solfilm. Till skillnad från SVT:s solfilm visas den varje vecka, efter en omröstning på TV 4:s webbplats där TV4 frågade om tittarna ville se den året runt.

Referenser 

TV-program i SVT
Svenska animerade TV-serier från 1960-talet
Solen
Under Bagdads måne

Under Bagdads måne, amerikansk musikalfilm från 1955 regisserad av Vincente Minnelli, baserad på en teaterpjäs från 1911. Filmen hade svensk premiär den 12 november 1956.

Handling 
En enkel poet i Bagdad lyckas lura till sig en påse pengar från en rik man. En kort tid kan han leva i lyx, men snart fängslas han och döms till döden. Med sin vältalighet blir han istället hovtrollkarl. Den unge kalifen brukar ge sig ut förklädd och vid ett sådant tillfälle har han träffat poetens dotter Marsinah och förälskat sig i henne.

Om filmen 
Filmen bygger på pjäsen Kismet, en treaktare skriven 1911 av Edward Knoblauch, som senare bytte namn till Edward Knoblock. Titeln betyder "öde" på turkiska och urdu. Pjäsen spelades först i London i två år och hade sedan premiär i USA. Senare sattes den upp igen, bland annat 1953 som populär musikal.

Detta var fjärde gången som pjäsen spelades in som film. Tidigare filmer gjordes 1920, 1930 och 1944. Den senare filmen hade titeln Kalifen i Bagdad.

Medverkande 
 Howard Keel - Poeten
 Ann Blyth - Marsinah
 Vic Damone - kalifen
 Sebastian Cabot - vesiren
 Dolores Gray - Lalume, vesirens hustru

Filmer 1955
Amerikanska musikalfilmer
Irak på film
Engelskspråkiga filmer
Filmer i regi av Stanley Donen
Filmer i regi av Vincente Minnelli
Bagdad på film
Filmer från Metro-Goldwyn-Mayer
Svart extas

Svart extas (originaltitel: Cabin in the Sky) är en amerikansk musikalfilm från 1943 i regi av Vincente Minnelli. Filmen hade svensk premiär den 29 januari 1944. Filmen blev nominerad till en Oscar för bästa sång.

Alla roller i filmen spelas av svarta skådespelare, något som var unikt när filmen gjordes.

Rollista i urval 
 Ethel Waters - Petunia Jackson  
 Eddie 'Rochester' Anderson - Little Joe Jackson  
 Lena Horne - Georgia Brown  
 Louis Armstrong - trumpetaren  
 Rex Ingram - Lucius / Lucifer Jr.  
 Kenneth Spencer - Generalen / Pastor Green  
 John William Sublett - Domino Johnson 
 Oscar Polk - diakonen / Fleetfoot  
 Mantan Moreland - First Idea Man  
 Willie Best - Second Idea Man  
 Butterfly McQueen - Lily

Externa länkar 

 

Filmer 1943
Amerikanska musikalfilmer
Engelskspråkiga filmer
Amerikanska filmer baserade på pjäser
Filmer i regi av Vincente Minnelli
Filmer i regi av Busby Berkeley
Svartvita filmer
Filmer om livet efter döden
Filmer bevarade i National Film Registry
Filmer från Metro-Goldwyn-Mayer
Giovanni Andrea Doria

Giovanni Andrea Doria, född 1539, död 1606, var en italiensk amiral, brorsons son och adoptivson till Andrea Doria. 

Han fick 1556 befälet över den i Filip II:s tjänst stående genuesiska flottan och anförde 1560 en spansk här vid belägringen av Tripolis. Sedan han 1564 vunnit en sjöseger över osmanerna vid Korsika blev han befälhavare för en spansk eskader som skulle hjälpa Republiken Venedig att försvara Cypern. Han gjorde dock ingen nytta i försvaret av ön, som föll för osmanerna. 1571 deltog han i slaget vid Lepanto, men där gjorde han inget större väsen av sig.

Källor

Personer i Italien under 1500-talet
Män
Födda 1539
Avlidna 1606
Personer från Genua
Giovanni
Basic English

Basic English är en förenklad variant av engelska som utarbetades på 1920-talet av Charles Kay Ogden. Ordförrådet reducerades till 850 grundord. Syftet med Basic English var att underlätta engelskans utveckling till ett världsspråk; dock har det aldrig rönt någon framgång.

Se även
Simple English Wikipedia

Engelska
Konstgjorda språk
Angelo Secchi

Pietro Angelo Secchi, född 29 juni 1818 i Reggio nell'Emilia, död 26 februari 1878 i Rom, var en italiensk astronom.

Secchi var medlem av jesuitorden och levde efter sin prästvigning flera år i Rom, men blev vid revolutionen 1848 fördriven och tog sin tillflykt till USA, där han blev professor i fysik och matematik vid Georgetown College i Washington, D.C. Redan 1849 blev han återkallad till Rom som Francesco de Vicos efterträdare som professor i astronomi vid Collegio Romano. Där inrättade han det nya observatoriet vid denna institution och utvecklade som chef för detta observatorium en mycket omfattande och betydelsefull vetenskaplig verksamhet.

Secchis arbeten omfattar en mängd olika områden av den praktiska astronomin, meteorologin och geofysiken samt framförallt astrofysiken, för vilken han blev en av de främsta pionjärerna. Han ägnade sig med iver åt spektralanalysens användning på himlakropparna, i synnerhet fixstjärnorna, och uppställde den första spektralklassificeringen för stjärnorna.

Han utförde de första noggrannare undersökningarna över solens värmestrålning, och hans teori för solens konstitution var av grundläggande betydelse. Bland hans arbeten inom den praktiska astronomin kan framhållas observationer över dubbelstjärnorna. Han utövade en mycket omfattande skriftställarverksamhet och var från 1851 utgivare av Collegio Romano-observatoriets publikationer.

Kratern Secchi och bergskedjan Montes Secchi på månen har fått sina namn efter honom. Även kratern Secchi på Mars och asteroiden 4705 Secchi är uppkallad efter honom. 

Secchi var också den som år 1865 gjorde de allra första mätningarna av siktdjup i Medelhavet. Till sin hjälp hade han en skiva som sänktes ned i vattnet tills den inte längre syntes. En sådan skiva kallas idag för secchiskiva.

Bibliografi (urval) 

 Le soleil, exposé des découvertes modernes sur la structure de cet astre (1870; andra upplagan 1876; tysk upplaga 1872)
 L'unità delle forze fisiche (1869; andra upplagan 1874; fransk upplaga 1874; tysk upplaga 1876)
 Le stelle (1877; tysk upplaga 1878)

Källor

Externa länkar 

Italienska astronomer under 1800-talet
Italienska professorer
Födda 1818
Avlidna 1878
Män
Personer från Reggio nell'Emilia
Dirk Jan de Geer

Dirk Jan de Geer, född 14 december 1870, död 28 november 1960, var en konservativ nederländsk politiker. Han var premiärminister i Nederländerna 1926–1929 och 1939–1940.

de Geer blev juris doktor i Utrecht 1895. Han var borgmästare i Arnhem 1907–1922 och medlem av generalstaternas andra kammare som representant för det kristligt-historiska partiet. År 1922 inträdde han som finansminister i Charles Ruijs de Beerenbroucks ministär men avgick i augusti 1923 på grund av meningsskiljaktigheter rörande ett flottanslag. Augusti-november 1925 var han inrikesminister och jordbruksminister i Hendrikus Colijns ministär. 4 mars 1926 trädde han i spetsen för en expeditionsministär, inom vilken han även övertog finansministerposten. Regeringen satt till augusti 1929, då den avlöstes av Beerenbroucks, i vilken de Geer ingick som finansminister. Han misslyckades 1940 med ett försök att förhandla fram ett fredsavtal mellan Tyskland och Storbritannien. Efter den tyska ockupationen följde han först drottning Vilhelmina i exil, men återvände snart. Efter kriget fråntogs han flera utmärkelser, exempelvis hederstiteln statsminister.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Noter

Nederländernas regeringschefer
Nederländernas finansministrar
Borgmästare i Nederländerna
Nederländska politiker under 1900-talet
Dirk Jan
Födda 1870
Avlidna 1960
Män
Svensk uppslagsbok
Alumner från Utrechts universitet