kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Pienza

Pienza är en kommun (på italienska comune) i provinsen Siena i regionen Toscana i Italien. Kommunen hade  invånare (2018).

Den mest kända platsen i kommunen är det pittoreska Val d'Orcia. Både Val d'Orcia och staden Pienzas historiska centrum har fått världsarvsstatus.

Pienza hette ursprungligen Corsignano och var en liten borgo utan någon nämnvärd betydelse då påven och renässanshumanisten Pius II (född 1405 som Aenas Silvius Piccolomini i staden) efter att han blivit vald till påve 1458 lät bygga om staden enligt en idealistisk stadsplanering. Staden bytte 1462 namn till sitt nuvarande namn och är sen dess ett tydligt exempel på den tidiga renässansarkitekturen känd som quattrocento.

Pius lät i sin helhet återställa den förfallna samlingen av hus och gav den florentinska arkitekten Bernardo Rossellino uppdraget att återuppbygga staden som ett humanistiskt ideal med ett urbant centrum kring en piazza med en katedral mitt emot Palazzo communale. Rossellino skapade också Palazzo Piccolomini sammanlänkat med Palazzo Borgia framför torget.

Referenser

Externa länkar 

 Pienzas officiala webbplats
 UNESCO World Heritage Centre - Historic Centre of the City of Pienza

Kommuner i provinsen Siena
Orter i Toscana
Världsarv i Italien
Tajo

Tajo (latin Tagus, spanska Tajo, portugisiska Tejo) är en 1 038 km lång flod på Iberiska halvön. Tajo flyter västerut, söder om Madrid genom hela Spanien och tvärs över Portugal där den mynnar i Atlanten vid Lissabon. 716 km finns på den spanska sidan och 275 km på den portugisiska. Den näst längsta bron i Europa, Vasco da Gama-bron i Lissabon korsar bland annat floden. Avrinningsområdet är ungefär 80 100 km², det näst största på Iberiska halvön (efter Duero/Douro). Medelflödet vid mynningen är 444 m³/s. Namnet Tajo betyder klyftan på grund av flodbäddens branta dalväggar; spanska tajo 'klyfta', 'ravin'.

Bildgalleri

Referenser

Externa länkar 

Vattendrag i Spanien
Vattendrag i Portugal
Tajos avrinningsområde
Harold Innis

Harold Adams Innis, född 5 november 1894 i Otterville, Ontario, död 8 november 1952, var en kanadensisk ekonomihistoriker. Han myntade uttrycket "the bias of communication", som syftar på den kommunikationstekniska utvecklingens betydelse för samhällsutvecklingen i stort. Han dog i cancer 1952.

Han studerade vid McMaster University och deltog därefter i först världskriget där han tjänstgjorde vid fronten i Frankrike och skadades i slaget vid Arras 1917. Hans krigserfarenheter präglade hans tänkande och han blev intresserad av imperiebyggande länder och förhållandet mellan imperier och marginaliserade kolonier. Strax efter att han återvänt till Kanada tog han en mastersexamen (M.A.) vid McMaster University och sedan en doktorsexamen (Ph.D.) vid University of Chicago. 1920 började han undervisa i politisk ekonomi vid University of Toronto, där han stannade till sin död.

I slutet av sitt liv skrev Innis ett antal artiklar om kommunikation, som fått betydelse inom området kritisk medieteori. Han påverkade bland annat Marshall McLuhan som också var verksam i Toronto. Innis bidrog till McLuhans kritik av krig och teknik, och idén om människans "förlängningar" (extensions of man).

Källor 

Ekonomhistoriker
Födda 1894
Avlidna 1952
Män
Alumner från University of Chicago
Alumner från McMaster University
Val d'Orcia

Val d'Orcia är ett kulturlandskap i provinsen Siena, Italien. Området sträcker sig över kommunerna Castiglione d'Orcia, Montalcino, Pienza, Radicofani och San Quirico d'Orcia. Kulturlandskapet fick 2004 världsarvsstatus.

Området omfattar både kalkstensområden där mycket lite kan växa och områden med riklig växtlighet. Det omfattar vindistriktet Montalcino där Brunello di Montalcino, ett av Italiens mest berömda viner kommer från. Oliver är en annan viktig produkt. Namnet Val d'Orcia är registrerat som ett varumärke. Pecorino, vin, olivolja, honung och saffran säljs i dag under det här varumärket.

Externa länkar 
 UNESCO World Heritage Site - Val d'Orcia

Siena
Världsarv i Italien
Kulturlandskap
Polcirkeln/Svanstein FF

Polcirkeln/Svanstein FF (PSFF) är en fotbollsförening i Tornedalen, samarbete mellan Svansteins sportklubb och IF Polcirkeln i Juoksengi. Föreningen har herrlag i division 4 norra Norrbotten samt ungdomsverksamhet för såväl flickor som pojkar. Hemmaarena finns i såväl Svanstein som Juoksengi. Föreningens herrlag har bland annat deltagit i ett SM-slutspel i futsal 2006. Föreningen arrangerar varje år Midnattsolscupen.

Externa länkar
Fotbollsföreningen PSFF:s webbplats

Fotbollsklubbar i Sverige
Sport i Övertorneå kommun
Terence Hill

Terence Hill, född Mario Girotti den 29 mars 1939 i Venedig, Italien, är en italiensk skådespelare och regissör. Han är mest känd genom rollfiguren Trinity från alla sina spaghetti-western-filmer med sin partner och bäste vän Bud Spencer som i Trinity-serien gestaltade Bambino. Nuförtiden bor Terence Hill i Massachusetts, USA.

Filmografi (i urval) 
 1963 - Leoparden
1968 - Gud förlåter, men inte jag
 1971 - Svarte piraten
 1972 - Trinity - Djävulens högra hand
 1972 - Trinity klipper till igen
 1972 - Nu ger vi järnet
 1973 - Mitt namn är Nobody
 1975 - Mitt namn är fortfarande Nobody
 1976 - Supersnutarna
 1978 - Udda eller jämnt
 1979 - Vi håller på flodhästarna
 1981 - Snedseglarna
 1983 - Kör hårt
 1984 - Storfräsarna
 1985 - Miami supercops
 1991 - Lucky Luke
 1995 - The Troublemakers

Källor

Noter

Externa länkar 
 Terence Hill - Officiell webbplats

Födda 1939
Italienska skådespelare under 1900-talet
Italienska filmregissörer
Män
Levande personer
Personer från Venedig
Alumner från Universitetet La Sapienza
Samhita

Samhita (sanskr., även Sanhita, "förenat" eller "samlat"), den grundläggande texten i respektive Veda, bestående av hymner och rituella texter. Uttrycket användes ursprungligen med avseende på den form av recitation som användes under dessa hymner o.dyl. Samhita kompletteras sedan i vedaskrifterna med bland annat Brahmanas och Upanishader.

Hinduiska skrifter
Spaniens Grand Prix 1994

Spaniens Grand Prix 1994 var det femte av 16 lopp ingående i formel 1-VM 1994.

Resultat 
 Damon Hill, Williams-Renault, 10 poäng 
 Michael Schumacher, Benetton-Ford, 6 
 Mark Blundell, Tyrrell-Yamaha, 4 
 Jean Alesi, Ferrari, 3
 Pierluigi Martini, Minardi-Ford, 2
 Eddie Irvine, Jordan-Hart, 1 
 Olivier Panis, Ligier-Renault
 Eric Bernard, Ligier-Renault 
 Alessandro Zanardi, Lotus-Mugen Honda 
 David Brabham, Simtek-Ford 
 Martin Brundle, McLaren-Peugeot (varv 59, transmission)

Förare som bröt loppet 
 JJ Lehto, Benetton-Ford (varv 53, motor)
 Mika Häkkinen, McLaren-Peugeot (48, motor)
 Johnny Herbert, Lotus-Mugen Honda (41, snurrade av)
 Rubens Barrichello, Jordan-Hart (39, snurrade av)
 Christian Fittipaldi, Footwork-Ford (35, motor)
 David Coulthard, Williams-Renault (32, elsystem)
 Bertrand Gachot, Pacific-Ilmor (32, trasig vinge)
 Gerhard Berger, Ferrari (27, växellåda)
 Gianni Morbidelli, Footwork-Ford (24, bränslesystem)
 Heinz-Harald Frentzen, Sauber-Mercedes (21, växellåda) 
 Érik Comas, Larrousse-Ford (19, kylare)
 Ukyo Katayama, Tyrrell-Yamaha (16, motor)
 Michele Alboreto, Minardi-Ford (4, motor)
 Paul Belmondo, Pacific-Ilmor (2, snurrade av) 
 Olivier Beretta, Larrousse-Ford (0, motor)

Förare som ej kvalificerade sig 
 Andrea Montermini, Simtek-Ford

Noteringar 
 David Coulthard och Andrea Montermini gjorde F1-debut.

VM-ställning 

1994 i Spanien
Spaniens Grand Prix
Rörelse

Rörelse kan syfta på:

 Rörelse (fysik) – en kropps lägesändring
 Rörelse (fysiologi) – de muskulära samt neurologiska processer och mekanismer som är involverade vid rörelser av rörelseapparaten av olika slag
 Djurs rörelse – den beteckning som anger hur djur förflyttar sig
 Växtrörelser – i bemärkelsen växternas förmåga att utföra rörelser
 Anatomiska termer för rörelse – beskriver hur musklernas kontraktion ändrar kroppsdelarnas position relativt den anatomiska grundställningen,
 Folkrörelse – "folk i rörelse" mot vad som uppfattas som missförhållanden i samhället eller världen
 Rörelseresultat – ett begrepp inom bokföring och finansiell analys
 Rörelse – en benämning under vilken en näringsidkare bedriver sin verksamhet, se Firma
Hjärtums kyrka

Hjärtums kyrka är en kyrkobyggnad belägen 8 kilometer norr om centralorten Lilla Edet. Den tillhör Hjärtums församling i Göteborgs stift.

Kyrkobyggnaden
Kyrkan härstammar från 1200-talet, men den har byggts om och till flera gånger. Ursprungligen var stenkyrkan byggd i romansk stil och hade troligen ett rakt smalare kor i öster. Nuvarande sakristia byggdes 1672 som ett gravkor med rund form och kopparklädd kupol med lanternin invid dåvarande korgavel. År 1695 förlängdes långhuset åt väster med nio meter och året därpå revs triumfbågsmuren. Långhuset förlängdes åt öster och nuvarande tresidiga kor tillkom. Vid nästa ombyggnad 1726-1728 höjdes taket och takfallen blev brantare. Kyrkorummet fick då sitt nuvarande treklövervalv. År 1763 togs tre fönster upp i den norra väggen. 

Den senaste stora ombyggnaden genomfördes 1900-1901 under ledning av Adrian Crispin Peterson då långhuset förlängdes åt väster och tornet tillkom och interiören byggdes om. Vapenhusen revs och fönstren förstorades. Tak och väggar fick dekorationsmålningar.

Inventarier

Dopfunten av täljsten är från 1200-talet och i två delar. Höjd: 87,5 cm. Cuppan är upptill cylindrisk och nedtill halvsfärisk. Den har en 15 cm bred bård med växtornament, främst palmettmotiv. Foten saknar dekor och är rund med en kraftig vulst. Genomgående uttömningshål finns. Hela objektet är välbevarat, med endast smärre skador.
Altaruppsatsen är tillverkad på 1700-talet.
Predikstolen med målade figurer är snidad 1758 av Johan Joakim Beckman. 
En femsidig altarring är från 1901.

Orgel
Orgeln är byggd 1962 av John Grönvall Orgelbyggeri. Den är mekanisk och har femton stämmor fördelade på två maualer och pedal.

Referenser

 Information om kyrkan på Svenska kyrkans webbplats

Vidare läsning

Externa länkar 

Kyrkobyggnader i Göteborgs stift
Kyrkobyggnader i Lilla Edets kommun
Byggnader ritade av Adrian C. Peterson
Gayatri

Gayatri (gāyatrī, femininum av gāyatra, sanskrit för sång eller hymn), är ett vediskt versmått med 24 stavelser (3 kupletter med vardera 8 stavelser), eller för en hymn skriven i detta versmått. Inom hinduismen är gayatri ett visst mantra, skrivet av Vishwamitra. 

Detta mantra personifieras ibland som en gudinna. På illustrationer sitter ofta gudinnan Gayatri på ett blad av lotusblomman, vilket symboliserar rikedom, och har fem huvuden och fem par händer, representerande sina avatarer som bland annat Parvati och Saraswati. Hon ska ursprungligen ha utgjort personifikationen av mantrat med samma namn, och vara "alla vedas moder", gemål till Brahma, se Deva.

Referenser

 L.A. Ravi Varma, "Rituals of worship", The Cultural Heritage of India, Vol. 4, The Ramakrishna Mission Institute of Culture, Calcutta, 1956

Gudinnor i indisk mytologi
Versmått
Fuxerna kyrka

Fuxerna kyrka är en kyrkobyggnad belägen i centralorten i Lilla Edets kommun. Den tillhör sedan 2002 Fuxerna-Åsbräcka församling (tidigare Fuxerna församling) i Göteborgs stift.

Kyrkobyggnaden
Kyrkan uppfördes 1769 i nyklassisk stil och fick vid invigningen namnet Sofiakyrkan. Vid ombyggnaden 1860 fick kyrkan sitt västtorn. Nuvarande stenkyrka ersätter en medeltida kyrkobyggnad från 1100-talet.

Inventarier
 Dopfunten är tillverkad på medeltiden och troligen samtida med den gamla kyrkan.
 Predikstolen är byggd av trä i barockstil och tillkom samma år som nuvarande kyrka.
 Altaruppsatsen är från senaste renoveringen av kyrkan 1998. Den består av sammansatta ikoner utförda av Erland Forsberg med ett krucifix i mitten. Innan stod där en kopia av Thorvaldsens Kristus. Denna är nu flyttad och står bredvid dopfunten.
 Läktarbröstningen är smyckad med apostlabilder.

Orglar
 Orgeln med 25 stämmor är byggd av John Grönvall Orgelbyggeri och togs i bruk 1978. Några år senare tillkom kororgeln.

Bilder

Referenser

Externa länkar
 Lilla Edets pastorat

Kyrkobyggnader i Göteborgs stift
Kyrkobyggnader i Lilla Edets kommun
Kyrkobyggnader invigda 1769
Lilla Edet
1769 i Sverige
Fors kyrka

Fors kyrka kan syfta på:

 Fors kyrka, Eskilstuna, Eskilstuna Fors församling, Strängnäs stift, Sverige
 Fors kyrka, Jämtland, Fors församling, Härnösands stift, Sverige
 Fors kyrka, Västergötland, Fors-Rommele församling, Skara stift, Sverige
Fors kyrka, Västergötland

Fors kyrka är en kyrkobyggnad i industriorten Sjuntorp i Trollhättans kommun. Den tillhör Rommele församling i Skara stift.

Kyrkobyggnaden
Kyrkan uppfördes under medeltiden och omtalas för första gången i skriftliga källor 1338. Byggnaden har genomgått flera ombyggnader och restaureringar. En stor ombyggnad genomfördes 1709 då ett tresidigt kor byggdes, ett nytt tak tillkom och fönstren förstorades. Takmålningar utförda av Ditloff Ross tillkom 1746. En ny restaurering genomfördes 1838.

Tillbyggnaden 1900
Biskopen förespråkade vid sin visitation 1895 att man skulle bygga till två korsarmar så att en korskyrka uppstod. Kyrkorådet valde dock att tillfråga arkitekten Adrian C. Peterson. Denne gav två förslag: en fullständig nybyggnad liknande den i Lysekil alternativt en tvärskeppstillbyggnad. Båda förslagen underkändes emellertid och Peterson fick i uppdrag att rita en tillbyggnad på västgaveln. Denna förkastades först av Överintendentsämbetet, men blev till sist godtagen av domkapitlet i Göteborg. Tillbyggnaden pågick 1898−1900 och nyinvigningen ägde rum 1901. Församlingen blev emellertid aldrig nöjd och tillbyggnaden revs 1951.

Restaureringen 1951−1952
Kyrkan fick sitt nuvarande utseende vid Axel Forsséns omfattande restaurering år 1951-1952. Efter att Petersons tillbyggnad hade rivits, så förlängdes långhuset åt väster och ett nytt högre torn uppfördes. Barockinteriören återställdes. Takmålningarna utfördes 1746 av Ditlof Ross. Motiv utgörs huvudsakligen av moln och änglar mot blå himmel. Ross dekorerade även läktarbröstningen.

Inventarier

 Dopfunten i vit kalksten är det äldsta inventariet. Den är tillverkad någon gång under 1200-talet.
 Predikstolen i barockstil är snidad 1734 av Michael Schmidt.
 Altaruppsatsen i barockstil tillskrivs Johan Mentz Scheffer.
 Mässhaken är från 1700-talet.

Klockor
Lillklockan heter Karin och är med största sannolikhet av inskriptionerna att döma från senare hälften av 1300-talet. Runt halsen finns en inskrift som föregås av ett kors: +ADVENIAMVSADMOR vilket kan tolkas: Låtom oss komma till Rom!

Orgel

 Den första orgeln var mekanisk och byggd 1899 av Johannes Magnusson. Den hade 10 1/2 stämmor fördelat på en manual och bihängd pedal.

Den byttes 1954 ut mot en ny orgel, som dock innehöll en del pipmaterial från Magnussons verk. Den delvis ljudande fasaden är placerad på läktaren i väster och ritad av Axel Forssén. Den mekaniska orgeln, som tillverkades av Hammarbergs Orgelbyggeri AB, har 24 stämmor fördelade på två manualer och pedal.

Referenser

 
 
 Fors kyrka (Worddokument)

Vidare läsning

Externa länkar 
 

Kyrkobyggnader i Skara stift
Kyrkobyggnader i Trollhättans kommun
Rommele kyrka

Rommele kyrka är en kyrkobyggnad som ligger sydost om Sjuntorp i den södra delen av Trollhättans kommun. Den tillhör Rommele församling i Skara stift.

Kyrkobyggnad
Kyrkan uppfördes 1707 och är den tredje på platsen. Den första byggdes troligen under 1100-talet. 

Byggnaden är tornlös och har en tidstypisk salkyrkoplan med tresidigt avslutat kor. År 1860 förlängdes långhuset åt väster. Sakristian ligger i norr och vapenhuset i väster och med ingång genom detta. Takfallen täcks av tegel. En vimpel med årtalet 1768 över långhusets västra spets. Elektrisk belysning installerades 1923 och värmeledning 1941. Under golvet i koret finns tre gravrum med ett tjugotal kistor där två kyrkoherdar och medlemmar ur släkten Liljebjelke är begravda.

Takmålningen med himlar och bibliska scener, liksom läktarbröstningens apostlabilder, utfördes 1746 av Ditlof Ross. År 1890 insattes ny öppen bänkinredning och läktarbröstningen, predikstolen, altaruppsatsen och dopfunten fick en ny färdsättning i vitt. År 1948 genomfördes en omfattande renovering i syfte att återställa den barockkaraktär som fanns invändigt före 1890 års renovering. År 1994 konserverades och framtogs ursprunglig bemålning på läktarbröstet, predikstolen med ljudtak, altaruppsatsen och dopfunten.

Den öppna klockstapeln i rödfärgat trä tillkom 1774.

Inventarier
Dopfunten är i trä och från 1714. 
Predikstol från 1716.
Altaruppsats från 1718.
I kyrkan finns också en snidad träfigur från 1400-talet av en katolsk biskop, okänt vem. 
På väggen inne i kyrkan hänger två tavlor som visar namnen på de präster som verkat i kyrkan.

Orglar
Den första orgeln byggdes 1828 av Mårten Bernhard Söderling. År 1935 togs dess innerverk ned och skänktes till Flundrebygdens hembygdsförening och 1949 sattes väderlådan, pipverket, mekaniken och bälgverket provisoriskt upp i Flundre hembygdsgård. Föreningen överlät 1994 instrumentet till Göteborgs universitet.
En orgel byggd av Hammarbergs Orgelbyggeri AB installerades 1935. 
Nuvarande orgel har ett verk byggt 1974 av Mårtenssons orgelfabrik bakom Söderlings ljudande fasad från 1828. Instrumentet har åtta stämmor fördelade på manual och pedal.

Bilder

Referenser

 Bebyggelseregistret Riksantikvarieämbetet

Externa länkar

Kyrkobyggnader i Skara stift
Kyrkobyggnader i Trollhättans kommun
Kyrkobyggnader invigda 1707
1707 i Sverige
Seymour Hersh


Seymour Myron Hersh, född 8 april 1937 i Chicago, Illinois, är en amerikansk grävande journalist, som i många år arbetat för tidskriften The New Yorker. Han har också sedan 2013 arbetat för London Review of Books.

I november 1969 avslöjade Hersh Son My-massakern, som inträffade 1968. Avslöjandet skedde i samband med att det skyldiga amerikanska befälet, löjtnant William Calley, ställdes inför krigsrätt. För detta reportage tilldelades Hersh Pulitzerpriset. I april 2004 avslöjade Hersh amerikanska militärers tortyr av irakiska fångar på Abu Ghraib-fängelset utanför Bagdad. Dessa två reportage räknas till Hershs mest uppmärksammade insatser. 

Den 17 april 2014 publicerade Hersh en essä i London Review of Books och som handlade bland annat om att anonyma amerikanska statstjänstemän menade på att USA:s diplomatiska beskickning i Benghazi i Libyen hade ingen riktig politisk roll. Den användes som en front för ett amerikanskt hemligt program under namnet Timber Sycamore i syfte att beväpna syriska rebeller i det syriska inbördeskriget sedan 2012. En del av krigsmaterielet, som levererades till rebellerna, var faktiskt krigsmateriel som kom från Libyen och dess vapenarsenal.

Den 8 februari 2023 publicerade Hersh ett inlägg på Substack där han detaljerat utpekade USA och Norge som skyldiga till sprängingarna av Nord stream-ledningarna. Inlägget väckte global uppmärksamhet, och tillbakavisades av vita huset som fiktion. Den norska försvarsmakten kallade anklagelserna för "useriøst påfunn" ("oseriöst påhitt") och den norska statsministerns kansli kallade anklagelserna "bare tøv" ("enbart nonsens").

Bibliografi, utgivet på svenska

Källor

Se även
Timber Sycamore

Externa länkar 

 

Amerikanska journalister
Födda 1937
Män
Levande personer
Alumner från University of Chicago
Casting

Casting (engelska: casting; efter cast, 'kasta') är en idrott där man tävlar i längd- eller precisionskastning med ett fiskespö. Man använder antingen special- eller standardspön och tävlar numera i nio olika grenar. Idrotten, som vuxit fram ur sportfisket, har ett eget internationellt förbund sedan 1954. Tidigare tävlades det (i likhet med sportfiskandet) mot mål i vatten. Sedan 1970 arrangeras världsmästerskapen på land.

Bakgrund och historik
Casting är ett internationellt ord och kommer från det engelska verbet "to cast". Castingsport är det sedan 1958 officiella internationella namnet för en idrott där utövaren kastar längd eller precision med ett spö – i många fall med spön som kan användas till fiske. Sporten är också framvuxen ur sportfiskares behov av att kasta långt och med hög träffsäkerhet.

USA var föregångara inom sporten, med den första tävlingen 1864 i staten New York. Till Europa kom casting 1880 (London i England), medan den första tävlingen i Sverige arrangerades 1914 (Åsön vid Storsjön, nära Östersund).

Internationella castingförbundet, International Casting Sport Federation (ICSF), grundades 1954. Initiativet till dess grundande kom från USA. Svenska castingförbundet (SCF) är sedan 1961 medlem i Riksidrottsförbundet (RF). 2014 hade SCF drygt 6 000 medlemmar fördelat över 55 föreningar.

Fram till slutet av 1960-talet tävlade man på vatten, och tidigare räknades denna idrott som en variant av sportfiske. 1970 arrangerades det första världsmästerskapet på land. Numera arrangeras alla tävlingar på land – antingen på gräsplaner med 3–5 cm högt gräs eller i sporthallar.

Världsmästerskapen arrangerades första gången 1957. Därefter arrangerades de fram till 2007 på jämna år och kontinentala mästerskap ojämna år. Sverige har stått som värd för världsmästerskapen 1964, 1970, 1978, 2000 och 2018. Europamästerskapet 2007 hölls i Sverige. Från 2008 och framåt har det arrangerats världsmästerskap varje år.

Svensk castingsport har varit mycket framgångsrikt på den internationella arenan, och svenskar har totalt vunnit 117 stycken vid 39 olika världsmästerskap. Sveriges senaste VM-guldmedaljör Gustav Kransberg vann fluga precision på VM 2018. Svenske kastaren Henrik Österberg innehar efter svenska mästerskapen 2021 hela 205 stycken SM-guld.

Castings nio grenar
I casting tävlar man i nio olika grenar, varav alla härstammar från olika fiskeredskap. Tävlingsgrenarna är uppdelade i tre olika grupper, baserat de olika tävlingsredskapen:
Fluga
Gren 1 – Precision
Gren 2 – Längd enhands
Gren 6 – Längd tvåhands
Haspel
Gren 3 – Arenberg 7,5 g
Gren 4 – Precision 7,5 g
Gren 5 – Längd enhands 7,5 g
Gren 7 – Längd tvåhands 18 g
Spinn
Gren 8 – Precision 18 g
Gren 9 – Längd tvåhands 18 g

Varianten flugkastning är nyare och togs upp av Svenska castingförbundet 2010. I Sverige tävlas (2017) i sex flugkastningsgrenar och nio (övriga) castinggrenar.

Precisionskastning benämns också skish, efter engelskans skill in fishing.

Referenser

Externa länkar
Förbundets webbplats

 
Sportfiske
Underjordsbrytning

Underjordsbrytning är de metoder inom gruvdrift där brytningen inte sker under bar himmel. Från början skedde brytning alltid i öppna rum, i dagbrott. Några exempel finns att beskåda i Falu koppargruva och Sala silvergruva. På grund av rummens ökade vidder och alltför klena kvarlämnade bergpartier skedde ibland stora ras. Sedermera övergick man i vissa gruvor till pallbrytning, där en pall motsvarande en horisontell avsänkning i berget.

Under slutet av 1800-talet användes takbrytning med igensättning vilket nyttjas än idag, men med vissa modifikationer. Man arbetade sig nerifrån och uppåt i ett brytrum, och fyllde samtidigt på med gråberg utan utvinningsvärd malmhalt för att få lagom arbetshöjd. Inte så långt efter kom magasinbrytningen vilket liknade takbrytningen, men med den skillnaden att man lät malmen ligga kvar som golv, och tappade underifrån ut endast så mycket att arbetarna fick bra arbetshöjd. Det var en mycket vanlig metod i järnmalmsgruvor fram till 1960-talet. Rum- och pelarbrytning förekommer där malmen är flack, det vill säga den är ungefär som en bordsskiva till format och läge. Som namnet antyder bryter man i rum och kvarlämnar med jämna mellanrum pelare av malm som stöd för taket. Metoden användes bland annat i Laisvallgruvan i Laisvall.

Under 1900-talet introducerades skivrasbrytningen vilket innebär att man driver in orter i sidan av malmen och därefter spränger ned skivor av malmen och låter berget ovanför rasa ned. Därefter lastar man malm tills man når de rasmassor som inte innehåller brytningsvärd malm. Denna metod används till exempel i Kirunagruvan och Malmbergsgruvan.

Idag finns flera metoder, och olika varianter på dessa, allt beroende på malmens form och hållfasthet. I underjordsbrytning förekommer ofta orter vilket är en gång som följer en malmåder. En ort kan gå i vilken riktning som helst.

Källor

Se även
Stoll
Skivrasbrytning
Uppblockning

Gruvdrift