kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Brylling

Brylling, eller fyrmänning, är släktskapet mellan två personer där en av den ena personens föräldrar är syssling (tremänning) till en av den andra personens föräldrar.

En brylling till en person är sålunda barnbarn till en kusin till personens farfar, farmor, morfar eller mormor.
Bryllingar har 12,5 procent gemensamma förfäder. Om bryllingarna är släkt med varandra på flera sätt kan de emellertid ha fler gemensamma förfäder (många är släkt på flera sätt om man ser några hundra år tillbaka i antavlan och alla är det om man går mycket långt tillbaka i tiden).

Olika typer av bryllingar 
Om föräldrarna är halvsysslingar, det vill säga barnbarn till två halvsyskon, kan bryllingarna kallas halvbryllingar. Halvbryllingar har 6,25 procent gemensamma förfäder.

Två personer kan vara bryllingar och halvbryllingar till varandra på flera olika sätt samtidigt.

Synonymer 
 Fyrmänning – Fyrmänningars barn kallas femmänningar, deras barn sexmänningar och så vidare. 
 B-kusin – På Gotland använder man benämningen B-kusin, liksom A-kusin för syssling. Därefter skulle kommande led kunna kallas C-kusin, D-kusin och så vidare. Men på Gotland brukar man då säga "gammal släkt", vilket var viktigt att hålla reda på för att man inte skulle gifta sig för tätt inpå i släkten.
 Tredjekusin – Ett annat namn för brylling, precis som andrakusin är ett annat namn för syssling. Kommande led kan kallas för fjärdekusin och så vidare.

Andra betydelser 
I Svenskfinland betyder ordet brylling det som på rikssvenska heter sexmänning, det vill säga bryllingars barnbarn i förhållande till varandra.

Etymologi 
Ursprungligen betydde brylling kusin på fädernet, d.v.s. kusiner på faderns sida. Att likna med syssling, som tidigare betydde kusin på mödernet, d.v.s. kusiner på moderns sida.

Referenser

Se även 
För en sammanställning av olika släktskapsförhållanden, se Släkt.

Släkt
Tungomålsgillet

Svenska Tungomålsgillet, med bland andra Jacob Faggot bland medlemmarna, var ett språkvårdssällskap verksamt på 1740-talet. 

Åtta personer, Jacob Faggot, Johan Helmich Roman, Lars Salvius, Gustaf Benzelstierna, Johan Göstaf Göstafsson Hallman, Johan Helin, Samuel Schultze och Alrik Åkerhielm. De skickade 1740 ett brev till Fredrik I där de anhöll om privilegier för sitt gille. Han hade reagerat mot bruket av främmande ord i svenskan, särskilt inom Vetenskapsakademien. Avsikten var att ge ut en svensk ordbok och en grammatik, samt att översätta vetenskapliga avhandlingar på främmande språk till svenska. Vetenskapsakadien tog mycket illa vid sig, och akademien fick aldrig några kungliga privilegier. Den verkar främst levat kvar en kort tid som en disskussionsklubb.

Arbetet med att främja svenska språkets utveckling fick tas om hand av Svenska Akademien. På 1980-talet fick Tungomålsgillet en modern efterföljare i form av Nya Tungomålsgillet.

Källor

Se även
Språkvård
Tungomål

Språkpolitik
Jacob Faggot

Jacob Faggot, född 13 mars 1699 på Holvarbo gård, Vendels socken, Uppsala län, död 28 februari 1777 i Stockholm, var en svensk vetenskaps- och ämbetsman och lantmätare.

Jacob Faggot fick sin utbildning vid Uppsala universitet och arbetade senare som informator hos landshövdingen friherre Nils Reuterholm. 

Från 1727 och framåt arbetade han inom Lantmäterikontoret och då inte enbart som lantmätare utan även som bland annat lärare i geometri. Han blev dess chef 1747. På hans initiativ gavs de första tryckta lantmäterikartorna ut i Sverige. Hans intresse för att reformera det svenska jordbruket fick honom att propagerade för storskifte enligt brittisk modell och storskiftet kom som senare att påbörjas 1749. Han var involverad i kartläggningen av Finland och ledde storskiftesverket i både Finland och Skåne.

Faggot var mellan åren 1733 och 1739 ledamot av kommissionen för justering av mått och vikt, den så kallade Tabellkommissionen, och senare även ledamot av kommissionen att överse och förbättra skogsordningar. 

Han blev ledamot av Kungliga vetenskapsakademien (KVA) 1739, samma år som den bildades, och arbetade som KVA:s sekreterare mellan åren 1741 och 1744 och periodvis åren 1757 till 1760. Dock uppstod en schism mellan honom och institutionen då han kritiserade dem för att de använde latin istället för svenska. Denna schism ledde senare till att han som initiativtagare startade Svenska Tungomålsgillet. Faggot ansökte om kunglig auktorisering av detta gille men ledningen för Kungliga vetenskapsakademien lyckades hindra detta och det blev Vetenskapsakademien som fick den kungliga titeln istället.

Faggot bidrog till bildandet av tabellverket 1749. Under senare delen av sitt liv publicerade han artiklar inom det agrara området. Artiklar som senare varit inflytelserika för exempelvis hemmansklyvning och som också senare fungerat som ett förstadium till hembygdsforskning.

Faggot har utsatts för viss kritik. Enligt vissa källor ska bland annat Celsius varit skeptisk till Faggots begåvning. Även en del av de ekonomiska skrifter som Faggot publicerade har senare kritiserats och man anser dem vara svaga och med inre motsägelser. 

Kungliga vetenskapsakademien lät prägla en medalj över Faggot 1778.

Bibliografi (urval)
 Historien om svenska landtmäteriet och geographien.
 1746 - Svenska landtbrukets hinder ock hjälp

Artiklar i urval
 1743 - Om runda Kärls rymdmätning
 1743 - Trigonometrisk uträkning för den nya temperaturen för tonernas stämning

Källor

Vidare läsning

Externa länkar 

 

Födda 1699
Avlidna 1777
Svenska forskare under 1700-talet
Svenska lantmätare
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Män
Personer från Vendels socken
Svenska ämbetsmän under 1700-talet
Ule älv

Ule älv (finska Oulujoki) är en älv i Finland. Älven börjar vid Ule träsk samt rinner genom kommunerna Vaala, Utajärvi och Muhos. Den utmynnar i Bottenviken vid Uleåborg. Ule älv är 107 km lång räknat från Ule träsk, som ligger 122,7 meter över havet. Avrinningsområdet täcker en yta av 22 841 km². Tidigare var älven en viktig transportsträcka för trä och tjära. Idag ligger här 12 kraftverk som producerar el.

Se även 
 Islossningen i Ule älv, en dikt av Zacharias Topelius

Referenser

Externa länkar 

 
Ule träsk
Vattendrag i Norra Österbotten
Vaala
Utajärvi
Muhos
Ett anspråkslöst förslag

Ett anspråkslöst förslag, (eng. A Modest Proposal), är en satirisk artikel skriven av Jonathan Swift 1729 i en engelsk tidning om hur man ska lösa svältproblemen på Irland. Den fullständiga engelska titeln är A Modest Proposal For preventing the Children of Poor People From being a Burthen to Their Parents or Country, and For making them Beneficial to the Public, "Ett anspråkslöst förslag för att hindra fattigas barn från att bli en börda för sina föräldrar eller landet och göra dem nyttiga för allmänheten".

Jonathan Swifts förslag går ut på att de fattiga kan förbättra sin ekonomiska situation genom att sälja sina barn som delikatesser till rika människor. Swift för en omsorgsfull argumentation för sitt förslag, där han beskriver olika sätt att tillreda barnen och avvisar risken för att förslaget skulle leda till att Irland avfolkas.

Skriften är ironisk. Dock missade många människor syftet med artikeln och Swift kritiserades skarpt för sitt inhumana förslag.

Artikeln gavs ut på svenska av Natur och Kultur 1962, tillsammans med några av Swifts andra skrifter, med översättning av Bengt Anderberg.

Källor

Externa länkar
 A Modest Proposal (Gutenberg)
 Gratis ljudbok från LibriVox
 A Modest Proposal BBC Radio 4 In Our Time med Melvyn Bragg

Brittisk facklitteratur
Satir
Richterskalan

Richterskalan är en skala som tidigare användes för att ange styrkan hos jordbävningar, men som sedan början av 2000-talet ersatts med Momentmagnitudskalan, bland annat vid rapportering från den amerikanska myndigheten U.S. Geological Survey. De två skalorna ger liknande värden för mindre jordbävningar, medan Richterskalan kan underskatta storleken hos verkligt stora jordbävningar. I nyhetsrapportering anges ofta storleken hos en jordbävning med "Richterskalan", trots att storleksbestämningen i själva verket skett med momentmagnitudskalan.

Skalan är en logaritmisk skala där varje steg (magnitud) motsvarar en ökning av amplituden på vågrörelsen (skakningen) med 10 gånger. Detta motsvarar ca 32 gånger mer energi. En jordbävning på 3–4 är knappt märkbar; en på 8 eller mer kan ödelägga städer om den inträffar i tättbebyggda områden. Jordbävningar på cirka 8,0 inträffar i genomsnitt en gång per år medan jordbävningar på mer än 9 inträffar mer sällan. Skalan kan även anta negativa värden, men så svaga jordbävningar är svåra att detektera.

Bakgrund
Skalan togs fram år 1935 av Charles Richter i samarbete med Beno Gutenberg vid California Institute of Technology. Avsikten var från början endast att klassificera jordbävningar i ett visst område i Kalifornien uppmätta med en Wood-Anderson, en speciell typ av seismometer. Nollpunkten i skalan definierades som ”en jordbävning som på 100 km avstånd registreras på en Wood-Anderson-seismometer med ett utslag på 1 mikrometer”. Nollpunkten är alltså en extremt svag jordbävning, på den tiden i praktiken nästan omätbar. Syftet var att skalan inte skulle behöva anta negativa värden i praktiska fall, även om skalan alltså även innefattar sådana.

Richterskalan är ibland missvisande, då den utlösta energin inte alltid motsvarar graden av förödelse. Beroende på hur marken rör sig, kan destruktionskraften i en jordbävning med en viss magnitud på richterskalan variera avsevärt. Andra skalor, som Rossi-Forel-skalan och mercalliskalan är betydligt bättre lämpade för att mäta jordbävningens effekter, men richterskalan är ändå den som är bäst känd och därför den som vanligen används i populära sammanhang.

Mellan jordbävningens magnitud M och den frigjorda energin E (Joule), finns sambandet  där K är en korrektionskonstant beroende av avståndet till epicentrum.

Richterskalans magnituder 
Händelser med magnituder på runt 4,5 eller större är starka nog för att bli registrerade av seismografer över hela jorden.

Följande beskriver typiska effekter av jordbävningar av olika magnituder nära epicentrum, men intensitet och markeffekter beror inte bara på magnituden, utan också på avståndet till epicentrum och geologiska förhållanden (viss terräng kan förstärka seismologiska effekter).

Baserat på data från US Geological Survey

Större jordbävningar sker i genomsnitt ungefär en gång per år. Den största registrerade jordbävningen var jordbävningen i Valdivia den 22 maj 1960, som hade en magnitud (MW) på 9,5.

Se även 
 Momentmagnitudskalan
 Mercalliskalan
 Seismologi
 Seismisk våg

Källor 

Jordbävningsenheter
Logaritmiska skalor
Irans flagga

Irans flagga antogs den 29 juli 1980 efter den islamska revolutionen i Iran. Flaggan är en trikolor i färgerna grönt, vitt och rött, med Irans statsvapen i mitten där det mittersta fältet är avgränsat av två rader med orden allāhu akbar (Gud är större) i stiliserad kufisk skrift upprepat 22 gånger. Proportionerna är 4:7.

Symbolik 
Färgerna grönt, vitt och rött har använts sedan 1700-talet. Grönt symboliserar livets grönska och pånyttfödelse, vitt symboliserar sanningen och rött symboliserar kärleken och främst fosterlandskärleken.

Efter revolutionen kom färgerna att symbolisera islam, martyrdöden (vitt är martyrdödens färg i islam) och martyrernas blod. Emblemet i mitten kan tolkas dels som en stiliserad representation av det arabiska ordet för Gud Allah, men också som en glob som symboliserar kraften hos alla förtryckta folk, som Islams fem pelare, som en röd blomma som påminner om det blod som offrats under revolutionen, eller som fyra halvmånar och ett svärd som står för styrka och tapperhet. I folkmun kallas symbolen för "spindeln".

Historik 
Dagens iranska flagga skapades 1980 efter revolutionen 1978-1979, då monarkin störtades. Man ändrade då den gamla flaggan genom att införa det nya statsvapnet i mitten, samt de båda raderna med stiliserad skrift som omger det mittersta vita fältet. Orden allāhu akbar upprepas 22 gånger, vilket påminner om att revolutionen segrade över monarkin den 22:a dagen i den 11:e månaden (enligt den persiska kalendern).

Tidigare flaggor 
Irans flagga från tiden innan revolutionen 1979 hade samma färger men istället för de muslimska symbolerna fanns ett lejon och en sol i mitten. Detta emblem går tillbaka till safavidiska dynastin på 1500-talet och var symbol för kungadömets majestät och persernas värdighet. Som motiv förekommer lejonet och solen i det forna Persien. Många perser betraktar lejonet och solen som Irans verkliga nationalemblem.

Flaggning på halv stång 
Enligt ett direktiv från myndigheterna daterat den 18 juli 2007 är det förbjudet att hissa Irans nationsflagga på halv stång som ett sätt att visa respekt och medkänsla vid dödsfall. Vicepresident Parviz Davoodi sa i direktivet att bruket att hissa flaggan två tredjedelar av flaggstångens längd är ett tecken på bristande respekt för det heliga ordet Allah. Istället rekommenderas statliga myndigheter att vid liknande tillfällen hissa två flaggor, där den andra flaggan är en helsvart flagga på halv stång.

Källor

Noter

Se även 
 Iran
 Derafsh Kaviani (Irans riksbaner)

Externa länkar 
 Lejonet och solen - något om Irans nationalemblem

Nationsflaggor i Asien
Irans nationalsymboler
Israels flagga

Israels flagga är vit med två blå band och en centralt placerad davidsstjärna. Davidsstjärnan har varit en judisk symbol sedan medeltiden, och utformningen med de två blå ränderna mot vit botten bygger på den traditionella judiska bönemanteln tallit. Flaggan antogs den 28 oktober 1948 och har proportionerna 8:11.

Historik 

Israels flagga skapades 1891 av David Wolfson inför den sionistiska världskongressen i Basel. Wolfson byggde utformningen på den judiska bönemanteln tallit och lade till en davidsstjärna i blått i flaggans mitt. Man valde därmed att använda en flagga med starka religiösa kopplingar, något som ogillades av flera av rörelsens ledande personer, bland andra Theodor Herzl.

När staten Israel utropades den 14 maj 1948 aktualiserades frågan om ett statsvapen och en flagga. En kommitté tillsattes som skulle hantera frågan och en tävling utlystes den 10 juni 1948. Inlämnade förslag uppmanades att använda en menora (sjuarmad ljusstake) och de sju gyllene stjärnorna, även om detta inte var ett absolut krav. Antalet bidrag till tävlingen var 450. Regeringen förespråkade till en början en vit flagga med sju sexuddiga gyllene stjärnor med blå fält över och under stjärnorna. Flera i regeringen ansåg att den nya statens flagga borde skilja sig från den sionistiska rörelsens flagga.

Till slut antog man ändå den sionistiska rörelsens flagga, men ändrade den blå färgen till en mörkare nyans.

Färgsymbolik 
Den blå färgen i Israels flagga kommer från den mycket gamla textilfärgen tekhelet, som användes för att färga in de rituella tofsar (tzitzit) som alla manliga judar skulle bära. Tofsarna knyts kring hörnen på bönemanteln tallit. Färgen utvanns av en särskild snigel som på hebreiska kallas hilazon (Murex trunculus). Färgen har haft mycket stor symbolisk betydelse för judendomen och användes redan i templet i Jerusalem, bland annat för översteprästens yttre kläde.

Den här textilfärgningsmetoden har egenskapen att nyansen påverkas i hög utsträckning av om tyget utsatts för solljus eller inte, vilket gör att nyansen kan variera från ljusblått till mörklila. Detta fenomen kan eventuellt vara en förklaring till att många äldre israeliska flaggor varierar så pass mycket i nyans.

Övriga flaggor

Källor

Noter

Se även 
Israel
Davidsstjärnan

Externa länkar 
Om den israeliska flaggan på Jewish Virtual Library (engelska)

Nationsflaggor i Asien
Israels nationalsymboler
Jordaniens flagga

Jordaniens flagga är en trikolor i de panarabiska färgerna svart, vitt och grönt, med en röd triangel med en vit stjärna vid den inre kanten. Flaggan antogs den 16 april 1928 och har proportionerna 1:2.

Historik 
Flaggan bygger på den flagga som användes under den arabiska revolten mot det osmanska riket 1916-1918. Revolten leddes av sharif Hussein ibn Ali, tidigare emir i Mekka och av hashimitisk börd. Husseins andre son Abdullah blev 1921 emir och 1946 kung i det som utgör dagens Jordanien. Den vita stjärnan infördes när Jordanien fick självständighet 1928 (då under namnet Transjordanien). Jordanien regeras idag av Abdullah II, Abdullah I:s sonsonson.

Symbolik 
Färgerna svart, vitt och grönt står för de abbasidiska, umayyadiska och fatimidiska dynastierna. Den röda triangeln står för hashimitdynastin och den arabiska revolten. Den sjuuddiga vita stjärnan har två betydelser: dels symboliserar den de sju verserna i den första suran i Koranen, dels symboliserar den de arabiska folkens enighet.

Källor

Se även 

 Jordanien

Externa länkar 
 Inofficiell uppgift om att världens högsta fristående flaggstång finns i Amman, Jordanien (126,8 meter).

Nationsflaggor i Asien
Jordaniens nationalsymboler
Kameruns flagga

Kameruns flagga är en trikolor i grönt, rött och gult med en gul stjärna i det mittersta röda fältet. Flaggan antogs den 20 maj 1975 och har proportionerna 2:3.

Symbolik 
Färgerna är de traditionella panafrikanska färgerna som i den kamerunska flaggan ska tolkas som symboler för hopp (grönt), enighet (rött) respektive välstånd (gult). Utformningen med tre vertikala band är hämtad från den franska trikoloren.

Historik 
Den tyska kolonin delades efter första världskriget upp i en fransk och en brittisk del. När den franska delen av kolonin blev självständig i slutet av 1950-talet antog man som andra land efter Ghana en flagga med de panafrikanska färgerna, fast den ursprungliga versionen från 1957 (som stadfästes i och med författningen 1960) saknade stjärnan i mitten. När den brittiska delen av Kamerun anslöt sig till den moderna statsbildningen 1961 infördes två stjärnor vid flaggans övre innerkant. De båda stjärnorna ersattes 1975 med en gul stjärna i mitten, som skall representera nationens enighet.

Tidigare flaggor

Referenser

Källor

Noter

Se även 

 Kamerun
 Kameruns statsvapen

Nationsflaggor i Afrika
Kameruns nationalsymboler
Kap Verdes flagga

Kap Verdes flagga är blå med tre vågräta ränder i färgerna vitt, rött och vitt i den nedre delen, samt en cirkel med tio gula femuddiga stjärnor. Flaggan antogs den 22 september 1992 och har proportionerna 10:17.

Symbolik 
Cirkeln med de tio stjärnorna representerar de tio öar som ingår i ögruppen, och står dessutom för nationens enande. Den blå fältet står för Atlanten och det röd-vita bandet representerar vägen till uppbyggandet av landet. I bandet står färgen rött för folkets ansträngningar, och vitt för den fred nationen eftersträvar.

Färger

Historik 
Från självständigheten 1975 fram till 1992 använde man en flagga som var mycket lik den som förs av Guinea-Bissau. Båda dessa flaggor byggde på den flagga som användes av Guinea-Bissaus statsbärande parti PAIGC (Partido Africano da Independência da Guiné e Cabo Verde). Partiet hade som målsättning att förena de båda länderna, men en militärkupp i Guinea-Bissau 1980 då João Bernardo Vieira tog makten markerade slutpunkten för enhetssträvandena.

Tidigare flaggor

Referenser

Källor

Noter

Se även 

 Kap Verde
 Kap Verdes statsvapen

Nationsflaggor i Afrika
Kap Verdes nationalsymboler
Kazakstans flagga

Kazakstans flagga är ljusblå med en sol och under den en örn, samt vid inre kanten ett band med invecklat mönster. Flaggan antogs som nationsflagga den 4 juni 1992 med det inre ornamentet i rött. I praktiken användes däremot dagens färger redan 1992, och detta stadfästes tillsammans med det nya statsvapnet och den nya nationalsången genom ett presidentdekret den 24 januari 1996. Flaggans proportioner är 1:2.

Symbolik 
Blå är en traditionell turkisk färg som representerar himlen. Örnen är en stäppörn eller berkut och är en maktsymbol som bland annat användes av Djingis Khan. Solen har 32 strålar och representerar tillsammans med örnen kärlek, frihet och folkets strävanden. Det gyllene mönstret representerar den kazakiska kulturen.

Örlogsflaggan 
Kazakstan har sjöterritorium i Kaspiska havet och landets marina stridskrafter har en egen örlogsflagga. Flaggan är delad i vitt över blått och har örnen och solen från nationsflaggan i mitten. I kantonen finns ett blått ankare under en röd stjärna. Marinens understödsfartyg för en örlogsflagga som kanton i en mörkblå flagga. Även örlogsflaggan har proportionerna 1:2.

Tidigare flaggor 
Dagens Kazakstan har varit en del av den ryska intressesfären sedan Kazakkhanatets fall 1731. Området införlivades med Sovjetunionen 1920, då under namnet Kirgiziska ASSR. Kazakiska SSR bildades 1936 och var den sista sovjetiska delrepublik som lämnade det sönderfallande Sovjetunionen 1991.

Källor

Se även 

 Kazakstan
 Kazakstans statsvapen

Nationsflaggor i Asien
Kazakstans nationalsymboler
Kenyas flagga

Kenyas flagga är en trikolor i färgerna svart, rött och grönt med vita skiljeränder mellan fälten. Mitt i flaggan finns en massajsköld över två korslagda spjut som anknyter till Kenyas statsvapen. Flaggan antogs den 12 december 1963 och har proportionerna 2:3.

Symbolik 
Den svarta färgen står för frihetskampen för nationell självständighet, det röda för det blod som spilldes vid den koloniala frigörelsen och grönt för marken. De vita skiljeränderna symboliserar fred.

Historik 
Större delen av dagens Kenya blev en del av Brittiska Östafrika i slutet av 1800-talet, och använde då samma flagga som de övriga regionerna i kolonin. Den tyska protektoratet Wituland i landets östra del införlivades med den brittiska kolonin 1890 efter Helgoland-Zanzibar-fördraget.

I likhet med många andra afrikanska nationsflaggor bygger Kenyas flagga på den flagga som användes av den dominerande självständighetsrörelsen. Det största politiska partiet vid tiden för självständigheten 1963 var Kenya African National Union (KANU), och svart, rött och grönt är KANU:s partifärger. De vita skiljeränderna ovanför och under det röda fältet finns däremot inte i KANU:s flagga. Kenya var det första afrikanska land som valde en stiliserad avbildning av ett traditionellt föremål i flaggan, något som flera andra länder i södra Afrika gjort sedan dess, till exempel Zimbabwe och Lesotho.

Tidigare flaggor

Referenser

Källor

Noter

Se även 

 Kenya
 Kenyas statsvapen

Nationsflaggor i Afrika
Kenyas nationalsymboler
Kinas flagga

Folkrepubliken Kinas flagga är röd med en gul femuddig stjärna som till höger omges av fyra mindre stjärnor. Den antogs 1949 i samband med att Kinas kommunistiska parti och Folkets befrielsearmé besegrade Kuomintang i det kinesiska inbördeskriget. Flaggan hissades för första gången när Mao Zedong utropade Folkrepubliken Kina den 1 oktober 1949 på Himmelska fridens torg i Peking.

Symbolik 

I samband med att Kinas kommunistiska parti och Kinesiska folkets politiskt rådgivande konferens beslutade att grunda en folkrepublik i september 1949 utlystes en tävling om en ny nationsflagga. Det inkom 2992 olika förslag och det vinnande förslaget utformades av ekonomen Zeng Liansong (1917-1999), vilket antogs av den politiskt rådgivande konferensen den 27 september 1949. Flaggans utformning har till stor del hämtats från kommunistpartiets flagga. Rött är socialismens färg, och stjärnornas gula färg kommer från kommunistflaggan.

Det finns ingen officiell förklaring till vad stjärnorna symboliserar, men en vanlig förklaring är att de fyra mindre stjärnorna representerar de fyra samhällsklasserna (arbetarna, bönderna, småborgarna och de patriotiska kapitalisterna) och den större stjärnan symboliserar det kinesiska kommunistpartiet. Femtalet står i kinesisk filosofi för helhet och fullkomlighet. En annan förklaring är att stjärnorna står för de viktigaste etniska grupperna i Kina. Den stora stjärnan står då för hankineserna, och de fyra mindre står för mongoler, manchuer, tibetaner och uigurer. Stjärnornas antal återspeglar det faktum att talet 5 är viktigt i den kinesiska filosofin. På kinesiska kallas flaggan  wǔ xīng hóng qí (femstjärniga rödflaggan).

Militära flaggor

Historiska flaggor

Källor

Noter 

Nationsflaggor i Asien
Kinas nationalsymboler
WP:Projekt Kina