Lika för lika

Lika för lika (originaltitel Measure for Measure) är en komedi av William Shakespeare. Tillsammans med Slutet gott, allting gott och Troilus och Cressida räknas ibland Lika för lika till problemkomedierna eller problempjäserna (problem plays eller dark comedies) som är tragikomiska och svåra att genrebestämma till sin natur. Till denna kategori vill vissa även räkna in Timon av Aten.

Tillkomsthistoria

Datering
Enligt Revels Offices bokföring av föreställningar vid hovet ägde en föreställning av Lika för lika rum 26 december 1604.
}}

I Göran O. Erikssons översättning finns de två extra stavelserna bara i slutet på den första jamben, och den vanliga enda i slutet på den andra:

Genom att stoppa in en cesur i en versrad som sträcker sig över ett replikskifte får Shakespeare fram effekten att Claudio är avmätt inför Isabellas tomma erbjudande att offra sitt eget liv. Det ger till och med skådespelaren möjligheten att uttrycka förakt:

Om skådespelaren lägger in en paus på samma ställe i Göran O. Erikssons svenska översättning frångås istället blankversens rytm:

Shakespeare kan låta skådespelaren uttrycka upprördhet genom att utelämna en eller flera obetonade stavelser. I detta exempel är första och tredje stavelserna som skulle varit obetonade utelämnade:

I Göran O. Erikssons översättning är endast den första obetonade stavelsen utelämnad, i gengäld låter han två betonade stavelser följa på varandra (den tredje och fjärde), jamben frångås alltså helt - effekten för skådespelaren blir densamma:

En annan oregelbundenhet är att låta två regelbundet jambiska versrader (alltså utan blankversens extra obetonade stavelse) sträcka sig över två replikskiften:

Det är alltså Isabellas "Alas, alas" som hör till versraderna innan respektive efter. Göran O. Eriksson följer mönstret med undantag för en extra obetonad stavelse i slutet på Claudios andra replik.

Kritik
Lika för lika har alltid fått ett splittrat mottagande. På 1700-talet fann Samuel Johnson å ena sidan att pjäsens komiska och lättare inslag var mycket naturliga och tilltalande, medan han å andra sidan irriterades av pjäsens moraliska komplexitet medan samma egenhet tilltalade William Hazlitt i början av 1800-talet. Vid ungefär samma tid fann Samuel Taylor Coleridge scenerna från bordell- och småförbrytarvärlden avskyvärda, samtidigt var han helt främmande inför rollfigurernas tillkortakommanden medan Hermann Ulrici fann dem tilldragande senare på 1800-talet. Den kritiska olusten och osäkerheten inför pjäsen hängde med in på scenviktoriansk tid. Under 1800-talet kunde man också se Lika för lika som en hyllning till dygden och renheten, främst i Isabellas gestalt. En linje i kritiken runt sekelskiftet 1800/1900 var att läsa in biografiska aspekter i tolkningen; de menade att ton och grundstämning återspeglade Shakespeares personlighetsutveckling, sådana kritiker var Edward Dowden, E.K. Chambers och Dover Wilson.

1896 identifierade Frederick S. Boas pjäsen för första gången som en problempjäs. 1900-talets kritiker har antingen betraktat pjäsen som en problempjäs (såsom E.M.W. Tillyard och Ernest Schanzer) eller som en kristen allegori om barmhärtighet och förlåtelse (till exempel Wilson Knight, Roy Battenhouse och Nevill Coghill); likheter med medeltida moraliteter har påvisats. Schanzer menade att pjäsens moraliska problem framställdes på ett sätt som gjorde åskådarna osäkra på sina egna ställningstaganden. Pjäsen har uppfattats både som en kritisk diskussion om puritanism kontra amoralism och som en bitter och komplex tragikomedi om lidelse och makt. Båda dessa synsätt är relevanta i förhållande till det tidiga 1600-talets moraliska klimat. Den svenske översättaren och regissören Göran O. Eriksson menar dock att om man läser pjäsen som ett idédrama förminskar man den till ett kammarspel där bara tre eller fyra rollfigurer bär handlingen.

Nutida kritik är splittrad på samma sätt när man bedömer pjäsen i förhållande till samtidens politiska och sociala sammanhang. 1949 menade Elizabeth M. Pope att pjäsen speglade samtidens kyrkliga och profana uppfattningar om en furstes plikter, medan Clifford Leech har varnat för en sådan tolkning av stycket. Vissa kritiker betraktar skildringen av de gemenare rollfigurerna som omstörtande medan andra argumenterar för att Lika för lika exemplifierar hur mångfald systematiskt trycks ner. Den feministiska kritikern Kathleen McLuskie menade 1985 till exempel att pjäsen utesluter alla ansatser till feministisk läsart. Den materialistiskt inriktade kritikern Jonathan Dollimor menade å andra sidan att den som letar efter tecken på motstånd istället kommer att finna exempel på hur människor utnyttjas.

Översättningar till svenska
Lika för lika översattes till svenska första gången 1850 av Carl August Hagberg och ingick då i Shakspere's dramatiska arbeten. Bd 9. Därefter har pjäsen kommit i ytterligare fyra tryckta översättningar samt två revisioner av Hagbergs version, varav en getts ut i bokform. 1925 kom Per Hallströms översättning, ingående i Shakespeares dramatiska arbeten. Lustspel, Bd 4. 1958 gjorde Karl Ragnar Gierow en revidering av Hagbergs översättning för Kungliga Dramatiska Teatern. Därefter kom Åke Ohlmarks översättning 1962. 1973 gjorde Sven Collberg en revision av Hagbergs översättning. 1978 gjorde regissören Claes Lundberg en prosaöversättning för Riksteaterns Örebroensemble. Allan Bergstrands översättning kom ut 1986 och Göran O. Erikssons 1993. 2016 gjorde Nina Pontén en översättning för en uppsättning på Romateatern på Gotland.

Uppsättningar
Man vet att pjäsen uppfördes 26 december 1604 genom en notering i hovets räkenskapsböcker.

Efter att sedan Shakespeares död endast ha spelats i adaptioner sattes den ursprungliga texten upp 1699 på torget Lincoln's Inn Fields i London under ledning av Charles Gildon.

1893 regisserade William Poel Lika för lika och använde sig av en elisabetansk scen på Royalty Theatre i London. 1898 upprepade Aurélien Lugné-Poë samma grepp i sin iscensättning på Cirque d'Été i Paris.

1933 spelades Angelo av Charles Laughton på Old Vic i London i regi av Tyrone Guthrie i en uppsättning som var föga framgångsrik. En mer minnesvärd uppsättning var Peter Brooks på Shakespeare Memorial Theatre i Stratford-upon-Avon 1950 med John Gielgud som Angelo. Vildhjärnan Lucio spelades av Paul Scofield. Uppsättningen blev omtalad för den långa paus Barbara Jefford som Mariana gjorde innan hon gick ner på knä för att be om Angelos liv. Brooks uppsättning gav en idyllisk bild av hertigens styre. När John Barton 1970 och Trevor Nunn 1990 satte upp pjäsen gav de var för sig en mörkare bild. 1976 sattes pjäsen upp på New York Shakespeare Festival med Meryl Streep som Isabella.

Uppsättningar i Sverige
Lika för lika hade svensk premiär 1884 med Dramaten på Mindre Teatern. Pressen ansåg att uppsättningen strandade. Hertigen spelades av Villiam Engelbrecht, Antonio av Gustav Collin, Isabella av Louise Fahlman och Claudio av Adolf Hellander.

Uppsättningar i Sverige sedan år 1900
 1947 Radioteatern
 1947 Helsingborgs stadsteater, översättning Carl August Hagberg, regi Lars-Levi Læstadius, med Erland Josephson & Rune Turesson
 1958 Dramaten, översättning Carl August Hagberg & Karl Ragnar Gierow, regi Alf Sjöberg, med Georg Rydeberg, Allan Edwall, Sif Ruud, Bengt Eklund, Gunn Wållgren & Gunnar Olsson
 1970 Borås stadsteater, regi Hans Råstam
 1971 gästspel av Lilla Teatern, Helsingfors på Maximteatern, Stockholm, regi Andrei Serban
 1971 Riksteatern, översättning Allan Bergstrand, regi Bertil Lundén
 1978 Riksteaterns Örebroensemble, översättning & regi Claes Lundberg, med Marienette Dahlin
 1979 Dramaten, översättning Carl August Hagberg, regi Donya Feuer med Sif Ruud, Per Myrberg, Anders Ahlbom Rosendahl, Ewa Fröling & Harriet Andersson / Anita Björk
 1985 Östgötateatern, översättning Carl August Hagberg, regi Clifford Williams
 1993 Dramaten, översättning Göran O. Eriksson, regi Lennart Hjulström, med Stina Ekblad, Johan Rabaeus & Reine Brynolfsson
 1995 Teaterensemblen på Romateatern, Gotland, regi Mikael Cocke
 1997 Spegelteatern vid Gripsholms slott, översättning Göran O. Eriksson, regi Peter Böök
 2000 Malmö stadsteater, översättning Göran O. Eriksson, regi Sören Iversen
 2005 Dramaten, översättning Göran O. Eriksson, regi Yannis Houvardas, med Torkel Petersson, Livia Millhagen & Staffan Göthe
 2012 Göteborgs stadsteater, översättning Göran O. Eriksson, regi Tobias Theorell, med Örjan Ramberg
 2016 Romateatern, Gotland, översättning & bearbetning Nina Pontén, regi Stefan Marling

Filmatiseringar (urval)
Pjäsen har filmatiserats ett antal gånger.
 1979 regi Desmond Davis (TV)
 1994 regi David Thacker, med Sue Johnston (TV)
 2006 regi Bob Komar

Referenser

Noter

Originalcitat

Källor
 Vissa uppgifter om uppsättningar är hämtade från artikeln Measure for Measure på engelskspråkiga Wikipedia (läst 21 juni 2015)
 Vissa uppgifter om tryckningar är hämtade från artikeln Chronology of Shakespeare's plays på engelskspråkiga Wikipedia (läst 14 juni 2015)

Primärkällor
 William Shakespeare: Lika för lika, översättning Göran O. Eriksson, Värnamo 1993, 
 William: Shakespeare: Lika för lika, Skakspeare's dramatiska arbeten översatta af Carl August Hagberg, nionde bandet, Lund 1861 (Projekt Runeberg)
 William Shakespeare: Measure for Measure (1604), OpenSource Shakespeare

Sekundärkällor

Bokkällor
 Gösta M. Bergman: Den moderna teaterns genombrott, Stockholm 1966
 Dympna Callaghan: Who Was William Shakespeare?, Chichester 2013, 
 Michael Dobson & Stanley Wells (red): The Oxford Companion to Shakespeare, Oxford 2001, 
 Claes Englund (red): Världens största teater: Riksteatern 1958-1976, Norsborg 2003,  (inb)
 Gustaf Fredén: Shakespeare i Sven Rinman m.fl. (red): Litteraturens världshistoria: Renässansen, Stockholm 1991, 
 Erik Frykman: Shakespeare, Södertälje 1986, 
 Ulf Gran: Inledning till Lika för lika i William Shakespeare: Trettondagsafton, Lika för lika, Slutet gott, allting gott, översättning Allan Bergstrand, Stockholm 1986, 
 Margareta de Grazia & Stanley Wells (red): The New Cambridge Companion to Shakespeare, Camebridge 2010, 
 Kent Hägglund: William Shakespeare - En man för alla tider, Uddevalla 2006, 
 Erwin Leiser (red): Tidens teater 1959, Stockholm 1959
 Kenneth Muir: The Sources of Shakespeare's Plays, London 1977, 
 David Scott Kastan (red): A Companion to Shakespeare, Oxford 1999, 
 Alf Sjöberg: Teater som besvärjelse, Malmö 1982, 
 Svenska tidningsartiklar februari 1971, Lund
 Teater i Stockholm 1910-1970 II, Göteborg 1982, 
 Teaterårsboken 1985, Jönköping 1985, 
 Teaterårsboken 1995, Jönköping 1995, 
 Teaterårsboken 1997, Jönköping 1997, 
 Teaterårsboken 2000, Stockholm 2001, 
 Ingemar Visch-Karlson (red): Borås stadsteater 1964-1994, Borås 1994
 Leif Zern: Älskaren och mördaren, Malmö 1984,

Övriga tryckta källor
 Lika för lika, programblad, Helsingborgs stadsteater 1947
 Lika för lika, programblad, Riksteatern 1971
 Lika för lika, programblad, Riksteaterns Örebroensemble 1978

Onlinekällor
 Measure for Measure i Internet Movie Database  (läst 28 juni 2015)
 Lika för lika, Rollboken, Dramaten (läst 28 juni 2015)
 Romateatern (läst 25 mars 2016)
 Scendatabasen (läst 28 juni 2015)
 Lika för lika, Shakespearesällskapet (läst 28 juni 2015)
 Lika för lika i Svensk mediedatabas (läst 28 juni 2015)

Externa länkar

 Measure for Measure by William Shakespeare i Project Gutenberg 

Shakespeares komedier
Wien i fiktion