Entartete Kunst

Denna artikel behandlar begreppet Entartete Kunst. För den utställning som hölls i München 1937, se Entartete Kunst (utställning).

Entartete Kunst (tyska för "urartad konst), även "degenererad konst", var ett begrepp som användes av Propagandaministeriet i Nazityskland för att misstänkliggöra icke-naturalistiska konstformer från slutet av 1800-talet och fram till 1930-talet. Ur nazistisk synvinkel uppfattades dessa som ett kulturellt förfall och skadliga för en sund utveckling. Det finns många exempel på hur viktig denna estetiska dimension var för bedömningen. Den tyske konstnären Emil Nolde hade rätt politisk färg som medlem av nazistpartiet och han kunde styrka ett arierbevis men var ändå inte skyddad mot en statlig konfiskering av sina verk eller mot ett yrkesförbud – på grund av sin stil. Men Entartete Kunst var inte bara en fråga om estetik. Det fanns även politiska kriterier bakom den statliga bedömningen. Käthe Kollwitz arbeten kunde rent estetiskt passera, men hennes verk beslagtogs på grund av deras motiv. Hon stödde inte heller offentligt den nazistiska maktapparaten, och blev därmed uppsagd från sin tjänst som professor vid en statlig konstakademi. Georg Schrimpf hade en kort period varit medlem i Tysklands kommunistiska parti strax efter första världskriget, vilket räckte för en bedömning som degenererad konstnär. Utöver dessa estetiska och politiska bedömningsgrunder fanns även en rasistisk. Det räckte med exempelvis en judisk bakgrund för att diskvalificeras som konstnär.

Åtgärder mot "urartad konst" 

Till åtgärderna mot entartete Kunst hörde bland annat yrkesförbud utfärdat av det konstpolitiskt likriktande organet Reichskammer der bildenden Künste som var en särskild avdelning för just bildkonst inom Reichskulturkammer. Yrkesförbudet gällde konstnärer som verkade inom konstriktningar vilka brukar beskrivas som modernistiska eller avantgardistiska. Förbudet infördes direkt efter det nazistiska maktövertagandet 1933 och kunde även drabba museipersonal som var ansvariga för inköp av modern konst liksom högskolelärare som undervisade i ämnet. 

Framstående konstnärer som inte tilltalade den nationalsocialistiska konstuppfattningen uppmanades att utträda ur konstakademin i Berlin som då hette Preußische Akademie der Künste. Till dessa hörde bland andra Emil Nolde, Ernst Barlach, Marc Chagall, Paul Klee och Otto Dix. Verk av dem och många andra återfanns på drygt 40 särskilt arrangerade utställningar runt om i landet från 1933 och framåt, exempelvis kallade "Entartete Kunst", "Der ewige Jude" eller "Kulturbolschewistische Bilder", arrangemang som kulminerade med vandringsutställningen Entartete Kunst (1937–1941).

En förnyad våg av förföljelse började med stängningen av Kronprinzenpalais 30 oktober 1936. Här fanns sedan 1919 samlingar av modern konst, till exempel Wilhelm Lehmbrucks skulptur Stora knäböjande (1911) och Franz Marcs oljemålning De blå hästarnas torn (1913). Båda dessa verk medtogs senare på Entartete Kunst-utställningen 1937. En systematisk utrensning av modernistisk konst från alla museer i landet ägde rum under flera år. Den 2 mars 1938 beslagtogs till exempel ett självporträtt från 1888 av Vincent van Gogh ur den Bayerska statens konstsamlingar i München och gick på auktion via ett galleri i schweiziska Luzern i juni 1939 för 175 000 Sfr. Uppåt 20 000 verk beräknas ha beslagtagits sammanlagt. 

Vandringsutställningen Entartete Kunst öppnade i München den 19 juli 1937 av riksministern för allmänhetens upplysning och propaganda Joseph Goebbels tillsammans med presidenten för Reichskulturkammers bildkonstavdelning Adolf Ziegler. 650 konfiskerade konstverk från 32 tyska museer ställdes ut. Fram till februari 1941 såg över 3,2 miljoner besökare vandringsutställningen i tolv olika städer.

Utställda verk jämfördes med funktionsnedsattas teckningar och kombinerades med foton av krymplingar. Beskrivningen av en "sjuk", "judisk-bolsjevistisk" konst tjänade också till att legitimera förföljelsen av "rasmässigt mindre värda" och politiska meningsmotståndare.

Av alla konfiskerade konstverk såldes eller utauktionerades en del till utlandet, medan andra byttes mot "äldre mästares" verk, "försvann" eller "utplånades". Den 20 mars 1939 genomförde brandkåren en brandövning på gården till Berlins huvudbrandstation på Lindenstrasse 40-41 i Kreuzberg. 5000 målningar, skulpturer, teckningar, akvareller och grafiska blad brändes upp. En handling som starkt påminner om hur författares verk hade bränts redan 1933 på Opernplatz vid ett stort offentligt bokbål som samlade 40 000 människor. I stället för beteckningen entartete Literatur hette det då "otysk litteratur".

Exempel på konstriktningar klassade som entartete 

Abstrakt konst
Bauhaus
Dadaism
Expressionism
Fauvism
Futurism
Impressionism
Konstruktivism
Kubism
Naivism
Nya sakligheten
Pointillism
Primitivism
Surrealism
Symbolism

Exempel på konstnärer klassade som entartete 
Konstnärer som visades på olika Entartete Kunst-utställningar (1933–1941) finns listade i artikeln om dessa utställningar. Här är i stället med några få undantag exempel på konstnärer vilkas verk enbart beslagtogs på tyska museer. De finns alla med i Freie Universität Berlins upprättade beslagsinventarium online (se källor), där 1 476 konstnärers namn är listade (år 2022) tillsammans med uppgifter om var och när deras verk beslagtogs bland annat och om vad som är känt om verkens vidare öden. Här finns många utländska konstnärer och bland dem svenskarna Nils Dardel, Viking Eggeling och Isaac Grünewald. Om konstnärerna levde och om de bodde i Nazityskland fick de också yrkes- och utställningsförbud av Propagandaministeriets konstpolitiska organ Reichskammer der bildenden Künste.

 Cuno Amiet
 Hans Arp
 Otto Beyer
 Camille Bombois
 Georges Braque
 Paul Cézanne
 Giorgio de Chirico
 Nils Dardel
 Theo van Doesburg
 Nicolas Eekman
 Viking Eggeling
 Edgar Ende
 Paul Gauguin
 Vincent van Gogh
 Natalja Gontjarova
 Isaac Grünewald
 Albert Paris Gütersloh
 Raoul Hausmann
 Rudolf Hausner
 Adolf Hölzel
 Edgar Jené
 Moïse Kisling
 Gustav Klimt
 Käthe Kollwitz
 Michail Larionov
 Max Liebermann
 Elfriede Lohse-Wächtler
 August Macke
 Henri Matisse
 Paula Modersohn-Becker
 Amadeo Modigliani
 László Moholy-Nagy
 Henry Moore
 Gabriele Münter
 Pablo Picasso
 Man Ray
 Odilon Redon
 Joachim Ringelnatz
 Georges Rouault
 Tyko Sallinen
 Egon Schiele
 Georg Schrimpf
 Paul Signac
 Rabindranath Tagore
 Georg Tappert

Galleri

Entartete Musik
Parallellt med att begreppet entartet tillämpades på bildkonsten talade man också om entartete Musik. Främst avsågs då modern konstmusik men även jazz och swing. Som en uppföljning till konstutställningen i München ordnades år 1938 också en motsvarande utställning över musik i Düsseldorf.

Musiker som stämplades som "urartade" (urval)

Nazisterna godtog inte heller 1800-talstonsättare som Felix Mendelssohn-Bartoldy och Giacomo Meyerbeer, båda av judisk börd.

Se även 
 Arkitektur i Nazityskland
 Bokbål i Nazityskland
 Konst i Nazityskland
 Stöldkonst

Referenser

Litteratur 
 Bo Cavefors: Wilhelm II och Hitler som konstpedagoger: Entartete ,Kunst'. Ingår i: Paletten 1987:4, s 28-32. ISSN 0031-0352
 Ingemar Karlsson / Arne Ruth: Samhället som teater : estetik och politik i Tredje riket (LiberFörlag, Stockholm, 1983)  
 En andra upplaga med efterskrift av Carl-Henning Wijkmark (Ordfront Minerva, 1999) 
 Bengt Lärkner: Den förhatliga modernismen : reflexioner kring Entartete Kunst, konstbolsjevism och dysmorfism. Ingår i: Konst och bildning [red: Jan-Gunnar Sjölin]. (Carlssons förlag, 1994, s. 181-188)  
 Anders Nodin: Kampen om konsten : om betydelsen av utställningen "Entartete Kunst" i nazismens konstpolitik (Institutionen för idé- och lärdomshistoria, Göteborgs Univ., 1987)
 Franz Roh: "Entartete" Kunst. Kunstbarbarei im Dritten Reich (Hannover, 1962)
 Hans Ruin: I konstens brännspegel. Från impressionismens konst till diktaturernas (Gleerups Bokförlag, 1949)
 Christoph Zuschlag: "Entartete Kunst". Ausstellungsstrategien im Nazi-Deutschland (Worms, 1995)

Källor 
 Stephanie Barron: Degenerate Art (Los Angeles County Museum of Art, 1991)
 Entartete Kunst 
 Freie Universität Berlin (FUB): Beschlagnahmeinventar Entartete Kunst. (emuseum.campus.fu-berlin.de)

Noter

Externa länkar

 Böcker och artiklar i ämnet på svenska bibliotek. Libris.
 Musikföretaget DECCA har publicerat en omfattande serie med inspelningar av "Entartete Musik". Den dokumenterar såväl konstmusik som kabarésånger av tonsättare som stämplats av nazisterna. DECCA: Entartete Musik

Nazityskland
Utställningar i Tyskland
Konstutställningar
Ord och fraser på tyska
Rasism
Diskriminering