kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Svenska Klätterförbundet

Svenska Klätterförbundet (SKF), är medlem i UIAA, den internationella alpinistfederationen. Sverige har varit medlem i UIAA sedan 1932, först via Svenska Fjällklubben och sedan 1973 via Svenska Klätterförbundet. 

SKF bildades 1973 som en utbrytargrupp, huvudsakligen av den alpina sektionen i Svenska Fjällklubben. Klättersporten i Sverige var på den tiden liten, och SKF:s uppgift var på den tiden huvudsakligen att fungera som kontaktnät för landets klättrare samt att ge ut medlemstidningen Bergsport. Mot slutet av 1980-talet började klättring debutera som tävlingssport och 1988 ordnades den första seriösa klättertävlingen i Sverige, på Stuguberget i Jämtland. För att slippa inverkan av vädret och för att inte lokala klättrare skulle ha en fördel, flyttade tävlingsverksamheten året därpå, 1989, inomhus då den första inomhustävlingen, ett SM, ordnades på Hotell Ekoxen i Linköping. 1990 genomfördes både SM och NM på samma vägg. Under 1990-talet växte inomhusklättringen, liksom tävlingsklättringen, och SKF blev medlem i Riksidrottsförbundet 1995.

Utbildningsverksamhet ordnades länge av de lokala klätterklubbarna som var anslutna till SKF, men i och med sportens tillväxt började kommersiella aktörer uppträda och SKF såg sig nödgade att strama upp kursverksamheten. Första steget i den riktningen var införandet av officiella kursnormer 1991. Året därpå infördes ett system för auktorisation av klätterinstruktörer. År 2000 infördes ett omarbetat och utökat system för instruktörsauktorisation som även innefattade isklättrings- och inomhusinstruktörer. I och med detta anpassades det svenska auktorisationssystemet till det internationella systemet i UIAA:s regi.
SKF arbetar också med säkerhetsfrågor, medicinska, expeditions-, tävlings-, utbildnings- och naturvårds- och tillträdesfrågor.
Antalet medlemmar är cirka 7 000 (2016).

Källor

Externa länkar 
 Svenska Klätterförbundets webbplats
 UIAA:s webbplats

Klättring
Idrottsförbund bildade 1973
Klätterförbundet
Kummavuopio

Kummavuopio är Sveriges nordligaste bebodda bosättning, belägen drygt 250 kilometer norr om polcirkeln, i Kiruna kommun, nära gränsen mellan Finland och Sverige och E8/21. Byn grundades 1846 på initiativ av Lars Levi Laestadius. Kummavuopio ligger 26 kilometer från fjället Pältsan och 4,5 kilometer från sjön Nedre Kilpisjärvi. Några kilometer sydost om Kummavuopio finns Keinovuopio. Närmaste by på den finska sidan av gränsen är Kilpisjärvi. Olga Raattamaa har varit bosatt i Kummavuopio.

I Kummavuopio finns i dag ett fåtal stugor, en fjällägenhet och en turiststuga.

Invånare 
Sedan den 24 augusti 2022 är orten, som till dess klassats som obebodd, åter bebodd. Således har Kummavuopio på nytt erhållit titeln som Sveriges nordligaste bebodda bosättning. Orten har en invånare.

Gårdens läge
Avsaknaden av vägförbindelse i Sverige innebar att vid sjukhusbesök som inte krävde helikoptertransport måste transporten ske via landsväg som delvis gick genom ett annat land, det vill säga i detta fall var nästan tio mil genom Finland av de totalt drygt 28 milen till Kirunas sjukhus. Därmed saknades grund för reseersättning för sjukhusbesöket, vilket blev dyrt för patienten om tillståndet krävde taxitransport. Problemet löstes vid åtminstone ett tillfälle genom militärens försorg, som lät en helikopter göra en "inspektionsflygning" där patienten fick följa med och lämnades av hemma på gårdsplanen - utan kostnad.

Referenser

Noter

Externa länkar

Ej längre existerande orter i Kiruna kommun
Bekännelsekyrkan

Bekännelsekyrkan (tyska: Die bekennende Kirche) var en rörelse inom den evangeliska kyrkan i Tyskland under den nazistiska diktaturen som med framgång motverkade de regimtrogna Deutsche Christen och sedan uppgick i Tysklands evangeliska kyrka ([http://www.ekd.de EKD]).

Viktiga representanter för Bekännelsekyrkan var: Karl Barth (1886–1968), som på bekännelsesynoden i Barmen 1934 framlade en teologisk deklaration, Barmendeklarationen'', som skarpt kontrasterade tron på Kristus mot kulten av Führern; Dietrich Bonhoeffer (1906–1945), som ledde ett illegalt prästseminarium och vars delaktighet i en sammansvärjning mot Adolf Hitler kostade honom livet; Martin Niemöller (1892–1984), som fick betala sin bestämda hållning mot nazisternas kyrkopolitik med många år i koncentrationsläger och som vid den evangeliska kyrkans grundande fick sin kyrka att medge sin del av skulden för nazismen och dess fasor.

Vad motståndet mot Deutsche Christen och nazismen berodde på, är ämne för diskussioner. Somliga framställer motståndet som politiskt, medan andra anser att de politiska inslagen endast var resultat av att Bekännelsekyrkan värnade kyrkans frihet från staten.

Den svenska prästen Birger Forell stödde Bekännelsekyrkan.

Noter 

Tidigare kristna samfund
Organisationer i Nazityskland
Protestantiska samfund i Tyskland
Religiösa organisationer bildade 1933
Religiösa organisationer upplösta 1945
Evangelisk

Evangelisk betecknar kristna kyrkor och rörelser som betonar evangeliet, det vill säga Jesu "glada budskap", i synnerhet Nya testamentets försoningslära. Begreppet används ofta som självbeteckning av protestantiska samfund i Norden, såväl folkkyrkor som samtliga frikyrkor, bland annat i uttrycket evangelisk-lutherska kyrkor, vilket bland annat Svenska kyrkan kallar sig. Evangelisk är också ett uttryck för att man bygger sin lära på evangeliet i dess vidsträcktare mening, det vill säga Bibeln i sin helhet, till skillnad från den romersk-katolska kyrkan som i högre grad också erkänner traditionen som normerande.

Ordet är särskilt vanligt på tyskspråkigt håll, där betydelsen vanligen innefattar reformerta (jämför Tysklands evangeliska kyrka), och i Norden där den lutherska såväl som frikyrkliga kopplingen varit mer framträdande. Dock används det i Norden också av kyrkor och rörelser som har svag förankring i luthersk teologi, till exempel Evangeliska Frikyrkan. Av en del anses det vara att föredra framför det möjligen mera kontroversiella "protestantisk".

På senare tid har ordet evangelikal (med samma betydelse som engelskans evangelical) etablerat sig i bland annat det svenska språket. Evangeliska Frikyrkan (EFK) och nätverket Svenska Evangeliska Alliansen bekänner sig till evangelikalismen. Evangelikal beskriver en frikyrklig radikal Jesuscentrerad väckelseteologi med fokus på personlig omvändelse, bibeltrogenhet och helgelselära som inte erkänner Luthers skrifter som normerande, och i än mindre grad än lutherdomen erkänner kyrkofäderna och traditionen som normbärande. Uttrycket särskiljer denna teologi – såsom del av en betydande strömning i framför allt den anglosaxiska världen – från mer konfessionellt betonad lutherdom respektive reformert teologi, liksom från nyevangelisk teologi, folkkyrkoteologi och liberalteologi.

Tidsdiagram över evangeliska riktningar och rörelser
Följande tidsdiagram visar protestantismens huvudsakliga förgreningar och rörelser. Antitrinitarisk kristendom såsom Stone-Campbells reformationsrörelse saknas i diagrammet.

Se även
Evangeliska Brödraförsamlingen (Herrnhutismen)
Evangeliska fosterlandsstiftelsen (EFS)
Lutheraner
Protestantism
Evangelikalism
Nyevangelism

Protestantism
Lutherdom
Landeskirchen

Landeskirchen är kyrkor i en region i Tyskland och Schweiz, med ursprung som statskyrkor i fristående furstendömen. Landeskirchen är huvudsakligen evangeliska kyrkor, men i Schweiz är även katolska kyrkor organiserade så. 

I Tyskland genomdrevs reformationen med hjälp av furstarna. För att skydda den nya läran och de nya kyrkornas yttre ordning gav Luther furstarna ställning som kyrkans överhuvuden. Detta kyrkoregemente med fursten som summus episcopus för en territorialkyrka upphävdes först i och med monarkins slut 1918-1919.

De evangeliska kyrkorna förblev dock organiserade i Landeskirchen, en ordning som också består i Tyska Förbundsrepubliken.

Externa länkar 

Protestantism i Tyskland
Bingsjö kyrka

Bingsjö kyrka eller Bingsjö kapell är en kyrkobyggnad i Bingsjö. Den är församlingskyrka i Rättviks församling i Västerås stift.

Kyrkobyggnaden
Träkapellet byggdes 1864 och ersatte ett tidigare kapell från 1792 på samma plats, en del av inredningen härstammar därifrån. Vid bygget användes virke dels från det gamla kapellet och dels från en byggnad från Svabensverk. Klockstapeln fanns vid det gamla kapellet och byggdes ihop med den nya kyrkan. Kyrkklockorna, som är två till antalet, är inte elektrifierade utan trampas manuellt vid klockringning. 1972 genomfördes en yttre restaurering då väggarna tilläggsisolerades. Ytterväggarnas spåntade fasadpanel från 1881 togs bort och ersattes med nuvarande stående panel. 1991 målades kyrkan utvändigt om i vitt.

Inventarier
 Predikstolen från 1634 har sitt ursprung i Vika kyrka och införskaffades 1795. Tillhörande ljudtak tillverkades troligen vid slutet av 1700-talet, då predikstolen hade kommit till sin nuvarande plats.
 Altarprydnaden tillverkades 1795 av ett epitafium från 1650-talet som ursprungligen tillhörde Rättviks kyrka. Nuvarande altartavla är målad av Jerk Werkmäster och tillkom 1963.
 Allmogemålningar från 1841 finns på orgelläktaren.

Orgel
Före 1906 användes ett harmonium.
1906 såldes Svärdsjö kyrkas orgel till Bingsjö kapell. Den var byggd 1738 av Daniel Stråhle och blev omgjord i slutet av 1800-talet. Orgeln sattes upp i kyrkan av snickaren Jonas Nylander, Bingsjö. Nylander byggde en ny fasad till orgeln med tre plana pipfält och bronserade träpipor, då den gamla fasaden blev kvar i Svärdsjö kyrka. Den tidigare stämman Quinta 3 gjorde han om till Principal 8', samt tillverkade 19 baspipor av trä. Stämman Decima vox gjorde Nylander om till Oktava 4'. Han byggde även om klaveret och regeringsanordningen. Väderlådan till orgeln behölls i ursprungligt skick.

Disposition 1949:

Referenser

Tryckta källor
 Våra kyrkor, sidan 278, Klarkullens förlag, Västervik, 1990,

Webbkällor
 Rättviks kommun
 Kulturhistorisk karakteristik Bingsjö kapell

Noter 

Kyrkobyggnader i Västerås stift
Kyrkobyggnader i Rättviks kommun
Kyrkobyggnader invigda 1864
1864 i Sverige
Rättviks finnmark

Rättviks finnmark, invid sjön Amungen vid Dalarnas landskapsgräns mot Hälsingland. De första torpen i finnbosättningen i Bingsjö upptogs vid slutet av 1620-talet på Rättviksskogarna och där bildade en begränsad och rätt isolerad finnbygd. Svedjefinnarna hade kommit från finnbygderna i Gästrikland och Hälsingland på andra sidan landskapsgränsen. År 1726 fanns i Bingsjö 7 gårdar och 1817 hade byn 20 gårdar och 120 personer. År 1880 räknades 42 gårdar och 256 människor. Svedjebruket i Bingsjö dog ut först på 1880-talet, även om en enstaka svedja nog togs upp även efter det.
I början av 1900-talet fanns på Finnmarken 700 invånare och i slutet av 1900-talet omkring 200 invånare. År 1792 uppfördes Bingsjö kyrka, dit prästen i Rättviks församling kom några gånger per år för predikan, husförhör, dop, vigslar och begravningar.

Carl Axel Gottlund besökte dessa trakter i början av 1800-talet. Gottlunds resedagbok, skriven år 1817, ger en fyllig bild av Bingsjöfinnarna. En tid då man – två gubbar och tre gummor - fortfarande pratade finska i Finnmarken, om i en liten skala. En 81-årig kvinna i Mansgården sjöng till och med runosånger.

(Se Carl Axel Gottlund, Dagbok öfver dess Resor på Finnskogarne år 1817, Falun 1984, s 117-152.)

Se även
 Ore församling

Finnskogar
Rättviks kommuns historia
Svedjefinnar
Isak Georg Stenman

Isak Georg Stenman, författare, född 8 januari 1816 i Köping, död 25 april 1867 i Köping.

Han blev student i Västerås 1835, prästvigdes i Uppsala 1839 och fick därefter tjänst som vice skolmästare i Rättviks socken, där fadern Per Erik Stenman var komminister under åren 1835–1853. Isak Georg Stenman blev 1843 komministeradjunkt i Rättviks socken och 1850 brukspredikant i Stjärnsund beläget i Husby socken nuvarande Hedemora kommun, komminister i Köping 1855, tillträdde 1856 och verkade som sådan till sin död 1867.

Under 1840-talet och första hälften av 1850-talet var Isak Georg Stenman en kunnig och flitig översättare av goda andeliga böcker, skrev även originaluppsatser och bearbetningar i kalendrar och tidskrifter, samt i tidningar i Falun och Västerås, oftast under pseudonym. Stenman var under åren 1839–1841 (eventuellt ända fram till 1846) redaktör för falutidningen Tidning för Falu län och stad.

Bibliografi
Hvilken är den skönaste?: fruntimmers–porträtter i stålstick/med poetisk text. Omfång; 24 s, illustr. Medarbetare var Carl Vilhelm August Strandberg (1818–1877).
Dagsländan: poetisk sommar-kalender 1840 (af I G Stenman m fl) Fahlun 1840, 146 s.
Ny och oumbärlig hand-kokbok för stad och land, men i synnerhet för ogifta fruntimmer och unga husmödrar: Af Anna Bergström. (pseudonym, två av dessa verk under detta kvinnliga pseudonym) Stockholm 1849. Anmärkning: 2:a–14:e upplagan 1850–1896. I den trettonde upplagan finns 500 olika anrättningar upptagna.
Hemseder i Dalom. En Finnmarksfärd.  Norden, skandinavisk national-kalender för år 1850, Stockholm 1849, s 146–170. (pseud. Orkborn, Jer.)
Dalkarlen på Rombolandet.  Norden, skandinavisk national-kalender för år 1850, Stockholm 1849, s 11f.(pseud. O-rn, Jer.)
Kärlekspostiljonen: Brefställare för älskande eller hundrande mönsterbref i alla möjliga hjertats angelägenheter. Stockholm 1853. Utgiven af E N F Ästman. Bearb.
Förvaringsboken-boken, eller konsten att under loppet af flera år förvara kött och grönsaker m m: Af Anna Bergström. (pseudonym) Stockholm 1855. Andra upplagan 1863.

Svenskspråkiga författare
Personer från Köping
Födda 1816
Avlidna 1867
Män
Bogserbåt

Bogserbåt är ett, i förhållande till storleken, starkt arbetsfaryg som används för att dra eller skjuta på andra fartyg, pråmar, pontoner och  mudderverk och är speciellt förknippad med sjöassistans och sjöentreprenad. 

Bogserbåtar ska inte förväxlas med lotsbåtar.

Funktion
Bogserbåtar finns i alla storlekar, från 5–6 meter upp till över 30 meter, och upp till 90 meter för havsgående kombinationsbogserare. Mest karaktäristisk är den låga akterprofilen med hög överbyggnad enbart på den främre delen av däcket. 

Ett bogservajerspel eller bogserkrok är monterad strax bakom styrhytten. Detta för att vara så nära bogserbåtens svängningpunkt som möjligt, för att underlätta svängning vid belastning på bogserkroken. Kroken är dessutom ledad för att optimera svängningen ytterligare. Bogserkroken har en utlösningsmekanism, för att kunna släppa bogserlinan från styrhytten vid en akutsituation, och som extra säkerhet är det vanligt att man även har en brandyxa till hands. Vid svängning, löper bogserlinan på bogserbågen i aktern, och på räcket på sidorna. Ett stopp på räcket brukar finnas på varje sida för att linan inte skall passera styrhytten. Vid bogsering i smala passager, kortas linan eller vajern ner och fixeras i aktern för att undvika pendling.

Bogserlinans ände brukar oftast vara kopplad som en hanfot, det vill säga se ut som ett Y, där de två ändarna ligger om lastens/fartygets främre pollare och på så vis minskar risken för pendling.

Om möjligt så är det oftast mer fördelaktigt att dra lasten på sidan om eller skjuta den framför bogserbåten. Vissa bogserbåtar är byggda för att passa denna typ av bogsering och har därför en platt för som behövs för pontonbogsering varvid det finns två spända tampar eller kättingspännare mellan bogserbåten (som skjuter lasten framför sig) och lastens pollare. Om lasten är högre än bogserbåtens styrhytt så är det enda alternativet att dra lasten efter sig.

Verksamheter
Störst i Norden inom sin bransch var Stockholms Transport- och Bogseringsaktiebolag (T & B) som grundades 1870 och hade tidvis 53 bogserbåtar och 302 pråmar. År 1976 uppgick Transportbolaget i Röda Bolaget AB i Göteborg.

Bilder

Se även 
Påskjutande bogserbåt

Källor

Noter

Externa länkar 
Mer än 1000 bogserbåtar
Ordenstecken

Ordenstecken eller ordensdekoration, även ordensinsignier, är en det synliga insigniet på tillhörighet till en orden, exempelvis en statsorden eller ett ordenssällskap. Inom varje orden finns vanligen olika grader (värdigheter) som medför rättighet att bära olika ordenstecken.

I de stora, gamla ordenssällskapen har ordenstecknen vissa gemensamma drag även mellan olika länder. Kors av olika typer är mycket vanliga, till exempel Johannitkors och Malteserkors och har sitt ursprung i de äldsta riddarordnarna under medeltiden. Vanliga grader är kommendör och riddare. Högre än kommendör är kommendör med stora korset. Det förekommer även underindelning i klasser, till exempel kommendör av 2:a klassen. Nästan alla ordenstecken bärs endast till högtidsdräkt (frack) men miniatyrer eller knappar kan i vissa sammanhang bäras på enklare klädsel.

Olika typer

Exempel på svenska ordnar

Se även
 Släpspänne

Källor 
 
 

Ordnar
Miniatyr

Miniatyr kan syfta på:

 Miniatyrmåleri – ursprungligen måleri där konturerna tecknas med minium (mönja) och i vidare bemärkelse alla mycket små eller mycket detaljrika målningar, ofta porträtt
 Miniatyr (TV-program) – ett svenskt TV-program, kulturellt magasin
 Miniatyr eller knappar av ordenstecken, se ordenstecken 
 Skalmodell – förminskad framställning av föremål eller hel miljö, exempelvis till tittskåp, dockskåp, flaskskepp eller modelljärnväg
Natanael

Natanael eller Nathanael är ett mansnamn med hebreiskt ursprung (נְתַנְאֵל Netan'el) med betydelsen Gud ger eller Gåva från Gud. 

Namnet var populärt i Sverige kring förra sekelskiftet (kom in i almanackan 1901) och ökar nu något i popularitet, efter att ha varit mycket ovanligt.
31 december 2005 fanns det totalt 2 526 personer i Sverige med namnet, varav 180 med det som tilltalsnamn.
År 2003 fick 99 pojkar namnet, varav 28 fick det som tilltalsnamn.

Namnsdag: 22 december

Personer med namnet Natanael / Nathanael 
 Natanael, apostel, se Bartolomaios
 Oscar Emrik Natanael Ahlén, präst, psalmförfattare
 Natanael Berg, veterinär, tonsättare
 Natanael Beskow författare, konstnär, skolman, teolog, med mera.
 Nathanael Bland, brittisk orientalist
 Natanael Broman, tonsättare, pianist
 Natanael Gärde, jurist, politiker (FP), statsråd
 Natanael Karlsson, programledare i TV.

Mansnamn
Svenska mansnamn
Namn från Bibeln
Sophie Gengembre Anderson

Sophie Gengembre Anderson, född 1823 i Paris, Frankrike, död 10 mars 1903 i Falmouth, England, var en brittisk målare. Hon tillhörde prerafaeliterna och var känd för sina sentimentala målningar av barn under den viktorianska tiden.

Sophie Anderson var dotter till den parisiske arkitekten Charles A.C. Gengembre och hade en engelsk mor. Hon studerade porträttmålningar för Baron von Steuben i Paris. Då revolutionerna i Europa bröt ut 1848 emigrerade hon till Cincinnati i USA, där hon gifte sig med den brittiske konstnären Walter Anderson. År 1854 flyttade hon till England där hon året efter ställde ut sina verk i Royal Academy of Arts.

Hennes mest kända verk är No Walk Today som visar en liten ledsen flicka som tittar på regnet. Bland hennes övriga verk finns Peek a boo och Little Red Riding Hood. År 1822 gav hon ut illustrationer av Henry Howes Historical Collections of the Great West.

På grund av sjukdom bosatte sig hon och hennes make på Capri 1871. Hon fortsatte att sända sina målningar till utställningar i England och återvände själv 1894 då hon bosatte sig i Falmouth.

Bilder

Referenser

Noter

Externa länkar 

Kvinnor
Konstnärer från Paris
Födda 1823
Avlidna 1903
Brittiska konstnärer under 1800-talet
Prerafaeliterna
Zingo

Zingo är en svensk läskedryck som introducerades hösten 1962 av Apotekarnes. Idag produceras drycken av Carlsberg Sverige.

Historia

Ingo-läsk 
En läskedryck kallad Ingo-läsk lanserades våren 1960, uppkallad efter boxaren Ingemar "Ingo" Johansson. Extraktet till Ingoläsken tillverkades av AB Ingo-läsk i Stockholm och såldes till ett stort antal bryggerier runt om i landet som beredde läsken på licens. AB Ingo-läsk försattes i konkurs i november 1960. Det har senare ofta hävdats att lanseringen av Zingo år 1962 var en nylansering av Ingo-läsken under nytt namn. Bland annat har den senare tillverkaren Carlsberg Sverige hävdat detta.

Lansering 1962 
Zingo lanserades hösten 1962 av Apotekarnes. Den var från början en apelsindryck och marknadsfördes som "lätt" eller "försiktigt" kolsyrad.

Zingos ursprungliga etikett hade en enkel utformning bestående av namnet mellan två orange halvcirklar. Ervaco var reklambyrå för lanseringskampanjen. Zingo hade från början sloganen "försvinnande god", vilken skapades av reklammannen Odert von Schoultz. Art director för kampanjen var Buster Nyström.

År 1970 började Pripps tappa Zingo på Rigelloflaskor.

Nya Zingo 1973

År 1973 gjordes en större nylansering av Zingo med nya smaker och ny grafisk design, "Nya Zingo". Apelsinsmaken gjordes starkare och kolsyrehalten högre. De nya smakerna banan, päron och choklad lanserades, följda av körsbärssmak 1974. Dessa smaker försvann ganska snart.

Senare utveckling 

I början av 2010-talet lanserades varianter med smak av ananas/apelsin och melon/citron. I april 2013 lanserades Tropical Zingo med smak av passionsfrukt. 2014 kom Zingo Citron Fläder. Sommaren 2017 kom Zingo Jordgubb Rabarber på 1,5-liters-flaska.

Chokladzingo 

Zingo Choklad var en kolsyrad läskedryck med chokladsmak vilken infördes 1973. Den var genomskinligt brun och blev inte särskilt omtyckt. Lena Nyman gjorde på 1970-talet en monolog som hette Stadslollan i revyn Glaset i örat av Hasse och Tage där hon säger: Och så klämde vi en avskedsbägare på renat och nya Zingo med chokladsmak. Zingo Choklad slutade av allt att döma att tillverkas redan introduktionsåret, då den inte förekommer i annonsering efter det.

Zingo Choklad förekom i den år 1997 sända serien Kenny Starfighter som drivmedel till ett domedagsvapen.

Referenser

Noter

Externa länkar
 Zingo produktinformation
 Chokladzingo - Annonser och etiketter

Läskedrycker
Carlsberg
Varumärken för dagligvaror
Boy (musikalbum)

Boy är den irländska rockgruppen U2:s debutalbum, utgivet 20 oktober 1980. Det är producerat av Steve Lillywhite.

När albumet gavs ut hade bandet redan gjort över 100 livespelningar och gett ut tre singlar. Många hade höga förväntningar och albumet mottogs väl av pressen. I Will Follow blev en hit på studentradion och skapade ett rykte om bandets debut. 
 
Boy har ungdom och uppväxt som teman, genom Bonos lidelsefulla sång och The Edges speciella ringande och ekobelagda gitarrljud. Albumet var en stark kontrast till dåtidens populära brittiska rockband där olika musikstilar tävlade om att få mest uppmärksamhet som punkens arvtagare.

Låtlista

All musik skriven av U2, texter av Bono.
"I Will Follow" - 3:37
"Twilight" - 4:22
"An Cat Dubh" - 4:46
"Into the Heart" - 3:27
"Out of Control" - 4:13
"Stories for Boys" - 3:02
"The Ocean" - 1:35
"A Day Without Me" - 3:13
"Another Time, Another Place" - 4:33
"The Electric Co." - 4:47
"Shadows and Tall Trees" - 4:36

Kuriosa

Boy är det enda U2-albumet från vilket alla låtar har framförts live.

Musikalbum 1980
Irländska debutalbum
Album av U2
Album producerade av Steve Lillywhite
Metronymikon

Metronymikon (även matronymikon; pluralis metronymikon eller metronymika) eller modersnamn (även morsnamn) är ett namn som har bildats av bärarens moders namn och suffixen -son eller -dotter. Metronymika är betydligt ovanligare än patronymika, det vill säga fadersnamn.

Under medeltiden var det inte ovanligt att moderns namn ingick i sonens. Bruket var som mest utbrett under första hälften av 1000-talet, och vanligast var det i Sydfrankrike (12%).

I Norden förekom metronymika särskilt i de fall, där en persons moder var av högre börd än fadern. Ett känt exempel är den danske kungen Sven Estridsson, som var son till jarlen Ulf Torgilsson och Sven Tveskäggs dotter Estrid Svensdotter. Andra exempel är Magnus Marinasson.

Äkta patro- och metronymika räknas ur genealogisk aspekt inte som släktnamn (familjenamn), då de inte är ärftliga.

Namn som förefaller vara identiska med äldre tiders metronymika förekommer i svenskt namnskick idag, exempelvis Sissela Sivsdotter Benn, men då det kan vara svårt att registrera ett metronymikon som efternamn är dessa metronymikon oftast juridiskt sett extra förnamn och inte ärftliga.

Fotnoter 

Typer av namn
Genealogi