kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Adenosintrifosfat

Adenosintrifosfat, eller ATP, är en nukleotid som spelar en central roll i alla cellers energihantering och ämnesomsättning. Eftersom ATP har en energirik bindning används det för att driva kemiska processer i cellen som inte kan ske spontant (för att de är energikrävande). ATP är även en byggsten vid syntesen av nukleinsyror som till exempel DNA och RNA.

Kemiskt består ATP av adenosin och tre fosfatgrupper som sitter i på rad och betecknas alfa, beta och gamma räknat från adenosinmolekylen. Fosfatgrupperna sitter ihop med en fosfoanhydridbindning som är mycket energirik. Den kemiska formeln är C10H16N5O13P3. 

ATP bildas i glykolysen, citronsyracykeln och framförallt vid den oxidativa fosforyleringen vilken drivs av elektrontransportkedjan i mitokondrierna. ATP används även för att binda energin i samband med fotosyntes.

Funktion 
I cellen utförs många processer som kräver tillförsel av energi. För det mesta tillhandahålls den energin i form av ATP.  Energi frigörs ur ATP genom att den tredje fosfatgruppen dissocierar genom hydrolys vilket resulterar i adenosindifosfat (ADP) och en fri fosfatgrupp. Ännu mer energi kan frigöras om ATP omvandlas till adenosinmonofosfat (AMP). 

De energikrävande uppgifterna kan delas in i tre huvudgrupper: (1) Mekaniskt arbete, till exempel muskelrörelser. (2) Förflyttning av molekyler genom cellmembran och mot koncentrationsgradienter (från låg koncentration till hög koncentration). (3) Ombyggnad av molekyler, till exempel uppbyggandet av cellens olika strukturer.

Produktion/Syntes
Människor behöver stora mängder ATP för att fungera. Exempelvis behöver en stillasittande man som väger 70 kilo ungefär 7400 kJ per dag. För att tillfredsställa detta energibehov krävs ungefär 83 kilo ATP. En människa kan dock bara ha ungefär 250 gram ATP på en och samma gång, vilket kräver ett mycket snabbt återskapande av en ATP-molekyl efter det att den förbrukats. Totalt återskapas ATP från en och samma ADP-molekyl uppskattningsvis 300 gånger per dag.

ATP bildas från ADP i bland annat glykolys och av ATP-syntas i oxidativ fosforylering. Bränslet till ATP-syntesen är glukos, fettsyror samt aminosyror. Den oxidativa fosforyleringen sker i mitokondrierna. 

ATP kan inte lagras, vilket gör att tillverkningen av ATP hela tiden måste anpassas till cellens förbrukning av energi. Anpassningen sker genom att enzymer känner av kvoten mellan ATP och ADP, och cellen tillverkar därför aldrig mer ATP än vad som behövs.

En vanlig missuppfattning är att det bildas flera ATP ur ett varv i citronsyracykeln. Detta är inte sant då citronsyracykeln enbart ger en GTP (vilken kan ombildas till ATP). Den största delen av energin kommer från reduktion av flavin-adenosin-dinukleotid (FAD) och nikotinamid-adenin-dinukleotid (NAD+). Energin i FAD och NAD+ används indirekt av ATP-syntas till att omvandla ADP (tillägg av fosforylgrupp) till ATP i den oxidativa fosfolyseringen.

Se även 
 Adenosinmonofosfat (AMP)
 Adenosindifosfat (ADP)
 ATP-mätare
 Citronsyracykeln
 Glykolys
 Oxidativ fosforylering
 Fosfoanhydridbindning
 Glukoneogenes

Referenser

Externa länkar 

Nukleotider
Puriner
Koenzymer
Träningsfysiologi
Almoravider

Almoravider (spanska: almorávides, av arabiska: al-murabitin, marabuter), var berber och en dynasti i nordvästra Afrika och södra Spanien. Dynastin stiftades omkring 1040 av Abdallah ibn-Jasin (död 1058), som med svärdet utbredde islam i en fanatisk form bland berberna mellan Algeriet och Senegal. Hans verk fortsattes av hans härförare Abu-bekr (död 1087) och dennes kusin Jusuf ibn-Tasjfin ("emir" 1061-1106), som grundlade staden Marocko (nuvarande Marrakech i Marocko) (1062); men den egentliga ledaren var Zainab al-Nafzawiyya, Abu-bekrs och sedan Jusufs hustru, vilken betydligt utvidgade dynastins makt. 

Kallad till hjälp av den abbadidiske kalifen el-Mutamid i Sevilla mot Alfons VI av Kastilien, övergick Jusuf till Spanien och slog denne i det blodiga slaget vid az-Zallaqah år 1086. Fastän han högtidligt lovat att låta de många muslimska kaliferna och emirerna i Spanien behålla sina besittningar och för egen del fordrat blott kuststräckan Algeciras, vände han sig vid en ny anmodan om hjälp (1090) i främsta rummet mot dessa sina trosförvanter samt erövrade efter hand Granada, Malaga, Córdoba och Sevilla (1091), Badajoz (1094) och slutligen även Zaragoza (1110), varmed hela det muslimska Spanien fallit i almoravidernas händer. Det var under dessa strider som almoraviderna tillfogade Spaniens nationalhjälte, den samvetslöse äventyraren El Cid, det kännbara nederlag, som vållade hans död. 

Men redan under Jusufs söner Ali (död 1143) och Tasjfin (död 1145) började det almoravidiska väldet sönderfalla, Alfons I av Aragonien erövrade Zaragoza (1118), i Afrika slöt sig den ena provinsen efter den andra till den nya sekten almohaderna, och vid underrättelsen om detta reste sig flerstädes morerna i Spanien mot almoravidernas förtryck. Snart övergick den almohadiske kalifen Abd el-Mumins trupper Gibraltar sund och intog Jerez de la Frontera och Cadiz (1145) samt Sevilla (1147). Samtidigt erövrade Alfons VII av Kastilien provinsen Almeria, vilken han dock sedan måste uppge till Abd el-Mumin (1154), och samma år föll almoravidernas sista fäste, Granada, i almohadernas våld.

Se även 
Marockos historia

Referenser 

Kalifat
Islams historia
Nordafrika
Al-Andalus
Almohader

Almohader (spanska. almohades, av arabiska الموحدون al-Muwahhidun,, "monoteisterna", "de som håller fast vid [Guds] enhet"), muslimsk sekt och dynasti från nordvästra Afrika och Spanien. Dynastins stiftare var berbern Muhammed ibn Tumart, vilken mot slutet av 1000-talet bekämpade almoraviderna, vars stränga ortodoxi inte syntes honom tillräckligt renlärig. Sedan han vunnit talrika anhängare, uppträdde han som imam och mahdi samt gjorde sig till härskare över flera under almoraviderna lydande stamområden. 

Efter sin pilgrimsfärd till Mecka och en tid som elev hos olika lärda män, återvände ibn Tumart till Marocko tjugoåtta år gammal. Där började han predika och agitera mot moraliskt förfall och blev till slut portad från flera städer. Han flydde till sina hemtrakter i Atlasbergen och förmodligen hade hans inflytande inte överlevt honom om han inte där hade träffat på Abd al-Mumin som visade sig vara en enastående politiker och general. När ibn Tumart avled i det kloster han själv grundat 1128 efter ett svårt nederlag mot almoraviderna, hemlighöll al-Mumin hans död till dess hans hunnit stärka sin egen position. 1130 tillträdde al-Mumin slutligen som kalif och 1149 antog han också titeln emir. Fram till sin död 1163 la han under sig almoravidernas besittningar i Nordafrika och Spanien. 

Under hans son Abu-Jakub Jusuf (-1184) och sonson Jakub al-Mansur (-1198) växte almohaderväldets makt och inflytande inte bara genom krigsframgångar i Spanien, där al-Mansur vann en lysande seger över Alfons VIII av Kastilien vid Alarcos (1195), utan även genom en uppblomstring av vetenskap och konst trots almohadernas stränga renlärighet. Den aristotelisk-nyplatonska filosofin, som genom Avicenna blomstrade i Orienten, bragtes här av Averroës, Ibn Tofeil, Maimonides med flera i den form, i vilken den sedermera övergick till Frankrikes och Italiens skolastiker. Det var också Abu-Jakub, som började byggandet av den berömda minareten i Sevilla, Giralda. Under denna tid verkade också mystikern al-Arabi. al-Mansur blev dock mot slutet av sin levnad mer fanatisk.

Almohadernas huvudstad låg i Marrakech men flyttades 1170 för en kortare tid till Sevilla. Överlag betraktade de alla erövrade områden utanför dagens Marocko som provinser.

Under El-mansurs son, den grymme Muhammed (1198-1213), inträdde redan förfallet. Alfons VIII bröt för alltid almohadernas makt i Spanien genom det blodiga slaget vid Navas de Tolosa (1212), efter vilket Muhammed skyndsamt flydde till Afrika. Några av el-Mansurs släktingar höll sig ännu någon tid som mer eller mindre självständiga ståthållare i olika delar av landet, men genom ett fördrag med Ferdinand III av Kastilien uppgav den siste av dessa, el-Mamun, alla sina besittningar (1248) och flydde till Marocko. 

Under de återstående sex eller sju kaliferna sönderföll även i Afrika det almohadiska väldet genom inre stridigheter och uppror, och 1275 störtades de sista medlemmarna av el-Mansurs ätt av den i Marocko nyuppkomna merinidiska dynastin (av beduinstammen Beni Merin).

Se även 
 Marockos historia
 Spaniens historia

Referenser 

Kalifat
Islams historia
Al-Andalus
Idrisider

Idrisider (på arabiska الأدارسة) var en arabisk Zaydi-Shia-dynasti i västra Maghreb (ungefär motsvarande nuvarande Nordafrika) som regerade från 788 till 985. Dynastin är uppkallad efter sin första sultan, Idriss I, en bland kalifen Alis efterkommande Idris ibn Abdallah, som med anledning av ett uppror i Medina flydde till Egypten och därifrån till Marocko. Idrisiderna härskade i Ceuta och uppnådde sin största makt omkring 860. Denna dynasti störtades på 900-talet.

Regenter 

Idriss I - (788-791) 
Idris II - (791-828) 
Muhammad ibn Idris - (828-836) 
Ali ibn Idris, känd som "Ali I" - (836-848) 
Yahya ibn Muhammad, known as "Yahya I" - (848-864) 
Yahya ibn Yahya, känd som "Yahya II" - (864-874) 
Ali ibn Umar, känd som "Ali II" - (874-883) 
Yahya ibn Al-Qassim, känd som "Yahya III" - (883-904) 
Yahya ibn Idris ibn Umar, känd som "Yahya IV" - (904-917) 
Fatimid overlordship - (922-925) 
Al-Hajjam al-Hasan ibn Muhammad ibn al-Qassim - (925-927) 
Fatimid overlordship - (927-937) 
Al Qasim Guennoun - (937-948) 
Abu l-Aish Ahmad - (948-954) 
Al-Hasan ibn Guennoun, känd som "Hassan II" - (954-974)  
Ali, Caliph av Cordoba - 1016

Se även
Marockos historia

Marockos historia
Jadrolinija

Jadrolinija (Adrialinjen) är ett rederi i Kroatien. Det grundades i Rijeka den 20 januari 1947. Jadrolinija kallas den "den vita flottan" och har sitt huvudkontor i Adriapalatset i Rijeka. Rederiet har inrikes rutter i den kroatiska skärgården men även internationell trafik med större färjor, främst till Italien. Företaget äger över 50 färjor, katamaraner och vanliga båtar.

Externa länkar

Jadrolinija

Kroatiska rederier
Rederier bildade 1947
Företag i Rijeka
Uniprocessor

Uniprocessor betecknar en dator med endast en CPU. En miniräknare, ett digitalur, tvättmaskiner, mikrovågsugnar och liknande apparater brukar vara utrustade med ett styrsystem som bygger på en uniprocessor.

Datorteknik
Det blir aldrig som man tänkt sig

Det blir aldrig som man tänkt sig är en svensk komedifilm från 2000 i regi av Måns Herngren och Hannes Holm.

Handling
En film om de tre systrarna Gina, Tina och Sophia med makar och föräldrar. Sophia kämpar för att bli skådespelerska men planerna verkar gå om intet när hon blir gravid. Men när barnet är fött och hon har accepterat sitt nya liv blir hon erbjuden huvudrollen i TV-serien Tjackhoran. Gina jobbar på tidningen Vi föräldrar men har ändå inte blivit med barn trots sju års försök. Tina har två barn med en man som sitter i fängelse.

Rollista

Externa länkar

 Fullständig lista över medarbetare i samband med filmen (på engelska)

Svenska komedifilmer
Filmer 2000
Filmer från Svenska Filminstitutet
Filmer från Sveriges Television
Filmer från Norsk Rikskringkasting
Filmer från Danmarks Radio
Svenskspråkiga filmer
Uppsala Kammarstråkar

Uppsala Kammarstråkar är en svensk stråkorkester i Uppsala.

Historik
Orkestern grundades 1954 som Norrlandsorkestern på Norrlands nation i Uppsala som en del i ett ambitiöst projekt, Norrlands nations musikverksamhet, som även omfattade körsång i form av Norrlandskören, men verksamheten var öppen för musiker och sångare från alla studentnationer i Uppsala.

Anders Jansson var orkesterns förste ledare och efterträddes 1963 av Sven-Åke Landström. Senare ledare har varit bland andra Karl-Ove Mannberg, Harry Damgaard, Björn Sjögren och Kurt Levin.

Orkestern lämnade nationen 1980 och blev dagens Uppsala Kammarstråkar.

Orkestern är inte att förväxla med Uppsala Kammarorkester och Uppsala Kammarsolister, som till skillnad från Uppsala Kammarstråkar är professionella ensembler.

Referenser

Tryckta källor
Rudolf Aldskogius m.fl. (red), Norlandica V, Festskrift till Gunnar Blix, Uppsala 1961. Libris 851344
Gunnar Blix m.fl. (red), Norlandica VII, Festskrift till Nationens 150-årsjubileum den 7 maj 1977, Uppsala 1977. Libris 8200929

Noter

Externa länkar
Uppsala Kammarstråkar

Studentorkestrar i Uppsala
Svenska orkestrar
Folkens fängelse

Folkens fängelse (Тюрьма народов), är en beteckning använd av Lenin för Tsarryssland och dess hårdföra nationalitetspolitik. På senare tid har uttrycket återkommit i bruk, och använts för bland annat Ryssland, Jugoslavien och Kina.

Se även 
 Katorga
 Ondskans imperium
 Gulag

Bibliografi 
  Russia as the Prison of Nations M. N. Pokrovskii, Russia as the Prison of Nations. 1930 Original Source: 1905 god (Moscow: OGIZ Moskovskii rabochii, 1930). Reprinted in M. N. Pokrovskii, Izbrannye proizvedeniia (Moscow 1965-67), IV:129-35.

Noter 

Politiska termer
Politik i Ryssland
Imperialism
Kejsardömet Ryssland
Rysslands historia
Relationer mellan Polen och Ryssland
Vladimir Lenin
Dag (namn)

Dag är ett gammalt nordiskt mansnamn som helt enkelt kommer av ordet dag. Det betyder 'den som bringar ljus'. Namnet var vanligt i Götaland under medeltiden, men föll sedan i glömska tills det åter igen började användas i mitten på 1800-talet. En kvinnlig motsvarighet är namnsdagsgrannen Daga.

Namnet har stadigt legat på runt 200:e plats i namntoppen de senaste decennierna. Den 31 december 2019 fanns det totalt 4 356 personer i Sverige med namnet Dag, varav 2 380 med det som tilltalsnamn.
År 2014 fick 14 pojkar namnet som tilltalsnamn.

Namnsdag: i Sverige 16 september tillsammans med Daga.(1986-92: 11 september), i Finland 9 juni

Personer med förnamnet Dag
 Dag Anckar, finlandssvensk professor i statsvetenskap
 Dag Sebastian Ahlander, diplomat och författare
 Dag Blanck, professor i nordamerikastudier vid Uppsala universitet
 Dag Finn, egentligen Dag Finn Strøm, sångare i rockgruppen Sha-Boom 
 Dag Hammarskjöld, svensk nationalekonom, jurist, adelsman, ämbetsman, statsråd,  diplomat och författare samt FN:s generalsekreterare från 1953 fram till sin död, postum mottagare av Nobels fredspris, ledamot av Svenska Akademien
 Dag Malmberg, en svensk skådespelare och regissör
 Dag Norberg, språkvetare, universitetsrektor
 Dag Olsson, svensk ishockeydomare
 Dag Ribbing, svensk arkitekt
 Dag Sandahl, präst i Svenska kyrkan, teologie doktor, forskare och författare
 Dag Solhaug, svensk friidrottare
 Dag Solstad, norsk författare
 Dag Stålsjö, svensk TV-producent och författare
 Dag Szepanski, svensk fotbollsspelare
 Dag Victor, svensk jurist
 Dag Wennlund, svensk spjutkastare 
Dag Widman, svensk konsthistoriker och museiman. 
 Dag Wirén, svensk tonsättare och musikarrangör

Fiktiva personer med förnamnet Dag
 Dag, alter ego för författaren Sivar Arnér i dennes självbiografiska romansvit som inleddes med Där är han från 1975
 Dag den vise, mytologisk svensk sagokung

Se även
 Dag
 Dag (mytologi)
 Ny Dag
 Dag Vag

Referenser

Dag
Dag
Fornnordiska mansnamn
Svenska förnamn
Svenska mansnamn
Daga

Kvinnonamnet Daga är en feminin form av Dag, ett fornnordiskt namn bildat av ordet dag. Det kan också vara en kortform av namn som Dagmar och Dagny. Namnet har funnits i Sverige sedan mitten av 1800-talet.

Den 31 december 2019 fanns det totalt 683 kvinnor folkbokförda i Sverige med namnet Daga, varav 273 bar det som tilltalsnamn.

Namnsdag: i Sverige 16 september, (1986-1992: 11 september), i Finland 9 juni

Personer med namnet Daga
Daga Janson, svensk journalist och författare
Daga Wennerström, svensk konstnär

Källor

Kvinnonamn
Fornnordiska kvinnonamn
Hippo Regius

Hippo Regius är en forntida stad i Numidien, vid Medelhavet, ursprungligen anlagd av fenicier, sedan tillhörig Karthago. Av Julius Caesar lades Hippo Regius jämte hela Numidien under romarna, vilket blev provinsen Africa. Staden var sedan en mycket blomstrande handelsstad, stapelplatsen för Roms handel med Afrika. 

Under den kristna tiden var Hippo Regius biskopssäte, särskilt bekant genom Augustinus, som dog där 430, under det att staden belägrades av vandalerna. Sedan Hippo Regius hade intagits och förstörts av muslimerna (697), anlade invånarna omkring två kilometer nordnordöst därom nuvarande staden Annaba (Bône) i Algeriet.

Källor

Noter

Numidien
Ruinstäder
Fenicien
Fornminnen i Algeriet
Ugglan
Numidien

Numidien är ett forntida landskap i norra Afrika, gränsade i öster till Karthagos område, i söder till Getulien, i väster till floden Mulucha, senare till Mauretanien, i norr till Medelhavet och motsvarade således delar av nuvarande Algeriet. 

Landet, i det inre bergigt, var rikt på betesmarker och delvis fruktbart. Särskilt berömda var de numidiska hästarna. Befolkningen, av berbernas stam, var ursprungligen kringströvande (latin: numidae, av grek. nomades, nomader), men blev senare bofast; den var mycket tapper, och i synnerhet var de numidiska ryttarna (till exempel i Hannibals här) berömda. De nära förbindelserna med Karthago ledde till att numidernas överklass med tiden kom i en allt större utsträckning att tala puniska (även kallat feniciska). Från och med slutet av 200-talet f.Kr. blev den även alltmer helleniserad.

Efter det andra puniska kriget skapades det numidiska kungadömet som en följd av att stamfursten Masinissa under kriget hade bytt sida och bistått romarna mot Karthago. Med hjälp av Romarriket utvidgades det numidiska riket så att det sträckte sig från Mauretania i väster och Cyrenaica i öster. Även Masinissas efterträdare Micipsa, Adherbal och Hiempsal I regerade Numidien som romerska klienter (vasaller). Även Jugurtha ville ha vänskapliga förbindelser med Rom men hans strävan att bli ensam kung över Numidien ledde till ett krig mot romarna 111–105 f.Kr. som han förlorade. Slutet för det numidiska kungadömet kom när Juba I allierade sig med Julius Caesars motståndare. Efter slaget vid Thapsos (46 f.Kr.) förvandlades större delen av Numidien till den romerska provinsen Africa nova.

Bland de många blomstrande städer, som fanns där, bör nämnas Hippo Regius, Cirta och de i militäriskt hänseende viktiga Lambaese och Thamugadi. En provins med namnet Numidien bildades 198 e. Kr. med Lambaese som huvudstad fram till 312, därefter Cirta. Under 300- och 400-talet drabbades Numidien av religiösa strider när olika grupper som cirkumcellioner och donatister utmanade den kristna ortodoxin. Efter vandalernas invasion 429 och arabernas under 600-talet råkade landet alltmer i förfall.

Källor 

Afrikas historia
Numidien
Brottning vid olympiska sommarspelen 1896

Vid olympiska sommarspelen 1896 i Aten avgjordes en brottningsklass. Trots att tävlingen gällde grekisk-romersk stil, så var bengrepp tillåtna.

Medaljfördelning

Medaljörer

Deltagande nationer 
Totalt deltog fem brottare från fyra länder vid de olympiska spelen 1896 i Aten.

Brottning vid olympiska sommarspelen
Sporter vid olympiska sommarspelen 1896
The Beach Boys' Christmas Album

The Beach Boys' Christmas Album, julalbum utgivet i oktober 1964 på skivbolaget Capitol Records av The Beach Boys. Christmas Album var gruppens sjunde studioalbum och det åttonde totalt (på bara två år). Det är producerad av Brian Wilson.

Albumet nådde Billboard-listans 6:e plats.

Låtlista 
Singelplacering i Billboard inom parentes
Little Saint Nick (Brian Wilson) (#3)
The Man With All the Toys (Brian Wilson) (#3)
Santa's Beard (Brian Wilson)
Merry Christmas, Baby (Brian Wilson)
Christmas Day (Brian Wilson)
Frosty the Snowman (S. Nelson/J. Rollins)
We Three Kings of Orient Are (John Hopkins)
Blue Christmas (B. Hayes/J. Johnson)
Santa Claus is Comin' to Town (J. F. Coots/H. Gillespie)
White Christmas (Irving Berlin)
I'll be Home For Christmas (W. Kent/K. Gannon)
Auld Lang Syne(traditional)
Little Saint Nick (singelversion) (Brian Wilson) (#3)
The Lord's Prayer (Albert Hay Malotte)
Little Saint Nick (alternativ version) (Brian Wilson)
Auld Lang Syne (alternativ version) (traditional)

Fotnot: 13 - 16 är bonusspår på cd-utgåvan från 1991.

Album av The Beach Boys
Amerikanska julmusikalbum
Julmusikalbum 1964
Julmusikalbum utgivna på Capitol Records
Jugurtha

Jugurtha (Tifinagh: Yugarten), född cirka 160 f.Kr., död 104 f.Kr., var en numidisk kung, oäkta son till Mastanabal, en son till kung Masinissa.

Biografi
Av sin farbror Micipsa uppfostrades han tillsammans med dennes söner. Jugurtha skickades av Micipsa att lära krigskonsten under Scipio Aemilianus vid Numantia. Där vann den unge furstesonen bekantskaper bland de förnäma romarna. Redan då torde Jugurtha ha börjat umgås med planer på Numidiens konungarike. 

Hemkommen från Numantia, blev han adopterad av Micipsa och insatt till arvinge tillsammans med Micipsas söner. Den gamle kungen verkar ha fruktat för Jugurthas strävanden; hans fruktan blev också besannad. Knappt hade nämligen Micipsa dött, förrän Jugutha började tvista med sina bröder. Den ene av dessa, Hiempsal, överfölls och dödades (117 f.Kr.), och den andre, Adherbal, tvingades fly till Rom. Jugurtha skickade då dit sändebud, som genom mutor stämde senaten till hans förmån. Riket delades mellan bröderna, men snart retade Jugutha Adherbal till krig samt besegrade och dödade honom (112 f.Kr.). Då förklarade romarna krig, och allt verkade förlorat. Men Jugurtha som kallades att inställa sig i Rom, förstod att skickligt bearbeta senaten och skulle möjligen ha kommit ifrån saken, om han inte låtit lönnmörda en släkting. 

Kriget fortsatte, men med föga ära för Rom, vars fältherre lät överlista sig och tvangs att ingå dagtingan. Då fann man det i Rom vara tid att ta saken på allvar. Q. Caecilius Merellus fick 109 f.Kr. överbefälet och slog Jugurtha, men kunde inte göra slut på kriget. Nu fick Marius befälet. Han förde kriget med kraft och framgång samt lyckades slutligen genom sin kvestor Sulla förmå Jugurthas svärfar, kung Bocchus i Mauretanien, att utlämna mågen (105 f.Kr.). Denne fängslades och fördes till Rom, där han fick gå i Marius triumftåg (1 januari 104 f.Kr.) och därefter kastades i statsfängelset Carcer Mamertinus där han avled.

Källor 
 

Män
Födda 160 f.Kr.
Avlidna 104 f.Kr.
Numidiens monarker
Ugglan
Juba (olika betydelser)

Juba kan syfta på:

Juba (djur) – ett släkte av insekter

Personer
 Juba I – kung i Numidien
 Juba II – kung i Numidien son till Juba I
Juba (författare) – en romersk författare
Juba (krypskytt) – en eller flera krypskyttar som verkar i Irak mot den amerikanskt ledda koalitionen

Geografi

Estland 

 Juba, Estland – by i Võru kommun

Somalia 

 Juba (flod) – en flod

Sydsudan 

 Juba, huvudstaden, Central Equatoria, 
 Juba Airport, flygplats, Central Equatoria, 

Robotskapade Sydsudanförgreningar
Terek

Terek (ryska: Терек; avariska: Терек), eller Tergi (georgiska: თერგი), är en flod i norra Kaukasus. Flodens längd är 623 kilometer, dess flodområde .

Den uppstår på 4160 meters höjd av flera glaciärer i trakten av Kazbek på södra sidan av Kaukasus huvudkedja, som den genombryter vid Trusoravinen och Darialravinen söder om Vladikavkaz. Under 85 kilometer faller floden 1800 meter; den ligger något ovanför Vladikavkaz 630 meter, vid Mozdok 134 meter över och vid Kizljar 9 meter under Svarta havets yta. Från Vladikavkaz har den nordvästligt lopp, innan den antar sin slutliga riktning mot öster, och det är sannolikt, att den under den postpliocena perioden flöt till Kuma och måhända till Manytj och inte direkt till Kaspiska havet. I sin nedre del flyter den i en över de omgivande slätterna upphöjd bädd och hålls kvar i denna medelst dammar. Vid Dubovskaja, ovanför Kizljar, 80 kilometer från Kaspiska havet, börjar flodens stora, 110 kilometer breda delta, vars armar ofta förändras. Huvudströmmen är deltats sydligaste arm, Nya Terek, som faller ut i den vik av Kaspiska havet, som Agrachanhalvön bildar.

Bifloder är från höger Sunzja, från vänster Argun, Baksan och Malka. För smärre fartyg är Terek segelbar omkring 400 kilometer, upp till Malkas inflöde. Mynningsarmarna är så uppgrundade, att inga fartyg från Kaspiska havet kan löpa in genom dem.

Källor

Vattendrag i Ryssland
Vattendrag i Georgien
Vattendrag i Mtscheta-Mtianeti
Kaspiska havets avrinningsområde