kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Edelstams väg

Edelstams väg på den östra delen av Djurgården har fått sitt namn efter Fritz Edelstam (1865–1919) som var intendent på Djurgården 1898–1910, och chef för kungens jägare. Edelstams Väg går från Manillavägen efter Djurgårdsbrunnsbron genom den inre av denna del av Djurgården ut till Täcka udden.

Externa länkar

Gator och torg på Djurgården
Fritz Edelstam

Fritz Fabian Edelstam, född den 2 mars 1865, död ogift den 1 mars 1919 i Malmö, var en svensk jägmästare och intendent för Kungliga Djurgården.

Biografi 
Efter mogenhetsexamen i Kalmar 1883  blev Fritz Edelstam elev vid Skogsinstitutet 1885. Han utexaminerades därifrån 1887 och blev då extra jägmästare i Blekinge revir och år 1889 extra jägmästare i Olands revir i Uppsala län. Edelstam blev 1890 assistent i Olands revir och 1895 i Malmöhus revir. Edelstam gjorde skogsvetenskapliga resor i utlandet 1886–1889 samt med offentligt anslag 1893. År 1893 blev Edelstam tillförordnad jägmästare i Örbyhus revir och föreståndare för Marma skogsskola. Edelstam blev år 1898 intendent för Kungliga Djurgården och chef för Kungens jägare. Samma år blev han extra jägmästare i bergslagsdistriktet. År 1901 blev Edelstam hovjägmästare. Edelstam kvarstod som intendent för Djurgården till 1910 då han blev överjägmästare i södra distriktet.

Edelstam var den näst siste som innehade ämbetet som intendent på Kungliga djurgården. (Den siste intendenten på Djurgården var Carl Adolf Öhrström som tjänstgjorde 1910–1948.) Edelstam blev den siste intendent som bebodde hovjägmästarbostället Djursborg, som revs 1913 i samband med bebyggandet av Karlaplans norra sida.

Edelstam har givit namn åt Edelstams Väg (1954).

Genom sitt testamente instiftade Edelstam den av Riddarhuset förvaltade Edelstamska släktfonden.

Utmärkelser 
 Riddare av första klassen av Vasaorden 1904
 Innehavare av Deras Majestäter Konung Oscar II:s och Drottning Sofias guldbröllopsminnestecken 1907
 Kommendör av andra klassen av Vasaorden 1909
 Riddare av andra klassen av Ryska S:t Anna-orden 1909

Familj 
Fritz Edelstam var son till landshövdingen Gustaf Edelstam av adelsätten Edelstam och hans maka Eva Edelstam, född von Post. Han var bror till ingenjören och meteorologen Otto Edelstam.

Referenser

Noter

Svenska hovjägmästare
Alumner från Sveriges lantbruksuniversitet
Män
Födda 1865
Avlidna 1919
Fritz
Stegling

Stegling från verbet "stegla" med betydelsen att spika fast en avrättad persons kropp eller huvud och eventuellt högra hand på en påle i förnedrande och avskräckande syfte. Stegling var vanlig i Sverige under medeltiden och framåt, bland annat som straff för upprorsmän som till exempel snapphanar. Man kunde även steglas levande, som framgår av nyhetsbladet Mercurius den 10 april 1678 då en snapphane "rådbråkades och steglades levande".  

Stegling förbjöds i Sverige 1841 samtidigt med alla andra så kallade skärpta dödsstraff. Juristen Knut Olivecrona berättar i sin bok Om dödsstraffet att han fick sin övertygelse om dödsstraffets förkastlighet efter att i barndomen på 1830-talet ha sett en avrättningsplats, där steglade kroppar och kroppsdelar lämnats kvar till allmänhetens beskådande.

Se även
Rådbråkning

Avrättningsmetoder
Dödsstraff
Otto Svinhufvud

Otto Olavi Svinhufvud, död hösten 1522, var en svensk katolsk biskop i Västerås stift 1501–1522. Han var förespråkare för Kalmarunionen och spelade en stor roll vid Stockholms blodbad. Han var son till Olof Olsson, bergsman på Kopparberget, som tillhörde lågfrälsesläkten Stjärna, och Ingeborg Jönsdotter (Svinhuvud). Bror till bergsfogden Kristoffer Olsson.

Biografi 
Han studerade från 1480 vid Rostocks universitet och använde vid inskrivningen vid universitetet tillnamnet Svinhuvud, vann magistergrad och valdes i mitten av 1490-talet till domprost i Västerås. Vid ett personligt besök i Rom 1496 erhöll han påvlig bekräftelse på denna värdighet. 1501 befordrades han till biskop i Västerås och kom i denna egenskap att spela en betydande politisk roll under de närmaste tjugo åren. Han var utpräglad förespråkare för Kalmarunionen. Som en av de svenska delegaterna vid fredsmötet i Köpenhamn 1509, under striderna mellan kung Hans och Svante Nilsson (Sture) var han med och förhandlade fram det fredsavtal, som tvingade Sverige att erlägga en årlig tribut på 13 000 mark.

När Sten Sture d.y. år 1520 stupat i Slaget på Åsundens is och danska trupper stod i Mälardalen, var han tillsammans med Hans Brask den som hårdast drev linjen för att lägga ner motståndet, trots att läget ännu inte var hopplöst. Detta ledde till slut till Uppsala dagtingan.

Han var sedermera närvarande under Kristian II:s kröning, och intog under Stockholms blodbad dubbla roller: under första dagen stod han med som en av dem som av ärkebiskop Gustav Trolle anklagades för att ha åsamkat honom skada, och under andra dagen ingick han i den kommitté som under biskopen i Odense, Jens Beldenak, enhälligt avgjorde att de svarande var att anse som kättare.

Vid Kristians avresa blev han medlem i det riksråd dominerat av Didrik Slagheck, som under kungens frånvaro skulle styra Sverige. Under svenska befrielsekriget försökte han förhandla med dalallmogen i Västerås, men misslyckades och återvände till Stockholm. Där blev han i april 1522 tagen i fängsligt förvar av ståthållaren Henrik Slagheck, som tvivlade på hans kungatrohet. Den behandling som han då fick utstå, skall ha påskyndat hans död.

Se även 
Lista över biskopar i Västerås stift

Källor

Biskopar i Västerås stift
Män
Födda 1400-talet
Avlidna 1522
Alumner från Rostocks universitet
Svenska präster under 1400-talet
Svenska präster under 1500-talet
Brun Bengtsson

Brun Bengtsson till Sätra var systerson till Barbro Stigsdotter. Han var Kristian II:s trogne befallningsman över Bergslagen och Dalarna. Enligt folkliga legender fann Arendt Pehrsson Örnflycht i Brun Bengtsson en villig deltagare i att förråda Gustav Vasa som vilade ut hemma hos Arendt.

Svenska ämbetsmän under 1500-talet
Män
Personer under äldre vasatiden
Avlidna 1500-talet
Födda okänt år
Max

Mansnamnet Max är en kortform av det tyska-romerska kejsarnamnet Maximilian som betyder den störste. Att namnet finns i den svenska almanackan beror på att Oscar I:s gemål, drottning Josefina, bland annat också hette Maximiliana.

Före 1950 var Max ett ovanligt namn i Sverige men har sedan stadigt stigit i namnlistorna och tillhör numera de 40 vanligaste. 31 december 2005 fanns det totalt 13 527 personer i Sverige med namnet, varav 9 860 med det som tilltalsnamn. År 2003 fick 669 pojkar namnet, varav 528 fick det som tilltalsnamn.

Namnsdag: i Sverige 1 februari, i Finland 18 november.

Personer med namnet Max 
 Max Andersson, svensk politiker (Partiet Vändpunkt, tidigare för Miljöpartiet)
 Max Baucus, amerikansk senator och diplomat
 Max av Baden, badensisk storhertig, tysk rikskansler
 Max Baer, amerikansk boxare, världsmästare 1934-1935
 Max Beckmann, tysk målare
 Max Biaggi, italiensk roadracingförare
 Max Book, svensk konstnär
 Max Born, tysk fysiker, mottagare av Nobelpriset i fysik 1954
 Max Brod, tjeckisk författare
 Max Bruch, tysk tonsättare
 Max Ernst, tysk konstnär
 Max Friberg, svensk ishockeyspelare
 Max Frisch, schweizisk författare
 Max von der Grün, tysk författare
 Max Hansen, dansk skådespelare och sångare
 Max Holloway, amerikansk MMA-utövare
 Max Horkheimer, tysk filosof och sociolog
 Max Jacob, fransk författare
 Max Jakobson, finländsk diplomat och författare
 Max Landergård, svensk programledare, journalist och författare
 Max von Laue, tysk fysiker, mottagare av Nobelpriset i fysik 1914
 Max Liebermann, tysk målare
 Max Lorentz, svensk musiker
 Max Lundgren, svensk barnboksförfattare
 Max Manus, norsk motståndsman under andra världskriget
 Max Martin, svensk musikproducent
 Max Mosley, före detta brittisk racerförare och president för FIA
 Friedrich Max Müller, tysk språkforskare
 Max Müller, dansk general
 Max Magnus Norman, svensk konstnär
 Max Pechstein, tysk konstnär
 Max Perutz, österrikisk-brittisk kemist, mottagare av Nobelpriset i kemi 1962
 Max Planck, tysk fysiker och mottagare av Nobelpriset i fysik 1918
 Max Reger, tysk kompositör, pianist och dirigent
 Max Salminen, svensk seglare, OS-guld 2012
 Max Scheler, tysk filosof
 Max Schmeling, tysk boxare, världsmästare i proffsens tungvikt 1930-1931
 Max Verstappen, nederländsk racerförare
 Max von Sydow, svensk skådespelare
 Max Theiler, sydafrikansk-amerikansk läkare och virolog, mottagare av Nobelpriset i fysiologi eller medicin 1951
 Max Weber, tysk sociolog och nationalekonom
 Max Wertheimer, tjeckoslovakisk-tysk psykolog

Fiktiva personer med namnet Max 
 Max, huvudperson i pekböcker av Barbro Lindgren och Eva Eriksson
 Mad Max (film och fiktiv person)
  Max Zorin. Bondskurk i filmen Levande måltavla. 
 Max Payne (film) och datorspelsfigur
 Max Havelaar, roman

Mansnamn
ja:Max
Locost

En Locost är en liten tvåsitsig sportbil som liknar en Lotus Seven. Byggandet finns beskrivet i boken Build your own sports car for as little as £250 av Ron Champion (). Ordet Locost kommer av att man drog ihop orden "Low" och "Cost" till Locost, det kommer av att grundidén i Locost är att den ska vara billig att bygga, som titeln på boken. Locost bör inte förväxlas med Locust som också är en Lotus 7-inspirerad bil.

Bilen baserar sig på en fackverkskonstruktion, vanligen ihopsvetsat av 25x25 fyrkantrör. Framvagnsupphängningen är dubbla A-armar med coilovers. Bakaxeln är vanligen en stel axel med fyrlänksupphängning även om vissa bygger med individuell fjädring eller De Dion. Karossen är vanligen glasfiber i noskon och skärmar och sidpaneler i aluminium. Eftersom varje bil byggs individuellt är variationerna många.

I boken beskrivs hur man bygger en bil baserad på huvudsakligen delar från modell ett eller två av Ford Escort men eftersom de blir alltmer sällsynta har olika personer anpassat ritningarna för olika andra bilar som till exempel Ford Sierra, Lada och Volvo. 

Både Colin Chapman och Ron Champion har en bakgrund i den klassiska 750 Motor Club och designen på Locost är baserad på en bil Champion designade och byggde 1963 fast med en lotusinspirerad bakdel.

Många företag tillverkar och säljer delar eller kompletta kit för att bygga en Locost. Några exempel är MK Engineering (som byggt vidare på konceptet och nu även ebjuder den Ford Sierra-baserade MK Indy), RaceTech med sin Lada-baserade ESTfield, Coveland Motorsports (som också gör ett chassi för Mazda Miata), DD7 i Umeå, Sverige och många fler.

En vanlig fråga är om man verkligen kan bygga en Locost för £250. Vanligen hamnar slutkostnaden på över tio gånger så mycket, men några har lyckats göra verkligt billiga byggen. Boken använder modell 1 eller 2 av Ford Escort. Sådana är svåra att få tag i och därför dyra. Kostnaden som angavs inkluderar inte heller alla verktygen man behöver. Men boken ger en del kostnadsbesparade tips som många byggare väljer att strunta i, några exempel är
 bygg chassit från skrot istället för att köpa nya rör (eller ett helt chassi)
 gör din egen noskon och skärmar istället för att köpa dem. Skärmar kan också hittas billigt på ställen som säljer släpvagnar.
 använd baksätet från donatorbilen eller en från skroten istället för att köpa nya stolar
 använd mätarna och ratten från donatorbilen istället för att köpa nytt
 köp felblandad färg som reas ut och måla bilen själv
 försök hitta aluminiumplåt på skroten, till exempel sidan på en skåpbil istället för att köpa ny

Några byggare har också kommit på andra sätt att spara pengar
 använd plåten från taket på donatorbilen till botten på chassit
 använd bensintanken från en SAAB 96 eller Triumph Spitfire
 använd strålkastarna och kromkanterna från en äldre Volvo 240 och ett par rostfria 8 tums salladsskålar från IKEA för att göra framlyktorna

Se även
Caterham
Donkervoort
Pegasus
Westfield Sportscars
Dala7
ESTfield
MK Indy
Boes Motor & Mekanik
Locust

Externa länkar 

 Locost Sweden
 LocostBuilders UK
 

Byggsatsbiltillverkare
Repliker av Lotus Seven
Återvinning
Ron Champion

Ron Champion är en brittisk bilbyggare samt författare och konsult inom bilbyggarområdet. Han har skrivit flera böcker om självkonstruerade sportbilar, bland annat Locost, och är verksam i Storbritannien och Spanien.

Böcker 
 Build your own sports car for as little as £250: And Race it!, 2000, 
 Build Your Own Off-Road Buggy, 2001,  - Boken beskriver hur man bygger en liten terrängbil.
 Build Your Own Sports Car for as Little as 250 Pounds, 1996,

Källor

Externa länkar 
 https://web.archive.org/web/20021123104030/http://www.ronchampion.net/

Brittiska författare
Bilsport
Män
Levande personer
Födelseår saknas
Sportbil

En sportbil eller sportvagn är en bil som är konstruerad för att se snabb ut (och i de flesta fall även vara det). Det "sportiga" intrycket ges i regel av dess cabrioletkaross eller låga, oftast tvåsitsiga coupékaross. Begreppet används bland annat inom motorsport.

Definitioner 
Den exakta definitionen av vad som kännetecknar en sportbil varierar. De flesta sportbilar erbjuder inte samma komfort som en sedan eller liknande, eftersom sportbilar främst är konstruerade för bra prestanda. Detta innebär dock inte automatisk effektstarka motorer, prestandan och de sportiga egenskaperna kan lika gärna komma från god väghållning och låg vikt. Enligt somliga bör en sportbil vara en- eller tvåsitsig, andra ser helst att taket är fällbart eller avtagbart.

En sportcoupé är i grunden en roadster utrustad med tak, och en supersportbil eller supersportvagn är en extremt snabb och ofta dyr sportbil. Inom sportvagnsracing kallas de extremaste bilarna sportvagnsprototyper.

Märkesexempel

Frankrike 

 Amilcar
 Bugatti
 Delage
 Facel Vega
 Matra
 Alpine

Italien 

 Alfa Romeo
 Bertone
 Cizeta
 De Tomaso
 Ferrari
 Lamborghini
 Maserati
 Pagani

Japan 

 Datsun Fairlady
 Datsun 240Z
 Mazda MX-5 (Miata)
 Mazda MX-6
 Nissan 200SX
 Nissan Skyline
 Toyota Celica
 Mazda RX-7
 Mitsubishi 3000GT
 Mitsubishi Lancer Evolution
 Toyota 2000GT
 Toyota Supra
 Toyota GT86
 Subaru Impreza WRX STI
 Subaru BRZ
 Honda NSX

Storbritannien 

 AC
 Allard
 Ascari
 Aston Martin
 Austin-Healey
 Bentley
 Bristol
 Caparo T1
 Caterham
 Ginetta
 Jaguar
 Lotus
 McLaren Automotive
 MG
 Morgan
 Noble
 Triumph
 TVR

Sverige 

 Hult Healey
 Koenigsegg
 Saab Sonett
 Volvo P1800
 Volvo P1900
 Indigo 3000

Tyskland 

 Audi TT
 Audi R8
 Audi RS5
 BMW M (BMW Motorsport GmbH)
 BMW Z
 Mercedes-Benz AMG
 Mercedes-Benz SLK
 Mercedes-Benz SLR McLaren
 Mercedes-Benz SLS AMG
 Opel Speedster
 Opel GT
 Porsche
 Volkswagen Corrado

USA 

 Dodge Viper
 Chevrolet Corvette
 Shelby Cobra
 Shelby Series 1
 Saleen S7
 SSC Aero
 Ford GT

Se även 
S-segment
Sportvagnsprototyp
Sportvagnsracing
Muskelbil
Pony car
Hot Rod

Referenser

Externa länkar 

Bilkarosserier
Sportbilar
Peter Jackson

Sir Peter Robert Jackson, född 31 oktober 1961 i Pukerua Bay, regionen Wellington, Nordön, Nya Zeeland, är en nyzeeländsk filmregissör, filmproducent och manusförfattare.

Biografi 
Peter Jackson drömde ända sedan han var liten då han såg den svartvita filmen King Kong om att regissera filmer. Han fick en Super 8-filmkamera av sina föräldrar och började då göra korta fantasyfilmer. Vid tjugo års ålder köpte han en begagnad 16 millimeters kamera och påbörjade tillsammans med några kompisar inspelningen av sin allra första långfilm, splatterfilmen Bad Taste. Sedan regisserade han filmen Meet the Feebles, en splatterparodi på Mupparna. Han steg i anseende efter att ha gjort filmen Svarta änglar som också blev Oscarsnominerad. Sedan 1987 är han gift med Frances Walsh som han har två barn med, Katie Jackson och Billy Jackson. De skriver alltid manus tillsammans.

På senare tid har han uppmärksammats genom att regissera filmtolkningar av J.R.R. Tolkiens Härskarringen och Bilbo - En hobbits äventyr.

Jackson blev den 28 april 2010 adlad av Nya Zeelands generalguvernör Anand Satyanand och kan därefter kalla sig Sir.

Filmografi

Referenser

Externa länkar 

 
Födda 1961
Nyzeeländska filmregissörer
Nyzeeländska manusförfattare
Män
Levande personer
Oscar för bästa regi
Oscar för bästa manus efter förlaga
Personer från regionen Wellington
Konstverk

Ett konstverk eller alster är en produkt av en konstnärlig verksamhet. I allmänhet avses med "konstverk" i första hand någon form av bildkonst, inklusive textilkonst, skulptur och installation, men begreppet inkluderar även verk inom konstarterna arkitektur, musik och litteratur och kan, i dagligt språkbruk, avse begåvade prestationer i allmänhet. Denna artikel begränsar sig till konstverk i betydelsen bildkonst.

En beskrivning av ett konstverk brukar i första hand ta fasta på de fysiska egenskaperna hos ett konstobjekt, dess relation till verkligheten, dess motiv eller bildrum, dess budskap eller innehåll, dess kulturella eller sociala kontext samt den tradition som det relaterar sig till.

Skolor tar fasta på olika sådana egenskaper och beskrivningen av konstverket kan sålunda variera.

En tavla är en skiva, platta, duk eller dylikt som pryds med något och sätts upp på en vägg. Vanligtvis pryds den med en målad bild, men en tavla är inte nödvändigtvis ett konstverk. Många tavlor är inramade och en del är inglasade. Fram till 1900-talet kunde tavla även syfta på illustrationer i böcker och tidningar. Tavla ingår i sammansatta ord som anslagstavla och griffeltavla. Tavla kan även betyda misstag/blunder.

Ikonografi 
Ett konstverk kan beskrivas enligt sina ikonografiska egenskaper
 Sina visuella beståndsdelar - till exempel mått, teknik, komposition och motiv,
 Verbala beståndsdelar - till exempel litterära referenser, syntax, 
 Formella drag - till exempel stil, epok och skola och 
 Sin funktion - social, politisk eller religiös.

Semiotik 
Ett konstverk kan också beskrivas utifrån sina semiotiska egenskaper. Enligt Roman Jacobson ligger betoningen eller det huvudsakliga syftet med att producera ett konstverk vid en av sex faktorer:
 Upphovsmannen - emotiv eller expressiv funktion
 Referensen - referentiell funktion
 Meddelandet - poetisk funktion
 Mediet - faktiska funktion
 Koden - metaspråklig funktion
 Betraktaren - konativ funktion

Se även 
 Verkshöjd, ett juridiskt begrepp som används inom upphovsrätten
 De sköna konsterna
 Bildanalys
 Bildundervisning
 Bildkonstens tekniker, Ritteknik, Perspektiv
 Propaganda, Reklam
 Immanuel Kant
 Deltagarkultur
 Konstvetenskap
 Estetik
 Konnotation
 Denotation

Referenser
Canonical XML

Canonical XML kan användas till datorer om man vill avgöra om två XML-dokument är logiskt identiska. Det räcker inte att jämföra XML-dokumenten ord för ord eller tecken för tecken. Deras innebörd kan vara densamma fastän det finns mindre program- eller plattformsspecifika skillnader mellan dem. Dessa skillnader har kanske inte någon betydelse för jämförelsen. Exempel på det är teckenkodning, vissa entiteter och attributens ordningsföljd. Eftersom dessa skillnader neutraliseras i den beskrivning och process av dokumentet som man gör i Canonical XML, kan man avgöra om två XML-dokument är logiskt identiska. Canonical XML används ofta vid jämförelser av Digitala signaturer.

Se även
XML

Märkspråk
Resource Description Framework

RDF, Resource Description Framework är en samling teknik framtagna av World Wide Web Consortium (W3C). RDF är en datamodell, ursprungligen för att uttrycka metadata, men har kommit att fungera som en generell metod för att uttrycka information. RDF är en av de grundläggande teknikerna för den semantiska webben.

RDF kan uttryckas i ett flertal syntaxer, bland andra XML (RDF/XML), Notation 3, Turtle och RDFa (som en del av ett XHTML-dokument).

Principer
RDF utgår från idén om att göra påståenden om resurser i formen av subjekt-egenskap-objekt. Denna form kallas för triplett. Subjektet avser resursen (till exempel "Artikeln August Strindberg"), egenskapen namnger en relation (till exempel "Titel" enligt "Dublin Core"-definitionen) och objektet är värdet för relationen (texten "August Strindberg").

I RDF identifieras subjekt, egenskap och objekt med URI:er. Detta gör att ett verktyg som läser RDF själv kan hämta in ytterligare information via webbanrop. Detta möjliggör i sin tur användningen av flera separata RDF-databaser som om de vore en enda.

Till skillnad från många existerande tekniker för att uttrycka information kräver RDF att man preciserar de begrepp man använder. Detta möjliggör avancerad behandling och integration av information utan att ställa krav på centraliserad framtagning av begreppsmodeller.

Exempel
Exempel på formatet Notation 3:

<http://sv.wikipedia.org/wiki/August_Strindberg> <http://purl.org/dc/elements/1.1/title> "August Strindberg" .

Förklaring: Wikipediaartikeln om August Strindberg (subjekt) har titeln (egenskap) "August Strindberg" (objekt). I detta exempel används begreppet "title" såsom det definieras av standardiseringsinitiativet Dublin Core.

<http://example.com/produkter/borrmaskin-x1> <http://example.com/ns/begrepp#pris> "995" .

Förklaring: Produkten "Borrmaskin X1" (subjekt) har priset (egenskap) 995 (objekt).

Jämförelse med XML
För att tolka XML används en XML-parser vilket möjliggör extrahering av information i ett XML-dokument.

I RDF använder man en resonerare som utöver extrahering även kan dra slutsatser baserat på den information man tillför verktyget. Exempelvis kan man tillföra information om att två egenskapsdefinitioner är likvärdiga (till exempel att http://example.com/ns/begrepp#pris är samma begrepp som http://supplierb.com/domain#price). Detta möjliggör att arbeta vidare med informationen utan att behöva ändra på programkoden för extrahering.

Se även 
 Semantiska webben
 W3C
 RDFS
 OWL
 SPARQL

W3C-standarder
Homo

Homo kan syfta på:

 Homo (släkte) – ett släkte primater inom familjen människoapor, vetenskapliga beteckningen för släktet människor
 Homo si teć – ett maraton- och halvmaratonlopp i Rijeka i Kroatien
 HomO – en svensk statlig förvaltningsmyndighet mellan 1999 och 2009, se Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning
 HOMO – en förkortning för Highest Occupied Molecular Orbital, en molekylorbital
 homo- – ett prefix inlånat från klassisk grekiska med betydelsen lika, se Lista över prefix i svenskan
 P3 Homo – ett tidigare radioprogram