kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Cabernet sauvignon

Cabernet sauvignon är en vindruva av arten Vitis vinifera. Det är den mest spridda blå druvan för vinframställning och är mest känd som en av druvorna i en så kallad Bordeaux-blend som tillverkas i Frankrike. Mer specifikt viner från västra Bordeaux, framför allt Médoc och Graves, där Cabernet Sauvignon är den primära druvan i blandningen tillsammans med huvudsakligen druvan Merlot samt även Cabernet Franc, Malbec och Petit Verdot (vanligen under 2% av blandningen). Cabernet Sauvignon är även vanligt förekommande i vin från USA (Kalifornien, Nappa Valley), Sydamerika, Australien och Sydafrika. I Nya världen står druvan antingen på egna ben (för sig själv), eller blandas med andra bordeauxdruvor eller med druvan syrah/shiraz.

Cabernet sauvignon är en liten druva med tjockt skal och med en speciell karakteristisk arom av svarta vinbär, paprika och cederträ. Vinerna gjorda på cabernet sauvignon har sträv smak, djup färg och stor lagringskapacitet.

Historia 
På 1700-talet gick druvan under namnet petite vidure i Bordeaux. Det är också i Bordeaux som druvan har sitt ursprung. Modern dna-analys visar att druvan i själva verket är en korsning av två andra Bordeauxdruvor, nämligen cabernet franc och sauvignon blanc. Således har druvsortens namn innehållit en ledtråd om dess föräldrar, utan att man insåg att så var fallet.

Dessutom så har man visat att cabernet sauvignon är nära släkt (halvsyskon) med både merlot och carmenère, som båda har cabernet franc som ena föräldern.

Spridning 
Även om det fortfarande odlas mer cabernet sauvignon i Bordeaux (i Frankrike) än någon annanstans i världen så är den den mest spridda blå druvsorten. Främsta orsaken till detta är nog dels det faktum att det är bordeauxvinernas stora druva och dels att den är lättodlad. Att den är anpassningsbar till olika klimat och ger bra karaktär var den än växer.

Cabernet sauvignon är framförallt vanlig i (listade i fallande ordning efter planterad areal): Bordeaux (Frankrike), Kalifornien (USA), Australien, Chile, Bulgarien, Rumänien, Languedoc-Roussillon (Frankrike), Moldavien, Argentina och Sydafrika.

Doft och smak 
Cabernet sauvignons druvor är som gjorda för att göra kvalitetsviner. Små druvor, många kärnor i förhållande till fruktköttet och inte minst ett tjockt skal. De resulterande vinerna har därför ofta mycket innehåll i form av extrakt (alla smakämnen), hög syra och mycket tanniner (garvsyra). Något som är förutsättningar både för att utvecklas under, och inte minst tåla, en lång lagring på flaska.

De mest framträdande arom- eller smakkaraktärerna är svarta vinbär, paprika, och gräs/cederträ. Andra vanligt förekommande karaktärer är plommon, örter och lakrits. För mogna viner framträder mer torkad frukt, tobak, kaffe och även stall.

Cabernet sauvignon delar paprika som arom-/smakkomponent med sin ena förälder cabernet franc och sin kusin merlot. Ofta brukar man säga att karaktären framträder främst vid låg mognadsgrad och då vid odling i kallare områden. Paprikatonen kan härledas till den enskilda substansen metoxyisobutylpyrazin (MIPD) och är lite av ett kännetecken för viner inom cabernetfamiljen.

Referenser 

Vindruvor
Pinot noir

Pinot noir är en blå vindruva och den viktigaste druvan i röda bourgogneviner. Den ger lätt mutationer, vilket innebär att ett stort antal olika kloner existerar, och den räknas som svårodlad. Rätt hanterad ger den dock några av de bästa vinerna i världen, till exempel Romanée-Conti, som ofta kallas världens bästa vin(av vinproducenten Domaine de la Romanée-Conti i Bourgogne).

Karaktär 
Pinot noir skiljer sig från till exempel cabernet sauvignon i det att den inte ger särskilt mörka, kraftiga och tanninrika viner. Pinot noir ger istället enklare viner med, jämförelsevis, ljusare färg, lägre strävhet och ofta tydligare syra. Karaktären hos viner gjorda på druvan pinot noir varierar beroende på var druvan växer, med faktorer som jordmån och klimat; lättare viner har ofta aromer av jordgubbe, hallon och smultron tillsammans med en jordighet och tydligare syra. Pinot noir-viner från varmare klimat är vanligtvis kraftigare med aromer av körsbär, björnbär och skog, samt har högre alkoholhalt och mer strävhet.

Odlingsområden 
 Frankrike har den största arealen pinot noir-odlingar i världen: 307km². Utanför Bourgogne är den en av tre huvuddruvor i Champagne och den enda druvan som används till röda viner i Alsace. 
 USA har näst största ytan, bland annat i Kalifornien, inte minst i kustnära vinområden och norra Kalifornien, samt i Oregon. 
 Tyskland har 118km², framför allt i Baden, och därmed de tredje största odlingarna. Pinot noir är den vanligaste druvan i tyska rödviner.
 Stora arealer finns även i Italien, Australien, Nya Zeeland, Schweiz och Chile.

Lokala benämningar 
I Tyskland kallas druvan ofta Spätburgunder, eftersom den mognar relativt sent (spät). I Österrike och i angränsade delar av tysktalande Italien är namnet Blauburgunder vanligare.  
I Italien används ofta beteckningen Pinot Nero.

Populärkultur 
Pinot noir hade en framträdande roll i den amerikanska vin-roadmovien Sideways från 2004 (regisserad av Alexander Payne).

Mutationer och närbesläktade druvsorter 
Druvsorten pinot gris har uppstått ur pinot noir genom en mutation som gett en druvsort med ljusare skal (ungefär grått – gris – till rosa när druvorna är mogna), och den räknas därför som en grön druvsort. Den gröna druvsorten pinot blanc har därefter uppstått genom mutation av pinot gris, och har ytterligare ljusare skal.

Frühburgunder är en mutation av pinot noir som räknas som en egen druvsort. Den har fått sitt namn av att den mognar tidigt (früh på tyska) i jämförelse med pinot noir, som i Tyskland kallas Spätburgunder. Frühburgunder är en tillåten druvsort för kommersiell vinodling i Sverige.

Källor 

Vindruvor
Kronologisk lista över försvunna personer

Detta är en kronologisk lista över uppmärksammade personer som har försvunnit utan att återfinnas varken som levande eller döda. Om det bekräftats att de återfunnits, vänligen ta bort dem från listan. Personer som varken har källa eller egen artikel tas bort från listan.

Försvunna personer
 
Försvunna personer
Stade

Stade (på plattyska Stood, tyskt uttal [ˈʃtaːdə]) är en stad i den tyska delstaten Niedersachsen med  cirka  invånare. Den ligger vid floden Schwinge ca 45 kilometer väster om Hamburg på gränsen till Altes Land. Mellan 1645 och 1719 var Stade huvudstad i den svenska provinsen Bremen-Verden. Sedan november 2008 kallas staden officiellt hansestad och är huvudort i Landkreis Stade.

Bilar från Stade har bokstäverna STD på registreringsskylten.

Historia
Genom sin hamn har Stade historiskt haft en viktig roll som handelsstad och militär stödjepunkt. Stade räknas som en av de äldsta städerna i norra Tyskland och finns belagd så tidigt som 994 (då under namnet Stethu). 1209 fick stadens sina stadsrättigheter av Otto IV. Fram till 1200-talet var Stade den enda naturliga hamnen mellan Cuxhaven och Hamburg och dessutom en viktig ort för överfart över Elbe.

Svensktiden

Stade erövrades under det trettioåriga kriget av den kejserliga fältherren Johann Tserclaes Tilly 1628, men sedan var staden under svensk kontroll fram till 1636 då Danmark erövrade staden. 1643 blev Stade åter svenskt vilket även slogs fast i Westfaliska freden 1648 då Sverige tilldelades hela provinsen Bremen-Verden. Den första svenska guvernören var Hans Christoph von Königsmarck. Under den svenska tiden växte stadens militära roll och befästningsverken byggdes ut till att omfatta nio bastioner. 1659 ödelade den stora stadsbranden två tredjedelar av staden.

Under skånska kriget erövrade Danmark Stade 1675-1676 och staden besattes fram till krigsslutet. I freden i Saint-Germain 1679 blev Stade åter svenskt. Den svenska tiden i Stade slutade 1712 då danska trupper belägrade staden under stora nordiska kriget och 29 september - 7 september 1712 startade ett bombardemang där 152 bostadshus förstördes. De svenska anspråken på staden gavs upp vid fredsslutet 1719. Då hade staden 1715 kommit under Hannovers styre.

Idag kan man fortfarande finna spår av den svenska tiden i staden. Stades museum som visar stadens historia heter Schwedenspeicher-Museum. Det gamla vapenhuset, Zeughaus, vid Pferdemarkt i stadens centrum bär Karl XII:s sigill och över rådhusets ingång återfinns ett vapen med tre kronor.

Hansestaden
Sedan 2008 kallar sig Stade officiellt hansestad och är därmed efter Lüneburg den andra staden i Niedersachsen som idag bär denna titel (på tyska Hansestadt). I samband med 800-årsjubileet av stadsrättigheterna 2009 mottog staden titeln av ministerpresident Christian Wulff.

Näringsliv
Bland stadens större arbetsgivare kan nämnas Airbus, Dow Chemical, Aluminium Oxid Stade, Areva och Prokon Nord Energiesysteme.

Se även
LNG-Terminal Stade
Recessen i Stade

Referenser

Externa länkar

Kommuner och städer i Landkreis Stade
Hansan
Lukas Bonnier

Per Lukas Daniel Bonnier, född 16 juni 1922 i Oscars församling i Stockholm, död 8 februari 2006 i Stockholm, var en svensk tidningsman och förläggare.

Lukas Bonnier var son till Tor Bonnier och dennes hustru Greta, född Lindberg. Lukas Bonnier var sexbarnsfar, med barnen Jacqueline (1944), Daniel (1947), Jan och Peder Bonnier (båda 1949), Anna Toss (1962, med Margareta Toss) samt Jonas Bonnier (1963). Han var bror till Albert Bonnier jr, kusin till Joakim Bonnier samt gift med Gun Bonnier i andra äktenskapet. Första äktenskapet gift (1943) med Görvel Versteegh (1919–1960).

Lukas Bonnier var reservofficer i pansartrupperna. Han tog officersexamen den 1 september 1945 och utnämndes då till fänrik vid Södermanlands pansarregemente, P3. Efter studentexamen 1940 praktiserade Bonnier på tidningarna Arbetet och Expressen. År 1944 kom han till Åhlén & Åkerlunds förlag, där han var verkställande direktör 1957–1978 och 1980–1982. Han blev sedan styrelseordförande i Bonniers Tidskriftsförlag. År 1989 efterträdde han sin bror Albert Bonnier som styrelseordförande i Bonnierföretagen AB.

Lukas Bonnier var ansvarig för att serien Fantomen fick en egen serietidning i Sverige, och var god vän med Fantomens skapare Lee Falk. På 1970-talet blev han föremål för mycket kritik från bland andra Nationalteatern och tidningen FiB-Kulturfront, både som representant för kapitalismen och som utgivare av den så kallade herrtidningen FIB aktuellt. Fria Proteatern gick så långt att man sjöng om Lukas Bonnier som Lucke Hallick i låten Bonnieroperan.

Lukas Bonnier var under åren 1973–1984 ordförande i prisnämnden för Stora Journalistpriset. År 1992 instiftades Lukas Bonniers Stora Journalistpris som egen prisklass, för att främja "långvarig och fortgående journalistisk yrkesprestation".

Filmografi

Se även 
 Villa Sunnanlid, Djurgården (hem för familjen Lukas Bonnier)

Referenser 
 Lukas Bonnier död, Dagens Nyheter

Noter

Externa länkar 

Avlidna 2006
Födda 1922
Svenska förläggare
Svenska reservofficerare
Ättlingar till Gerhard Bonnier
Män
Tidigare delägare av Bonnierkoncernen
Stora journalistpriset
Näringslivspersoner från Stockholm
Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Esbjerg

Esbjerg är en stad på Jyllands västkust i Danmark vid Nordsjön och är Danmarks femte största stad.

Historia 
Esbjerg grundlades efter Danmarks förlust i dansk-tyska kriget 1864 när den viktiga hamnstaden Altona (idag en del av Hamburg) gick förlorad. Den 24 april 1868 beslutade Folketinget att en ny hamn skulle anläggas i sydvästra Jylland. På grund av Västjyllands flacka kust finns det få naturliga hamnar, varför stora muddringsarbeten fick göras för att kunna bygga en hamn 1868-1874. Den 15 augusti 1874 öppnades hamnen officiellt. Samma år fick Esbjerg också järnvägsförbindelse med Fredericia och Kolding. Följande år fick Esbjerg telegraf. År 1887 öppnades Vor Frelsers Kirke och 1899 fick Esbjerg stadsprivilegier.

Hamnen fick snabbt stor betydelse för exporten av jordbruksprodukter och nära staden placerades slakterier, mejerier och smörfabriker. Utbyggnaden av Esbjerg drog till sig massor av människor och staden kallades för Danmarks far west. År 1890 hade staden 4 100 invånare och 1901 13 400 invånare. År 1893 utbröt den första strejken när hamnarbetarna hos rederiet DFDS strejkade för rätten att organisera sig.

Staden blev snabbt ett fäste för den danska arbetarrörelsen och andra folkrörelser som frikyrkorörelsen på grund av sin snabba tillväxt och hamnens prägling på stadslivet. Både Socialdemokratiet och Danmarks Kommunistiske Parti hade stort väljarstöd i staden. Vid Folketingsvalet 1943 fick socialdemokraterna ungefär 60 % av rösterna i staden. Esbjergs borgmästare var socialdemokrat 1905–1994.

När den danska oljeutvinningen inleddes efter 1972 blev Esbjerg ett transportcentrum för resor mellan dessa oljefält och fastlandet.

Kommunikationer 
Mellan 1875 och 2014 hade Esbjerg färjeförbindelse över Nordsjön med Harwich.  Från hamnen kan man ta färja till den närbelägna ön Fanø.

I Esbjerg börjar motorvägen E20, som fortsätter österut till Sverige som en oavbruten motorväg på Lilla Bältbron, Stora Bältbron och Öresundsbron.

Den 18 juli 1937 invigdes Esbjergs flygplats i Kjersing. Den 4 april 1971 öppnades en större flygplats i Korskroen. Det går inte längre några inrikesturer till och från denna, utan dessa är sedan Stora Bältbron förlagda till Billund. Det finns dock internationella avgångar till Stavanger, Aberdeen och London. Från flygplatsen finns också helikopteravgångar ut till de danska oljefälten i Nordsjön.

Staden har daglig järnvägsförbindelse med Köpenhamn, Århus, Thisted och Tönder.

Se även
Esbjerg Kunstmuseum
Esbjerg Redningsstation

Källor 
 leksikon.org - Arbetarrörelsen i Esbjerg
 esbjergbyhistoriskearkiv.dk Esbjergs historia
 esbjergbyhistoriskearkiv.dk Esbjergs invånarantal - PDF
 esbjerg-lufthavn.dk - Om flygplatsen

Noter

Externa länkar 
 Esbjergs webbplats

 
Orter i Region Syddanmark

fo:Esbjerg kommuna
Alfons Mucha

Alfons Maria Mucha () (eller Alphonse Maria Mucha), född 24 juli 1860 i Ivančice i Mähren, död 14 juli 1939 i Prag, var en tjeckisk målare, grafiker och formgivare.

Biografi

Mucha började sin konstbana som autodidakt. Mucha följde olika utbildningar under 1870- och 80-talen och försörjde sig samtidigt som illustratör.  1879 började han vid en skola för scendekoration i Wien och gick samtidigt i en teckningsklass. Hans studier stöddes av greven Karl Khuen-Belasi. Han arbetade sedan på företaget Kautsky-Brioschi-Burghardt och hade Ringtheater som uppdragsgivare. När teatern brann 1881 förlorade han sin inkomstkälla och flyttade tillbaka till Mähren. 1885-1887 följde studier vid Akademie der Bildenden Künste i München.

Kring 1890 lärde han känna Paul Gauguin och inledde också ett samarbete med den franske förläggaren Armand Colin. Under den följande tioårsperioden verkade han mycket framgångsrikt som affischkonstnär, bland annat för sångerskan Sarah Bernhardt, inredningsarkitekt och som formgivare av glas och kläder. Mucha verkade 1906–1911 i USA och slog sig slutligen ned i Prag. Under senare delen av sitt liv arbetade Mucha främst med motiv från slavisk mytologi.

Muchas konst utmärks av linjeeffekter som likt de hos Carl Larsson betonar bildens tvådimensionella natur. Mucha kombinerar dessa med den elegans och symmetri som gärna associeras med secessionisterna i Wien. Jämfört med många andra jugendkonstnärer är Muchas konst mondän, lättsam och vacker. Den saknar de erotiska och mörka undertoner som annars är vanliga i jugendkonsten. 

Till 100-årsminnet av Muchas födelse gav det tjeckoslovakiska postverket i samband med Frimärkets dag 1960 ut ett frimärke med Muchas porträtt. En stor samlare av Muchas verk är Ivan Lendl som 2013 visade upp sin samling på stadshuset i Prag.

Asteroiden 5122 Mucha är uppkallad efter honom.

Galleri

Bibliografi 
 Alphonse Mucha – I virvlarna av Art nouveau, Sarah Mucha, 2000

Källor

Externa länkar 
 
 

Tjeckiska konstnärer
Jugendkonstnärer
Födda 1860
Avlidna 1939
Män
Personer från Ivančice
Museum

Ett museum är en offentligt tillgänglig samling av systematiskt ordnade föremål som ofta är av naturhistorisk, kulturhistorisk, konstnärlig eller teknisk art. Museologi är vetenskapen om museernas verksamhet. Syftet med ett museum är att samla och bevara objekt av betydelse för att visa för allmänheten. Offentliga museer kan visa objekt genom tillfälliga eller permanenta utställningar.

Allmänt
The International Council of Museums (ICOM) är en internationell organisation för museer och yrkesverksamma inom museiområdet. Syftet är att utveckla och förbättra världens museer. ICOM har mer än 15 000 individuella och institutionella medlemmar i 147 länder. ICOM:s sekretariat och centrum för dokumentation ligger i Paris. Enligt deras definition ska museer dessutom kunna användas för utbildning, tjäna samhället och de får inte vara vinstdrivande:

Museilagen 
Sedan 1 augusti 2017 har Sverige en museilag som reglerar offentligstyrda museer.

Se även 
 :Kategori:Listor över museer
 International Council of Museums
 Museipedagogik

Referenser

Externa länkar
Hanna Zetterberg

Hanna Rebecca Zetterberg, född 15 februari 1973 i Skarpnäck, är en svensk konsult, författare och tidigare politiker (vänsterpartist). Hon spelade 1984 huvudrollen i filmen Ronja Rövardotter och var aktiv som politiker för Vänsterpartiet (riksdagsledamot 1994–1998).

Biografi 
Hanna Zetterberg är sondotter till riksdagsmannen och prästen Åke Zetterberg samt brorsdotter till Eva Zetterberg.

Hon blev 1984 mycket uppmärksammad för sin titelrollstolkning i Tage Danielssons film Ronja Rövardotter, som bland annat populariserade det kvinnliga förnamnet Ronja. Zetterberg valde dock att inte fortsätta med en karriär som skådespelare.

Vid 21 års ålder invaldes hon i riksdagen för Vänsterpartiet. Hon var riksdagsledamot 1994–1998, mest aktiv i miljö- och jordbruksfrågor, men även i jämställdhetsfrågor. I riksdagen var hon suppleant i miljö- och jordbruksutskottet, trafikutskottet och utbildningsutskottet.

Därefter återgick hon till sina universitetsstudier. År 2002 gav hon sig åter in i politiken som fritidspolitiker. År 2005 avgick hon ur Vänsterpartiets partistyrelse.

Hon har arbetat på Vetenskapsrådet som informatör för Internationella polaråret 2007–2009 och därefter som kommunikationsansvarig på Institutet för framtidsstudier. Idag arbetar hon som kommunikationskonsult och föreläsare med opinionsbildning som specialitet.

År 2008 debuterade hon som författare med barnboken Nejlika och lilla lilla syster.

Hanna Zetterberg var gift med journalisten Filip Struwe mellan 2001 och 2011. Tillsammans har de två barn.

Bibliografi

Filmografi

Referenser

Externa länkar 
 Hanna Zetterbergs webbplats
 
 

Ledamöter av Sveriges riksdag för Vänsterpartiet
Svenska barnskådespelare
Svenska författare av barn- och ungdomslitteratur
Svenskspråkiga författare av barn- och ungdomslitteratur
Författare från Stockholm
Politiker från Stockholm
Födda 1973
Levande personer
Kvinnor
Pierre Bonnard

Pierre Bonnard, född 3 oktober 1867 i Fontenay-aux-Roses, Frankrike, död 23 januari 1947 i Le Cannet, Frankrike, var en fransk målare och grafiker. Pierre Bonnard framstår som en av den moderna tidens viktigaste bildkonstnärer i Frankrike. Han var en originell och skicklig kolorist.

Efter ett tafatt försök att studera juridik började han måla på allvar vid den franska konsthögskolan École des Beaux-Arts. Han misslyckade att kvalificera sig till en tävling arrangerad av Amerikanska akademin i Rom. Från 1888 kom han att alltmer ägna sig åt konststudier vid Académie Julian. Där mötte han Maurice Denis, Paul Sérusier, Paul Ranson, Édouard Vuillard och Ker-Xavier Roussel. De gick samman i ett konstsamfund 1890 och kallade varandra Les Nabis. Dess namn är hebreiska för profeterna, vilket avspeglar det ockulta och esoteriska intresset hos konstgruppen. Medlemmarna höll möte regelbundet vid Paul Ransons konstverkstad. Pierre Bonnard och Édouard Vuillard var de minsta doktrinära medlemmarna i gruppen. Tillsammans utvecklade de en konst som kombinerade symbolism och impressionism. Goda exempel på Bonnards stil under denna tid är verken Kvinna med kanin (1891) och Krocketspelet (1892).

Bonnards måleri utmärks av en varm färgskala och säregen komposition. Han utförde poetiska illustrationer till Paul Verlaine. Bonnard finns representerad vid bland annat Göteborgs konstmuseum och Nationalmuseum.

Bildgalleri

Källor
Pierre Bonnard på Encyclopædia Britannicas webbplats

Noter

Externa länkar 

Födda 1867
Avlidna 1947
Franska grafiker
Franska målare
Män
Jugendkonstnärer
Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Representerade vid Nationalmuseum
Personer från Hauts-de-Seine
Carlo Bugatti

Carlo Bugatti, född 16 februari 1856 i Milano, död 31 mars 1940 i Alsace, var en italiensk formgivare och målare. Han var far till skulptören Rembrandt Bugatti och bilkonstruktören Ettore Bugatti.

Bugatti är en anrik, italiensk konstnärsätt och Carlo Bugatti ägnade hela sitt liv åt i första hand möbelformgivning i sitt hemland och senare konsthantverk i främst Paris. Han mottog under sitt liv många utmärkelser och blev representerad vid de viktiga internationella utställningarna. Hans konst var påtagligt inspirerad av afrikansk kultur och kombinerade exklusiva material med en gestaltning som utgick från kuber.

Källor 

Italienska formgivare
Italienska konstnärer under 1800-talet
Födda 1856
Avlidna 1940
Män
Jugendkonstnärer
Italienska konstnärer under 1900-talet
Eugène Gaillard

Eugène Gaillard, född 1862 i Paris, död 1933 i Paris, var en  fransk arkitekt och formgivare.

Gaillard formgav tillsammans med Georges de Feure och Edward Colonna paviljongen L'art Nouveau på världsutställningen i Paris 1900. Liksom många andra jugendkonstnärer var Gaillard inspirerad av naturen, men Gaillard substituerade de naturalistiska motiven med egna mönster i samma anda som Arts and Crafts. 

Franska arkitekter under 1900-talet
Franska formgivare
Födda 1862
Avlidna 1933
Män
Jugendkonstnärer
Franska konstnärer under 1900-talet
Arkitekter från Paris