kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Den grekiska antikens musik

Den grekiska antikens musik, den grekiska musiken under antiken, utgick från en särskilt utvecklad oktav. Med oktaven följde en rad teoretiska problem, men även musikaliska möjligheter. Trots att de sparsamma noterna inte kunnat tydas förrän på senare tid har den fungerat som inspiration för senare musik, främst klassisk musik.
Polyfonin var ännu inte utvecklad under antiken, och instrumentens funktion var bland annat att pryda och sammanbinda melodin tonalt.

Beskrivning

Översikt
Grekerna ansåg att musiken var gudomlig, och kallade den musernas konst. Den hade hos orfiker och pytagoreer en magisk funktion för rening och läkedom, som katarsis. Det förekom ofta musiktävlingar, varav de pytiska spelen var de största, men förekom även i Sparta. 676 f. Kr. vann kitharoden Terpander från Lesbos tävlingen i Sparta. En vanlig genre var nomoi, en blandform av poesi och kitharamusik för åkallan av gudar som blev en föregångare till sonaten. Senare blev instrumentalmusik vanligare. En framstående instrumentalist var Sakadas som 586 f. Kr. vann tävlingen i Sparta med aulosmusik; aulos var en slags skalmeja. Sakadas försökte mimetiskt åskådliggöra Apollons kamp med en drake musikaliskt.

Det grekiska dramat hade många musikaliska inslag, och kan härledas till dityramben. Dramat bestod av solosång och körpartier, de senare kombinerades med dans.  När Platon fördömde tragedin, blev instrumentalmusiken vanligare än vokalmusiken. Som en direkt följd av Platons åsikt, förföll musiken åtminstone enligt de samtida filosoferna, men gav även en fruktbar estetisk diskussion.

Fyrtonsgrupper och tonsläkten
Harmoniken var en melodilära, som byggde på en skalteori om fyrtonsgrupper.
Dorisk grupp (a g f e)
Frygisk grupp (a g fiss e)
Lydisk grupp (a giss fiss e)

Därtill fanns tre "tonsläkten":
Diatonisk (a g f e)
Kromatisk (a fiss f e)
Enharmonisk (a f f < e)

Musikteoretiker och notskrift
De främsta musikteoretikerna var Pythagoras, Aristoxenos från Tarent och Klaudios Ptolemaios. Aristoxenos och Pythagoras har två olika förhållningssätt; den senare fokuserade på akustik och gav upphov till så kallad pythagoreisk stämning, och den förre psykologi. Ptolemaios sammanställde ett kompendium över samtida musikteori, men det är i mycket tack vare romarna som arvet bevarats, dels genom att de tog upp musiken, dels genom att de tecknade ner den.

Vad beträffar notskriften använde instrumentalmusiken och vokalmusiken olika bokstavsskrifter. Det är inte särskilt mycket musik bevarad, och fragmenten har först kunnat dechiffereras under senare år. Trots detta har föreställningarna om hur den antika musiken låtit varit en stor och fruktgivande källa för utvecklingen av den europeiska musiken.

Se även 
 Antikens musik

Källor 

 Alfred Einstein, Musikens historia, originaltitel: Geschichte der Musik, Stockholm 1958)

Musikhistoria
Kultur i antikens Grekland
Verona (provins)

Verona är en provins i den italienska regionen Veneto. Verona är huvudort i provinsen. Provinsen gränsar i norr mot Trento, i öster mot provinserna Vicenza och Padova, i söder mot Rovigo samt i söder och väster mot Lombardiet i form av provinserna Mantua och Brescia. Provinsen bildades 1815 efter Wienkongressen när området blev del av Kungariket Lombardiet-Venetien som 1866 tillföll Kungariket Italien i Pragfreden.

Administration 
Provinsen Verona är indelad i 98 comuni, kommuner, se lista över kommuner i provinsen Verona.

Världsarv i provinsen 
 Staden Verona världsarv sedan 2000.

Källor

Externa länkar 

Provinser i Italien
Provinser i Veneto
Heðin Brú

Hans Jacob Jacobsen känd under pseudonymen Heðin Brú, född den 17 augusti 1901 i Skálavík, död den 18 maj 1987 i Torshamn, var en färöisk författare.

Han är känd för att vara en av de mest betydelsefulla romanförfattarna på färöiska i sin generation. Hans Fattigmans heder ((Feðgar á ferð) blev utsedd till Färöarnas bok under 1900-talet och han är den mest lästa färöiska författaren.

Brú föddes år 1901 i Skálavík på Sandoy. Han var fiskare i två år och flyttade därefter in till Danmark där han fick en lantbrukstjänst. Han återvände senare till Färöarna och blev lantbruksrådgivare. Med hjälp av detta kom han i kontakt med likasinnade personer som satt prägel på hans verk.

Hans första roman Longbrá kom ut år 1930, den handlar om en pojkes uppväxt i en färöisk by. Den andra romanen Berättelsen om Högni (Fastatøkur) från 1935 har pojken blivit fiskare. Båda böckerna översattes till danska år 1946.

Fattigmans heder (Feðgar á ferð) är Heðin Brús mest omtalade och betydelsefulla verk. Den kom ut år 1940 på färöiska och blev därefter översatt till flera språk. Bland annat till danska (Fattigmandsære) år 1962, tyska (Des armen Mannes Ehre) år 1966 och till engelska (The Old Man and his Sons) 1970. Detta var den första roman som någonsin översatts från färöiska till just engelska. Romanen handlar om Färöarnas förändring från att vara ett klassiskt jordbrukssamhälle till en modern fiskenation och skildrar generationskonflikter som därigenom uppstått.

Leikum fagurt från 1962 är en satir om färöisk politik under första- och andra världskriget. Handlingen i Men livið lær (1970) utspelar sig i en färöisk by år 1800 och Tað stóra takið (1972) i en by runt 1900. År 1964 belönades han med Färöarnas litteraturpris.

Vid sidan av detta skrev han tre novellsamlingar, två Shakespeare-översättningar och flera andra översättningar av världslitteratur till färöiska. Äventyrssamlingen Ævintýr I – VI (1959-1974) med illustrationer av Elinborg Lützen är ett färöiskt standardverk.

Tillsammans med Rikard Long gjorde han en översättning av Føroyingasøga från fornnordiska till färöiska år 1962. Astrid Lindgrens Bröderna Lejonhjärta översatte han även till sitt modersmål år 1980.

Heðin Brú är far till Bárður Jákupsson, en känd färöisk konstnär och en av landets få konstkritiker.

Bibliografi

 (Fastatøkur) (översättning Nils Edberg och Sigfrid Lindström, Gleerup, 1939) [innehåller även översättning av Lognbrá]
 (Fjallaskuggin) (översättning Birgitta Hylin, Norstedt, 1981) [OBS den svenska volymen är en urvalsvolym]
 (Feðgar á ferð) (översättning Birgitta Hylin, PAN/Norstedt, 1977)

Priser och utmärkelser 
 Färöarnas litteraturpris 1964
 Holbergmedaljen 1982

Källor

Färöiskspråkiga författare
Färöiska författare
Färöiska romanförfattare
Födda 1901
Avlidna 1987
Män
Medeltidsmusik (nutida)

Medeltidsmusik, medeltida musik eller medeltidsinspirerad musik, är en bred musikgenre med influenser från folkmusik, medeltidens musik, rockmusik och pop.

Den moderna medeltidsmusiken har vuxit fram som bruksmusik på medeltidsmarknader, som till exempel  Medeltidsveckan i Visby. Eftersom det här ofta är viktigare att det spelas än vad som spelas är gränserna för vad som kan förstås som medeltidsmusik ganska vida. Repertoaren består vanligen av egna kompositioner, folkmusik från (främst) Sverige och Bretagne eller gehörstraderade versioner av renässans- och medeltidsmusik.

Genren gränsar mot neofolk, klassisk musik och folk-rock. Klassisk musik från 1900-talet, kan i vissa fall ligga mycket nära, Niels W. Gade, Edvard Grieg, och Felix Mendelssohn är sådana klassiska kompositörer. Under 1970-talet kom det tyska bandet Ougenweide, som hade en mer uttalad medeltidstypisk musik, som även följdes av andra band under 1980-talet. Ougenweide försökte finna en distinkt tysk musik, utan att den skulle vara förknippad med nazism. Tyskland spelar en stor roll i genrens utveckling. 

Sedan slutet av nittiotalet har musiken på medeltidsmarknader influerats starkt av band från Tyskland som Poeta Magica och Wolgemut, bland annat med ljudstarkare säckpipor.

Vanliga instrument är blockflöjter, vevlira, säckpipa, slagverk, mandola, mandolin, gitarrluta, nyckelharpa och skalmeja.

Medeltidsmusik i urval
 A Capella Holmiensis
 Ars Ultima
 Black Magic Fools
 Corvus Corax
 Ensemble Anonymous
 Falska Gäss http://www.myspace.com/falskagass 
 Faunus http://www.myspace.com/faunusmusic
 Gravrost
 Hin
 Kalabalik
 Koenix
 Krabat
 Patrask
 Poeta Magica
 Rävspel och Kråksång
 Själ
 Skrål
 Sorkar & Strängar
 Tengil
 Tre Ögon I Bäcken
 Vagando
 Westgoeinge Pijpare
 Visby Vaganter
 Wolgemut
 Vox Vulgaris

Se även
 Medeltidens musik

Musikgenrer
George Sargent

George Sargent (1882-1962) var en engelskfödd professionell golfspelare.

Sargent föddes i Dorking i Surrey och började sin golfkarriär vid 12 års ålder på Epsom Downs Golf Club i Surrey. 1900 kom han fyra i The Open Championship. Strax efter det flyttade han till Kanada där han blev klubbprofessional på Royal Ottawa Golf Club och han slutade på åttonde plats i 1908 års Canadian Open. 

Sargent vann US Open 1909 på Englewood Golf Club i New Jersey då han satte nytt US Open-rekord med 290 slag. Han ställde upp i 16 US Open och slutade bland de tio bästa sex gånger. Han vann även 1912 års Canadian Open. 

Han blev medlem i Professional Golfers Association of America då den grundades 1916 och var deras president i fem år. Han var klubbprofessional på Ohios Scioto Country Club 1912-1924, Minneapolis Interlachen Golf Club 1924-1928, Chevy Chase Club 1928-1932 och East Lake Country Club från 1932 fram till att han drog sig tillbaka från golfen 15 år senare.

Han var den som införde rörliga bilder för studier av golfsvingen och liksom sina söner, Harold och Jack, är han medlem i Georgia Golf Hall of Fame.

Engelska golfspelare
Män
Födda 1882
Avlidna 1962
Personer från Surrey
Degeberg

Degeberg, vid sekelskiftet 1900 ett 3 mantal frälse säteri i Rackeby socken, Kållands härad, Skaraborgs län, vid Vänern, omkring 13 km från staden Lidköping.

Till gården hörde då dessutom 3/4 mantal frälsejord, 1/2 mantal kronoskattejord och 3/8 mantal kronojord. Hela arealen utgjorde 521,29 hektar, varav 9,87 hektar park och trädgård. Edward Nonnen, som 1828 inköpte egendomen, öppnade där 1834 det första lantbruksinstitutet i Skandinavien. Rikets ständer hade 1834 för detta ändamål beviljat honom ett årligt statsanslag.

Eleverna var indelade i två klasser, av vilka den högre upphörde 1853 och den lägre, som var en föregångare till de lägre lantbruksskolorna, nedlades vid Nonnens död, 1862. Efter Nonnens död såldes säteriet till Degeberg hörande Stensholmens säteri, men Degeberg sköttes för sterbhusets räkning till 1895, då det såldes.

Källor
 

Herrgårdar i Västergötland
Lidköpings kommun
Dehradun (distrikt)

Dehradun är ett distrikt i den indiska delstaten Uttarakhand. Den administrativa huvudorten är staden Dehradun. Distriktets befolkning uppgick till cirka 1,3 miljoner invånare vid folkräkningen 2001. De sydligaste av Himalayakedjorna (Jaunsar-Bawar, 2 000 - 2 500 m ö.h.) ligger i norr och distriktet begränsas i öster av Ganges och i väster av Yamuna. Dehradundistriktet är skogrikt och har ett milt och jämnt klimat.

Administrativ indelning
Distriktet är indelat i fyra tehsil, en kommunliknande administrativ enhet:
Chakrata
Dehradun
Rishikesh
Vikasnagar

Urbanisering
Distriktets urbaniseringsgrad uppgick till 52,94 % vid folkräkningen 2001. Den största staden är huvudorten Dehradun. Ytterligare tretton samhällen har urban status:
Chakrata, Clement Town, Dehraduns garnisonsstad, Doiwala, Forest Research Institute & College Area, Herbertpur, Landaur, Mussoorie, Pratitnagar, Raipur, Rishikesh, Vikanagar, Virbhadra

Källor

Distrikt i Uttarakhand
Ted Ray

Edward "Ted" Ray, född 28 mars 1877, död 26 augusti 1943, var en professionell golfspelare från Jersey.

Ray var en storväxt spelare som slog långa slag, hans utslag var ofta över 250 meter långa. Han rökte ständigt pipa när han spelade. Han var först klubbprofessional på Ganton Golf Club och 1912-1941 på Oxhey Golf Club.

Han vann The Open Championship 1912 på Muirfield på 295 slag, fyra slag före Harry Vardon. Tävlingen hade de fyra föregående åren dominerats av det som kallades The Great Triumvirate (Harry Vardon, James Braid och John Henry Taylor) men Ray bröt deras segertåg. Han blev tvåa 1913 och 1925.

1913 åkte Ray tillsammans med Harry Vardon till USA där de ställde upp i US Open. De förlorade mot Francis Ouimet men Ray vann tävlingen  1920 på Inverness.

Ray var spelande kapten i den första Ryder Cup-matchen som spelades 1927.

Golfspelare från Jersey
Män
Födda 1877
Avlidna 1943
Dej

Annan betydelse: Dej, stad i Rumänien.

Dej (dey; arabiska da'i, particip av verbet da'a, "ropa, sammankalla"), egentligen härold, som kallar de rättrogna muslimerna till det heliga kriget, det vill säga till strid mot de otrogna.

Mellan 1671 och 1830 var "dej" benämning på överhuvudet för de janitsjarer som behärskade Alger. Även regenterna i Tunis och Tripolis, vilkas egentliga titel var bej, kallades ofta av européerna dej.

Källor
 

Titlar
Personligheter inom islam
Ugglan
Eyvindur Mohr

Eyvindur Mohr, född 21 september 1926 i Tórshavn, död 2 juni 2005, var en färöisk konstnär. 

Mohr tog examen på en konstskola i Rom, Italien år 1970 och gjorde flera resor till Italien och Grekland under 1970-talet. Flera av hans verk är just inpsirerade i de gamla grekiska och italienska miljöerna.

Externa länkar
 Art.fo - Eyvindur Mohr
 www.kristeligt-dagblad.dk - Eyvindur Mohr

Färöiska konstnärer
Födda 1926
Män
Avlidna 2005
Personer från Torshamn
Ólafur Jóhann Sigurðsson

Ólafur Jóhann Sigurðsson, född 1918, död 1988, var en isländsk författare.

Författarskap
Ólafur är mest känd för sina romaner som präglas av mystik och symbolism och hans episka prosa är mycket färgrik. 

År 1975 fick Ólafur Nordiska rådets litteraturpris för diktsamlingarna Að laufferjum (1972 och Að brunnum 1974) ("Vid färjor av löv" och "Vid brunnar"). Diktsamlingarna blev översatta till svenska under titeln Du minns en brunn (översättning Inge Knutsson, Cavefors, 1975).

Förutom diktsamlingarna finns även Bréf séra Böðvars och Mýrin heima översatta till svenska i en volym, Pastor Bödvars brev ; Myren därhemma (översättning Ingegerd Fries, Rabén & Sjögren,1978).

Bibliografi
1934 Við Álftavatn 
1935 Um sumarkvöld 
1936 Skuggarnir af bænum, roman
1940 Liggur vegurinn þangað ?
1940 Kvistir í altarinu 
1944 Fjallið og draumurinn 
1945 Teningar í tafli
1947 Speglar og fiðrildi
1947 Litbrigði jarðarinnar 
1951 Vorköld jörð
1952 Nokkrar vísur um veðrið og fleira 
1955 Gangvirkið
1955 Á vegamótum
1959 Ljósir dagar
1965 Leynt og ljóst
1965 Bréf séra Böðvars
1972 Seint á ferð
1972 Að laufferjum
1972 Hreiðrið
1974 Að brunnum
1976 Að laufferjum og brunnum
1977 Seiður og hélog
1978 Virki og vötn
1979 Í gestanauð : sögur 1940-1945
1979 Margs er að gæta : sögur 1945-1962
1983 Drekar og smáfuglar. Úr fórum blaðamanns
1988 Að lokum. Kvæði.
1993 Sagnaúrval 1939-1965 
1995 Kvæði

Priser och utmärkelser
 Nordiska rådets litteraturpris 1976

Isländska författare
Isländskspråkiga författare
Födda 1918
Avlidna 1988
Män
Vinnare av Nordiska rådets litteraturpris
Einar Bragi Sigurðsson

Einar Bragi Sigurðsson, 1921-2005, var en isländsk författare.

Einar Bragi Sigurðsson studerade i Sverige åren 1945–1953 och påverkades av fyrtiotalismen. Hans dikter präglas ofta av såväl naturmystik som politiskt engagemang. Han har översatt bland annat 20 skådespel av August Strindberg i två volymer (1992). En av hans böcker, Pilar av ljus (1976), har översatts till svenska.

Externa länkar
 

Isländska författare under 1900-talet
Isländskspråkiga författare
Födda 1921
Avlidna 2005
Män
Isländska översättare
Översättare från svenska
Edefors församling

Edefors församling är en församling i Bodens pastorat i Lule kontrakt i Luleå stift. Församlingen ligger i Bodens kommun i Norrbottens län.

Församlingskyrka är Edefors kyrka.

Administrativ historik 
Församlingen bildades genom en utbrytning ur Överluleå församling 1890 (enligt beslut den 13 april 1881). Efter diskussioner förlades kyrkan till Harads enligt beslut den 21 mars 1884.

Pastorat
Församlingen utgjorde ett eget pastorat från att den bildades till 2018. Från 2018 ingår församlingen i Bodens pastorat.

På 1890-talet var Edefors ett regalt pastorat. Systemet med regala pastorat avskaffades genom 1910 års prästvallag.

Befolkningsutveckling

Se även 
 Edefors socken

Källor 

Församlingar i Luleå stift
Indelningar i Bodens kommun
Georgios Drosinis

Georgios Drosinis, född den 9 december 1859 i Plaka, Aten, död den 3 januari 1951 i Kifisiá, var en grekisk författare.

Drosinis studerade i Tyskland och ägnade sig bland annat åt skolfrågor i hemlandet. Hans poesi liksom hans prosa präglas av idyll och harmoni. Bland hans verk märks diktsamlingen Pyrine romfaia (1922) samt novellen Amaryllis

Bibliografi (utgivet på svenska) 
 Amaryllis 1887 (översatt av Julius Centerwall)

Källor 
 Svensk uppslagsbok, Malmö 1931

Grekiska poeter
Novellförfattare
Grekiskspråkiga författare
Grekiska författare under 1800-talet
Grekiska författare under 1900-talet
Personer från Aten
Födda 1859
Avlidna 1951
Män
Svensk uppslagsbok
István Örkény

István Örkény, född 5 april 1912 i Budapest, död där 24 juni 1979, var en ungersk författare.

Örkény ville tidigt bli författare men hans far uppmanade honom att studera till apotekare. När han efter fem års farmacistudier tog  
examen krävde fadern att han också skulle studera kemiteknik. Efter ytterligare fem års studier blev han inkallad till militären och stred  ett år på östfronten innan han  tvingades tillbringa fyra år i ett sovjetiskt fängelse. Först därefter började han att skriva.

Örkénys första novellsamling var Tengertánc (Havsdans) från 1941. Boken var en samling groteska historier om fascismen. År 1956 återkom han med novellsamlingar om sina erfarenheter av kriget. Boken Macskajáték (Kattleken) från år 1966 handlar om mänskliga relationer och boken Tóték (Familjen Tót) från år 1967 skildrar fascismens pyykologi. Hans roman Rózsakiállítás (Rosenutställningen) från år 1977 uttrycker tankar om livet och död genom döende människors groteska rollspel.

Källor

Externa länkar

Ungerskspråkiga novellförfattare
Ungerska novellförfattare
Födda 1912
Män
Avlidna 1979
Personer från Budapest
Hvannadalshnjúkur

Hvannadalshnjúkur är Islands högst belägna topp, belägen på vulkanen Öræfajökull invid Vatnajökull. Vid utbrott orsakas så kallade jökellopp i området.

Vid mätningar i juli 2005 konstaterades Hvannadalshnjúkur nå 2109,6 m ö.h.

Referenser 

Berg i Austurland
Vatnajökulls nationalpark
Alberto Hurtado Cruchaga

Luis Alberto Hurtado Cruchaga, även känd som fader Hurtado, född 22 januari 1901 i Viña del Mar, Chile, död 18 augusti 1952 i Santiago de Chile, var en chilensk jesuitpräst. Helgonförklarad av Romersk-katolska kyrkan den 23 oktober 2005.

Han föddes i en familj med kristna värderingar och vigde tidigt sitt liv till Gud. Han prästvigdes 1933.

Hurtado hjälpte fattiga och nödställda i Chile och såg till att de fick bättre levnadsvillkor. Han grundade stiftelsen Hogar de Cristo, "Kristi hus", 1946 och fortsatte sitt livsverk ända fram till sin död 1952. 

Chilenska helgon
Chilenska jesuiter
Personer i Chile under 1900-talet
Personer från Viña del Mar
Födda 1901
Avlidna 1952
Män
Jesuithelgon
Tödi

Tödi är ett stort bergsmassiv i Glarner Alpen i Schweiz. Tödi har en högsta topp på 3 614 meter över havet och är det högsta i Glarner Alpen. Tödi är delvis glaciärtäckt.

Externa länkar

Berg i Glarus (kanton)
Berg i Graubünden
Haradskölen

Haradskölen är en markerad bergrygg i Edefors distrikt (Edefors socken) i Bodens kommun, Norrbottens län (Norrbotten). Den börjar vid Svartlå och sträcker sig ca 20 km norrut. Högsta punkten når 391 m ö.h. Längs med Haradskölen rinner Flarkån, en biflod till Luleälven.

Berg i Norrbotten
Berg i Bodens kommun
Josef Gabriel Rheinberger

Josef Gabriel Rheinberger, född 17 mars 1839 i Vaduz i Liechtenstein, död 25 november 1901 i München. Liechtensteins mest berömde tonsättare, även om han verkade större delen av sitt liv i Tyskland. Som tonsättare var han, såsom många andra, starkt påverkad av Felix Mendelssohn.

Rheinberger spelade orgel redan vid sju års ålder, studerade 1851–54 vid musikkonservatoriet i München, där han senare (1859) blev lärare, var 1865–67 repetitör vid hovoperan och från 1867 inspektor för musikkonservatoriet (med professors titel) samt blev 1877 dirigent för den kungliga kapellkören. Han blev 1899 hedersdoktor vid Münchens universitet. Han vann världsrykte som lärare i komposition. 

Rheinbergers verk omfattar mer än 200 opustal. Han är mest känd för sina orgelverk, däribland 20 sonater och två konserter, hans kantater Toggenburg, Klärchen auf Eberstein, Wittekind samt oratoriet Christophorus. Dessutom skrev han ouvertyrer till "Demetrius" och "Så tuktas en argbigga", symfonimålningen Wallenstein, operorna Die sieben Raben (1869) och Thürmers Töchterlein (1873), musik till Pedro Calderón de la Barcas "El mágico prodigioso", en mängd kyrkomusik (bland annat tolv mässor, requiem, hymner och motetter) samt kammarmusik, pianokompositioner, körsånger och visor.

Verkförteckning
Orgelsonat nr 3 G-dur (Pastoralsonat),  op.88  (1875)
Orgelsonat nr 4 a-moll  (Tonus Peregrinus),  op.98  (1876)
Missa Ess-dur,  op.109
Orgelsonat nr 5 Fiss-dur,  op.111  (1878)
Orgelsonat nr 8 e-moll,  op.132  (1882)
Orgelkonsert nr 1 F-dur,  op.137  (1884)
Stabat Mater g-moll,  op.138
Orgelsonat nr 11 d-moll,  op.148  (1887)
Sex stycken för violin och orgel,  op.150
Orgelsonat nr 12 Dess-dur,  op.154  (1888)
Orgelsonat nr 13 Ess-dur,  op.161  (1889)
Orgelsonat nr 14 C-dur, op.165  (1890)
Svit för violin och orgel,  op.166
Orgelsonat nr 15 D-dur, op.168  (1891)
Mässa i B-dur för manskör och blåsorkester (eller orgel), op.172
Orgelsonat nr 16 giss-moll,  op.175  (1893)
Orgelsonat nr 17 H-dur (Fantasisonat),  op.181  (1894)
Orgelkonsert nr 2 g-moll,  (1894)
Orgelsonat nr 18 A-dur,  op.188  (1897)
Tolv trios,  op.189  (1897)
Orgelsonat nr 19 g-moll,  op.193  (1899)
Orgelsonat nr 20 F-dur,  op.196  (1900)

Källor

Noter

Externa länkar 
 

Liechtensteinska kompositörer
Tyska klassiska kompositörer
Tyska professorer
Födda 1839
Avlidna 1901
Män
Personer från Vaduz
Francis Ouimet

Francis Ouimet, född 8 maj 1893 i Brookline, Massachusetts, död 3 september 1967 i Newton, Massachusetts, var en amerikansk golfspelare.

Ouimet var caddie på The Country Club men lärde sig att spela golf på den närliggande Franklin Club. Som 20-åring vann han US Open 1913 på The Country Club i Brookline i Massachusetts över britterna Harry Vardon och Ted Ray med fem respektive sex slag. Hans caddie under tävlingen var den tioårige Eddie Lowery. Han vann även U.S. Amateur Championship två gånger, 1914  och 1931. Han spelade i de åtta första Walker Cup-lagen och var kapten för de följande fyra som vann med rekordresultatet 11-1. 1951 blev han den förste amerikan som valdes till Captain för Royal and Ancient Golf Club of St Andrews.

Hans framgångar tillskrivs för att ha gjort den amerikanska golfen populär hos den breda massan. Före hans överraskande seger över Harry Vardon dominerades golfen av brittiska spelare och i USA fanns det begränsningar på privata klubbar för vilka som fick spela där; det fanns inte så många klubbar öppna för allmänheten. Tio år efter hans seger 1913 hade antalet utövare i USA tredubblats och många nya banor byggdes.

Ouimet är med i alla Golf Hall of Fame och har ett rum uppkallat efter sig på USGAs museum.

Filmen The Greatest Game Ever Played är baserad på Ouimets seger i US Open 1913.

Meriter

Majorsegrar
1913 US Open

Övriga segrar
1913 Massachusetts State Amateur
1914 U.S. National Amateur, French Open Amateur, Massachusetts State Amateur
1915 Massachusetts State Amateur
1917 Western Open
1919 Massachusetts State Amateur
1920 North and South Amateur
1922 Massachusetts State Amateur
1925 Massachusetts State Amateur
1931 U.S. National Amateur

Utmärkelser
1974 World Golf Hall of Fame

Bibliografi
A Game of Golf (1933)

Amerikanska golfspelare
Födda 1893
Avlidna 1967
Män
Personer från Brookline, Massachusetts