kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Wolin

Wolin (tyska och äldre svenska: Wollin) (pomeranska: Wòlin) är en ö i nordvästra Polen. Den avgränsas av Östersjön i norr, Dziwna i öster, Oderlagunen i söder och Świna i väster. Administrativt tillhör ön Västpommerns vojvodskap.

Geografi 
Ön har en yta på 265 kvadratkilometer och är därmed Polens största ö. Dess högsta punkt är Grzywacz på 115 meter över havet. På ön ligger staden med samma namn, den tidigare slaviska bosättningen och senare hansestaden Wolin. På den norra kusten mot Pommernbukten i Östersjön ligger kurorten Międzyzdroje och vid sundet Świna i väster ligger de östra stadsdelarna av hamnstaden Świnoujście.  

Förutom Świnoujście, som är ett självständigt stadsdistrikt, räknas resten av ön administrativt till distriktet Powiat kamieński i Västpommerns vojvodskap. 

I området kring Międzyzdroje i mitten av ön ligger Wolin nationalpark.

Historia 

På 700-talet var Wolin en av Europas största bosättningar. 

På ön, som vikingarna kallade Jumne, finns ruiner av vad som kan vara vikingaborgen Jomsborg där jomsvikingarna bodde under 900-talet, eller en förebild för en legend om dem. 1083 förstördes staden vid ett danskt anfall, vilket innebar slutet för jomsvikingarnas brödraskap. Ön kom senare att lyda under hertigdömet Pommern.

Under trettioåriga kriget erövrades Wolin av svenskarna 1630 och tillföll jämte ön Usedom (Uznam på polska) Sverige vid Westfaliska freden 1648. År 1720 avträddes Wolin till Preussen. Ön hade fram till 1945 och slutet av andra världskriget en huvudsakligen tysktalande befolkning. Vid Jaltakonferensen och Potsdamkonferensen gick de västallierade segrarna med på Stalins krav om att Sovjetunionens gräns mot Polen (på f.d. polskt område) i stort skulle ligga i enlighet med Molotov-Ribbentropavtalet från 23/8 1939 och följa Curzonlinjen samt att Polen skulle kompenseras med de tyska områdena Oberschlesien, Niederschlesien, södra Ostpreussen, Danzig, Hinterpommern samt ostligaste Vorpommern, vartill Wollin hörde. Den dåvarande tysktalande befolkningen tvångsförflyttades till dagens Tyskland och området återbefolkades av huvudsakligen polsktalande flyktingar från de östra delarna av Mellankrigspolen.

Källor 
Nationalencyklopedin

Noter

Externa länkar 

Polska öar i Östersjön
Västpommerns vojvodskap
Lisebergshallen

Lisebergshallen var en inomhusarena vid Lisebergs huvudentré i Göteborg. Byggnaden stod färdig i oktober 1980 och revs 2019.

Arenan användes främst för sportevenemang men även för konserter, föreställningar och kongresser.

Handbollslaget Redbergslids IK hade Lisebergshallen som sin hemmaplan.

Exempel på artister som gästat arenan är Galenskaparna och After Shave (1985 & 1994), Jerry Lee Lewis (2007), Thåström (1999), Europe (2006 & 2009), Kent (2007), Dia Psalma (2007), Christer Sjögren (2011) och Motörhead (2011). Lisebergshallen stod som värd för Melodifestivalen 1982, 1984, 1987 och 1993.

Lisebergshallen revs under vintern och våren 2019 för att ge plats åt tågtunneln Västlänken. Liseberg, som på grund av intrånget kommer att få ersättning av Trafikverket,  har valt att inte ersätta Lisebergshallen med någon ny sporthall när Västlänken är färdigbyggd.

Referenser

Externa länkar

 Lisebergshallen info

Sportanläggningar i Göteborg
Sporthallar i Sverige
Redbergslids IK
Liseberg
Sportanläggningar invigda 1980
1980 i Sverige
Nedlagda sportanläggningar i Sverige
Upplösningar 2019
Embryo

Embryo är de tidiga anlagen till ett djur eller en växt.

Hos däggdjur brukar man kalla det ett embryo från att ägget har befruktas till dess att man kan se armar och ben, efter detta kallas det foster. 

Hos människor sker övergången från embryo till foster cirka 8–9 veckor efter befruktningen. Ibland kallar man det inte ett embryo under den tidigaste utvecklingen utan först 2 veckor efter befruktningen.

År 2023 lyckades israeliska forskare skapa den första konstgjorda funktionerande embryomodellen.

Embryo hos djur

Människan 
Under embryots tidiga utveckling (dag 16) sker en uppdelning i de tre groddbladen ektoderm, mesoderm och endoderm. 

De två celltyperna epiblaster och hypoblaster befinner sig centralt i embryot. Delar av epiblasterna kommer att genomgå en mesenkymal transition varvid de ändrar karaktär och börjar vandra in och fylla ut ett utrymme mellan epiblasterna och hypoblasterna. Detta medför att tre lager av olika karaktär bildas. Dessa kommer senare att ge upphov till olika celltyper i fostret. Endodermet blir de epiteliala delarna av till exempel: trachea, bronkerna, lungorna, lever, urinblåsan osv. Mesodermet blir allt som kan betraktas som bindväv såsom muskler och ben och ektoderm blir hud, ögats lins, nerver m.m.

Embryo hos växter
Hos växter, framförallt hos fröväxter, kallas embryot ofta för grodd. Hos fröväxterna återfinns embryot (grodden) i fröet, hos angiospermerna vanligen omgivet av näringsrikt endosperm (frövita).

Se även 
 Foster
 Fosterutveckling
 Utvecklingsbiologi

Referenser 

Fortplantning
Människans fortplantning
Embryologi
Utvecklingsbiologi
Foster

Foster, den ofödda avkomman hos däggdjur. Hos människan kallas avkomman för foster från vecka 9 och fram till födseln (men i dagligt tal även innan detta). Innan dess kallas avkomman för ett embryo.

Etymologi
Fostra och foster från fornsvenska fostre, jmfr Isländskans fóstri i betydelsen hemfödd träl/trälinna. Vad som fötts respektive avlats av människa eller djur. Livsfrukt, barn, unge, avkomma. Giva ett barn underhåll, vård under dess uppväxtår, amma. Även ett djur eller växt kan vara föremål för fostran exempelvis i ett gammalt uttryck som ”fostra kål och potatis”. Germanska fõs(t)ra en avledning av stammen fõd, av föda.

Utveckling 

Organogenesen (organbildningen) sker i huvudsak embryogenesen (v. 2-9). Efter embryogenesen sker framförallt tillväxt, men även finslipning av organen. Mellan den elfte och tolfte graviditetsveckan ökar fostrets vikt med nästan 60 %.

Vissa tidiga organ tillbakabildas senare under fostrets utveckling, till exempel Arteria Hyaloidea i ögonen.

Folkmedicin 
Synen på mänskliga foster varierar. I delar av Kina ser man fostret som en värdefull resurs som inte skall gå till spillo. I lokal folkmedicin används tinkturer och maträtter gjorda av mänskliga foster som allmänt välgörande, mot astma och hudåkommor. Efter en smärre skandal där ett sjukhus sålt foster, har nu praktiken reglerats, och fostren får nu hämtas av företag som tillverkar så kallade Tai Boi-kapslar och står under överinseende av lokala hälsomyndigheter.

Se även
Fosterutveckling
 Abort
Lithopedion
Fostran
Barnuppfostran

Källor 
Studie om fosterutvecklingen av Brenner

Noter 

Graviditet
Fosterutveckling
Utvecklingsbiologi
Bandai

är ett japanskt leksakstillverkarföretag grundat 1950. Det är världens tredje största producent av leksaker och har bland annat utvecklat tamagotchi. De är också kända för tv-spelsutveckling och anime-produktioner. De har bland annat utvecklat den stationära konsolen Playdia, och den bärbara konsolen Wonderswan som i Japan konkurrerade med Game Boy. Under 1995 tillverkade de dessutom spelkonsolen Apple Pippin, utvecklad av Apple. År 2005 slogs Bandai samman med spelföretaget Namco och bildade Namco Bandai Holdings.

Källor

Fotnoter

Japanska företag
Japanska datorspelsföretag
Företag bildade 1950
WP:Projekt Japan
Aerarium

Aerarium var den byggnad i Rom där Romarrikets första arkiv var inrymt. Arkivet inrättades strax efter republikens införande 507 f.Kr. och skall ha brukats till dess att nya arkivet (Tabularium) uppfördes år 79 f.Kr. Förutom arkivet var också Roms skattkammare inrymd i byggnaden.

Referenser 

Romersk arkitektur i Rom
Romerska kejsardömet
Asteroidbältet

Asteroidbältet, numera även kallat huvudasteroidbältet eller huvudbältet, för att skilja det från Kuiperbältet vars existens upptäcktes 1992, är det asteroidbälte som ligger i en ring runt solen och som befinner sig mellan planeterna Mars och Jupiter. År 2001 var 60 000 asteroider med relativt väl bestämda banor kända.

De fyra största asteroiderna heter Ceres, Pallas, Juno och Vesta. Dessa upptäcktes mellan 1801 och 1807, och räknades fram till cirka 1855 som planeter innan man i stället började kalla dem småplaneter. Ceres räknas sedan den 24 augusti 2006 som en dvärgplanet.

Uppkomsten 
Förut trodde man att asteroidbältet var resterna efter en planet eller måne som hade kolliderat eller krossats. Den uppfattningen har de flesta inte längre, för om man lägger ihop alla asteroiders massor blir diametern på ”klumpen” väldigt liten i förhållande till en vanlig planet.

Man tror numera att asteroiderna och stenarna är byggmaterial som blivit över. Orsaken är att när solsystemet bildades så låg all materia som en skiva för att sedan "klumpa ihop sig". Klumparna blev senare planeter, men asteroidbältet drogs mellan solens och Jupiters dragningskraft, vilket gjorde att klumparna inte blev planeter.

Utforskning 
Den första sond som besökt asteroidbältet var Pioneer 10. Detta skedde den 16 juli 1972. På den tiden fanns det en oro över att alla föremål i bältet skulle skada farkoster som passerade området. Sedan dess har asteroidbältet passerats av Pioneer 11, Voyager 1 och Voyager 2, Galileo, Cassini-Huygens, NEAR Shoemaker, Ulysses och New Horizons utan några problem. Då asteroiderna ligger mycket glest inom bältregionen är oddsen att en rymdsond skulle träffa någon av dem mindre än en på miljonen.

Bara NEAR- och Hayabusasonderna har varit utskickade specifikt för att studera asteroider, dessa asteroider ligger dock förhållandevis nära jorden. Sonden Dawn skickades ut för att studera Ceres i huvudbältet och på vägen dit även Vesta.

Extrasolära bälten 
Man har även upptäckt cirkumstellära skivor runt andra solar i universum.

Se även 
 Kuiperbältet

Källor

Fotnoter

Externa länkar 
 
 UU – Asteroidbältet
 UU – Färre asteroider mellan Mars och Jupiter

 
Solsystemet
Sydney Brenner

Sydney Brenner, född 13 januari 1927 i Germiston, Gauteng, Sydafrika, död 5 april 2019 i Singapore, var en brittisk-sydafrikansk biolog och nobelpristagare i fysiologi eller medicin (2002). 

Brenner tilldelades nobelpriset för sina "upptäckter rörande genetisk reglering av organutveckling och programmerad celldöd" och delade priset med amerikanen H Robert Horvitz och sin landsman John E Sulston.

Brenner fick grundläggande utbildning vid University of the Witwatersrand i Sydafrika. Han tog sedan doktorsexamen vid Oxford University i England. 1979–1991 var han forskningschef vid olika institutioner i Cambridge i England. 1996 flyttade han till USA och blev år 2000 Distinguished Research Professor vid Salkinstitutet i La Jolla, Kalifornien, USA.

I människokroppen finns hundratals olika celltyper och alla härstammar från den befruktade äggcellen. Under fosterutvecklingen sker en mycket omfattande ökning av antalet celler, som specialiseras för att bilda kroppens olika vävnader och organ. Även i den vuxna individen nybildas dagligen stora mängder celler. Parallellt med denna celltillväxt förekommer, både hos foster och vuxna, celldöd som en normal process för att rätt antal celler i vävnaderna ska upprätthållas. Denna finstämda, kontrollerade eliminering av celler kallas programmerad celldöd.

Brenner införde rundmasken Caenorhabditis elegans som modellorganism där man i detalj kunde studera celldelningar och cellspecialiseringar från befruktad äggcell till vuxen individ.

Han tilldelades 1971 Albert Lasker Basic Medical Research Award.

Utmärkelser

Referenser

Externa länkar 

 Nobelprize.org, Nobelpriset i fysiologi eller medicin 2002
 Nobelprize.org, Sydney Brenner - Självbiografi

Nobelpristagare i medicin
Brittiska biologer
Sydafrikanska forskare
Födda 1927
Män
Avlidna 2019
Mottagare av Copleymedaljen
Kyotopristagare
Personer från Germiston
Brittiska nobelpristagare
Biologer under 1900-talet
Brittiska forskare under 1900-talet
Alumner från Exeter College, Oxford
H. Robert Horvitz

Howard Robert Horvitz, född 8 maj 1947 i Chicago, Illinois, är en amerikansk biolog. Han erhöll Nobelpriset i fysiologi eller medicin 2002. Han tilldelades priset för sina "upptäckter rörande genetisk reglering av organutveckling och programmerad celldöd". Han delade priset med britterna Sydney Brenner och John E. Sulston.

Horvitz tog doktorsexamen i biologi vid Harvard University 1974. Han är nu professor vid Massachusetts Institute of Technology (MIT) i Cambridge, Massachusetts, USA.

Forskning 
I människokroppen finns hundratals olika celltyper och alla härstammar från den befruktade äggcellen. Under fosterutvecklingen sker en mycket omfattande ökning av antalet celler, som specialiseras för att bilda kroppens olika vävnader och organ. Även i den vuxna individen nybildas dagligen stora mängder celler. Parallellt med denna celltillväxt förekommer, både hos foster och vuxna, celldöd som en normal process för att rätt antal celler i vävnaderna ska upprätthållas. Denna finstämda, kontrollerade eliminering av celler kallas programmerad celldöd.

Brenner införde rundmasken Caenorhabditis elegans som modellorganism där man i detalj kunde studera celldelningar och cellspecialiseringar från befruktad äggcell till vuxen individ. Suston fortsatte arbetet och kartlade ett "cellsläktträd", där varje celldelning och cellmognad kunde följas under utvecklingen av en vävnad i C. elegans. Han visade att bestämda celler genomgår programmerad celldöd som en del av den normala utvecklingen och identifierade den första mutationen i en gen som deltar i celldödsprocessen.

Horvitz upptäckte och karaktäriserade de nyckelgener som styr den programmerade celldöden i C. elegans. Han har visat hur dessa gener samverkar med varandra i cellens dödsprocess och att motsvarande gener finns hos människan.

Utmärkelser

Källor

Externa länkar 
 Nobelprize.org, Nobelpriset i fysiologi eller medicin 2002
 Nobelprize.org, H Robert Horvitz - Självbiografi

Nobelpristagare i medicin
Män
Födda 1947
Levande personer
Personer från Chicago
Alumner från Massachusetts Institute of Technology
Alumner från Harvard University
John E. Sulston

John E. Sulston, född 27 mars 1942 i Fulmer i Buckinghamshire, död 6 mars 2018 i Cambridge, var en brittisk biolog som tilldelades Nobelpriset i fysiologi eller medicin 2002. Han tilldelades priset för sina "upptäckter rörande genetisk reglering av organutveckling och programmerad celldöd". Han delade priset med amerikanen H. Robert Horvitz och sin landsman Sydney Brenner.

Sulston tog doktorsexamen vid University of Cambridge, England, 1966. 1992-2000 var han chef för Sanger Centre i Cambridge. 1986 valdes han in i Royal Society.

I människokroppen finns hundratals olika celltyper och alla härstammar från den befruktade äggcellen. Under fosterutvecklingen sker en mycket omfattande ökning av antalet celler, som specialiseras för att bilda kroppens olika vävnader och organ. Även i den vuxna individen nybildas dagligen stora mängder celler. Parallellt med denna celltillväxt förekommer, både hos foster och vuxna, celldöd som en normal process för att rätt antal celler i vävnaderna ska upprätthållas. Denna finstämda, kontrollerade eliminering av celler kallas programmerad celldöd.

Brenner införde rundmasken Caenorhabditis elegans som modellorganism där man i detalj kunde studera celldelningar och cellspecialiseringar från befruktad äggcell till vuxen individ. Sulston fortsatte arbetet och kartlade ett "cellsläktträd", där varje celldelning och cellmognad kunde följas under utvecklingen av en vävnad i C. elegans. Han visade att bestämda celler genomgår programmerad celldöd som en del av den normala utvecklingen och identifierade den första mutationen i en gen som deltar i celldödsprocessen.

Källor

Externa länkar 

 Nobelprize.org, Nobelpriset i fysiologi eller medicin 2002
 Nobelprize.org, John E Sulston - Självbiografi

Nobelpristagare i medicin
Födda 1942
Män
Avlidna 2018
Brittiska biologer
Leland H. Hartwell

Leland H. Hartwell, född 30 oktober 1939 i Los Angeles, Kalifornien, är en amerikansk biolog. Han tilldelades Nobelpriset i fysiologi eller medicin år 2001. Han tilldelades priset för sina "upptäckter rörande kontrollen av cellcykeln". Han delade priset med engelsmännen Tim Hunt och Sir Paul Nurse.

Hartwell doktorsexamen vid Massachusetts Institute of Technology 1964. 1968 blev han professor vid University of Washington. Från 1997 är han President och Director vid Fred Hutchinson Cancer Research Center.

Cellerna i kroppen har alla uppstått genom delning från en enda cell, den befruktade äggcellen. Även hos vuxna delar sig ständigt en enorm mängd celler för att ersätta de som dör. För att en cell ska kunna dela sig måste den tillväxa i storlek, kopiera sin arvsmassa och exakt fördela den till dottercellerna. Dessa processer samordnas i den s.k. cellcykeln.

Hartwell upptäckte en klass gener som kontrollerar cellcykeln. En av dessa gener har en central roll för att sätta igång varje ny cellcykel och kallas därför "start". Hartwell införde också begreppet kontrollstationer ("checkpoints") som innebär att cellcykeln stannar upp när cellens DNA utsätts för skada. Syftet är att arvsmassan ska hinna repareras innan cellen går vidare till nästa fas i cellcykeln. 

Sir Paul Nurse identifierade en av nyckelkomponenterna i kontrollen av cellcykeln, CDK (cyklinberoende kinas). Han visade att CDK har bevarat sin funktion genom evolutionen. CDK driver cellcykeln genom att kemiskt påverka (fosforylera) andra proteiner.

Hunt upptäckte de s.k. cyklinerna, d.v.s. de proteiner som reglerar CDK:s funktion. Han visade att cyklinerna bryts ned i samband med celldelningen, en mekanism som visat sig vara central för kontrollen av cellcykeln.

1998 tilldelades han Albert Lasker Basic Medical Research Award.

Källor

Externa länkar 
Nobelprize.org, Nobelpriset i fysiologi eller medicin 2001
Nobelprize.org, Leland H Hartwell - Självbiografi

Nobelpristagare i medicin
Amerikanska nobelpristagare
Amerikanska biologer under 1900-talet
Amerikanska biologer under 2000-talet
Forskare från Los Angeles
Födda 1939
Levande personer
Män
Alumner från Massachusetts Institute of Technology
Tim Hunt

R Timothy "Tim" Hunt, född 19 februari 1943 i Neston, Cheshire, är en brittisk biokemist, nobelpristagare i fysiologi eller medicin år 2001. Han tilldelades priset för sina "upptäckter rörande kontrollen av cellcykeln". Han delade priset med sin landsman Sir Paul Nurse och amerikanen Leland H Hartwell.

Hunt tog doktorsexamen vid University of Cambridge 1968. Sedan 1991 är han forskare vid Imperial Cancer Research Fund, Clare Hall Laboratories. Från 1991 är han också medlem i Royal Society. År 2006 erhöll han Royal Medal.

Leland Hartwell upptäckte en av en klass gener som kontrollerar cellcykeln. En av dessa gener har en central roll för att sätta igång varje ny cellcykel och kallas därför "start". Hartwell införde också begreppet kontrollstationer ("checkpoints") som innebär att cellcykeln stannar upp när cellens DNA utsätts för skada. Syftet är att arvsmassan ska hinna repareras innan cellen går vidare till nästa fas i cellcykeln. 

Paul Nurse identifierade en av nyckelkomponenterna i kontrollen av cellcykeln, CDK (cyklinberoende kinas). Han visade att CDK har bevarat sin funktion genom evolutionen. CDK driver cellcykeln genom att kemiskt påverka (fosforylera) andra proteiner.

Tim Hunt upptäckte de s.k. cyklinerna, d.v.s. de proteiner som reglerar CDK:s funktion. Han visade att cyklinerna bryts ned i samband med celldelningen, en mekanism som visat sig vara central för kontrollen av cellcykeln.

Källor

Externa länkar 

Nobelprize.org, Nobelpriset i fysiologi eller medicin 2001
Nobelprize.org, Tim Hunt - Självbiografi

Brittiska biokemister
Brittiska nobelpristagare
Nobelpristagare i medicin
Ledamöter av Royal Society
Mottagare av Royal Medal
Födda 1943
Levande personer
Män
Personer från Cheshire
Paul Nurse

Sir Paul M Nurse, född 25 januari 1949 i Wembley, London, är en brittisk biokemist. Han tilldelades Nobelpriset i fysiologi eller medicin år 2001. Han tilldelades priset för sina "upptäckter rörande kontrollen av cellcykeln". Han delade priset med sin landsman Tim Hunt och amerikanen Leland H Hartwell.

Nurse tog doktorsexamen vid University of East Anglia 1973. Sedan 1996 är han Director-General vid Imperial Cancer Research Fund och föreståndare för Cell Cycle Laboratory.

Leland Hartwell upptäckte en klass av gener som kontrollerar cellcykeln. En av dessa gener har en central roll för att sätta igång varje ny cellcykel och kallas därför "start". Hartwell införde också begreppet kontrollstationer ("checkpoints") som innebär att cellcykeln stannar upp när cellens DNA utsätts för skada. Syftet är att arvsmassan ska hinna repareras innan cellen går vidare till nästa fas i cellcykeln. 

Paul Nurse identifierade en av nyckelkomponenterna i kontrollen av cellcykeln, CDK (cyklinberoende kinas). Han visade att CDK har bevarat sin funktion genom evolutionen. CDK driver cellcykeln genom att kemiskt påverka (fosforylera) andra proteiner.

Tim Hunt upptäckte cyklinerna som är de proteiner som reglerar CDK:s funktion. Han visade att cyklinerna bryts ned i samband med celldelningen, en mekanism som visat sig vara central för kontrollen av cellcykeln.

Utmärkelser

Källor

Externa länkar 

Nobelprize.org, Nobelpriset i fysiologi eller medicin 2001
Nobelprize.org, Sir Paul Nurse - Självbiografi

Nobelpristagare i medicin
Brittiska kemister
Män
Födda 1949
Levande personer
Brittiska nobelpristagare
Ledamöter av Royal Society
Mottagare av Copleymedaljen
Personer från Wembley
Alumner från University of East Anglia
Personer verksamma vid Oxfords universitet
Alumner från University of Birmingham
Paul Greengard

Paul Greengard, född 11 december 1925 i New York, död 13 april 2019 på Manhattan i New York, var en amerikansk biolog. Han tilldelades år 2000 Nobelpriset i fysiologi eller medicin, för sina "upptäckter rörande signalsubstanser i nervsystemet". Han delade priset med landsmannen Eric R. Kandel och svensken Arvid Carlsson.

Signalerna från en nervcell till en annan överförs med hjälp av olika signalsubstanser. Signalöverföringen sker i speciella kontaktpunkter, synapser. En enda nervcell kan ha tusentals kontaktpunkter med andra nervceller. Arvid Carlsson upptäckte att dopamin är en sådan signalsubstans i hjärnan och att dopamin har stor betydelse för kontroll av våra rörelser. Hans forskningsrön ledde i sin tur till insikten att Parkinsons sjukdom orsakas av dopaminbrist i vissa delar av hjärnan och till att man kunde få fram ett effektivt läkemedel (L-dopa) mot denna sjukdom.

Paul Greengard upptäckte hur dopamin och en rad andra signalsubstanser utövar sina effekter i nervsystemet. Signalsubstanserna påverkar först en receptor på cellens yta. Det utlöser en kaskad av reaktioner som påverkar vissa "nyckelproteiner" som i sin tur reglerar olika funktioner i cellen. Proteinernas form och funktion förändras genom att fosfatgrupper tillförs (fosforylering) eller tas bort (defosforylering). Genom denna mekanism kan signalsubstanser överföra sina budskap mellan nervceller. 

Eric Kandel upptäckte sedan hur synapsernas effektivitet kan förändras och med vilka molekylära mekanismer detta sker. Han visade att synapsernas funktion är central för inlärning och minne. För uppkomsten av en form av korttidsminne spelar proteinfosforylering i synapsen en viktig roll. För att ett långtidsminne ska uppstå krävs dessutom nybildning av proteiner som bland annat leder till att synapsens form och funktion förändras.

Greengard blev 1987 utländsk ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien.

Källor

Externa länkar 
 Nobelprize.org, Nobelpriset i fysiologi eller medicin 2000
 Nobelprize.org, Paul Greengard - Självbiografi

Nobelpristagare i medicin
Amerikanska biologer under 1900-talet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Män
Födda 1925
Avlidna 2019
Forskare från New York
Alumner från Johns Hopkins University
Amerikanska nobelpristagare