kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Kalkoner

Kalkoner är ett släkte med stora hönsfåglar som lever i Nord- och Centralamerika.

Systematik 
Kalkonernas taxonomiska status har varit under diskussion under en längre tid. Idag behandlas de som en del av familjen fasanfåglar (Phasianidae) efter DNA-studier. Tidigare har kalkonerna dock behandlats som den egna familjen Meleagrididae.

Arter i släktet 
Släktet omfattar endast två nu levande arter, dels den välkända nordamerikanska kalkonen (M. gallopavo), dels den centralamerikanska arguskalkonen (M. ocellata). Ytterligare två arter som dog ut under sen pleistocen finns beskrivna, båda tidigare förekommande i sydvästra USA: "kalifornienkalkon" (M. californica) och "tjockbent kalkon" (M. crassipes).

Utseende 
Kalkoner har en stor distinkt köttig haklapp om hänger under den kraftiga näbben som också har en köttig utväxt som hänger ned ifrån den övre delen av näbbroten. Den adulta hanen har ett vingspann på 1,5–1,8 meter och är därmed den största skogslevande fågeln där den förekommer. Som hos många hönsarter är honan mindre och inte mindre färggrann än hanen.

Namn 
Namnet kalkon kommer möjligen från staden Calcutta eller Calicut varifrån man trott fågeln kommit.

Noter 

Kalkoner
Fågelsläkten
Det Bästas Bokval

Det Bästas Bokval utgavs 1956-2011 av amerikanska Reader's Digests svenska dotterbolag Det Bästa. Sammanlagt utgavs 278 volymer och varje volym innehöll vanligtvis fyra sammanfattade romaner, men de första åren kunde en volym även innehålla fem romaner (33 volymer) och de sista åren ibland tre romaner (33 volymer). Utgivningstakten var inledningsvis fyra men ökade mot slutet till sex volymer per år.

Totalt publicerades 1 112 olika skönlitterära texter av 698 olika författare (226 kvinnor och 472 män från 25 olika länder, dock ungefär hälften från USA och ytterligare en fjärdedel från Storbritannien). Två författare stod för fjorton texter vardera, deckarförfattaren Dick Francis och rysarförfattaren Mary Higgins Clark.

Det Bästas Bokval var, i stort sett, en svenskspråkig version av amerikanska Reader's Digest Condensed Books, som i USA utgavs åren 1950-1997 (743 av texterna fanns med i denna, medan 369 saknades - andelen amerikanska "bidrag" minskade med tiden) och som har följts av Reader's Digest Select Editions, som i USA utgivits sedan 1997. Många av sammanfattningarna i de olika serierna har byggt på bestsellers.

Referenser
 Anders N, Nilsson, 2020, Det bästas bokval – en kvantitativ analys av utgivningen, DAST-Magazine, april 2020.

Bokklubbar
Kópavogur

Kópavogur är Islands näst största stad och kommun med 38 332 invånare. Kópavogur ingår i Reykjaviks storstadsområde och ligger direkt söder om huvudstaden Reykjavik på landets västkust. Stadens namn betyder kutviken, sälungesviken.

Stadsbilden 
I Kópavogur ligger Kópavogskirkja, landets högsta byggnad (Smáratorg 3, en 77,6 meter hög kontorsbyggnad) och landets största köpcentrum Smáralind.

Sport
Idrottsklubben Handknattleiksfélag Kópavogs, med verksamhet i handboll, volleyboll och fotboll har sitt säte i staden.

Kända personer från orten
 Emilíana Torrini, sångerska

Övrigt 
Staden är vänort med Norrköping och Klaksvík.

Befolkningsutveckling

Källor

Externa länkar 
 Kópavogurs officiella hemsida (på isländska)
Akranes

Akranes är en hamnstad 22 km fågelvägen norr om Reykjavik och den största staden på Västlandet, Islands västkust. Den hade i januari 2019 7 463 invånare.

Historia 
Omkring år 880 slog sig enligt Landnámabók en grupp irländska eremiter ner på halvön. De följdes sedan av bröderna Þormóður och Katli Bersasonum för det goda fisket. Första helgen i juli firas årligen med omfattande festligheter den irländska anknytningen med "Írskra daga".

Orten grundades i sin nuvarande form på 1800-talet som en fiskeby och fick år 1942 formella stadsrättigheter. Under de följande åren upplevde den sin historiskt största befolkningsökning.

Industri 
Akranes är en fiske- och industristad. Mellan åren 1958 till 2012 så fanns Islands enda cementfabrik i staden. Sedan 1998 finns ett aluminiumsmältverk, Nordural grundartangi,  nära staden. Det är dock fiske och fiskindustrin som är den största näringen.

Infrastruktur 
Staden väntas växa ytterligare under de kommande åren på grund av en växande industri och förbättringar i infrastrukturen i Reykjavikområdet, efter det att den 5,57 km långa Hvalfjörðurtunneln öppnade 1998.

Sport 
Akranes fotbollslag, ÍA Akranes, har under många år tillhört topplagen i den isländska fotbollsligan.

Sevärdheter 
 Akranes folkmuseum
 Akrafjall
 Langisandur
 Bassängen Guðlaug, vid Langisandur
 Utomhusbassängen
 Akranesviti (Akranes fyr)
 Golfbanan Leynir

Externa länkar
 Officiell webbplats

Källor

Fotnoter

Orter i Västlandet
Húsavík

Húsavík, egentligen Húsavík við Skjálfanda, är en stad med 2 196 invånare (2016) vid bukten Skjálfandi på Islands nordkust. Staden tillhör sedan 2006 kommunen Norðurþing i regionen Norðurland eystra. Invånarna lever på turism och fiske samt detaljhandel och mindre industrier.

Staden har blivit ett centrum för valskådning tack vare de olika valarter som simmar in i Skjálfandi. Islands fallosmuseum, som har exemplar från alla däggdjur som lever på Island, låg här mellan 2004 och 2011.

Den svenske vikingen Gardar Svavarsson var någon gång mellan 860 och 865 den första som bevisligen tillbringade en vinter på Island. Han byggde sig ett hus i det inre av Skjálfandiviken, varefter platsen sedan dess kallats Húsavík. Ett monument är rest efter honom i närheten av skolhuset.

Stadens kyrka byggdes 1907.

Mývatn, med intressant geologi och skiftande djurliv, ligger i närheten. Tidigare exporterade Húsavík kiseldioxid som utvanns ur sjön.

År 2020 blev Húsavík känd världen över efter att filmen Eurovision Song Contest: The Story of Fire Saga med bland annat Will Ferrell och Rachel McAdams, delvis utspelade sig i staden. Den svenska sångerskan Molly Sandén sjunger filmens ledmotiv, en sång som handlar om just Húsavik.

Vänorter 
 Ålborg, Danmark.
 Fredrikstad, Norge.
 Karlskoga, Sverige.
 Riihimäki, Finland.
 Qeqertarsuaq, Grönland.
 Eastport, USA.

Externa länkar

Referenser

Källor 

Orter i Norðurland eystra
Lisbeth Bodin

Asta Elisabet Bartels, känd som Lisbeth Bodin, ursprungligen Bodin, född 30 maj 1922 i Täby församling i Stockholms län, död 9 november 2007 i Råsunda församling i Solna i Stockholms län, var en svensk sångare, skådespelare, även känd under artistnamnet Betty Barth.

Biografi
Lisbeth Bodin föddes som dotter till köpmannen Eugen Strömberg (1892–1954) och Alfhild Bodin (1898–1979), senare gift Nordblom. Hon växte upp hos tyskbördige direktören Emil Bartels (1888–1946) och Lisa, ogift Gille (1888–1944) i Spånga. Redan i unga år fick hon namnet Bartels, men använde födelsenamnet som artist.

Bodin debuterade som barnskådespelare 1932. Hon blev rikskänd genom radioserien Vårat gäng där hon kom med 1939. Hon valdes till Sveriges populäraste radioröst 1943. Tillsammans med sångaren Henry Lindblom sjöng hon amerikanska visor med svensk text i radioprogrammet Den amerikanska visboken som sändes 1940–1950. Hon filmdebuterade 1941 i Per Lindbergs långfilm Det sägs på stan. 

Som röstkonstnär var Bodin mångsidig. Hon sjöng såväl sentimental schlager som swing, jazz och amerikanska cowboysånger med samma glada humör. Hon klarade av scatsång och joddling men kunde också sjunga som ett litet barn, vilket hon exempelvis gjorde i Jag såg mamma kyssa tomten.

Bodin spelade främst in sina skivor på Odeon, Sonora och Cupol, ofta ackompanjerad av Willard Ringstrands orkester.

Lisbeth Bodin förblev ogift, och är begravd i minneslunden på Solna kyrkogård.

Filmografi
 (sång)

 (röst)

Teater

Roller (ej komplett)

Källor

 
 Lisbeth Bodin på Svensk underhållningsmusik, revyer och film 1900–1960

Fotnoter

Externa länkar 

 Lisbeth Bodin på Svensk mediedatabas
 Lisbeth Bodin på YouTube

Svenska sångare under 1900-talet
Svenska skådespelare under 1900-talet
Födda 1922
Avlidna 2007
Kvinnor
Personer från Täby socken, Uppland
Gravsatta på Solna kyrkogård
Barry Ryan

Barry Ryan, ursprungligen Barry Sapherson, född 24 oktober 1948 i Leeds, West Yorkshire, död 28 september 2021, var en brittisk sångare. Han är son till sångerskan Marion Ryan (4 februari 1931 – 15 januari 1999). Barry Ryan började redan som ung att tillsammans med sin tvillingbror, Paul Ryan, uppträda och släppa musik på skiva. Han var mycket populär i sitt hemland och i Tyskland, men slog aldrig i USA. Hans mest kända hit är "Eloise" från 1968, skriven av brodern Paul, och som låg tvåa på den brittiska försäljningslistan. Den låten var den enda som tog sig in på amerikanska billboardlistan och likaså hans enda placering på svenska Tio i topp-listan; han låg dock endast en vecka (på tionde plats) där.
På senare tid verkade Barry Ryan som fotograf, och fick Hasselblad Masters Award 2007.

Diskografi
Singlar
1968 – "Goodbye"
1968 – "Eloise"
1968 – "Love Is Love"
1969 – "The Colour of My Love"
1969 – "The Hunt"
1970 – "Magical Spiel"
1970 – "Kitsch"
1970 – "We Did It Together"
1971 – "It Is Written"
1971 – "Red Man"
1971 – "Zeit macht nur vor dem Teufel halt"
1971 – "Can't Let You Go"
1972 – "Sanctus, Sanctus Hallelujah" 
1972 – "From My Head to My Toe"
1972 – "Sanctus, Sanctus Hallelujah" 
1972 – "I'm Sorry Susan"
1975 – "Do That"
1975 – "Matayo"
1976 – "Judy"
1976 – "Where Were You"
1977 – "Brother"
1989 – "Turn Away"
1989 – "Light in Your Heart"

Externa länkar

Barry Ryan på AllMusic
Diskografi på Discogs

Brittiska sångare under 1900-talet
Brittiska pop- och rocksångare
Män
Födda 1948
Avlidna 2021
Personer från Leeds
The Fireballs

The Fireballs var en amerikansk instrumental musikgrupp (rockmusik) bildad 1957 i Raton, New Mexico.

Gruppen var kring decennieskiftet 1960 ganska populär och hade ett par hits med bl. a. Bulldog (1960) och Quite A Party (1961). 

Sångaren Jimmy Gilmer anslöt till gruppen 1963 och man döpte om sig till Jimmy Gilmer and the Fireballs. I den uppsättningen fick gruppen en stor hit med låten Sugar Shack och även en mindre hit med Daisy Petal Pickin. Efter det fick gruppen ingen mer hit förrän 1968 då Bottle of Wine släpptes. Den låten är antagligen deras mest kända i Sverige, då den låg på Tio i topp under elva veckor våren 1968, som högst på en femteplats.

Medlemmar
George Tomsco - sologitarr
Chuck Tharp - sång, gitarr
Stan Lark - elbas
Eric Budd - trummor
Dan Trammell - rytmgitarr
Doug Roberts - trummor
Jimmy Gilmer - sång, piano

Diskografi (urval)
Album
1960 - The Fireballs
1960 - Vaquero
1961 - Here Are the Fireballs
1963 - Sugar Shack (som Jimmy Gilmer and the Fireballs)
1963 - Torquay
1966 - Campusology
1968 - Firewater! (som Jimmy Gilmer and the Fireballs)
1968 - Bottle of Wine
1969 - Come On, React!Singlar''' (topp 50 på Billboard Hot 100)
1959 - Torquay (#39)
1959 - Bulldog (#24)
1961 - Quite a Party (#27)
1963 - Sugar Shack (#1) (som Jimmy Gilmer and the Fireballs)
1963 - Daisy Petal Pickin' (#15) (som Jimmy Gilmer and the Fireballs)
1967 - Bottle of Wine'' (#9)

Externa länkar

The Fireballs på allmusic.com

Upplösta amerikanska rockgrupper
Musikgrupper från New Mexico
Musikgrupper bildade 1957
Chas and Dave

Chas and Dave (också känd som Chas & Dave och Chas 'n' Dave) var en duo från London bildad i mitten av 1970-talet av de cockneyklingande musikerna, sångarna och låtskrivarna Charles "Chas" Hodges och David "Dave" Peacock. Deras mest kända låtar är "That Old Piano", "London Girls", "Rabbit", "Don't Anyone Speak English Anymore?", "Wallop" och "Beer Belly". Storhetsperioden var 1980-talet. 

Hodges avled år 2018,

Diskografi (i urval)
Album

Live at Abbey Road (1981)

Greatest Hits (1984)

Flying (1987)

Singlar (topp 100 på UK Singles Chart)
"Strummin' " (1978) (#52)
"Gertcha" (1979) (#20)
"The Sideboard Song (Got My Beer in the Sideboard Here)" (1979) (#55)
"Rabbit" (1980) (#8)
"Ossie's Dream (Spurs Are On Their Way To Wembley)" (med Tottenham Hotspur FC) (1981) (#5)
"Stars Over 45" (1981) (#21)
"Ain't No Pleasing You" (1982) (#2)
"Tottenham Tottenham" (med Tottenham Hotspur FC) (1982)	(#19)
"Margate" (1982) (#46)
"London Girls" (1983) (#63)
"My Melancholy Baby" (1983) (#51)
"There In Your Eyes" (1984) (#91)
"In Sickness and in Health" (1985) (#95)
"Snooker Loopy" (med The Matchroom Mob) (1986) (#6)
"Romford Rap" (med The Matchroom Mob) (1987) (#91)
"Hot Shot Tottenham!" (med Tottenham Hotspur FC) (1987) (#18)
"Flying (Home)" (1987) (#88)
"When the Year Ends in 1" (med Tottenham Hotspur Football Club) (1991) (#44)

Externa länkar

Officiell webbplats
Chas & Dave på allmusic.com
Diskografi på Discogs

Brittiska musikgrupper
Sterling North

Sterling North, född 4 november 1906 i Edgerton i Wisconsin, död 22 december 1974 i Morristown i New Jersey, var en amerikansk skribent och barnboksförfattare. Totalt publicerade han drygt 30 verk.

North inledde sin litterära karriär redan som sjuåring, när en av hans dikter trycktes i en barntidning vid namn St Nicolas. Sin första egna diktsamling fick han dock vänta till 19 års ålder med att få utgiven. På universitetet blev han redaktör för skolans studenttidning, och fick under samma tid också ett antal noveller och en del poesi tryckta i olika tidningar. Efter äktenskap med en barndomskamrat inledde han sin yrkesmässiga karriär som litteraturredaktör på diverse tidskrifter, med början i Chicago och sedan i New York. 

Sina böcker skrev han vid sidan om tidningsarbetet. För en vuxen publik skrev han bland annat biografier över Abraham Lincoln, Thomas Edison och Mark Twain. Som barnboksförfattare skrev han bland annat Midnight and Jeremiah; 1947) och Min tvättbjörn Slarver - Minnen från en lyckligare tid (Rascal - A Memoir of a Better Era; 1963). Båda för övrigt filmatiserades av Walt Disney under 1950- och 1960-talen, den förstnämnda under titeln So Dear to My Heart (svensk titel Det svarta fåret).

Boken om tvättbjörnen Slarver är hans mest kända. I den skildrade han ett år i hans tidiga ungdom där han fångade en tvättbjörnsunge som han kallade Slarver (i engelskt original Rascal). Boken beskriver den unge Sterlings äventyr med sitt ovanliga husdjur, samt mödor med att bekosta mat till djuret och hindra honom från att riva ner julgranen. Problemen med tvättbjörnen blev fler och fler. När Slarver blivit vuxen släppte Sterling till slut ut honom i vildmarken.

Externa länkar
 Officiell webbplats

Engelskspråkiga författare
Amerikanska författare
Amerikanska journalister
Personer från Edgerton, Wisconsin
Födda 1906
Avlidna 1974
Män
The Castaways

The Castaways, amerikanskt garagerockband bildat i Twin Cities, Minnesota 1962. Medlemmar i the Castaways var Bob Folshsow (gitarr), Roy Hensley (gitarr), Jim Donna (keyboards), Dick Roby (basgitarr), och Danny Craswell (trummor). Gruppen släppte 1965 den drygt 2 minuter långa singeln "Liar, Liar" som gick upp på billboardlistans tolfte plats. Det är gitarristen Robert Folschow som sjunger i falsett i låten. De lyckades aldrig få någon mer hit.

Originalmedlemmarna i bandet var Jim Donna på keyboard, Robert Folschow och Dick Roby på gitarr, Roy Hensley på basgitarr (avliden 2005), samt Dennis Craswell på trummor.

Diskografi (urval)
Album
Liar, Liar - The Best Of The Castaways (1999) (samlingsalbum)
Forever Summer (2004)	
Generation Six (2006)	

Singlar
"Liar, Liar" / "Sam" (1965)
"Goodbye Babe" / "A Mans Gotta Be a Man" (1965)
"She's a Girl in Love" / "Why This Should Happen to Me" (1967)
"I Feel So Fine" / "Hit the Road" (1967)
"Walking in Different Circles" / "Just On High" (1968)
"Lavendar Popcorn" / "What Kind of Face" (1968)

Referenser

Externa länkar 
Officiell webbplats
The Castaways på allmusic.com
Diskografi på Discogs

Amerikanska rockgrupper
Musikgrupper bildade 1962
Musik i Minneapolis
Tobisborg

Tobisborg är en bebyggelse i Simrishamns kommun som ligger längs kusten cirka 2 kilometer norr om centrala Simrishamn, på vägen mot Baskemölla–Kristianstad. Vid SCB:s ortsavgränsning 2020 avgränsades här en småort

Noter

Orter i Simrishamns kommun
småorter i Sverige
Henry Lindblom

Nils Henry Lindblom, född 23 februari 1920 i Stockholm, död 7 juni 1980 på Lidingö, var en svensk sångare, skådespelare och TV-man. 

Lindblom utbildade sig i sång och dans i USA under ett år och engagerades vid hemkomsten i Karl Gerhards revy. Tillsammans med Lisbeth Bodin och Margareta Lindroth medverkade han i radioprogrammet Den amerikanska visboken där amerikanska visor som fått svensk text framfördes. Han filmdebuterade i Börje Larssons Får jag lov, magistern! 1947.

Henry Lindblom är begravd på Södertälje kyrkogård.

Filmografi

Teater

Roller

Referenser 

Svenska sångare
Svenska skådespelare under 1900-talet
Musiker från Stockholm
Skådespelare från Stockholm
Födda 1920
Avlidna 1980
Män
The Strangeloves

The Strangeloves var ett amerikanskt garagerock-band bildat 1964 i Brooklyn, New York. Medlemmar i gruppen var Bob Feldman, Jerry Goldstein, och Richard Gottehrer. De hade en hit 1965 med låten "I Want Candy". För att verka lite mer exotiska sade sig gruppen komma från Australien. Två mindre uppföljarhits, "Cara-Lin" och "Night Time", blev det men sedan försvann gruppen 1968.

Diskografi (urval)
Album
1965 – I Want Candy
1995 – I Want Candy: The Best Of The Strangeloves (samlingsalbum)

Singlar (på Billboard Hot 100)
1964 – "Love, Love" (#122) (som Strange Loves)
1965 – "I Want Candy" (#11)
1965 – "Out In The Sun" (#106) (som The Beach-Nuts = The Strangeloves och The Angels.)
1965 – "Cara-Lin" (#39)	
1965 – "Night Time" (#30)
1966 – "Because of You" (#104) (Bob Feldman och Jerry Goldstein som Rome & Paris.)
1966 – "Hand Jive" (#100)		
1968 – "Honey Do" (#120)		
1969 – "Bubble Gum Music" (#74) (Bob Feldman och Jerry Goldstein som The Rock & Roll Dubble Bubble Trading Card Co. Of Philadelphia 19141.)

Externa länkar 

The Strangeloves på allmusic.com
Diskografi på Discogs

Amerikanska rockgrupper
Musikgrupper bildade 1964
Musikgrupper upplösta 1968
Axelsberg

Axelsberg är ett område inom stadsdelen Hägersten i Söderort inom Stockholms kommun. Eftersom området är informellt har det ingen officiell avgränsning, men namnet brukar avse det område som betjänas av Axelsbergs tunnelbanestation. Norr om stationen ligger Hägerstens torg, ett mindre centrum med restaurang och några butiker samt ett antal skivhus från 1960-talet. Söder om stationen ligger Axelsbergs torg med Axelsbergs äldreboende och vårdcentral.

Historik

Namnet Axelsberg härrör från en villa som hette Axelsberg. Ägarens förnamn var Axel, troligen rör det sig om Axel Rosenlund (delägare i Olsson & Rosenlunds AB) som hade sin verksamhet i närheten. Senare kom hela villaområdet liksom tunnelbanestationen att kallas Axelsberg.

Axelsbergs bebyggelse präglas av de stora skivhusen längs Selmedalsvägen och det röda tegelkomplexet som ligger på båda sidor om tunnelbanan. Skivhusen uppfördes i ramen för miljonprogrammet mellan 1965 och 1973 av olika byggföretag, arkitekt var AGL Arkitektkontor AB (Stig Ancker, Bengt Gate och Sten Lindegren).

Överdäckning
Sedan år 2003 pågår planering och förprojektering av en överdäckning av tunnelbanestationen och spårområdet med bostadsbebyggelse. Planen gör det möjligt att uppföra cirka 500 nya lägenheter i närheten av Axelsbergs centrum och tunnelbanestation.

Tunnelbanestationen

Station Axelsberg ligger på röda linjen) mellan stationerna Örnsberg och Mälarhöjden. Stationen ligger vid Axelsbergs torg och Selmedalsvägen. Avståndet från station Slussen är 6,4 kilometer. Stationen invigdes den 16 maj 1965.

Se även
 Hägerstens torg, även kallat Axelsbergs centrum.

Referenser

Externa länkar

Hägersten
Informella områden i Stockholm
Bondfångare

Bondfångare kan avse
Bondfångare – en person som utnyttjar någons okunnighet eller godtrohet, se Lurendrejeri
Bondfångare – en av näver flätad strut, se Lurendrejeri
Bondfångare – en typ av skyddsanordning för att förhindra eller påminna fordonsförare om högsta tillåtna höjd på fordon, se Skyddsportal
Tommy Ramone

Tommy Ramone, egentligen Thomas Erdelyi, född Erdélyi Tamás den 29 januari 1949 i Budapest i Ungern, död 11 juli 2014 i Queens i New York, var en amerikansk trumslagare. Tommy Ramone var punkgruppen Ramones första trumslagare. Han producerade och spelade med gruppen på deras tre första studioalbum och på deras första livealbum 1974–1978 och ersattes av Marky Ramone. Tommy Erdelyi medverkade även efter sitt avhopp som producent på ett par av Ramones skivor. Tommy Ramone avled i gallgångscancer sitt hem i Ridgewood i Queens, 11 juli 2014 och var den sista överlevande av originalmedlemmarna i The Ramones.

Externa länkar 

Uncle Monk webbplats
Uncle Monk på MySpace

Referenser

Noter 

Amerikanska rocktrummisar
Amerikanska låtskrivare
Amerikanska musikproducenter
Amerikanska musiker under 1900-talet
Musiker från Budapest
Musiker från New York
Personer från Queens
Födda 1949
Avlidna 2014
Män
Pamflett

Pamflett (från engelskans pamphlet, som betyder "broschyr" eller "litet häfte", har samma betydelse som medelengelskans pamf(i)let, troligen taget från en under medeltiden populär komedi, Pamphilus, seu de Amore) är en liten skrift eller broschyr.

Historia
När tryckpressen uppfanns så möjliggjorde detta en större spridning av texter. Mindre blad eller häften kallades då pamfletter. Pamfletter användes under denna tid främst i England, Frankrike, och Tyskland. Den första gången pamfletten fick en stor betydelse var under reformationen, där främst Luthers egna pamfletter spreds.

Kända upplysningsfilosofer så som Voltaire, Diderot, och Rousseau använde sig av pamfletter för att sprida sina idéer. Även under den franska revolutionen kom pamfletter att spela en stor roll när olika politiska grupperingar använde dem för att sprida sina budskap. 

Från 1900-talet och framåt har pamfletterna fortsatt spela en politisk roll. Dock har pamfletten på senare tid fått ett utökat användningsområde. Pamfletten har delvis förlorat sin roll som enbart politiskt redskap och kommit till att användas i allmänt informationssyfte av företag, myndigheter och organisationer.

Svenska pamfletter under frihetstiden
Under frihetstiden började kritiken mot kyrkan att växa bland folket. Politiska pamfletter blev då en naturlig del i propagandan mot religionen. Pamfletterna blev även att sätt att bilda opinion mot dåtidens politiker, om än i försiktig utsträckning. En bidragande faktor till pamfletternas stora användning i samhällsdebatten låg i att det rådande samhällsstyret med två partier, hattarna och mössorna, tillät öppen debatt och yttrandefrihet i högre grad än tidigare.

Frihetstidens liberala tryckfrihetslagar bidrog till en allt öppnare samhällsdebatt. Därmed föll det naturligt att pamfletter fick stor användning när budskap skulle spridas. Tiden före Gustav III:s statskupp hade de politiska mediala striderna blivit allt skoningslösare och pamfletterna fått ett allt aggressivare språkbruk. När sedan Gustav III tog makten och införde envälde förlorade den mediala opinionsbildningen sin betydelse. Dessutom innebar Gustav III:s tid vid makten att en mer auktoritär pressideologi tog form.

Referenser 

Politisk verksamhet
Trycksaker