kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Relics

Relics är ett samlingsalbum av Pink Floyd. Albumet släpptes 14 maj 1971 i Storbritannien och 15 juli samma år i USA.

Albumet innehåller låtar från singlar, tidigare outgivna studioinspelningar samt låtar från albumen The Piper at the Gates of Dawn (1967), A Saucerful of Secrets (1968) och Music from the Film More (1969). Albumet innehåller både låtar från den tid då Syd Barrett var med i Pink Floyd och låtar inspelade efter Barrett-perioden med David Gilmour på gitarr och sång.

Låtlista

Sida 1
"Arnold Layne" (Barrett) - 2:56 (singel A-sida)
"Interstellar Overdrive" (Barrett/Mason/Waters/Wright) - 9:43 (hämtad från The Piper at the Gates of Dawn)
"See Emily Play" (Barrett) - 2:53 (singel A-sida)
"Remember a Day" (Wright) - 4:29 (från A Saucerful of Secrets)
"Paint Box" (Wright) - 3:33 (singel B-sida)

Sida 2
"Julia Dream" (Waters) - 2:37 (singel B-sida)
"Careful with That Axe, Eugene" (Gilmour/Mason/Waters/Wright) - 5:45 (singel B-sida)
"Cirrus Minor" (Waters) - 5:18 (från Music from the Film More)
"The Nile Song" (Waters) - 3:25 (från Music from the Film More)
"Biding my Time" (Waters) - 5:18 (tidigare outgiven studioinspelning)
"Bike" (Barrett) - 3:21 (från The Piper at the Gates of Dawn)

Medverkande
Syd Barrett - sång och gitarr
David Gilmour - sång och gitarr
Roger Waters - elbas och sång
Richard Wright - orgel, piano, keyboards och sång
Nick Mason - trummor och slagverk

Samlingsalbum 1971
Samlingsalbum av Pink Floyd
Engelskspråkiga samlingsalbum
Philipp Scheidemann

Philipp Heinrich Scheidemann, född 26 juli 1865 i Kassel, död 29 november 1939, tysk journalist och politiker (SPD). Han var Weimarrepublikens första rikskansler februari–juni 1919.

Biografi 
Scheidemann började sin karriär som journalist men blev engagerad i politiken kring sekelskiftet och valdes in i den tyska riksdagen för socialdemokraterna år 1903. Han gjorde snabb karriär och var redan innan första världskrigets utbrott en av de tyska socialdemokraternas viktigaste ledare. Scheidemann stödde första världskriget, men var en av de mera kompromissvilliga av de tyska politikerna när det gällde att försöka åstadkomma fred. 1918 släpptes socialdemokraterna in i regeringen för första gången, i prins Max av Badens regering, och Scheidemann blev då konsultativt statsråd.

I november 1918, efter vapenstilleståndet, abdikerade kaisern Vilhelm II av Tyskland i avsikt att lämna tronen ledig för ett av sina barn eller barnbarn, och interimsregeringen ledd av socialdemokraten Friedrich Ebert hade också för avsikt att inrätta en konstitutionell monarki under huset Hohenzollern. Men Scheidemann, som var orolig för en revolution i Berlin, utropade helt på eget bevåg den tyska republiken, som senare skulle komma att bli känd som Weimarrepubliken, från en balkong på den tyska riksdagsbyggnaden.

I februari 1919 fick den nyfödda republiken en konstitution. Socialdemokraten Friedrich Ebert utnämndes till rikspresident och Scheidemann blev rikskansler i en koalitionsregering mellan socialdemokraterna, Centrumpartiet och liberalerna (Tyska demokratiska partiet). Scheidemann skulle dock avgå redan i juni i protest mot Versaillesfördragets villkor.

Efter att ha avgått som rikskansler var Scheidemann borgmästare i Kassel 1920–1925 varpå han återigen valdes in i riksdagen för socialdemokraterna. 1933, efter Adolf Hitlers utnämning till rikskansler, valde han att lämna Tyskland, och han slog sig ned i Danmark. Han avled strax efter andra världskrigets utbrott.

Referenser

Noter

Externa länkar 

Tysklands regeringschefer
Partiledare för Tysklands socialdemokratiska parti
Födda 1865
Avlidna 1939
Män
Personer från Kassel
Politiker i Weimarrepubliken
Georg von Hertling

Georg Friedrich von Hertling, född 31 augusti 1843 i Darmstadt, död 4 januari 1919, var en tysk filosofiprofessor och politiker (Centrumpartiet), från 1914 greve. Han var Tysklands rikskansler 1917-1918.

Greve Georg von Hertling, som till yrket egentligen undervisade i filosofi, var från 1875 riksdagsledamot och från 1909 centrumpartiets fraktionsordförande. Från 1891 hade han även varit medlem av bayerska riksrådet som vald på livstid, och blev 1912 ministerpresident i Bayern.

Hertling utsågs till rikskansler av kejsar Wilhelm II i november 1917, mitt under första världskriget. von Hertling, som var av bayerskt och katolskt ursprung, tillhörde det katolska centerpartiet (Centrumpartiet) men hans politiska gärning blev mycket liten. Dels innehade han endast kanslerämbetet i knappt ett år, dels var han nästan 75 år gammal när ha utnämndes, dels var han i mångt och mycket en nickedocka i militärledningens händer. I detta skede av första världskriget styrdes Tyskland i praktiken av överbefälhavaren Paul von Hindenburg och generalstabschefen Erich Ludendorff. von Hertling entledigades 30 september 1918 på grund av sin höga ålder och sviktande hälsa samt det katastrofala krigsläget för Tysklands del. Han var president i Görres-Gesellschaft 1877-1919.

Som filosof stod han på tomistisk grund, hans Vorlesungen über Metaphysik utgavs av M. Meier 1922. von Hertling var inriktad mot att utbilda en rätts- stats- och samhällsfilosofi i teistisk-teologisk anda. Han försvarade naturrätten men vände sig samtidigt mot socialismen, som han ansåg vara ett utflöde av en materialistisk-mekanisk världsåskådning. Bland hans skrifter märks Naturrecht und Socialpolitik (1893) samt Recht, Staat und Gesellschaft (1906).

Hertlings son utgav faderns Erinnerungen aus meinem Leben (2 band, 1919) och Ein Jahr in der Reichskanzlei (1919).

Noter

Se även 
Lista över Tysklands kanslerer

Externa länkar 

Zentrumpolitiker
Födda 1843
Avlidna 1919
Män
Tysklands regeringschefer
Preussens ministerpresidenter
Personer från Darmstadt
Meg Tilly

Meg Tilly, född Margaret Elizabeth Chan den 14 februari 1960 i Long Beach i Kalifornien, är en amerikansk-kanadensisk skådespelare och författare.

Biografi 
Tilly är dotter till en kinesisk-amerikansk affärsman och näst yngst av fyra syskon, däribland den äldre systern skådespelaren Jennifer Tilly. Då hon var tre år skilde sig föräldrarna och barnen flyttade med modern och hennes nya man till Texada i British Columbia i Kanada.

Meg Tilly började dansa balett vid 12 års ålder och flyttade efter high school till New York för en karriär som balettdansös, bland annat med Connecticut Ballet Company och på turné med det internationella Throne Dance Theatre. 1979 medverkade hon för första gången på film, som dansare i Alan Parkers Fame, men samma år tvingades hon sluta med dansen efter en ryggskada under en övning och sökte sig då i stället till filmbranschen och Los Angeles. Efter några mindre roller för film och TV fick hon en ledande roll 1982 i filmen Tex med Matt Dillon. Därefter har hon synts i framträdande roller i en mängd filmer och TV-produktioner. Bland annat har hon en av huvudrollerna i filmen Psycho II.

Tilly nominerades till en Oscar och vann en Golden Globe för sin titelroll som nunna som blir oförklarligt gravid i filmen Agnes av Gud (1985). Därutöver har hon bland annat medverkat i The Two Jakes, Milos Formans Valmont, Människor emellan, Flickan i gungan och Body Snatchers. Hon var avsedd att spela rollen som Mozarts hustru Constance i Milos Formans Amadeus men tvangs hoppa av, då hon dagen före inspelningsstart i Prag skadat benet vid en fotbollslek.

Meg Tilly drog ned på sin filmkarriär i mitten av 1990-talet och har därefter skrivit flera böcker. Romanen Singing Songs skildrar en uppväxt av misshandel och incest, och är enligt Tilly inspirerad av minnen från hennes egen uppväxt.

Åren 1983–1989 var hon gift med filmproducenten Tim Zinnemann (son till filmregissören Fred Zinnemann), de fick två barn. Hon har även en son från sitt förhållande med skådespelaren Colin Firth. Mellan 1995 och 2002 var hon gift med filmbolagschefen John Calley. Hon har därefter gift om sig med författaren Don Calame och bor i Toronto.

Filmografi i urval 

 1988 – Dubbelspel
 1988 – Flickan i gungan

 1990 – The Two Jakes
 1993 – Body Snatchers

Bibliografi 
Tilly är författare till flera böcker:

1994 – Singing Songs
2006 – Gemma
2007 – Porcupine
2008 – First Time
2013 – A Taste of Heaven
2014 – Behind the Scenes (uppföljare till A Taste of Heaven)

Referenser

Externa länkar 
 Officiell webbplats
 

Amerikanska skådespelare
Amerikanska författare
Födda 1960
Levande personer
Kvinnor
Personer från Long Beach
Georg Michaelis

Georg Michaelis, född 8 september 1857 i Haynau, död 24 juli 1936 i Bad Saarow, var en tysk jurist och politiker (partilös). Han var Tysklands rikskansler mellan juli och oktober 1917, Preussens ministerpresident och utrikesminister mellan juli och december 1917 och överpresident i provinsen Pommern 1918–1919.

Michaelis, som växte upp i Frankfurt an der Oder, studerade juridik vid universiteten i Breslau, Leipzig och Würzburg. Från 1885 till 1889 undervisade han i juridik vid Dokkyo-universitetet i Tokyo. Vid hemkomsten från Japan slog han in på en tjänstemannabana inom den preussiska förvaltningen. 1909 blev han undersekreterare i det preussiska finansministeriet. I juli 1917, när Theobald von Bethmann Hollweg tvingades avgå som rikskansler på grund av det dåliga läget i kriget, utnämndes Michaelis till kansler av kejsar Vilhelm II. Han entledigades dock redan i oktober samma år då han sågs som alltför mycket en nickedocka åt den tyska militärledningen, Paul von Hindenburg och Erich Ludendorff.

1918–1919 var han överpresident i provinsen Pommern och som sådan fick han uppleva arbetarrevolten under revolutionen 1918. Michaelis försökte samarbeta med de bonde- och arbetarsovjeter som tog makten i Pommern, men han byttes trots det ut av den socialistiska regeringen.

Lustigt nog blev inte Michaelis politiskt aktiv förrän efter sin ämbetstid som rikskansler och överpresident. 1921 blev han medlem av det tyska nationalkonservativa högerpartiet, DNVP. Georg Michaelis var den förste icke-adlige rikskanslern i Tyskland.

Se även 

Lista över Tysklands kanslerer

Externa länkar 

 

Tysklands regeringschefer
Preussens ministerpresidenter
Personer från Schlesien
Födda 1857
Avlidna 1936
Män
Alumner från Leipzigs universitet
Preussens utrikesministrar
Alumner från Göttingens universitet
Alumner från universitetet i Wrocław
Psycho II

Psycho II är en amerikansk skräckfilm från 1983, i regi av Richard Franklin. Filmen är en fortsättning på filmen Psycho från 1960. År 1986 kom ytterligare en Psycho-film med namnet Psycho III, återigen med Anthony Perkins som karaktären Norman Bates.

Handling 
Efter 22 år på mentalsjukhus skrivs Norman Bates (Anthony Perkins) ut. Det hjälper inte att Marions syster (även denna gång spelad av Vera Miles) protesterar. Norman återvänder till sitt spöklika hus, samt får arbete på en restaurang. Där arbetar också den söta Mary (Meg Tilly), som saknar bostad. Norman erbjuder henne att bo i hans hus, eftersom där finns gott om plats, men dessvärre tycks Normans mor fortfarande spöka.

Rollista (i urval) 
 Anthony Perkins – Norman Bates
 Vera Miles – Lila Loomis
 Meg Tilly – Mary Samuels
 Robert Loggia – Dr. Bill Raymond
 Dennis Franz – Warren Toomey
 Hugh Gillin – John Hunt, sheriff
 Lee Garlington – Myrna
 Claudia Bryar – Emma Spool

Externa länkar 
 

Psycho
Filmer 1983
Engelskspråkiga filmer
Amerikanska mysteriefilmer
Amerikanska skräckfilmer
Amerikanska thrillerfilmer
Filmmusik av Jerry Goldsmith
Amerikanska uppföljarfilmer
Filmer som utspelar sig på hotell
Dissociativ identitetsstörning på film
Psykopati på film
Filmer från Universal Studios
Asterisk

Ej att förväxla med Asterix eller asterism. För telefonväxeln, se Asterisk (telefonväxel).

Asterisk (*) är en symbol som påminner om en stjärna. Ordet kommer från latinets asteriscus av grekiskans ἀστερίσκος, asteriskos, "liten stjärna" från αστέρας, asteras, "stjärna", plus diminutivändelse.

Se även
 Asterism

Asterisken inom olika områden 
 Asterisken används ofta i text som nottecken.
 Inom språkvetenskapen markerar * före ett ord eller en mening att konstruktionen är direkt olämplig eller felaktig, till exempel rena felstavningar, felaktiga böjningar, missuppfattningar och liknande. Asterisken används också för att markera att ett ord är konstruerat, till exempel vid användning av hypotetiska protoindoeuropeiska ord. 
 I dödsannonser och på gravvårdar används asterisk oftast för att ange födelsedatum, medan ett kors (†) används vid dödsdagen.
 I Den svenska psalmboken används asterisken för att markera en ståpsalm.
 Asterisken kan också användas inom kemin och fysiken för att ange att en atomkärna är exciterad, det vill säga har överskott av energi. Exempelvis står H* för en exciterad vätekärna.
 Också inom matematiken används asterisken, då som konjugattecken.
 I många programspråk används * som ersättningstecken för multiplikationstecknet (× eller ·). Dubbel asterisk, **, används i vissa programspråk för potensuttryck.
 Asterisken används ofta inom datorvetenskapen som jokertecken då man exempelvis söker i databaser, och anger då att sökordet inte är komplett. Asterisken står i sådana sammanhang för en sekvens av valfria tecken. Exempelvis betyder "Katt*" alla ord som börjar med texten "Katt".
 Då man anger filändelser, kan asterisken användas enligt trunkeringsmönstret ovan: *.pdf matchar exempelvis alla PDF-filer.
 På internet, tex. i rollspel, chatt och forum, används Asterisken ofta för att markera en handling eller händelse. Andra använder sig av bindestreck.
 Asterisken används också för att separera olika delar i böcker m.m.
 På tyska används ofta genusasterisk eller genusstjärna inuti ord som en genusinkluderande variant av sammanskrivning för personer och titlar som annars endast finns i separat manlig och kvinnlig form, för att undvika generisk maskulinform och inkludera ickebinära personer och andra könsidentiteter, t.ex. "Mitarbeiter*innen".

Asterisken kan på svenska Qwerty-datortangentbord nås genom att hålla inne skift och trycka på '-knappen (apostrof-knappen). Dess Unicode-kod är U+002A (Asterisk) och HTML-kod, &#42;.

Källor

Noter

Vidare läsning 
 Strömquist, Siv: Skiljeteckensboken: skiljetecken, skrivtecken och typografiska grepp, Morfem, Stockholm, 2013. Libris 13879413. .

Skiljetecken
Människor emellan

Människor emellan (engelska: The Big Chill) är en amerikansk dramakomedifilm från 1983 i regi av Lawrence Kasdan. I huvudrollerna ses Tom Berenger, Glenn Close, Jeff Goldblum, William Hurt, Kevin Kline, Mary Kay Place, Meg Tilly och JoBeth Williams.

Handling 
Alex (Kevin Costner) begår självmord. Hans gamla vänner från förr återförenas efter att inte ha setts på många år och inkvarteras efter begravningen i Harolds (Kevin Kline) och Sarahs (Glenn Close) hus där gamla goda minnen blandas med gamla oförrätter. Några av vännerna är kvar i 1960-talet med dess musik och hippieaktiga värderingar, medan andra har dragits in i det yuppieaktiga 1980-talet. Det visar sig att deras gamla vänskap under 1960-talet kanske inte håller måttet under det mer kyliga och egocentriska 1980-talet.

Om filmen 
Den scen som förklarar Alex (Kevin Costner) självmord (Kevin Costners karaktär Alex klipps bort helt ur filmen) under redigering av (Lawrence Kasdan) utspelar sig under ett väldigt personligt och intimt samtal mellan Sarah (Glenn Close) och Karen (JoBeth Williams) där Sarah förklarar att Alex drog sig undan från henne efter att deras otrohetsaffär uppdagats. Det visar sig att Alex aldrig slutar älska Sarah vilket till slut gör honom så deprimerad att han efter några år av alienation från sina vänner begår självmord.

Rollista i urval 

 Tom Berenger - Sam Weber
 Glenn Close - Sarah Cooper
 Jeff Goldblum - Michael Gold
 William Hurt - Nick Carlton
 Kevin Kline - Harold Cooper
 Mary Kay Place - Meg Jones
 Meg Tilly - Chloe
 JoBeth Williams - Karen Bowens
 Don Galloway - Richard Bowens
 Ken Place - Peter, polis

Musik i filmen i urval 
"I Heard It Through the Grapevine", Norman Whitfield, Barrett Strong, artist: Marvin Gaye (1968)	
"My Girl",	Smokey Robinson, Ronald Whiteartist: The Temptations (1965)	
"Good Lovin'",	Rudy Clark, Arthur Resnick, artist: The Young Rascals (1966)	
"The Tracks of My Tears", Robinson, Warren Moore, Marvin Tarplin, artist: The Miracles (1965)	
"Joy to the World", Hoyt Axton, artist: Three Dog Night (1970)	
"Ain't Too Proud to Beg", Whitfield, Edward Holland, Jr., artist: The Temptations (1966)	
"(You Make Me Feel Like) A Natural Woman", Gerry Goffin, Carole King, Jerry Wexler, artist: Aretha Franklin (1968)	
"I Second That Emotion", Robinson, Al Cleveland, artist: Smokey Robinson and The Miracles (1967)	
"A Whiter Shade of Pale", Keith Reid, Gary Brooker, Matthew Fisher, artist: Procol Harum (1967)	
"Tell Him", Bert Berns, artist: The Exciters (1963)

Externa länkar 
 
 
 
 The Big Chill

Filmer 1983
Engelskspråkiga filmer
Filmer om självmord
South Carolina på film
Amerikanska dramakomedifilmer
Filmer från Columbia Pictures
Smyslovye Gallutsinatsii

Smyslovye Gallutsinatsii (Смысловые галлюцинации), eller Gluki (Глюки), är en rysk rockgrupp bildad 1989 i Jekaterinburg. Gluki fick sitt genombrott med filmerna Brother och Brother II, där deras låt "Вечно молодой" finns med i soundtracket.

Externa länkar
Officiell webbsida

Musikgrupper bildade 1989
Ryska rockgrupper
Agnes av Gud

Agnes av Gud (originaltitel: Agnes of God) är en amerikansk film från 1985 i regi av Norman Jewison, efter manus av John Pielmeier.

Handling 
Den unga nunnan Agnes hittas avsvimmad och blodig i sitt rum. I papperskorgen hittas hennes döda nyfödda baby. Psykiatern Martha Livingston kallas dit för att avgöra om Agnes är galen eller om hon är tillräckligt frisk för att ställas inför rätta. Agnes säger sig inte ha vetat att hon var gravid och inte heller hur hon blev det.

Om filmen 
Filmen är inspelad i Montréal, Rockwood och Toronto. Den hade världspremiär i Kanada den 21 augusti 1985 och svensk premiär den 7 mars 1986, åldersgränsen är 15 år. Meg Tilly vann det amerikanska filmpriset Golden Globe 1986 för bästa kvinnliga biroll.

Rollista 
Jane Fonda - Dr. Martha Livingston
Anne Bancroft - Moder Miriam Ruth
Meg Tilly - Syster Agnes
Anne Pitoniak - Dr. Livingstones mamma
Winston Rekert - Det. Langevin
Gratien Gélinas - Fader Martineau
Guy Hoffmann - Domare Joseph Leveau
Gabriel Arcand - Monsignor

Externa länkar 
 
 
Agnes of God 

Filmer 1985
Amerikanska dramafilmer
Amerikanska thrillerfilmer
Montréal på film
Filmer i regi av Norman Jewison
Filmmusik av Georges Delerue
Engelskspråkiga filmer
Filmer om psykiatri
Epifor

Epifor[-fo:'r] (grek. epiphora ,"tillförande", "tillfogande", av epipher att "tillföra") är en stilfigur som är motsatsen till anafor vilket betyder att i slutet av varje mening sker två eller flera upprepningar av meningssatsen.

Exempel

Klassiskt exempel
 ”In 1931, ten years ago, Japan invaded Manchuria – without warning. In 1938, Hitler occupied Austria – without warning. In 1939, Hitler invaded Poland – without warning. And now, Japan has attacked Malaya, Thailand and the United States – without warning." – Franklin D. Roosevelt

Alldagligt exempel
Är ni osäker på vilken uppvärmning ni skall välja? Välj luftvärmepump. Är inomhusklimatet viktigt? Välj luftvärmepump. Är ni mån om låga uppvärmningskostnader? Välj luftvärmepump. 

Genom en minskad invandring har mångfaldens syfte gått förlorad, matkulturens skiftningar gått förlorad, vardagskunskapen om olika kulturer gått förlorad.

 "Dessa ord, dessa mina ord, dessa mina sista ord."
 "Pappa är snäll, mamma är snäll, alla är snälla."

Se även
Motsatsen till epifor är anafor, med detta menas att talaren upprepar ett ord eller en fras i början av flera meningar. Symploke är kombinationen av dessa två stilfigurer med detta menas att man i både början och slutet upprepar en fras i mer än två meningar. Ordlek är en annan stilfigur som ger användaren tillåtelse att leka med ord utan att det uppfattas störande.

Genom att använda sig av stilfiguren stegring i texten bidrar också detta till att epiforens klimax blir mera kraftfull.

Källor

Rhetorica Ad Herennium i Översättning av Birger Bergh, år 2005. Rhetor förlag & Birger Bergh 4.4.19
Klassisk Retorik för vår tid av Janne Lindqvist Grinde, år 2008. Studentlitteratur 4.sid 281

Stilfigurer
Vellinge (kommundel)

Vellinge är en av Vellinge kommuns fyra kommundelar. I området ligger centralorten Vellinge och de två mindre tätorterna Hököpinge och Gessie villastad. Kommundelen hade 8 974 invånare år 2009, att jämföra med 5 475 år 1973.

Källor

Kommundelar i Vellinge kommun
Psycho (1998)

Psycho är en amerikansk skräckfilm från 1998, i regi av Gus Van Sant.

Handling 
I ett motell som drivs av Norman Bates, som lever med sin döda mor i ett intilliggande hus, sker fruktansvärda mord.

Om filmen 
Psycho är en nyinspelning av Alfred Hitchcocks film Psycho från 1960. Filmen blev ganska hårt kritiserad för att den ansågs vara nästan en kopia av originalet, förutom i färg.

Rollista i urval 
 Vince Vaughn – Norman Bates
 Anne Heche – Marion Crane
 Julianne Moore – Lila Crane
 Viggo Mortensen – Sam Loomis
 William H. Macy – Milton Arbogast
 Philip Baker Hall – Sheriff Al Chambers
 Robert Forster – Dr. Fred Richmond
 Rance Howard – Mr. Lowery

Referenser

Externa länkar 
 

Psycho
Filmer 1998
Engelskspråkiga filmer
Amerikanska skräckfilmer
Amerikanska thrillerfilmer
Filmer från Universal Studios
Filmer i regi av Gus Van Sant
Filmmusik av Danny Elfman
Kalifornien på film
Vägtransport på film
Dissociativ identitetsstörning på film
Psykopati på film
Filmer som utspelar sig på hotell
Nyinspelningar av filmer
MOS Technology VIC

VIC (Video Interface Chip), egentligen MOS Technology 6561 (NTSC-baserad variant 6560) är ett integrerat chip som skapar grafiken och ljudet hos datorn Commodore VIC-20. Den skapades ursprungligen för att vara en billig komponent till datorterminaler, monitorer för biomedicin, kontrollsystem och arkadspel och spelkonsoler.

Specifikationer
 16 KiB adressutrymme för bild- och färgminne.
 16 färger
 Upplösningen beror på TV-systemet (176 x 184 är standard, men 224 x 256 är möjligt hos PAL-skärmar)
 4-kanaligt ljudsystem (3 fyrkantsvågor samt vitt brus. En volymkontroll tillgänglig som påverkar alla kanaler.)
 Två 8-bits analog- till digitalomvandlare (för styrspakar)
 Stöd för ljuspenna.

Efterföljaren till VIC var VIC II som användes i Commodore 64 och Commodore 128, vilken var mer avancerad.

Commodore Business Machines
Grafikkretsar
Ljudkretsar
Interactive Fiction Competition

Interactive Fiction Competition, en årlig tävling i att skriva textäventyr. Tävlingen startade 1995 och hålls nu varje höst. Vem som helst får delta, och det är gratis. Tack vare donationer brukar det finnas ganska fina priser att vinna, samt förstås mycket prestige i IF-världen. Vem som helst får vara domare, bara man spelar och poängsätter minst fem spel.

Det första året delades förstapriset mellan Andrew Plotkin och Magnus Olsson.

Externa länkar
Tävlingens webbplats

Programmering
Tävlingar
Philippe Adams

Philippe Adams, född 19 november 1969 i Mouscron, är en belgisk racerförare. 

Adams deltog i två lopp formel 1-säsongen . Han körde i Belgien och Portugal. Han bröt i det första och kom på sextonde plats i det andra.

F1-karriär

|}

Källor

Födda 1969
Belgiska racerförare
Belgiska Formel 1-förare
Team Lotus F1-förare
Män
Levande personer
Personer från Mouscron
Nattvakten (film, 1997)

Nattvakten är en amerikansk skräckfilm från 1997 i regi av Ole Bornedal.

Om filmen
Nattvakten är nyinspelning av danska filmen Nattevagten från 1994.

Rollista
Ewan McGregor - Martin Bells
Nick Nolte - Inspector Thomas Cray
Patricia Arquette - Katherine
Josh Brolin - James Gallman
Lauren Graham - Marie
Brad Dourif - Duty Doctor
Alix Koromzay - Joyce
Erich Anderson - Mr. Lowery

Externa länkar
 

Filmer 1997
Amerikanska skräckfilmer
Amerikanska thrillerfilmer
Engelskspråkiga filmer
Nyinspelningar av filmer