kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Olof Celsius den äldre

Olof Celsius den äldre, född 19 juli 1670 i Uppsala, död 24 juni 1756, var en svensk botaniker, språkforskare, runforskare och präst. Han var Sveriges första bryolog. Han var gift med Margareta Insulander och far till Olof Celsius den yngre och Magnus von Celse.

Biografi
Olof Celsius var son till naturvetenskapsmannen och språkforskaren Magnus Nicolai Celsius och Sara Edmundsdotter Figrelia, och bror till astronomen Nils Celsius, Anders Celsius far. Han studerade sporadiskt vid Uppsala universitet då han hade ekonomiska svårigheter, och kunde fullfölja sin utbildning endast genom Karl XI:s frikostighet. Efter sin magisterpromotion företog han en utrikes resa, som uträcktes till Italien.

Efter hemkomsten utnämndes han 1699 till adjunkt vid filosofiska fakulteten vid Uppsala universitet, och blev 1703 professor i grekiska, hans huvudämne. Han blev professor i orientaliska språk 1715, professor i teologi från 1727 samt domprost från 1736. Hans främsta insatser var att samla mossor och vara en inspirationskälla till Carl von Linné, dateringen av de flesta av Sveriges runstenar och motståndet mot den uppblommande göticism som Olof Rudbeck den äldre initierat. Kritiken mot Rudbeck grundade sig på runornas ålder och ursprung. Hans främsta meningsmotståndare var Erik Julius Björner, som upprördes av hans kritiska synpunkter.

De arbeten som gjorde Celsius berömd i Europa var ett verk i två delar över växter i Bibeln, Hierobotanicon sive de plantis sacræ scripturæ (1745–1747), samt utgivandet av faderns tolkning av hälsingerunorna i Oreades Helsingicæ (1710) samt den postumt utgivna De runis Helsingicis observationes quædam (1771). Som hans främsta runoligiska arbete bör dock nämnas Monumenta quædam sveo-gothica suis temporibus reddita (1726–1733). Han invaldes 1739 som ledamot nummer 25 av Kungliga Vetenskapsakademien, samma år som den bildades, och samma år som hans brorson Anders Celsius valdes in. Han var även en av de ledande personerna inom det lärda samfund, Bokvettsgillet, som senare utvecklades till Uppsala Vetenskapssocietet.

Se även 
 Celsius (släkt)

Bibliografi
Hierobotanicon (1745–47)

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1930.

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 

 

Domprostar i Uppsala
Svenska bryologer
Svenska lingvister
Svenska orientalister
Alumner från Uppsala universitet
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Födda 1670
Avlidna 1756
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Män
Svensk uppslagsbok
Präster från Uppsala
John Börjeson

Johan (John) Laurentius Helenus Börjeson, född 30 december 1835 i Tölö socken i Halland, död 29 januari 1910 i Storängen i Nacka, var en svensk skulptör.

Biografi
John Börjeson studerade i Rom och Paris. Han var professor vid Konstakademien 1886–1907. Han företrädde realismens genombrott i svensk skulptur, även om mycket beundran för antiken och romantiken dröjde kvar. John Börjesson bodde från 1904 till sin bortgång på Storängsvägen 18 i Storängen i Nacka, i en villa ritad av Carl Westman. Börjeson hade även en ateljé (och möjligen bostad) i Sergelhuset i Stockholm i början av 1900-talet. Flera av John Börjesons statyer göts vid Meyers konstgjuteri. I samband med avtäckande av Karl X Gustavs ryttarstaty i Malmö utsågs han 1896 till Kommendör av 1. klass av Vasaorden. Han är begravd på Solna kyrkogård.

John Börjeson var far till skulptörerna Börje och Lena Börjeson samt till målaren Gunnar Börjeson.

Börjesonsvägen i Södra Ängby, västra Stockholm är uppkallad efter John Börjeson.

Utmärkelser
   Kommendör av 1. klass av Vasaorden

Offentliga verk i urval
Kägelspelaren (1877, rest 1913), brons, Göteborgs konstmuseum
Fången viking (1878), brons, Djurgårdsvägen, Djurgården i Stockholm
Ludvig Holberg (1881), brons, Vågsallmenningen i Bergen 
Erik Gustaf Geijer (1888), brons, Uppsala
Axel Oxenstiernas staty (1890), brons, Riddarhuset i Stockholm
Carl Wilhelm Scheele (1892), brons, Humlegården i Stockholm 
Nils Ericson (1893), brons, Centralstationen i Stockholm
Karl X Gustav (1895), brons, Stortorget, Malmö 
Karl XI (1896), brons, Stortorget i Karlskrona 
 Viktor Rydberg (1898), porträttbyst i brons, Rådhusparken i Jönköping
 Viktor Rydberg, porträttbyst i brons, Östra kyrkogården, Göteborg
 Viktor Rydberg, porträttbyst i brons, Djursholms samskola, Djursholm
John Ericsson (1901), brons och älvdalsporfyr, Nybroplan i Stockholm
Magnus Stenbock (1901), Stortorget i Helsingborg 
Karl IX:s ryttarstaty, brons, (1904), Kopparmärra, Kungsportsplatsen i Göteborg
Jonas Alströmer (1905), brons, Lilla Torget i Göteborg 
Johan Edvard Lundström (1906), porträttbyst i brons, Lundströms plats i Jönköping
och han finns representerad vid bland annat Nationalmuseum i Stockholm

Bilder

Källor

Noter

Vidare läsning

Externa länkar

Svenska skulptörer under 1800-talet
Födda 1835
Avlidna 1910
Män
Gravsatta på Solna kyrkogård
Representerade vid Nationalmuseum
Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Svenska skulptörer under 1900-talet
Personer från Tölö socken
Ledamöter av Konstakademien
Kommendörer av Vasaorden
Lena Börjeson

Helena (Lena) Börjeson, född 13 oktober 1879 i Köpenhamn i Danmark, död 14 april 1976 i Stockholm, var en svensk skulptör.

Biografi
Lena Börjeson var dotter till skulptören John Börjeson och syster till målaren Gunnar Börjeson och skulptören Börje Börjeson.

Hon utbildades av sin far i skulpturkonsten och följde med honom på konstresor till Italien 1905–06. År 1916 flyttade hon till Paris och öppnade konstgalleriet Maison Watteau och blev föreståndare för konstskolan L'Académie Scandinave mellan 1918 eller 1919 och 1935. Efter återkomsten till Sverige grundade hon Lena Börjesons skulpturskola i Stockholm 1940. Verksamheten bedrevs i hennes lägenhet på Fjällgatan 34.

Börjeson finns representerad vid bland annat Nationalmuseum i Stockholm.

Bibliografi
Mitt livs lapptäcke (1957)

Källor
Svenskt konstnärslexikon del I sid 267 Allhems Förlag Malmö
Lisbeth Larsson på webbplatsen Nordisk kvinnolitteraturhistoria, läst 2013-12-23

Noter

Vidare läsning 
 

Kvinnor
Svenska skulptörer under 1900-talet
Avlidna 1976
Födda 1879

Representerade vid Nationalmuseum
Carol II av Rumänien

Carol II, född 15 oktober 1893 i Sinaia, Rumänien, död 4 april 1953 i Estoril, Portugal, var kung av Rumänien 1930-1940. Brorsonson till Carol I av Rumänien; son till Ferdinand I av Rumänien och Marie av Edinburgh.

Biografi 
Carol gifte sig 1921 med Helena av Grekland, men inledde några år senare ett förhållande med Elena (Magda) Lupescu, gift med en av Carol II:s bästa vänner, kapten Tâmpeanu. Hon begärde skilsmässa från sin make och återtog sitt flicknamn.

Carol och madame Lupescu for till Milano och Carol skrev ett brev till sin far, kung Ferdinand I, där han bad att få skilja sig från sin hustru samt avstod från tronföljden. 4 januari 1926 utsåg i stället sonen Michail till tronarvinge efter fadern.

Carol och Magda Lupescu bosatte sig i Paris och Carol levde under täcknamnet Carol Caraiman. 

När Ferdinand I avled 1927 blev Carols son kung av Rumänien som Mikael I. Eftersom Mikael var endast 6 år gammal, tillsattes en förmyndarregering under ledning av Mikaels farbror Nicolas. 1930 återvände Carol till Rumänien och övertog kungavärdigheten från sin minderårige son.

Carol grep makten över landet 1938 vid en statskupp, då han upplöste alla partier. Istället bildades "Fronten för nationell återfödelse" med Carol som ledare.

Vid andra världskrigets utbrott slöt sig Carol till Tyskland och en militärjunta tillsattes under ledning av general Ion Antonescu, som fick diktatoriska rättigheter. Antonescu tvingade Carol att abdikera till förmån för sonen Mikael och Carol och Magda Lupescu mer eller mindre slängdes ut från Rumänien.

Carol II och Magda Lupescu var sedan bosatta i Estoril i Portugal.

Äktenskap och barn 

Gift med 1 (31 augusti 1918; morganatiskt; äktenskapet upplöstes 1920):
Joanna Marie Lambrino (1896-1953)

Barn:
 Mircea Gregoire (Carol Lambrino) (född 8 januari 1920, död 27 januari 2006)

Gift med 2) (1921; skilsmässa 1928)
Helena av Grekland (1896-1982; dotter till kung Konstantin I av Grekland)

Barn:
 Mikael I av Rumänien (född 25 oktober 1921, död 5 december 2017)

Gift med 3) (1947)
Elena (Magda) Lupescu (1895-1977)

Se även 
 Järngardet
 Corneliu Codreanu
 Horia Sima
 Armand Calinescu

Källor
 Svensk uppslagsbok, Lund 1930

Externa länkar 

Personer i Rumänien under 1800-talet
Personer i Rumänien under 1900-talet
Rumäniens regenter
Huset Hohenzollern
Födda 1893
Avlidna 1953
Män
Mottagare av Serafimerorden
Marineland (Antibes)

Marineland (Antibes) är ett delfinarium i Antibes, Frankrike. Ägare och grundare är greve Roland de la Poype, vars största passion är delfiner. 

Marineland, som ligger mellan Cannes och Nice (ital. Nizza) vid Côte d'Azur, har världens största delfinbassäng, 12 meter djup och med 44 miljoner liter vatten, och över 1,5 miljoner besökare per år.

Här lever bland andra valar späckhuggaren Wikie, hennes bror Inouk, halvbror Valentin och Valentins mor Freya, och Wikies son Moana. Sjölejon, hajar och delfinerna Ecume, Eclair, Alizé, Malou, Kaly, Lotty, Sharky, Fenix, Neo, Nala och Mila-Tami. 

Lotty, Sharky och Fenix kommer ifrån delfinariet på Kolmårdens djurpark i Östergötland. 

I anläggningen ingår också ett fjärilshus, golfbanor, en anläggning för parkens två isbjörnar, Flocke och Rasputin, en hajtunnel, olika akvarium med bland annat sköldpaddor, rockor och en pingvinanläggning. 

Det finns även en äventyrspark för barn.

Djurparker i Frankrike
Antibes
Roland de la Poype

Roland de la Poype, född 28 juli 1920 i Les Pradeaux, Puy-de-Dôme, död 23 oktober 2012 i Saint-Tropez, var en fransk stridspilot under andra världskriget och senare grundare och ägare till delfinariet Marineland i Antibes i södra Frankrike.

Roland de la Poype var också initiativtagare till ett 400 000 kvadratmeter stort naturskyddsområde i Medelhavet.

Franska uppfinnare
Födda 1920
Män
Avlidna 2012
Storkorset av Hederslegionen
Delfinarium

Ett delfinarium är en anläggning för delfiner av olika arter, de vanligast förekommande är flasknosdelfin och späckhuggare.

Europeiska delfinarier:
 Festa Dolphinarium i Varna, Bulgarien
 Kolmårdens delfinarium i Kolmårdens djurpark
 Marineland i Antibes, Frankrike, (med världens största delfinbassäng, 44 miljoner liter)
 Särkänniemi Delfinarium, Tammerfors, i Särkänniemi
 Marineland i Calvià, Mallorca

Se även 
 Djurparker

Djurskötsel
Djurparker

nds-nl:Dolfinarium Harderwiek
zh-yue:海獸館
Brigadgeneral

Brigadgeneral (förkortning: bgen) är en militär generalsgrad.

Sverige 
I Sverige är brigadgeneral en enstjärnig general, den fjärde högsta officersgraden i den svenska Försvarsmakten över överste och under generalmajor. Graden ersatte från och med den 1 juli 2000 den tidigare överste av första graden (Öv 1.). Detta gäller vid nyutnämningar. Detsamma gäller för amfibiekåren (f.d. kustartilleriet) och flygvapnet. I flottan heter motsvarande grad flottiljamiral.

Gradbeteckningar 

Militära grader
Militära grader i svenska armén
Bohem

För Puccinis opera se Bohème (opera).
Bohem (från franska bohème; egentligen person från Böhmen) refererar till personer som lever ett okonventionellt liv, ofta i sällskap av andra likasinnade personer med musikaliska, konstnärliga eller litterära ambitioner, men med få fasta åtaganden. Bohemer kan också referera till resandefolk, äventyrare och vagabonder.

Termen bohem användes ursprungligen för personer som härstammade från Östeuropa och slaviska länder i Böhmen, och var synonymt med romer, vilka antogs komma från Böhmen. Under 1800-talet blev termen, först på franska och senare på engelska, synonymt för en person som levde ett icke-traditionellt marginaliserat liv som fattig konstnär, författare, journalist, musiker eller skådespelare i de större europeiska städerna. Bohemen, i sin vardagliga betydelse, associerades med oortodoxa och samhällskritiska politiska och sociala åsikter som bland annat fick sitt uttryck genom fri kärlek, normbrytande familjegrupperingar och enkla levnadsförhållanden och bohemen beskrevs ofta som sorglös, ansvarslös och som en person som tar dagen som den kommer.

Svenska exempel är Tuabohemen i Lund med Emil Kléen på 1890-talet och klarabohemerna med Nils Ferlin, Victor Arendorff, Willy Walfridsson m.fl. i Stockholm från 1920-talet och de närmast följande decennierna.

Bohemernas liv har varit föremål för litterära framställningar av skilda slag, romaner, noveller, lyrik, dramatik. August Strindberg, Hans Jæger och Henry Murger är några författare som med egna erfarenheter som utgångspunkt har skildrat bohemeriet.

Litteratur

Granlund, John, "De kallade sig Lundabohemer" Lundagård 3 mars 2009.
Bergkvist, Sven O., Viktor Arendorff, den siste klarabohemen; Carlsson, Stockholm 1993.

Benämningar på personer
Demi Moore

{{Infobox Skådespelare
| namn              = Demi Moore
| bild              = Demi Moore 2010 Time 100 Shankbone.jpg
| bildstorlek       = 
| bildtext          = Demi Moore 2010.
| födelsenamn       = Demetia Gene Guynes
| födelsedatum      =  
| plats             = Roswell, New Mexico, USA
| dödsdatum         = 
| dödsplats         = 
| andra namn        = Demi Guynes Kutcher
| år aktiv          = 1981–
| make              = Freddy Moore (1981–1985)Bruce Willis (1987–2000)Ashton Kutcher (2005–2013)
| partner           = 
| hemsida           = 
| noterbara roller  = Molly Jensen i GhostJoAnne Galloway i På heder och samveteJordan O'Neill i G.I. Jane
| oscars            = 
| emmyawards        = 
| tonyawards        = 
| goldenglobeawards = 
| baftaawards       = 
| imdb              = 0000193
| sfdb              = 102500
| signatur          = 
| signaturstorlek   = 
}}
Demi Gene Guynes, professionellt känd som Demi Moore, född 11 november 1962 i Roswell i New Mexico, är en amerikansk skådespelare, fotomodell och filmproducent.

Moore hoppade av gymnasiet vid 16 års ålder för att satsa på en underhållningskarriär. Efter sin filmdebut 1981 medverkade hon i såpoperan General Hospital och fick därefter uppmärksamhet för sina roller i Vi skyller på Rio (1984) och St. Elmo's Fire (1985). Hon fick sitt stora genombrott när hon spelade Debbie i Edward Zwicks Härom natten (1986) som gjorde henne till Hollywood-stjärna.

1990 spelade hon Molly Jensen i Jerry Zuckers Ghost (1990) som gav henne en Golden Globe nominering. Under 1990-talet medverkade hon i flera succéfilmer som På heder och samvete (1992), Ett oanständigt förslag (1993), Skamgrepp (1994). 1996 blev Demi Moore den högst betalade skådespelerskan i filmhistorien då hon fick $12,5 miljoner för att spela Erin Grant i Striptease, där hon fick dansa topless. Hennes skådespelarkarriär fick en stor nedgång när filmen fick oerhört dåligt kritik, precis som hennes följande film G.I. Jane'' (1997), och hon tog en lång paus.

Moore var 1980–1985 gift med rockmusikern Freddy Moore och hon använde sig av hans efternamn som sitt professionella namn. Åren 1987–2000 var hon gift med skådespelaren Bruce Willis. Med honom har hon tre döttrar: Rumer (född 16 augusti 1988), Scout (född 20 juli 1991) och Tallulah (född 3 februari 1994). 2005 gifte hon sig med den 16 år yngre skådespelaren Ashton Kutcher och antog hans efternamn, men valde att behålla Moore inom sin professionella karriär. De separerade i november 2011 och skilsmässan fullbordades i november 2013.

Hon inledde ett samarbete tillsammans med Oriflame 2012 då hon blev sminkmärkets ansikte utåt.

Filmografi 

 

 (TV-serie)

 (även produktion)

 (röst)

 (endast produktion)
 (även produktion)

 (endast produktion)
 (endast produktion)
 (TV-serie)

Källor

Externa länkar 

 
 
 

Amerikanska fotomodeller
Amerikanska filmproducenter
Amerikanska scenskådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Razzie-pristagare för sämsta kvinnliga skådespelare
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska skådespelare under 2000-talet
Personer från Roswell, New Mexico
Födda 1962
Levande personer
Kvinnor
Skådespelare från New Mexico
Bruce Willis

Walter Bruce Willis, född 19 mars 1955 i Idar-Oberstein, Rheinland-Pfalz, Tyskland (i dåvarande Västtyskland), är en amerikansk skådespelare och sångare.

Biografi
Bruce Willis föddes på en militärbas i Västtyskland med en amerikansk far, David, och en tysk mor, Marlene. Han växte dock upp i Carneys Point och närbelägna Penns Grove i Salem County i New Jersey. För att fullfölja målet att bli skådespelare flyttade han till New York. Där arbetade han bland annat som servitör innan skådespelaryrket började bära sig.

Willis slog först igenom i tv-serien Par i brott mot Cybill Shepherd (1985–1989) innan han fick huvudrollen som John McClane i filmen Die Hard (1988), en jättesuccé som hittills fått fyra uppföljare. Totalt har han medverkat i över 60 filmer, en blandning av thriller, komedi och action, till vilka de mest kända även hör Pulp Fiction, Det femte elementet, Armageddon, Sjätte sinnet, Unbreakable och Sin City.

Privatliv
Han var mellan 1987 och 2000 gift med skådespelaren Demi Moore. De har tre barn tillsammans.

Han är sedan 2009 omgift med modellen Emma Heming. De har två döttrar tillsammans.

Den 30 mars 2022 meddelade Willis familj att han avslutar karriären efter att ha diagnostiserats med afasi. Ett år senare meddelade familjen att Willis diagnostiserats med frontallobsdemens.

Filmografi (i urval) 

 1985–1989 – Par i brott (TV-serie)

 (cameo)

 (röst som Spike)

 (cameo)

 (röst som RJ)

 (cameo)

Diskografi 
 1987 – The Return of Bruno
 1989 – If It Don't Kill You, It Just Makes You Stronger
 2001 – Classic Bruce Willis: The Universal Masters Collection

Referenser

Externa länkar 
 
 BruceWillis.com – officiell webbplats 

Födda 1955
Amerikanska skådespelare
Amerikanska röstskådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Razzie-pristagare för sämsta manliga skådespelare
Män
Levande personer
Personer från New Jersey
Personer från Salem County

Alumner från Montclair State University
Bo Strömstedt

Bo Eugén Strömstedt, född 4 maj 1929 i Vasa, Finland, död 24 juni 2016 på Södermalm i Stockholm, var en svensk publicist.

Biografi
Bo Strömstedt föddes i Vasa. Han var son till pastorn i Pingstkyrkan Harald Strömstedt (1899–1971) och Hildur, född Helin (1898–1974). Fadern kom ursprungligen från Älgå församling i Arvika kommun i västra Värmland och utbildade sig i Vasa. Modern kom från Föglö på Åland. 

Strömstedt blev filosofie kandidat vid Lunds universitet 1950. Under studietiden var han verksam i Litterära studentklubben i Lund tillsammans med de poeter som kom att sammanföras som Lundaskolan. Han började som litteraturkritiker vid Expressen 1952–1960, och blev chef för dess kulturredaktion 1961–1976, chefredaktör 1977–1991 och professor i praktisk journalistik vid Göteborgs universitet 1992–1993. Han var styrelseledamot i Dagens Nyheter AB 1977–1986 och i Tidnings AB Marieberg 1986–1992. 

1998 bidrog Strömstedt också till flera avsnitt av Svenska krusbär, där han gjorde miniporträtt av poeter.

Familj 
Strömstedt var från 1953 gift med Margareta Strömstedt och blev far till Niklas och Lotten Strömstedt. Han avled 2016 efter en längre tids sjukdom. Bo Strömstedt är gravsatt på Maria Magdalena kyrkogård i Stockholm.

Bibliografi 
 1994 – Löpsedeln och insidan
 1998 – Den tjugonionde bokstaven

Priser och utmärkelser 
2008 – Aspenströmpriset

Referenser

Noter

Allmänna

Externa länkar 
Svenska krusbär

Sommarvärdar 1968
Sommarvärdar 1969
Sommarvärdar 1970
Sommarvärdar 1972
Sommarvärdar 1973
Sommarvärdar 1974
Sommarvärdar 1980
Sommarvärdar 1986
Sommarvärdar 1989
Sommarvärdar 1993
Sommarvärdar 2002
Svenska chefredaktörer
Födda 1929
Avlidna 2016
Män
Svenska publicister
Sverigefinlandssvenskar
Finlandssvenska journalister
Svenska litteraturkritiker
Personer verksamma vid Göteborgs universitet
Svenska professorer i journalistik
Expressen
Vinnare av Stora journalistpriset
Personer från Vasa
Gravsatta på Maria Magdalena kyrkogård
Projekt Kvinnliga huvudpersoner övriga
Lasse Strömstedt

Folke Lars-Olov "Lasse" Strömstedt, född 23 maj 1935 i Gävle, död 4 juli 2009 i Gränna, var en svensk författare, debattör och skådespelare.

Biografi 
Lasse Strömstedts liv kom inledningsvis att präglas av missbruk och kriminalitet. Sommaren 1952 dömdes han 17 år gammal till 18 månader på Härlandafängelset för en serie bilstölder och inbrott. Fyra av åtta fängelseår tillbringade Lasse Strömstedt bakom galler i Långholmens centralfängelse. Fram till 1971 var han diversearbetare med avbrott för fängelsevistelser.

Efter 1971 förändrade han sitt liv och blev författare, debattör och skådespelare. Tillsammans med journalisten Christer Dahl skrev han några romaner under pseudonymen Kennet Ahl, men författade även ett antal egna böcker. Han var mycket engagerad i kampen mot brottslighet och narkotika.

Strömstedt avled i juli 2009 efter att ett halvår tidigare ha fått diagnosen lungcancer. Han är begravd på Katarina kyrkogård i Stockholm.

Strömstedt var 1979–1984 gift med skådespelaren Rebecca Pawlo. Han var 1987–2001 och från 2009 gift med sångerskan och författaren Ann-Christine Bärnsten.

Bibliografi

Under pseudonymen Kennet Ahl 
 Grundbulten (1974) 
 Lyftet (1976)
 Rävsaxen (1978)
 En dag på polisskolan (1979)
 Slutstationen (1980)
 Mordvinnare (1987)
 Hämndemännen (1991)
 Högriskbegravning (2006)

Den självbiografiska trilogin 
 Gå i fängelse (1981)
 I fängelse (1982)
 Sanningens minut (1984)
 Brott och skratt – mitt liv i ett band (ovanstående tre böcker i en bok) (1989)

Övriga böcker i eget namn 
 Bondfångare – garanterat sanna berättelser (1989)
 Så stoppar vi missbruk – en bok om ungdom, alkohol, narkotika och kriminalitet (1992)
 Fånge 981 (2003)

Tillsammans med Allan Westberg 
 Storfräsarna (1979)

Filmografi 
 Det löser sig (1976)
 Lära för livet (1977, TV-serie)
 Lyftet (1978)
 Mor gifter sig (1979)
 Mannen som gick upp i rök (1980)
 Dubbelsvindlarna (1982, TV-serie om Studierektorn)
 G – som i gemenskap (1983)
 Profitörerna (1983)

Källor 

Svenskspråkiga författare
Svenska kriminalförfattare
Författare publicerade under pseudonym
Gästrikland i skönlitteratur
Författare från Gästrikland
Författare från Gävle
Svenska skådespelare
Sommarvärdar 1979
Sommarvärdar 1981
Gravsatta på Katarina kyrkogård
Födda 1935
Avlidna 2009
Män
1591

1591 (MDXCI) var ett normalår som började en tisdag i den gregorianska kalendern och ett normalår som började en fredag i den julianska kalendern.

Händelser

Oktober 
 29 oktober – Sedan Gregorius XIV har avlidit tre dagar tidigare väljs Giovanni Antonio Facchinetti de Nuce till påve och tar namnet Innocentius IX. Han avlider dock efter två månader på posten.

Okänt datum 
 Durtnellfamiljen från Brasted i Kent, England, börjar sin verksamhet som byggentreprenörer, och blir fortfarande verksam under sin 12:e generation under 2000-talet.

Födda 
 8 februari – Guercino, italiensk konstnär, målare.
 15 mars – Alexandre de Rhodes, fransk jesuit och missionär.
 26 maj – Olimpia Maidalchini, italiensk politiker.
 24 augusti – Robert Herrick, engelsk författare, (döpt detta datum).

Avlidna 
 1 januari – Andreas Laurentii Björnram, svensk ärkebiskop sedan 1583.
 21 juni – Aloysius Gonzaga, italienskt helgon.
 2 juli – Vincenzo Galilei, italiensk (florentinsk) kompositör, musikteoretiker och musiker.
 21 juli – Veronica Franco, italiensk poet.
 25 september – Kristian I, kurfurste av Sachsen.
 16 oktober – Gregorius XIV, född Niccolò Sfondrati, påve sedan 1590.
 14 december – Johannes av Korset, spansk mystiker och helgon.
 30 december – Innocentius IX, född Giovanni Antonio Facchinetti de Nuce, påve sedan 29 oktober detta år.

Referenser

Fotnoter

Externa länkar
Robert Herrick (poet)

Robert Herrick, född (döpt 24 augusti) 1591, död (begraven 15 oktober) 1674, var en engelsk författare och kyrkoman.

Biografi
Herrick var kyrkoherde i Dean Prior i Devon. Han utgav diktsamlingarna Noble numbers (1647) och Hesperides (1648), vilka gick samtiden obeaktade förbi och först i slutet av 1700-talet började vinna uppskattning. Herricks diktning omfattar satirer, religiösa sånger och blandad lyrik, i vilken sistnämnda kategori omfattas kärlek, natur och vardagslivets händelser. Hans Collected poems utgav i två band 1893 av G. Saintsbury. Herrick var en medlem av "Bens söner", en grupp av kavaljerspoeter som beundrade Ben Jonsons verk.

Bibliografi
Hesperides (1648)

Noter

Externa länkar

 

Alumner från St. John's College, Cambridge
Engelska poeter
Engelskspråkiga poeter
Engelska anglikanska präster
Födda 1591
Avlidna 1674
Män