kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Aurangzeb

Aurangzeb (fullständigt namn Abul Muzaffar Muhiuddin Muhammad Aurangzeb Alamgir, ibland kallad Alamgir I), född 3 november 1618 i staden Dohad i nuvarande Gujarat, död 3 mars 1707 i Ahmednagar, var en indisk stormogul (mogulrikets kejsare) och regerade 1658–1707. Han var son till Shah Jahan och Mumtaz Mahal och bror till kronprins Dara Shikoh, Jahanara Begum och Roshanara Begum.

Biografi
Han tog makten när han 1658 spärrade in sin far i fortet i Agra. Han tillbringade en stor del av sin tid åt att slå ned upprorsförsök från faderns lojala feodalherrar och hinduiska folk i väldet. 

Aurangzeb var fanatiskt hängiven islam. Genom att förstöra talrika hindutempel och mörda indiska präster och furstar framkallade han ett lidelsefullt motstånd från de indiska sekternas sida och föranledde de långvariga krigen med  rajputerna. 

Som en reaktion på oroligheterna uppstod marathernas politisk-religiösa rörelse och Shivaji, marathaväldets grundare, blev en ytterst farlig fiende för Aurangzeb. Shivaji angrep under ett av sina krigs- och plundringståg Bijapur och inföll år 1662 till och med i stormogulens eget område och slog hans här. Aurangzeb underskattade först denne motståndare, som 1664 förklarade sig oavhängig under titeln maharadja. Då Shivaji dog 1680 ingrep Aurangzeb dock personligen i södra Indien. Han intog Golkonda och Bijapur, vilket innebar att de sista självständiga staterna på Deccan hade fallit. 

Även Shivajis son Sambhaji råkade i fångenskap och Aurangzeb lät tortera honom till döds. Men detta gav endast anledning till en ännu lidelsefullare frihetskamp från marathernas sida. Stormogulen själv och hans här blev upprepade gånger slagna. Alltjämt uppbådade Aurangzeb nya krafter mot maratherna och lyckades även slå enstaka härar, men han kunde dock inte slå ned det sega motstånd som maratherna gjorde.

Trots sina svårigheter lyckades Aurangzeb ge mogulriket dess största utsträckning någonsin.

Aurangzeb fick smeknamnet "Tronens prydnad".

Källor 
 Kungliga eskapader och kuriositeter från alla länder och tider, Lars Elgklou, Askild & Kärnekull, Stockholm 1982  s. 85

Noter

 

Stormoguler
Födda 1618
Avlidna 1707
Män
Personer i Indien under 1600-talet
Personer i Indien under 1700-talet
Kykladisk konst

Kykladisk konst är en term som används om vaser och i synnerhet om marmorstatyetter funna på Kykladerna, en ögrupp i Egeiska havet. Dessa fynd vittnar om en blomstrande kultur mellan 2600 och 1100 f.Kr.

Tidigkykladisk konst 
 Cirka 3600–2100 f.Kr.
 ...kvinnliga marmorstatyetter, bronsföremål, stenkistgravar...
 ...korsade armar, triangulära huvuden...

Mellan- och senkykladisk konst 
 Mellankykladisk konst: 2100–1550 f.Kr.
 Senkykladisk konst: 1550–1050 f.Kr.
 ...städer, megaron, stadsmurar, keramik...
 ...fågelmotiv...

 Starkt inflytande, först från minoisk därefter mykensk konst.

Se även 
 Grekisk konst

Referenser

De tidiga högkulturernas konst
Darmstadtium

Darmstadtium (tidigare ununnilium) är ett grundämne i det periodiska systemet med det kemiska tecknet Ds och atomnummer 110. På grund av sin atommassa 281, är det en så kallad super-tung atom. Ds är ett syntetiskt (konstgjort) ämne och sönderfaller på tusendelar av en sekund. Eftersom ämnet finns i grupp 10 är det troligt att det är en fast metall.

Historik 
Darmstadtium skapades för första gången den 9 november 1994 på Gesellschaft für Schwerionenforschung (GSI) i Darmstadt i Tyskland. Man har aldrig kunnat se ämnet och bara några få atomer har framställts, genom fusion av isotoper av bly och nickel i en jonaccelerator. (Det är nickeljonerna som accelereras och bombarderas in i blyet.)

Vetenskapsmän är inte alltid allvarliga, så någon föreslog namnet policium för det nya grundämnet, eftersom 110 är telefonnumret till den tyska polisen. Men darmstadtium namngavs efter sin upptäcktsplats, Darmstadt. IUPAC fastslog namnet i augusti 2003.

Källor

Externa länkar 
 WebElements.com – Darmstadtium 
 IUPAC: Element 110 is named darmstadtium 

Grundämnen
Syntetiska grundämnen
Darmstadt
Oldenburg in Holstein

Oldenburg in Holstein är en stad i förbundslandet Schleswig-Holstein i norra Tyskland. Folkmängden uppgår till cirka 
 invånare.

Staden Oldenburg var känd som en vendisk hamn och marknadsplats för handeln mellan floderna som rinner ut i Östersjön respektive Nordsjön från mitten av det första årtusendet. Dess slaviska namn var Starigrad (Gamlegård), och det tyska namnet betyder ungefär det samma, men vikingarna kände den som "Brandehuse" - den brända staden.

Staden kristnades under 1100-talet, efter upprepade försök från danska kungar, slesvigska hertigar och holsteinska grevar. Det blev Greve Adolf II av Holstein förunnat att, med stöd av Henrik Lejonet, slutgiltigt besegra slaverna i Nordalbingen.

Efter förtyskningen avtog stadens betydelse, på grund av hård konkurrens från andra holsteinska handelsstäder, inte minst sedan den förlorat sin hamn på grund av allmän landhöjning.

Vänorter
Staden Bergen på ön Rügen är vänort till Oldenburg i Holstein.

Källor

Se även 
Oldenburg i Niedersachsen (stamsäte för Oldenburg-dynastin)
Wagrien

Kommuner och städer i Kreis Ostholstein
Mykensk konst

Den här artikeln handlar om mykensk konst, även kallat senhelladisk konst, det vill säga den konst som producerades på det grekiska fastlandet, Peloponnesos och öarna i Egeiska havet under den grekiska bronsåldern omkring 1550-1050 f.Kr..

Tidig- och mellanhelladisk konst 
När grekerna invandrade till Balkan tog de med sig en helt egen formvilja vars grunddrag utvecklades omkring 1900-1500 f.Kr. på det grekiska fastlandet. Där den minoiska konsten föredrog figurativa motiv från djurvärlden och en livfull karaktär, höll sig fastlandsgrekerna till geometriska scheman. Dock dominerades den helladiska kulturen helt av den minoiska under denna tid: de minoiska härskarna etablerade kolonier på fastlandet och exporterade också konstföremål som betraktades som lyxföremål i de helladiska rikena.

Mykensk konst 
Den mykenska eller senhelladiska kulturen, omkring 1500-1050 f.Kr., började växa med den minoiska kulturens katastrof omkring 1450-1350 f.Kr. som innebar att Kreta som ekonomiskt och kulturellt centrum fick träda tillbaka för den mykenska på fastlandet. 
Under sin blomstringstid på 1300- och 1200-talen hade Mykene etablerat handelskontakter långt utanför Greklands gränser, bland annat med Syrien. Många av den grekiska kulturens kännemärken såg dagens ljus under den mykenska tiden.

Arkitektur 

Städerna var centrerade kring en lättförsvarad klippa, akropolen, som rymde en borg och ett kungligt palats. Dessa palats var i sin tur byggda kring en megaron - den rektangulära byggnad med eldstad i mitten, ingång och en svale uppburet av kolonner på ena kortsidan som kom att bli det grekiska templets grundform. De mykenska megaronerna var invändigt dekorerade med fresker med figurativa bilder: Landskapsscener av minoisk typ som tillförts heroiska stridsscener av mer helladisk karaktär.

De mytomspunna mykenska gravarna var uppbyggda som s.k. oäkta valv och antyder redan den grekiska monumentaliteten som följde.  De mykenska kungarna importerade oförblommerat motiv från den mesopotamiska kultursfären. Ett exempel på det är den s.k. Lejonporten i Mykene där två lejon och en kolonn bildar en heraldisk grupp ovanför den monumentala portiken. Proportionerna, skalan och sättet att inkorporera reliefen i arkitekturen är dock typiskt grekisk, och "tricket" att dölja den avlastningstriangel som gjorde portiken konstruktivt möjlig är en innovation.

Keramik 

Jämfört med den minoiska keramiken var den mykenska geometriserande. En typisk mykensk vas består av delar som drejats var för sig och sedan satts samman. Den målade dekoren tillfördes därefter på skarvarna mellan dessa delar. Hela formgivning kom på så vis att betona vasens uppbyggnad och pekar tydligt framåt mot den grekiska konstens mest grundläggande principer. Den mykenska keramikens dekoration bestod i allmänhet av geometriska mönster, och även när mykenarna övertog motiv från den minoiska keramiken skedde snart en stilisering av de naturalistiska motiven.

Övrigt

Städer 
 Mykene
 Pylos
 Thebe

Skrift 
 Linear B

Se även 
 Grekland
 Konstens historia

Referenser

De tidiga högkulturernas konst
Elijah Wood

Elijah Jordan Wood, född 28 januari 1981 i Cedar Rapids, Iowa, är en amerikansk skådespelare. Wood är främst känd för rollen som hobbiten Frodo Bagger i Härskarringen-filmerna. 

Wood har en äldre bror (Zachariah) och en yngre syster (Hannah). Han blev känd redan som liten, och slog igenom som barnstjärna med roller som Huckleberry Finn i Huckleberry Finns äventyr och titelrollen North i filmen Snacka om rackartyg.

Tillsammans med den danska filmproducenten Mette-Marie Kongsved har han ett barn fött 2019.

Filmografi

Filmer

TV

Diskografi

Datorspel

Musikvideor
 Paula Abdul: "Forever Your Girl" (1989)
 The Cranberries: "Ridiculous Thoughts" (1995)
 The Apples in Stereo: "Energy" (som regissör) (2006)
 Greg Laswell: "How the Day Sounds" (2008)
 The Lonely Island: "Threw It On the Ground" (2009)
 Danko Jones: "Full of Regret" (2010)
 The Apples in Stereo: "Dance Floor" (2010)
 Danko Jones: "I Think Bad Thoughts" (2011)
 Beastie Boys: "Make Some Noise" (2011)
 Flying Lotus: "Tiny Tortures" (2012)

Källor

Externa länkar

 
 Omfattande ljudintervju hos radioprogrammet The Sound of Young America, 6 september 2010

Amerikanska barnskådespelare
Amerikanska skådespelare
Amerikanska röstskådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Personer från Cedar Rapids, Iowa
Födda 1981
Levande personer
Män
Abu Bakr

Abu Bakr (arabiska: ابو بكر), född omkring 573, död 634, var en rik och ansedd  man av stammen Qureish och var en av profeten Muhammeds första anhängare. Abu Bakr utvaldes efter Muhammeds död 632 till dennes efterträdare och blev därvid islamska väldets förste kalif.

Muhammed gifte sig med Abu Bakrs dotter Aisha.

Biografi 
Abu Bakrs inflytande hjälpte att stabilisera kalifatet genom de tidiga svårigheterna med flera uppror efter Muhammeds död, och påbörjade även framgångsrikt erövringen av Syrien under sin härförare Chalid. Efter sin död efterträddes han av Umar ibn al-Khattab.

Valet av Umar 
Abu Bakr valde Umar som sin efterträdare utan att tillsätta något råd. Dock frågade han vissa följeslagare om deras åsikt i samband med det.

Se även 
 Vali
Fatima
Efterträdandet av Muhammed
Saqifa

Referenser

Källhänvisningar

Tryckta källor

Personligheter inom islam
Kalifer
Födda 573
Avlidna 634
Män
Sunni
Personer i Muhammeds liv
Muhajirun
Personer från Mecka
Mykene

Mykene är en arkeologisk fyndort i Grekland, belägen 11 kilometer norr om Argos.

Den mykenska konsten blomstrade mellan cirka 1500- och 1000-talet f.Kr. I Mykenes utgrävda borganläggning återfinns bland annat den så kallade Lejonporten från cirka 1250 f.Kr. Andra lämningar är Aigisthos grav (cirka 1500 f.Kr.) och den välbevarade Atreus skattkammare (1300-talet f.Kr.).

1999 blev arkeologiska platser i Mykene och Tiryns uppsatta på Unescos världsarvslista.

Turism 
I dag är Mykene ett populärt turistmål några få timmars körning från Aten. Platsen är välbevarad, speciellt om man tänker på att det byggdes ett tusen år före monumenten i det klassiska Grekland, och de massiva ruinerna av de cyklopiska murarna och palatsen på akropolisen beundras fortfarande av de besökande.

Se även 
 Mykensk kultur

Externa länkar 

Fornminnen i Grekland
Världsarv i Grekland
Historiska hellenska stater
Für Elise

Für Elise (tyska för "Till Elise") är ett välkänt pianostycke av Ludwig van Beethoven, troligtvis skrivet kring år 1810.

Varken Beethovens studenter eller nutida forskare är helt säkra på vem "Elise" egentligen var. En populär teori menar att titeln skulle åsyfta en kvinna vid namn Therese Malfatti von Rohrenbach zu Dezza (1792–1851), som var dotter till en wiensk handelsman vid namn Jacob Malfatti von Rohrenbach (1769–1829). Beethoven friade till Therese år 1810, men hon tackade nej och gifte sig senare med den österrikiske statsmannen Wilhelm von Droßdik (1771–1859). När stycket publicerades för första gången år 1859, hade notbladen hunnit bli ganska slitna. Detta i kombination med Beethovens slarviga handstil ledde förmodligen till feltolkningen av titeln.

Referenser 
 Ludwig Nohl, Neue Briefe Beethovens, Stuttgart 1867
 Klaus Martin Kopitz, Beethoven, Elisabeth Röckel und das Albumblatt „Für Elise“, Köln, Dohr, 2010,

Externa länlar

Verk av Ludwig van Beethoven
Klassisk pianomusik
Maharadja

Maharadja är sanskrit för "stor konung". I kontextuell betydelse är en maharadja en furste. Vissa maharadjor, till exempel i Kashmir, kunde dock tidigare ses som kungar. Vid Indiens självständighet fanns drygt 600 furstestater, och i de fall fursten var hindu benämndes han "maharadja".

Referenser

Se även 
 Nawab
 Sultan
 Indiska adelstitlar

Härskartitlar
Indiens historia
Bondska

Bondska är ett vardagligt namn som används för lokala traditionella dialekter i bland annat de norrländska kustlandskapen. 

Ordet betecknade från början ”bondspråk” eller bygdemål och icke-standardspråkliga dialekter i allmänhet – en bröllopsdikt på västgötska från 1700-talet har till exempel fått titeln ”Burlesque på bondska”. Ordet har ofta använts parallellt med synonymen bondmål. Termen står alltså framför allt i kontrast till standardspråket, som på dialekt ofta benämns som ”svenska”. 

Ordet kan användas sammansatt med ett geografiskt namn för att beteckna dialekten från den platsen. Sålunda är skelleftebondska och pitebondska synonymt med skelleftemål och pitemål. En motsvarighet finns bland annat i danskan, ”tale bondsk”, om traditionella danska dialekter.

Referenser

Noter

Källförteckning

Externa länkar
  (Lista över överkalixbondska ord)
  (Lista över norrländska ord)

Svenska dialekter
Furmint

Furmint är en grön vindruva av arten Vitis Vinifera. Den ingår i de söta Tokajervinerna från Ungern, men odlas även i Österrike, då under namnet Zapfner (i Burgenland) eller Mosler (i Steiermark). Den har hög syrahalt och stor komplex smak. I Ungern görs även torra viner på druvan.

Vindruvor
Kontinentalkongressen

Kontinentalkongressen var den revolutionära församling i de brittiska kolonierna i Nordamerika som fanns från den 5 september 1774 till 1 mars 1781. 

Kontinentalkongressen brukar delas upp i två delar.

Första kontinentalkongressen 
Den första kontinentalkongressen sammanträdde mellan den 5 september 1774 och den 26 oktober 1774. Samtliga kolonier utom Georgia deltog, antingen genom ombud för de lagliga legislaturerna eller genom delegerade från revolutionära församlingar.

Kongressen beslutade om en rättighetsförklaring som tillerkände det brittiska parlamentet befogenhet att bona fide reglera koloniernas yttre handel. Men kongressen förkastade tydligt parlamentets beskattningsrätt och frånkände det även makten att göra några ändringar i koloniernas författningar. De tvångslagar (Intolerable Acts) som utfärdats under 1774 förklarades ogiltiga, och man beslutade om en bojkott av brittiska varor. För att omsätta dessa beslut i handling tillsattes särskilda utskott, som utvidgade den redan bestående revolutionära organisationen. Till sist beslutade kongressen att åter sammanträda i maj månad påföljande år.

Storbritannien besvarade kongressens beslut med att förklara Massachusetts upproriskt. Till straff för bojkottandet av brittiska varor förbjöds kolonierna att driva handel med andra länder än Storbritannien, Irland och Västindien samt att fiska vid Newfoundland. Den 19 april 1775 inleddes det amerikanska frihetskriget i och med slagen vid Lexington och Concord.

Andra kontinentalkongressen 
Den andra kontinentalkongressen sammanträdde från den 10 maj 1775 tills det att man ratificerade konfederationsartiklarna den 1 mars 1781. Då övergick den till att bli konfederationens kongress som satt tills man hade ratificerat den nu gällande amerikanska författningen den 4 mars 1789.

Kongressen 1775 skilde sig väsentligt från den första. Medan denna inskränkt sig till att fatta resolutioner och framställa petitioner, ryckte den nya församlingen till sig hela styrelsemakten, utfärdade lagar och förordningar och drog även försorg om att verkställa dem. Kongressen tog sig an att sätta i gång ett helt nytt statsmaskineri, anknöt underhandlingar med främmande makter, upprättade armé och flotta, utgav pappersmynt, upptog lån, tillsatte verkställande utskott för utländska angelägenheter, finanser och krigsväsen.

Referenser

Externa länkar

USA under 1700-talet
 
USA:s politiska historia
Amerikanska frihetskriget
Louisianaköpet

Louisianaköpet (), överenskommelsen då USA år 1803 under president Thomas Jefferson köpte landområden av Frankrike för 15 miljoner dollar. Med köpet fördubblade USA sin tidigare areal.

Frankrike var försvagat och i finansiell kris efter förlusten i Haiti och förnyat krig mot Storbritannien. Napoleon Bonaparte erbjöd USA att köpa landområdet, dels för att förbättra finanserna, dels för att han såg ett stärkt USA som en motvikt mot Storbritannien. I avtalet som tecknades var gränserna bara vagt formulerade och det var inte klart om köpet även innefattade västra Florida och Texas. Efter förhandlingar med Spanien och Storbritannien fastställdes gränserna i det så kallade Floridaköpet (Purchase of the Floridas) 1819.

Se även 
 Louisianaterritoriet
 Lewis och Clarks expedition

Litteratur 
 

1803 i Frankrike
1803 i USA
Politikåret 1803
Relationer mellan Frankrike och USA
Thomas Jefferson
Weissdomän

Weissdomäner är områden i kristaller som har samma orientering av ett magnetiskt eller elektriskt dipolmoment. De är uppkallade efter den franska fysikern Pierre-Ernest Weiss (1865–1940).

Ferroelektriska och ferromagnetiska materials egenskaper brukar beskrivas med hjälp av dessa Weissdomäner.

Externa länkar 

Magnetism

en:Magnetic domain
Wallenbergare



En wallenbergare är en pannbiff där färsen består av finmalet kalvkött (innanlår), grädde, äggulor, salt, peppar, muskot och färskt ströbröd. Den cirka 1 cm tjocka wallenbergaren ska stekas mycket lätt, vara ljus inuti och endast ljust brun på ytan. Wallenbergare serveras ofta med potatismos, lingonsylt och gröna ärtor samt toppas med skirat smör.

Sannolikt har wallenbergaren ursprungligen även innehållit kalvbräss. Förebilden för rätten lär vara den ryska kalvkotletten à la Pojarskij, som är baserad på hackat kalvkött.

Maträtten är enligt vissa uppkallad efter bankmannen Marcus Wallenbergs hustru Amalia Wallenberg, vars far var läkaren och kokboksförfattaren Charles Emil Hagdahl. Enligt gastronomen Edward Blom var det köksmästaren Julius Carlsson som uppfann rätten i mitten av 1930-talet.

Varianter 
I brist på kalvfärs kan man använda mager fläskfärs. Broströmmare är en variant med fläskfärs, hälften så många äggulor och kaffegrädde istället för vispgrädde.

Se även  
Svenska köket
Wallenberg

Källor

Externa länkar 
Recept på Wallenbergare från Werner Vögeli
Wallenbergare på älgkött
Wallenbergare av kyckling
Wallenbergare

Kötträtter
Maträtter uppkallade efter personer
Svenska maträtter
Inlagd strömming

Till inlagd strömming används oftast stekt strömming, som före stekningen vänts i mjöl, oftast rågmjöl. En lag bestående av ättika, socker, vatten, lök och kryddor hälls över de nystekta varma strömmingarna, som sedan får ligga minst ett dygn i kylen.

En finsk "nära-motsvarighet" kallas skomakarlax; där man utgår från saltströmming.

Referenser

Se även
 Svenska köket

Fiskrätter
Svenska maträtter
Amperemeter

Amperemeter är ett instrument som mäter elektrisk ström. Ordet kommer från ampere, SI-enheten för strömstyrka. Se även den franske fysikern André-Marie Ampère som efter borttagande av accenten gett sitt namn till denna enhet.

Syfte och användning 
Normalt måste man bryta upp den krets som ska mätas och koppla in amperemetern över brottstället. En sådan amperemeter bör ha så låg inre resistans som möjligt för att inte påverka mer än absolut nödvändigt. Kretsen ska helst inte märka någon skillnad mellan den inkopplade amperemetern och den ursprungliga, obrutna ledaren. Tidigare hade man endast vridspoleinstrument, nu används oftast digitala multimetrar.

Tångamperemeter 

En tångamperemeter kan mäta växelström genom en kabel utan att bryta upp kretsen. En hovtångliknande anordning sluts då runt kabeln. Tången är gjord av något magnetiskt material och bildar kärnan i en transformator där kabeln man mäter över utgör primärspole. Med hjälp av en spole som är lindad kring tångens inre del kan man indirekt avläsa strömmen genom kabeln.

Det finns även tångamperemetrar för likström. Dessa fungerar med hjälp av halleffekten.

Tångamperemetrar mäter normalt strömmar i storleksordningen ampere, medan traditionella vridspoleinstrument klarar betydligt svagare strömmar, ner mot storleksordningen mikroampere. Elektroniska instrument kan mäta picoampere och mindre, och kallas för elektrometer.

Se även 
Amperetimmätare

Externa länkar 

Elektriska mätinstrument
Geometrisk tid

Med geometrisk tid avses stilperioden omkring 1000-700 f.Kr. i konstens historia under den grekiska antiken, i synnerhet för keramiken.

Protogeometrisk tid 
 Ca 900-talet f.Kr.
 Vaserna dekoreras med enkla cirkel- och bågformer.

Geometrisk tid 
 Ca 800-talet f.Kr.
 Vaserna dekoreras med linjära, geometriska mönster som meandrar, trianglar, hakkors, schackrutsmönster, etcetera.
Redan det mykenska vasmåleriet hade använt abstrakt dekor för att betona de sammansatta vasernas delar. Detta stildrag förstärktes ytterligare 1050–700 f.Kr. och denna period har därför kallats den geometriska. Vaserna, som framför allt användes som gravmonument, dekorerades med horisontella band som fylldes först med enkla bågar och cirklar och därefter med meanderslingor, svastikor, trianglar och andra linjära former. Stilen förknippas intimt med uttrycket horror vaccui, "rädsla för tomrummet". All dekor accentuerade vasernas olika sektioner, fot, buk, skuldra och fot.

Sengeometrisk tid 
 700-talet f.Kr.
 Scener ur Homeros' sånger och mytologin.

Se även 
 Konstens historia

Referenser

Antikens konst