kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Leopold I (tysk-romersk kejsare)

Leopold I, född 9 juni 1640, död 5 maj 1705, var tysk-romersk kejsare 1658–1705, kung av Ungern från 1655, kung av Böhmen från 1656 samt kung av Kroatien från 1657. Han var son till kejsar Ferdinand III och Maria Anna av Spanien.

Biografi
Leopold var ursprungligen bestämd för det andliga ståndet men blev efter sin äldre brors död 1654 tronföljare. Han ärvde 1657 de österrikiska arvländerna och valdes 1658 till kejsare. Med stor framgång hävdade han huset Habsburgs intressen, såväl mot osmanerna som mot Ludvig XIV av Frankrike. År 1683 slogs ett osmanskt anfall mot Wien tillbaka och i freden i Karlowitz 1699 vann Leopold sedan större delen av Ungern från Osmanska riket, varpå han lade grunden till den s.k. Donaumonarkin. 

Leopold I var en språkkunnig, bildad och musikalisk man, som gjorde hovet i Wien till ett centrum för barockkulturen. Leopolds personliga betydelse för rikets framgångar har dock ifrågasatts. Fastän han var djupt troende katolik samarbetade han utrikespolitiskt med de protestantiska länderna England och Nederländerna.

Han efterträddes av sonen Josef.

Familj

Gift med 1) (1666) systerdottern Margarita Teresa av Spanien; dotter till Filip IV av Spanien och Leopolds syster Maria Anna av Österrike)

Barn:
Ferdinand Wenzel (1667–1668)
Maria Antonia (1669–1692)
Johann Leopold (född o död 1670)
Maria Anna (född o död 1672)

Gift med 2) (1673) kusinen Claudia Felicitas, dotter till ärkehertig Ferdinand-Karl av Tyrolen

Barn:
Anna Maria Sophia (född o död 1674)
Maria Josepha (1675–1676)

Gift med 3) (1676) Eleonora av Pfalz-Neuburg, dotter till kurfurst Philipp Wilhelm av Pfalz-Neuburg. 

Barn:
Josef I (1678–1711)
Christina (född o död 1679)
Maria Elisabeth (1680–1741; ståthållare i Nederländerna)
Leopold Josef (1682–1684)
Maria Anna (1683–1754), gift med Johan V av Portugal
Maria Theresia (1684–1696)
Karl VI (1685–1740)
Maria Josepha (1687–1703) 
Maria Magdalena (1689–1743)
Maria Margaretha (1690–1691)

Källor 

Födda 1640
Avlidna 1705
Tysk-romerska kejsare
Österrikes regenter
Huset Habsburg
Män
Transsylvaniens regenter
Personer i Österrike under 1600-talet
Altranstädt

Altranstädt är en ort och stadsdel i staden Markranstädt i Tyskland, belägen i Landkreis Leipzig i förbundslandet Sachsen, cirka 14 kilometer sydväst om Leipzig.  Orten är sedan 2006 en del av Markranstädt och tillhörde dessförinnan kommunen Grosslehna 1950-2006.

Historik
Orten är historiskt känd för freden i Altranstädt 1706 mellan den svenske kungen Karl XII och den polske kungen August den starke. Karl XII hade sitt högkvarter här 1706–1707 och besöktes av många europeiska militärer och statsmän, bland andra hertigen av Marlborough, som ville förmå Karl XII att inte blanda sig i västeuropeiska konflikter.
I Altranstädt förhandlades även den religionsuppgörelse som undertecknades 1 september påföljande år i Liebertwolkwitz, den för den protestantiska sidan symboliskt viktiga Altranstädtkonventionen. Här avtvingades den tysk-romerska kejsaren Josef I en försäkran om att protestanterna i Schlesien på nytt skulle garanteras de rättigheter som de fått i Westfaliska freden. Protestanterna återfick även 117 kyrkor, som i strid med Westfaliska freden berövats dem av katolikerna.

Källor

Referenser

Externa länkar 

Orter i Sachsen
Storpolen

Storpolen (på polska Wielkopolska; på latin Polonia Maior, egentligen ”äldre Polen”) är en historisk benämning på ett landskap i Polen, beläget kring floden Warta som från 900-talet kom att utgöra kärnan av den polska staten. Storpolen har fått ge namn åt det moderna polska vojvodskapet Storpolens vojvodskap.

Storpolen kallades den nordvästra, jämna och i allmänhet fruktbara delen av det forna polska riket. Det var rikets stamland samt motsvarade, i inskränkt bemärkelse, vojvodskapen Posen, Kalisz, Sieradz, Łęczyca, Rawa och området Wieluń, i vidsträcktare betydelse även Kujavien, Płock och Masovien samt hertigdömet Preussen med Ermland, Pommerellen och Kulm.

Städerna Gniezno, Poznań och Kalisz är viktiga centralorter i Storpolen.

Se även 
 Hertigdömet Warszawa

Källor 

Polens geografi
Ermland

Ermland (polska: Warmia) är ett historiskt landskap som idag är delvis beläget i Ermland-Masuriens vojvodskap i norra Polen och delvis i Ryssland.

Ermland erövrades omkring 1230 av Tyska orden och innehades som ett särskilt landskap och var sedan 1243 ett av de fyra biskopsstift, vari påven delade denna ordens landområde. Biskopen av Ermland lydde från början under ärkebiskopen av Riga, men sedan 1512 omedelbart under påven. Under 1400-talet upphöjdes han till tysk riksfurste. Genom freden i Thorn (1466) kom Ermland jämte hela Westpreussen till Polen och vid detta lands första delning (1772) till Preussen, då Fredrik den store upphävde den gamla författningen och fråntog biskopen hans furstliga makt och inkomster. Ännu vid 1900-talets början bar den katolska biskopen i Ostpreussen titeln "biskop av Ermland" och han residerade i Frauenburg. Bland biskoparna av
Ermland märks särskilt Enea Silvio Piccolomini (1457-58)
och Stanislaus Hosius (1551-79).

Under preussiskt styre ingick Ermland i regeringsområdet Königsberg, motsvarande de kretsarna Braunsberg, Heilsberg, Rössel
och Allenstein. Området var 4 249 km2 stort och hade 238 393 invånare 1900, till största delen katoliker. 

Det förblev tyskt fram till 1945, då större delen övergick till Polen, medan en mindre del blev sovjetisk.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Polens geografi
Polens historia
Ostpreussen
Lublin

Lublin är en stad i sydöstra Polen med 343 144 invånare (2014), belägen 155 kilometer sydöst om Warszawa. Staden är huvudort i vojvodskapet Lubelszczyzna. Lublins flygplats ligger omkring 10 km öster om stadscentrum.

Historia 
Lublin uppstod som en länk i handelsvägarna från Östersjöområdet via Kiev till Svarta havet och erhöll stadsrättigheter 1317.

Bland stadens byggnader märks tre stadsportar, den gamla kungaborgen som länge fungerade som fängelse, ett dominikankloster grundat på 1300-talet samt domkyrkan från 1500-talet. 1919 erhöll Lublin ett universitet.

Under första världskriget erövrades Lublin den 30 juli 1915 av österrikarna och blev säte för den österrikisk-ungerska militärförvaltningen i Polen. Lublin klarade sig relativt väl undan förödelse under andra världskriget.

I Lublin tillverkades lätta lastbilar och skåpbilar av märket Lublin, tidigare Żuk.

Se även 
 Lublins getto

Referenser

Externa länkar 

 
Städer i Lublins vojvodskap
Städer med powiatstatus i Lublins vojvodskap
Wisła

Wisła (på tyska och ibland även på svenska Weichsel, historiskt även Weixeln, latin:  Vistula) är Polens viktigaste och längsta flod. Wisła är  km lång och flyter från Karpaterna i söder förbi Kraków och genom Warszawa, för att sedan rinna ut i Gdańskbukten i Östersjön genom ett  km² stort delta. Staden Elbląg ligger nära Wisłas utlopp. Floden har ett avrinningsområde på 194 424 kvadratkilometer (varav  km² inom Polen), och en medelvattenföringen på 1 030 m³/s vid mynningen. 

Wisłas källa ligger i södra delen av Polen, vid berget Barania Góra i Beskidykedjan, där den rinner upp i två mindre floder vid namn Biała Wisełka och Czarna Wisełka (svenska: Vita lilla Wisła respektive Svarta lilla Wisła). Vidare fortsätter den rinna över stora polska fält, och passerar flera stora polska städer i sin väg, exempelvis Kraków, Sandomierz, Warszawa, Płock, Włocławek, Toruń, Świecie, Tczew och Gdańsk. Floden mynnar i Östersjön i Gdańskbukten och, via mynningsarmen Nogat, i strandsjön Frisches Haff.

Historia 

Det är okänt om roten till flodens latinska namn "Vistula" är indoeuropeiskt eller preindoeuropeiskt. De diminutiva ändelserna -ila och -ula användes i många indoeuropeiska språk, bland andra både germanska och latin, vilket gör det svårt att bestämma namnets ursprung. Namnet skrevs för första gången ner av Plinius den äldre år 77 e.Kr. Han använder sig av stavningen Vistula tillsammans med Vistillus som alternativ stavning. Floden flöt ut i Mare Suebicum, vilket vi idag känner till som Östersjön. Av alla dessa källor går det att dra slutsatsen att väst om deltat bodde sveber och burgunder, och kring deltat bodde goter och deras föregångare, oxhöftkulturen. Öster om flodens utlopp bodde balttalande folk som oftast identifieras som aestier, bland dem bland annat pruser.

Även Ptolemaios har noterat vilka folk som bodde kring Wisła, vilket han ser som gränsen mellan germanernas och sarmaternas land. Han nyttjar den grekiska stavningen Ouistoula, och andra uråldriga källor använder stavningen Istula.

Floden var förr i tiden sammanbunden med Dnepr, och vidare med Svarta havet. Färdvägen mellan Östersjön och Svarta havet är en av de allra äldsta handelsvägarna, inkluderad i Bärnstensvägen, på vilken det handlades med bärnsten och andra varor från Nordeuropa till Grekland, Asien, Egypten med flera.

Floden är även känd i Sverige under det tyska namnet Weichsel samt under det äldre svenska namnet Weixel. I medeltida tyska dokument stavas floden bland annat Wissel och Wixel.

Sjöfart 
Wisła är farbar, men stora delar av dess sträckning möter inte den standard som krävs vid modern inlandssjöfart. Fram till Bydgoszcz kan fartyg av CEMT klass 2 (Conférence Européenne des Ministres des Transports) färdas, men längre uppströms är floden inte tillräckligt djup.

Uppströms från Warszawa genomfördes ett projekt för att bygga ett antal slussar, vilket skulle utöka flodens kapacitet, men projektet fortgick inte längre nedströms, så navigeringen av Wisła är fortsatt problematisk. Potentialen skulle förbättras om den östvästliga kopplingen mellan Wisła och Dnepr kunde återupprättas.

Källor 

Vattendrag i Polen
Poniec

Poniec eller Punitz (tyska och svenska) är en stad belägen 70 km söder om Poznan i Polen. Den är mest känd för slaget vid Punitz den 28 oktober 1704, då Karl XII med 3 000 ryttare anföll och sprängde en retirerande sachsisk häravdelning.

Referenser 

Städer i Storpolens vojvodskap
Vojvod

Vojvod (polska: wojewoda; ryska: воевода eller voevóda; serbiska: војвода eller vojvoda) är en gammal slavisk titel för en lokal härskare eller guvernör. Motsvarar det germanska hertig och har analog härledning från fornslaviskans voi, krig, voji, krigare och stammen i voditi, föra, leda. Historiskt har titeln använts av de semi-autonoma härskarna i Siebenbürgen, Valakiet och Moldavien. Genom detta har titeln även fått spridning utanför de slaviska språken som ungerska vajvoda eller vajda och rumänska vojevod.

Vojvoden styrde över ett vojvodskap, vilket ibland kunde jämföras i status med ett hertigdöme eller icke-suveränt furstendöme. Därigenom har vojvod-titeln ibland översatts till hertig eller furste. Vojvoden kunde även fungera som militär kommendant och härförare, varigenom den även kommit att översättas till general eller marskalk. Det går även att etymologiskt jämföra utvecklingen med den antika titeln dux som ursprungligen syftade på en militärguvernör och ledare, men vilken senare kom att utvecklas till italienskans duca, franskans duc och engelskans duke, det vill säga hertig-titeln.

I Polen fungerar vojvod som en guvernörstitel, motsvarande den svenska titeln landshövding, och länen kallas fortfarande vojvodskap. Titeln vojvodskapsmarskalk används för ordföranden för den folkvalda regionstyrelsen. Under den första polska republiken, det vill säga tiden till Polens delningar på 1700-talet, hade vojvoden rollen som senator.

Vojvod kan också vara titel för en lokal romsk ledare.

Enligt Ingmar Söhrman, professor i romanska språk, betyder vojvod egentligen militär befälhavare, d.v.s. en synonym till den slaviska titeln hetman.

Se även
Vojvodina, autonom region i Serbien

Referenser

Härskartitlar
Polska titlar
Lillpolen

Lillpolen (på polska Małopolska) är ett historiskt område i södra Polen. Det har gett namn åt det moderna vojvodskapet Lillpolens vojvodskap.

Lillpolen var den södra, bergiga delen av det forna polska riket, i motsats till den nordvästra delen som kallades Storpolen. Det omfattade i mera inskränkt mening vojvodskapen Kraków, Sandomierz och Lublin, i vidsträcktare betydelse även Podlachien (en del tidigare guvernementet Grodno), Rus (i det gamla kronlandet Galizien), Podolien och Volynien.

Källor 

Polens geografi
Historiska polska stater
1715

1715 (MDCCXV) var ett normalår som började en tisdag i den gregorianska kalendern och ett normalår som började en lördag i den julianska kalendern.

Händelser

Mars 
 24 mars – Ulrika Eleonora gifter sig med Fredrik av Hessen-Kassel.

April 
 13 april – Svenska flottan besegras av den danska i sjöslaget i Femer bält.
 28 april – Preussen och Hannover sluter ett gemensamt fördrag mot Sverige, varvid Preussen förklarar Sverige krig.

Maj 
 3 maj - I Stockholm inträffade en total solförmörkelse.

Juni 
7 juni – Danmarks ockupation av Bremen-Verden upphör, och Bremen-Verden säljs till Hannover.

Juli 
 28 juli – Sjöslaget under Rügen mellan den svenska och danska flottan slutar oavgjort.

Oktober 
 4 oktober – Hannover förklarar Sverige krig.

November 
 5 november – Svenskarna besegras av danskarna och preussarna i slaget vid Stresow varefter Rügen ockuperas.

December 
 11 december – Karl XII lämnar Stralsund.
 12 december – Stralsund kapitulerar till danskarna och preussarna.
 13 december – Karl XII landstiger vid Skåre läge nära Trelleborg.

Okänt datum 
 Cirka 12 000 finska flyktingar uppges leva i Stockholm, vilket motsvarar en femtedel av stadens befolkning.
 Karl XII låter adla bröderna Lars "Lasse i Gatan" och Christian Gathe (senare Gathenhielm) för deras insatser som kapare i rikets tjänst.
 På grund av att ryssarna i slaget vid Rilax året innan segrade tack vare sin galärflotta börjar man bygga en svensk sådan, vilken kommer att benämnas "Skärgårdsflottan".

Födda 
 4 juli – Christian Fürchtegott Gellert, tysk skald och filosof.
 4 augusti – Charlotte Sophie av Aldenburg, tysk regent.
 5 november – Felix av Nicosia, italienskt helgon.
 13 november – Dorothea Erxleben, tysk läkare.

Avlidna 
 7 januari – François Fénelon, fransk präst, teolog och andlig författare.
 1 september – Ludvig XIV, kung av Frankrike sedan 1643.
 24 november – Hedvig Eleonora av Holstein-Gottorp, drottning av Sverige 1654–1660, gift med Karl X Gustav.
 Fatuma binti Yusuf al-Alawi, regerande drottning av Unguja.

Referenser

Fotnoter

Externa länkar
1640

1640 (MDCXL) var ett skottår som börjar en söndag i den gregorianska kalendern och ett skottår som börjar en onsdag i den julianska kalendern.

Händelser

April 
17 april – Peter Holländer Ridder anländer som ny direktör för kolonin Nya Sverige.

Maj 
Maj – Svenska och franska stridskrafter möts för första gången i Erfurt.

Sommaren 
Sommaren – Johan Banér leder ett krigståg genom Franken och Böhmen med både svenska och franska trupper, men måste senare återtåga, för att inte inringas.

Juli 
Juli – Änkedrottningen Maria Eleonora lämnar Sverige och beger sig till sitt hemland Brandenburg.

December 
1 december – Personalunion mellan Portugal och Spanien upphör.

Okänt datum 
 Hjälmare kanal öppnas åter för trafik.
 Åbo gymnasium ombildas till Kungliga Akademien i Åbo (sedermera Helsingfors universitet) med Per Brahe d.y. som förste kansler. Det finns fyra fakulteter med några hundra studenter. Förste rektor är Eskil Petræus.
 Per Brahe d.y. blir ny svensk riksdrots vid Gabriel Oxenstiernas död.
 Det svenska hovkapellet får sin förste franske musiker då violinisten och dansmästaren Cunu Aubry anställs.
 Efter en förödande brand gör Stockholms stadsingenjör Anders Torstensson upp en ny generalplan för staden. Det dröjer till 1800-talet innan den genomförs.
 Gymnasier grundas i Stockholm och Göteborg.
 Helsingfors flyttas från Södernäsviken till en ny plats mellan Södernäs och Estnäs uddar.
 Björngårdsteatern öppnas i Stockholm.

Födda 
 22 april – Marianna Alcoforado, portugisisk nunna.
 9 juni – Leopold I, tysk-romersk kejsare 1658–1705.
 28 augusti – Johan Gabriel Stenbock, svenskt riksråd. 
 11 september – Gabriel Kurck, svensk friherre, landshövding i Skaraborgs län 1668–1683.
 okänt datum – Aphra Behn, engelsk författare och spion.

Avlidna 
11 november – Ellen Marsvin, dansk godsägare och länsman. 
27 november – Gabriel Gustafsson Oxenstierna, svensk friherre, riksdrots sedan 1634.
30 december – Jean-François Regis, fransk jesuit och predikant, helgon.
Adriana Basile, italiensk kompositör.
 Francisca Duarte, nederländsk sångerska.

Referenser

Fotnoter

Externa länkar
Primas

Primas kan syfta på:

 Primas (biskop) – en typ av biskop
 Primas (enzym) – ett enzym
Johan Eberhard Carlberg

Johan Eberhard Carlberg, född 24 februari 1683 i Göteborg, död 22 oktober 1773 i Stockholm, var en svensk fortifikationsofficer och arkitekt.

Carlberg var Göteborgs förste stadsingenjör, verksam från 1717 till 1727 då han utnämndes till stadsarkitekt i Stockholm, vilket han förblev i 45 år, fram till 1772. Han var äldre bror till ingenjören och arkitekten Bengt Wilhelm Carlberg, vilken ersatte honom som stadsingenjör i Göteborg när Johan Eberhard flyttade till Stockholm.

Liv och verk

Carlberg blev år 1700 volontär vid fortifikationen i Marstrand och 11 januari 1702 konduktör vid densamma samt 1703 avsked därifrån. Han blev 1703 löjtnant vid Närkes och Värmlands tremänningsregemente och deltog i deras fälttåg i Kurland och Litauen. I Göteborg blev Carlberg 19 november 1709 löjtnant vid fortifikationen, stadsingenjör 14 september 1717 i Göteborg, och tog 18 februari 1721 avsked från fortifikationen med kaptens rang. Han tillträdde 27 april 1727 som stadsarkitekt i Stockholm. 

I Stockholm ansvarade han bland annat för ombyggnaden av Slussen 1744–1753, tullpaviljongerna vid Norrtull, ombyggnaden av Alstavik på Långholmen, ombyggnad av Danvikens hospital, Storkyrkans tornspira, ombyggnad av Bondeska palatset och Stora Sjötullshuset vid Blockhusudden 1729. Arméns intendenturförråd Magasinet (1728–32) på Skeppsholmen är Carlbergs enda helt bevarade monumentalbyggnad i Stockholm.

Johan Eberhard Carlberg ägde och bodde i ett hus, som han ärvt från sin mor vid Korsgatans östra och Vallgatans norra sida i Göteborg. Släkten Carlberg har fått en gata i Göteborg uppkallad efter sig, Carlbergsgatan i stadsdelen Gårda. I kvarteret Överkikaren vid Hornsgatan 24 på Södermalm ritade och byggde han 1731–32 ett bostadshus som sin privatbostad (se Johan Eberhard Carlbergs hus).

Familj
Carlbergs far var Johan Carlberg (1638–1701), biskop i Göteborg 1689–1701. Gift 1:o 24 juni 1708 med Magdalena von Seth (1686–1717), 2:o 25 maj 1718 med Birgitta Thingvall (1699–1732) och 3:o 1733 med sin kusindotter Christina Engel Geijer (1713–1781) född i släkten Geijer.

Bilder

Se även
 Johan Eberhard Carlbergs hus i Stockholm

Källor
Göteborg genom tre sekler, doktor Maja Kjellin, Bokförlaget Forum AB, Stockholm 1950
Göteborgs Gatunamn 1621–2000, red. Greta Baum, Tre Böcker Förlag AB, Göteborg 2001 
Studier i Göteborgs byggnadshistoria före 1814: ett bidrag till svensk stadsbyggnadshistoria, Svensk Byggnadskultur II, Arvid Bæckström, Nordiska Museet, Stockholm 1923 s. 43
Stockholms stads arkitekt Johan Eberhard Carlberg, Henrik Ahnlund, Stockholm Liber, Stockholm 1984

Externa länkar

 
 

Stockholms stadsarkitekter
Svenska stadsingenjörer
Svenska fortifikationsofficerare
Svenska arkitekter under 1700-talet
Svenska militärer under 1700-talet
Arkitekter från Göteborg
Militärer från Göteborg
Födda 1683
Avlidna 1773
Män
Gå, Sion, din konung att möta

Gå, Sion, din konung att möta är en adventspsalm av Erik Nyström från 1893. Psalmen har nummer 108 i 1986 års svenska psalmbok och nummer 9 i den finska evangelisk-lutherska kyrkans psalmbok. Psalmens fem strofer handlar om den allmänneliga kyrkans tro rörande Jesu liv alltifrån hans tillvaro av evighet hos Fadern, hans födelse i stallet till korsfästelsen, hans återuppståndelse och framtida återkomst. Själva det egentliga adventstemat (strö "palmer på väg för Messias") finns egentligen bara i första strofen, men advent i vidare bemärkelse (advent=ankomst) lyser fram i varje strof ("han kommer, han kommer"). Även andra versen innehåller referenser till julen ("och lägges på strå i ett stall"), en högtid som advent ofta ses som inledningen på.

Psalmen är enligt Oscar Lövgren till en del, och särskilt vad gäller refrängen, beroende av Mary Elisabeth Servoss' hymn "Be glad in the Lord, and rejoice", som har refrängen "Rejoice! Rejoice! Be glad in the Lord and rejoice!" Ändå är olikheterna så stora att den svenska psalmen räknas som ett av Erik Nyströms få original, då han annars mest gjorde mer regelrätta översättningar.

Melodi av James McGranahan 1881 i G-(alt. Ass-)dur, 4/4, komponerad för Mary Elisabeth Servoss' text.

Koralbearbetningar

Orgel
Gå Sion, din konung att möta av Per Gunnar Petersson, hämtad ur Lux Betlehem, advents- och julmusik. 
Gå Sion, din konung att möta av Göte Widlund, hämtad ur Lux Betlehem, advents- och julmusik.

Publicerad i
Svenska Missionsförbundets sångbok 1903 som nummer 28"
Svensk söndagsskolsångbok 1908 som nr 19 under rubriken "Adventssånger"
Svenska Missionsförbundets sångbok 1920 som nr 79 under rubriken "Jesu födelse"
Svenska Frälsningsarméns sångbok 1922 som nr 22 under rubriken "Högtider, Advent"
Svensk söndagsskolsångbok 1929 som nr 33 under rubriken "Advents- och julsånger"
Frälsningsarméns sångbok 1929 som nr 537 under rubriken "Högtider och särskilda tillfällen - Jul"
Musik till Frälsningsarméns sångbok 1930 som nr 537
Sionstoner 1935 som nr 149 under rubriken "Advent", har samma textvariant som Lova Herren (med undantag av "tills" i sista versen), men har även med vers 4.
Förbundstoner 1957 som nr 37 under rubriken "Guds uppenbarelse i Kristus: Advent"
Segertoner 1960 som nr 122
Frälsningsarméns sångbok 1968 som nr 582 under rubriken "Högtider - Advent".
Nr 108 i den ekumeniska delen av den svenska psalmboken (dvs psalm 1-325 i Den svenska psalmboken 1986, Cecilia 1986, Psalmer och Sånger 1987, Segertoner 1988 och Frälsningsarméns sångbok 1990) under rubriken "Advent".
Finlandssvenska psalmboken 1986 som nr 9 under rubriken "Advent"
Lova Herren 1988 som nr 91 under rubriken "Advent". Fjärde versen inte med och varje vers på sitt eget sätt
Sångboken 1998 som nr 37
Hela familjens psalmbok 2013 som nummer 70 under rubriken "Hela året runt".

Källor

Fotnoter

Externa länkar

Adventspsalmer
Sånger 1893
Svenska psalmer
Herre, samla oss nu alla

Herre, samla oss nu alla är en bönepsalm av Lina Sandell 1872, (tryckt i Ahnfelts sånger). Tänkt att användas vid inledningen av gudstjänster eller strax före en predikan.

Melodi av William Bradbury i Bb-dur, 3/4, mkl 159.  Ibland har även melodin av Wolfgang Wessnitzer (D-dur, 4/4) från 1661 använts (samma som till Glad jag städse vill bekänna, men då faller reprisen vid verssluten bort). I Koralbok för Nya psalmer, 1921 finns även en melodi av Michael Haydn.

Publicerad i
Stockholms söndagsskolförenings sångbok 1882 som nr 2 med tre verser, under rubriken "Samlingssånger".
Herde-Rösten 1892 som nr 194 under rubriken "Samlings-sånger"
Hemlandssånger 1891 som nr 154 under rubriken "Kyrkan".
Metodistkyrkans psalmbok 1896, som nr 17 under rubriken "Begynnelsepsalmer".
Musik till Frälsningsarméns sångbok 1907 som nr 167
Svensk söndagsskolsångbok 1908 som nr 100 under rubriken "Samlingssånger".
Lilla Psalmisten 1909 som nr 6 under rubriken "Inledningssånger".
Svenska Missionsförbundets sångbok 1920 som nr 532 under rubriken "Ordets predikan"
Nya psalmer 1921 som nr 563 under rubriken "Kyrkan och nådemedlen: Ordets ämbete och församlingslivet: Vilodagen och gudstjänsten".
Fridstoner 1926 som nr 4 under rubriken "Begynnelse- och slutsånger".
Frälsningsarméns sångbok 1929 som nr 582 under rubriken "Begynnelse och avslutningssånger".
Svensk söndagsskolsångbok 1929 som nr 4 under rubriken "Inbjudnings- och samlingssånger"
Sionstoner 1935 som nr 23 under rubriken "Inledning och bön".
Guds lov 1935 som nr 377 under rubriken "Före och efter predikan".
1937 års psalmbok som nr 217 under rubriken "Helg och gudstjänst".
Frälsningsarméns sångbok 1968 som nr 710 under rubriken "Begynnelse Och Avslutning".
Den svenska psalmboken 1986 som nr 81 under rubriken "Helg och gudstjänst".
Finlandssvenska psalmboken 1986 som nr 202 under rubriken "Guds ord" med titelraden "Herre, samla nu oss alla".
Lova Herren 1988 som nr 244 under rubriken "Gemenskap i bön och i Ordets betraktande".
Sångboken 1998 som nr 45.

Svenska psalmer
Bönepsalmer
Verk av Lina Sandell