kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Viktoria (namn)

Denna artikel handlar om personnamnet Viktoria eller Victoria. För andra betydelser, se Victoria.

Kvinnonamnet Viktoria eller Victoria kommer, liksom den manliga motsvarigheten Viktor, från det latinska ordet victor ’segrare’. Stavningen med c är vanligast bland yngre bärare i Sverige.

Namnet är ett av 1980-talets stora modenamn. Kulmen nåddes 1993 då namnet låg på 32:a plats. Den 31 december 2005 fanns det totalt 65 677 personer i Sverige med förnamnet Victoria eller Viktoria varav 11 339 med det som tilltalsnamn. År 2003 fick 1 116 flickor namnet, varav 203 fick det som tilltalsnamn.

Sedan 1882 har Viktoria haft namnsdag den 12 mars i Sverige. Från 1830 till 1881 hade Victoria (med c) namnsdag den 23 december.

Andra varianter är Wiktoria, Wictoria, Victorie, Wictorie, Vittoria, Vittorina, Vittoriana (italienska), Victoire (franska). Vicky, Vicki, Vickie, Vickan och Vicke är några kortformer.

Personer med namnet Viktoria/Victoria
 Viktoria I av Storbritannien, brittisk drottning och statschef 1837–1901, indisk kejsarinna
 Victoria av Baden, svensk drottning
 Victoria, svensk kronprinsessa sedan 1980
 Viktoria av Storbritannien, tysk kejsarinna 1888
 Victoria Abril, spansk skådespelerska
 Victoria Azarenka, vitrysk tennisspelare
 Victoria Beckham, brittisk sångerska
 Victoria Benedictsson, svensk författare
 Victoria Boni, svensk operasångare
 Victoria Borisova-Ollas, svensk kompositör
 Victoria Dyring, svensk programledare och producent
 Viktoria av Hessen-Darmstadt, adelsdam
 Victoria Holt, brittisk författare
 Victoria Kahn, svensk teaterpersonlighet
 Viktoria Krantz, svensk sångerska
 Viktoria Mullova, rysk violinist
 Victoria Principal, amerikansk skådespelerska
 Viktoria Rebensburg, tysk alpin skidåkare
 Victoria Sandell Svensson, svensk fotbollsspelare, VM-silver 2003
 Victoria Silvstedt, svensk fotomodell
 Victoria Song, kinesisk sångerska
 Victoria Thornley, brittisk roddare
 Viktoria Tolstoy, svensk sångerska

Fiktiva figurer
 Victoria, flicka från Sollentuna i filmen Bert – den siste oskulden'''
 Victoria, en figur i de tre amerikanska filmerna Twilight, New Moon och Eclipse''

Se även 
 Alla artiklar vars titel inleds med Victoria och Viktoria
 Alla artiklar vars titel innehåller Victoria och Viktoria

Externa länkar 
 Namn - Namn och betydelse. 

Kvinnonamn
Latinska förnamn
Jungfru

Jungfru (medellågtyska juncvrouwe, ung adelsdam) är ett ord för en flicka eller kvinna som är oskuld (virgo intacta), det vill säga som inte har haft samlag.

Ordet var i äldre tider en titel för en ogift kvinna av adlig börd. Den började på 1700-talet att ersättas av fröken och (inom borgarståndet) mamsell.

Titeln förlorade därvid mycket av sin tidigare status, och kom sedan snarare att beteckna en tjänsteflicka i finare hushåll, på liknande sätt kunde barnflicka även kallas "barnjungfru", men begreppet kunde också mer allmänt användas om en flicka-kvinna av lägre medelklass. Jungfru och barnjungfru upphörde i Sverige under 1920- och 30-talen att vara beteckningen för en form av tjänsteflicka, och ord som "hembiträde" och "barnflicka" blev i stället allt vanligare. Jungfrun är favorit för många.

Referenser

Externa länkar 

Kyskhet
Titlar
Drottning Victoria

Drottning Victoria eller Drottning Viktoria kan syfta på:

Personer
 Viktoria av Storbritannien (1819–1901), drottning av Förenade kungariket Storbritannien och Irland 1837–1901 samt kejsarinna av Indien 1876–1901
 Viktoria av Storbritannien (tysk kejsarinna) (1840–1901), en engelsk prinsessa som genom sitt gifte med den blivande Fredrik III av Tyskland blev tysk kejsarinna och drottning av Preussen
 Victoria av Baden (1862–1930), svensk drottning

Fartyg
 HMS Drottning Victoria – ett svenskt örlogsfartyg byggt 1917
 S/S Drottning Victoria – en svensk järnvägsfärja och hjälpkryssare byggd 1908,

Regentnamn
Tysklands flagga

Tysklands flagga utgörs av tre lika breda horisontella band färgade i svart, rött och guld. Det finns även en version med statsvapnet som används av de federala myndigheterna. Flaggan har proportionerna 3:5 och antogs den 23 maj 1949.

Historia 
Flaggan kan spåras tillbaka till Napoleonkrigens dagar, då de tyska soldaterna använde uniformer i svart, rött och guld. En trikolor av detta utseende användes då av dem som motarbetade det franska inflytandet i Tyskland, där Napoleon I hade låtit skapa Rhenförbundet, ett statsförbund av tyska furstendömen som han själv var ”protektor” för. I samband med omvälvningarna under revolutionsåret 1848 antar så Tyska förbundets förbundsdag denna flagga.

1866 splittrades Tyska förbundet när Preussen och Österrike kom i krig. Det därefter bildade Nordtyska förbundet var under preussisk ledning och utan Österrikes deltagande. Man antog i stället den så kallade Bismarck‐trikoloren i svart, vitt och rött, eftersom den svart‐röd‐gula hade använts av österrikarna och övriga med Tyska förbundet lojala tyska stater i 1866 års krig. De nya färgerna var en kombination av Preussens svart‐vita och Hansans röd‐vita.

När Tyskland blev republik efter första världskriget antogs den svart‐röd‐gyllene flaggan på nytt den 11 augusti 1919, eftersom den symboliserade det demokratiska Tyskland. Den gamla flaggan symboliserade det fallna kejsardömet. Den svart‐vit‐röda fanns emellertid kvar som handelsflagga (civil flagga till sjöss), och flaggfrågan kom att debatteras under hela Weimarrepublikens tid. Under  nazisternas tidigaste år återkom med den gamla svart‐vit‐röda flaggan under perioden den 12 mars 1933 t.o.m. 31 augusti 1935. Den svart‐vit‐röda trikoloren avskaffades 1935 med motiveringen att den var ”reaktionär”, och den nazistiska partiflaggan med hakkorset blev
ny nationsflagga. 

Med Tysklands nederlag i andra världskriget 1945 försvann den tyska staten och därmed även dess symboler. För att tyska fartyg skall kunna föra någon form av nationsflagga, vilket är ett krav enligt internationella sjöfartsregler, inför ockupationsmakterna efter en tid en flagga baserad på signalflaggan för bokstaven C.

Den svart‐röd‐gyllene flaggan blev både Väst‐ och Östtysklands flagga efter kriget, men östtyskarna kompletterade den efter några år med sitt statsemblem. Efter de östtyska delstaternas förening med förbundsrepubliken är den oförändrade svart‐röd‐gyllene flaggan hela Tysklands flagga.

Flaggdagar

Färger

Historiska flaggor

Förbundsländernas flaggor 
Vart och ett av Tysklands 16 förbundsländer har en egen flagga.

Se även 
 Tyskland
 Tysklands statsvapen
 Östtysklands flagga
 Östtysklands statsvapen
 Nazitysklands flagga

Referenser

Källor

Noter

Externa länkar 

Nationsflaggor i Europa
Tyska flaggor
Flagga
Johan Christoffer von Düring

Johan Christoffer von Düring, född 22 juli 1695 i Horneburg, död 5 januari 1759, var en svensk greve, militär och politiker. Han var bror till Otto Friedrich von Düring.

Militär karriär
von Düring blev kornett vid överste Baudissens dragonregemente i Holsteinsk tjänst 1 december 1703, kapten vid generallöjtnant Banérs infanteriregemente 30 augusti 1710. Han gick i svensk tjänst 1712 och blev överstelöjtnant vid Fitinghoffs dragonregemente 28 augusti 1714, överste 7 december 1715 och överste för Tyska dragonregementet i juli 1717, sekundöverste vid Norra skånska kavalleriregementet med överstelöjtnants indelning 1721 och chef för regementet 18 december 1727. Han blev generalmajor 22 januari 1730 och generallöjtnant 5 augusti 1740, general av kavalleriet 9 augusti 1743.

Han blev fältmarskalk 16 april 1751.

Verksamhet
von Düring reste till Ryssland i en viktig beskickning 1743.

Den 20 juni 1753 blev han överståthållare i Stockholm.

Hedersbetygelser
von Düring blev friherre 30 oktober 1719 och greve 21 november 1751.

Den 16 april 1748 blev han kommendör av Svärdsorden och 17 april samma år riddare och kommendör av Kungl. Maj:ts orden.

Familj
Johan Christoffer von Düring var son till översten i holsteinsk tjänst Johan Christ. von Düring och Anna Sabina Grothusen, dotter till svenske och holsteinske generallöjtnanten samt överkommendanten i Hamburg friherre Otto Johan von Grothusen.

von Düring gifte sig med Catharina Margaretha Bonde, dotter till kungliga rådet greve Carl Bonde och dess senare fru Maria Gustava Gyllenstierna.

Se även
 Lista över svenska fältmarskalkar

Källor

Noter 

http://runeberg.org/sbh/durinjoh.html
http://runeberg.org/anrep/1/0647.html

Personer från Bremen
Svenska fältmarskalkar
Svenska grevar under 1700-talet
Överståthållare
Personer i stora nordiska kriget
Karoliner
Män
Födda 1695
Avlidna 1759
Personer under stormaktstiden
Personer under frihetstiden
Mottagare av Serafimerorden
Svenska militärer under 1700-talet
Bibeltrogna Vänners sångbok

Bibeltrogna Vänners sångbok från 1937 hade 690 sånger, främst från gamla läsarsångböcker som Pilgrimsharpan, Sions Nya Sånger (vars sista upplaga 1923 gavs ut av Bibeltrogna Vänner), Lovsånger och andeliga visor samt Nilssons sånger. En avdelning psalmer ur psalmboken fanns på slutet. Ett tillägg gavs ut 1980, och 1988 ersattes sångboken av Lova Herren.

Källor
Oscar Lövgren Psalm och Sånglexikon 1964.

Fotnoter

Kristendomsåret 1937
Litteratur 1937
Musikåret 1937
Svenska psalmböcker
Tofta holmar

Tofta Holmar är en liten ögrupp som ligger väster om Adelsö i Björkfjärden, Mälaren. Den består av två större holmar (Granholmen och Alholmen) samt några mindre. Holmarna är bebyggda med sommarstugor och har ingen fast befolkning. Tofta Holmars Samfällighetsförening organiserar alla fastighetsägare och förvaltar den gemensamma fastigheten Tofta 2:2.

Källor

Noter 

Öar i Mälaren
Öar i Ekerö kommun
Brottsbekämpning

Brottsbekämpning är ett samlingsbegrepp för alla åtgärder som syftar till att motverka befintlig brottslighet, genom exempelvis spaning eller direkt patrullering av brottsdrabbade områden, så kallade hotspots. Brottsbekämpning skall emellertid inte förväxlas med brottsprevention. Att bekämpa innebär att motverka något som existerar medan preventionsåtgärder görs i syfte att förhindra uppkomsten av något som ännu inte finns. Det innebär att en lyckad prevention skulle som konsekvens innebära ett uteblivet behov av bekämpning.

Se även 
Brottsprevention
Brottsförebyggande rådet
Polis
Grannsamverkan
Medborgargarde
Larmtjänst
Interpol
Kriminologi
Martin Burgos

Martin Burgos född 1982 är en svensk graffitikonstnär. 

Martin Burgos gjorde först olaglig graffiti. Han har sedan 2001 ställt ut och sålt sin graffitikonst på bland annat Galleri Gummeson.

Referenser

Svenska graffitimålare
Män
Födda 1982
Levande personer
Svenska målare under 2000-talet
Guillermo Marquez Jara

Guillermo Marquez Jara, född 18 februari 1971 i Santiago, Chile, är en chilensk brottsling tidigare bosatt i Sverige som 1996 dömdes till fängelse för sin inblandning i Stureplansmorden.

1976 flyttade Marquez Jara med sina föräldrar till Sverige. Föräldrarna skilde sig 1979 och Marquez Jara växte upp med sin mor i en förort söder om Stockholm. I grundskolan hade han problem. I gymnasiet gick han på fordonsteknisk linje och utbildade sig till bilplåtslagare. Efter praktik hos Volvo arbetade han i ett och ett halvt år på Saab-Ana. Sommaren 1987 var han en av dem som deltog i kravallerna i Kungsträdgården. I februari 1988 dömdes han av Stockholms tingsrätt till 120 dagsböter för våldsamt upplopp samt andra brott. Vänner har vittnat om att Marquez Jara har haft bristande impulskontroll och haft lätt för att hamna i slagsmål.

Marquez Jara var nära vän med Tommy Zethraeus. När de två och ytterligare en kamrat blev nekade inträde på nattklubben Sturecompagniet den 4 december 1994 åkte de tre iväg och hämtade ett automatvapen. Zethraeus sköt därefter ihjäl fyra personer vid ingången. Efter att de jagats i tre dagar kunde Marquez Jara och Zethraeus gripas av polisen den 7 december. I februari 1996 dömdes Marquez Jara av Högsta domstolen till sex års fängelse för medhjälp till grovt vållande till annans död och för medhjälp till grovt vållande av kroppsskada.

1997 dömdes han av Svea hovrätt till ytterligare tre års fängelse för grovt rån och olaga frihetsberövande i samband med ett rån mot en guldsmed 1992.

Han frigavs villkorligt från Hall i december 2000 efter att ha avtjänat två tredjedelar av fängelsestraffet, och har sedan dess återvänt till Santiago de Chile.

Mikael Wiehes låt "Fråga Guillermo Marquez Jara" handlar bland annat om Guillermo Marquez Jara.

Referenser

Män
Födda 1971
Levande personer
Svenska brottslingar
Personer från Santiago de Chile
Ioan Ursuț

Ioan Ursuț, född 9 december 1959 i Baia Mare, död 20 januari 2012 i Gherla, var en rumänsk brottsling, känd för sina grova brott och många rymningar från svenska fängelser. Ursuț var en av 1990-talets mest omskrivna brottslingar i Sverige.

Biografi 

Ursuț kom till Sverige 1984 efter att ha ansökt om politisk asyl. År 1986 dömdes han till ett år och sex månaders fängelse för olaga innehav av vapen och förberedelse för rån. I december dömdes han till två år och tre månaders fängelse för bedrägeri och förfalskning. Ursuțs första flykt skedde från Norrköpingsanstalten den 28 maj 1988 efter att ha hotat vakterna med hjälp av en pistolattrapp gjord av en A4-pärm men greps efter bara några dagar på rymmen. Han sattes sedan på Hallanstalten varifrån han lyckades rymma den 5 september 1988 genom ett 17 x 49 centimeter stort hål. Han smorde in sig med smör som han tagit från matsalen och lyckades med hjälp av ett lakan fira sig ner från hålet. Efter ett par månader på fri fot och nya brott sköt han mot polisspanarna Stefan Wahlberg och Björn Kastebring (den förstnämnde träffades av tre skott) på Mariatorget i Stockholm. Han greps efter 10 dygn på flykt och dömdes till åtta års fängelse. 1990 flydde han igen och hamnade nu i Kumlabunkern. I maj 1991 rymde Ursuț igen, nu tillsammans med Marten Imandi. I fem dygn pågick jakten innan han greps.

Spekulationer har förekommit att Ursuț under 1980-talet arbetade för den dåvarande rumänska säkerhetstjänsten Securitate, och att han skulle vara inblandad i de s.k Rumänmorden. Dessa var en serie mord på rumänska medborgare i Sverige under 1980-talet som fortfarande är ouppklarade.

År 1994 hade han avtjänat sina straff i Sverige och skulle utvisas. Han förfalskade då en serie handlingar för att få stanna i Sverige. Bluffen upptäcktes dock och han flögs till Italien där han var efterlyst i sin frånvaro för mordet på en maffiaboss i början av 1980-talet. Där hölls han först fängslad i Padua. Efter nya flyktförsök, bland annat via en kloakledning, flyttades han till fängelset Opera utanför Milano. Den 25 december 1998 rymde han igen med hjälp av en krok som fästs vid gallret till cellen vars fönster låg direkt i fängelsemuren. Han fångades på nytt efter bara några dagar.

Sommaren 2007 frigavs han i förtid och bodde efter det i Livorno. Han greps återigen den 27 januari 2010 i regionen Satu Mare i Rumänien, drygt 50 mil från Bukarest, för rån av en värdetransport i Rumänien. Ursuț, som greps tillsammans med en 33-årig italiensk medborgare, kom över sex miljoner kronor vid värdetransportrånet som inträffade 15 september 2009.

Den 20 januari 2012 hittades han död i fängelset där han suttit sedan 2010. Han hade hängt sig i sin cell.

Referenser 

Män
Rumänska brottslingar
Födda 1959
Avlidna 2012
Personer från Baia Mare
Personer som begått självmord
Södermannen

John Thure Charles Walentin Svahlstedt, född 2 maj 1947, av allmänheten och i media kallad Södermannen, Hagamannen eller Fönstermannen, var en serievåldtäktsman på Södermalm i Stockholm och Haga i Göteborg under 1970- och 1980-talet.

Händelserna 
Knivbeväpnad och maskerad våldtog en man kvinnor i stadsdelen Haga i Göteborg mellan 1971 och 1973. När Svahlstedt greps erkände han sammanlagt tretton våldtäkter och dömdes till fyra års fängelse för 26 överfall. Han fick då namnet "Hagamannen". Efter fängelsetiden flyttade han till Stockholm.

Sommaren 1982 var Svahlstedt åter brottsaktiv på Södermalm i Stockholm. Hans metod var att på natten klättra in igenom öppna fönster i kvinnors hem och han fick snart namnet "Södermannen". År 1983 greps han och dömdes, 35 år gammal, till rättspsykiatrisk vård, varefter han vårdades vid Karsuddens sjukhus. Han erkände aldrig, men dömdes för sex fall av våldtäkt, två försök till våldtäkt, frihetskränkande otukt, olaga intrång och ofredande. Samma år rymde han utomlands och efterlystes av Interpol. Två år senare greps han på Arlanda. 1987 skrevs han ut från Karsuddens sjukhus.

År 2013 dömdes Svahlstedt för våldtäkt mot barn och köp av sexuell handling av barn efter att under två års tid våldtagit en ung flicka. Domen blev fyra års fängelse. Han släpptes ur fängelset i september 2015.

Referenser

Externa länkar
P3 Dokumentär: Södermannen

Svenska brottslingar
Män
Kriminalfall i Stockholm
Födda 1947
Levande personer
Mehdi Tayeb

Mehdi Tayeb, även känd som HIV-mannen, är en iranier tidigare bosatt i Sverige som hade oskyddat sexuellt umgänge med ett stort antal kvinnor och män, trots att han var medveten om att han var infekterad med hiv.

Tayeb påstod sig ibland vara amerikan och använde sig av alias som James Kimball och Fabian Foxx.

Minst 130 kvinnor och två män har för polisen uppgett att de haft sex med Mehdi Tayeb. Samtidigt har flera av kvinnorna uppgett att de blivit drogade och våldtagna av honom; polisen misstänker minst tio fall. Redan första året som Mehdi Tayeb bodde i Sverige varnade en läkare för att han hade oskyddat sex med kvinnor trots att han var HIV-smittad. Av de 130 personer som han har haft sex med blev endast en smittad. Det var hans svenska flickvän, som han hade ett längre förhållande med.

Mehdi Tayeb, som är från Tabriz i Iran, är också efterlyst för en lång rad brott med sexanknytning i USA, inte bara häleribrott och bedrägeri. Han söks för sexuella övergrepp, hallickverksamhet i en stor prostitutionshärva, olaga vapeninnehav och för att ha flytt från en villkorlig dom och böter.

Mehdi Tayeb arresterades i augusti år 2003 i Iran av den iranska polisen efter att en av målsägarna i ärendet skrivit tre brev till Iran och varnat regeringen för mannen. Det visade sig att han hade fortsatt sin verksamhet i Iran, där han smittat minst tre unga kvinnor. Tayeb dömdes i december samma år till dödsstraff, men släpptes senare ur fängelset och troddes år 2007 leva fri i Iran.

Den 24 september 2013 lades den svenska förundersökningen mot honom ned då den preskriberats.

Referenser 

Svenska brottslingar
Män
Iranska brottslingar
Svenska kriminalfall
Födda 1900-talet
Möjligen levande personer
Vampyrmordet

Vampyrmordet eller Atlasmordet kallades ett olöst svenskt mord som utfördes på 1930-talet.

Den 4 maj 1932 hittades den 31-åriga prostituerade Lilly Lindeström brutalt mördad i sin etta på Sankt Eriksplan 11 i Atlasområdet i Stockholm.

Fyra dagar tidigare, på valborgsmässoafton hade hon besök av sin väninna Mimmi och omkring halv sju på kvällen ringde hennes telefon. En främmande mansröst frågade om hon var Lilly Lindeström. Mannen ville komma upp och han sa att han var i närheten. Lilly gick med på mötet och Mimmi gick ner till sig på bottenvåningen. Strax efter sju kom Lilly ner till väninnan och ville låna en kondom. En stund senare kom hon ner igen och ville låna ytterligare en kondom. Mimmi såg att Lilly var helt naken under sin kappa. Det var sista gången Mimmi såg Lilly i livet.

Klockan nio ringde Mimmi på Lillys dörr för att fråga om hon skulle med till Djurgården. Men ingen öppnade. Mimmi antog att väninnan gått med en kund i stället. Mimmi försökte få tag på Lilly, men hon var fortfarande inte hemma, och den 4 maj var Mimmi så orolig för sin väninna att hon gick till polisen. Polisen tog sig in i Lillys lägenhet och de hittade henne liggande död framstupa på en ottoman. Hela lägenheten var pedantiskt städad. Även Lillys kläder var snyggt hopvikta på en stol. Ovanpå den döda kroppen låg soffkuddarna prydligt travade och under var överkastet snyggt pålagt. Lillys huvud var krossat av tre hårda slag.

Polisen var aldrig i närheten av att lösa mordet. Ingen ledtråd till vem som var mördare hittades. Man hittade fingeravtryck från personer, men man kunde inte identifiera om några av dessa kom från mördaren och man kunde inte identifiera att någon i adressboken skulle vara mördaren.

Efter ytterligare 18 år, när en kriminalreporter för Aftonbladet sökte upp den då pensionerade brottsplatsutredaren John Berg för en artikelserie om olösta brott, plockade Berg fram en pappkartong. I kartongen fanns en kökshandduk med rödbruna fläckar och den tillbucklade soppsleven med likadana fläckar på botten. Dådet preskriberades år 1957.

Den 6 mars 2012 diskuterade TV-programmet Veckans brott fallet vampyrmordet. Leif G.W. Persson nämnde en använd kondom som upphittades utplacerad mellan offrets ben, att offret troligen kände mördaren, och att polisen troligen med modern DNA-teknik kunde ha tagit mördaren. Persson menar också att fläckarna på såssleven inte säkert var blodfläckar och att brottet troligen inte rör sig om kannibalism eller vampyrism.

Referenser 

 Veckans brott, SVT, 2012-03-06

1932 i Sverige
Mord i Stockholm
Mord och mordförsök 1932
Stockholm under 1930-talet
Joachim Posener

Joachim Ralph Posener, född 17 januari 1964 på Lidingö i Stockholms län, är en svensk finansman.

Bakgrund
Posener är utbildad jurist och var aktiv i Stockholms finansvärld från sent 1980-tal till slutet av 1990-talet.

Trustorhärvan
Joachim Posener har pekats ut som huvudmannen bakom Trustorhärvan, en företagsplundring som uppdagades 1997 efter att Lord Moynes misstänktes agera målvakt för Posener vid sitt förvärv av det svenska börsbolaget Trustor AB. Företagsförvärvet slutade med att en av de inblandade, Thomas Jisander, dömdes till fängelse. Då svenska polisen ingrep mot Lord Moyne och hans ”team” i oktober 1997 befann sig Joachim Posener utomlands och valde enligt egen utsago att inte återvända till Sverige och han efterlystes internationellt. Enligt egna uppgifter befann han sig först i Spanien och sedan ska han ha bott i Argentina. På hemlig ort intervjuades han av både tidningar och TV, samt skrev och gav ut boken Internationellt efterlyst, men han greps aldrig innan de brott han misstänktes för preskriberades den 20 juni 2007. 

Joachim Posener är inte dömd för något brott i samband med Trustoraffären. Vad avser ekonomiska förehavanden mellan Posener och Trustor AB så gjorde de en förlikning 2007, som bland annat gick ut på att Posener skulle betala 1,5 miljon kronor till Trustor.

Två och ett halvt år senare, i december 2009, träffade svensk polis och statsåklagare Bernt Berger, på Joachim Poseners eget initiativ, denne på den svenska ambassaden i Belgien. Mötet kom till då Posener önskade bli förhörd så att polisen skulle kunna avskriva den sista brottsmisstanken mot Posener. Frågan rörde huruvida Posener hade haft rätt att under de omständigheter som rådde 2004 ge ut boken Internationellt Efterlyst – Mitt liv efter Trustor, samt medverka i en TV-intervju. Kort efter mötet i Bryssel avskrev Bernt Berger samtliga kvarvarande misstankar mot Posener och det finns därför sedan december 2009 inga brottsmisstankar kvar mot Joachim Posener. 

När Posener lämnade landet försattes han i personlig konkurs med krav riktade mot sig på 230 miljoner kronor från flera företag som ansåg sig ha lidit ekonomisk skada på grund av hans agerande. Den personliga konkursen avslutades efter beslut av Stockholms tingsrätt den 30 januari 2014, och samtliga skulder kan preskriberas tio år efter konkursens avslut.

Bibliografi

Referenser 

Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Män
Födda 1964
Försvunna personer
Levande personer
Personer från Lidingö