kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Redvägen

Ätrastigen, eller som den kallades redvägen eller Ridstigen, vilken börjar i Falkenberg, följer Ätradalen, passerar Kindahus, Opensten, Säm, Åsunden, Ulricehamn (f.d. Bogesund), Vist och Lena i Timmele samt leder vidare upp norröver, var en av de viktigare transportlederna i Sverige under mer än tusen år. 

Uppenbarligen var samma väg använd redan under stenåldern och beskrevs vid tiden kring Adam av Bremens besök hos danske kungen. Adam skriver: om man tar vägen till lands från Skåne, genom Götaland och över Tälje och Birka, tar färden till Sigtuna en månad.  

Längs denna ridväg har minst fem slag stått under medeltiden. Det sista var kanske slaget på Åsundens is när Sten Sture den yngre skadades dödligt. Anledningen är sannolikt att denna väg är den mest uppenbara för arméer från Danmark som tränger in i "Sverige" vid denna tid, och den mötande svenska försvarshären blir då den som i praktiken avgör var "slagen" hålls, det vill säga när de anfaller danskarna.

Av samma anledning byggs ett antal strategiska borgar längs vägen, huvudsakligen tornborgar av Motteborgstyp, alltså ett ensamt torn i trä eller sten (kastal), med en vallgrav runt. När vallgraven grävts används jorden och leran för att åstadkomma en konstgjord kulle eller platå (motte), där borgen byggs.

Lista över slag som hållits längs Redvägen
1208slaget vid Lena. Sverker d.y. med danskt kavalleri förlorar mot Erik Knutsson
1277dansk här norr om Ätradalen, förlorar vid Etak
1308Hertig Erik möter danskar vid Säm i Kindshärad
1389Albrekt av Mecklenburg med tyska legotrupper möter Margareta i slaget vid Åsle, öster om Falköping, Albrekt förlorar.
1520slaget på Åsundens is: Kristian II (tyrann) möter svenska hären på sjön Åsundens is vid Bogesund (nuvarande Ulricehamn). Sten Sture den yngre skadas och svenskarna flyr, och Kristian marscherar vidare mot Stockholm, kröningsfesten och blodbadet.
1565Slaget vid Axtorna: Under Nordiska sjuårskriget skulle danskarna passera Ätran, och vid Axtorna vadställe väntade svenskarna; danskarna vann.

Se även
Redvägs församling
Redvägs härad

Referenser

Litteratur
 Pia Folin och Anders Josefson, "Redvägen, kulturhistoria kring en väg." Lunds universitet våren 1983 170 s - 1984:3 s 15.
 Haldor Andersson, "Minnesbilder från 1800-talets Redväg" Två delar. Ulricehamn 1976 resp Borås 1982 - 1983:2 s 22.

Medeltida vägar i Sverige
Motteborg

Motteborg är en medeltida borg anlagd på en kulle. Namnet kommer av franskans motte, vilket betyder ’jordhög’, ’tuva’ eller ’torva’.

Motteborgen bestod av en hög kulle (motten), ofta konstgjord, på vars topp ett befästningstorn (kastal) av trä, ibland av sten, var placerat. Den omgavs av vallgrav, ringmur eller jordvall med palissad. Utanför den inre delen fanns ett yttre vallgravsomgärdat område (baileyn) som fungerade som förborg och där verkstäder och ekonomibyggnader var belägna.

Två bra exempel på motteborgar är Windsor Castle och Arundel Castle i England där kärntornen i båda borgarna är byggda på en sådan kulle med omgivande murkomplex och byggnader. 

Från 1000-talet byggdes ett stort antal borgar av den här typen i framför allt nordvästra Europa. Särskilt vanliga var de i England där de benämns Motte-and-bailey. I Skandinavien är motteborgarna något yngre än sina kontinentala motsvarigheter och dateras vanligen till 1300-talet. Framför allt byggdes de i det dåvarande danska riket och ett framträdande exempel är Sölvesborgs slott. Det finns dock ett fåtal exempel på motteborgar inom det medeltida Sveriges gränser, till exempel Gälakvist, Fagranäs och Hönshylte skans.

Källor 
Nationalencyklopedin, motteborg (hämtad 2020-05-13).

Befästningskonst
SI-enhet

SI-enheterna ingår i det Internationella måttenhetssystemet (SI), en standard för måttenheter att användas vid mätning av storheter. De sju grundenheterna är noggrant definierade utifrån sju naturkonstanter. En stor mängd härledda enheter bygger sedan på dessa. Tidigare fanns även en grupp som kallades tilläggsenheter, men de räknas numera till de härledda enheterna. Förkortningen; "SI" kommer från franskans; "Système International d'Unités".

Grundenheter

Alla andra enheter baseras på följande grundenheter:

De tre första är grundläggande i de flesta enhetssystem och också sådana som själva eller via härledningar (exempel hastighet, energi, tryck) används mycket i vardagligt liv. Tidigt fanns därför definitioner av dessa. Exempelvis är arkivmetern och arkivkilogrammet välkända. 

Med dessa tre basenheter kan energi och effekt härledas, och då räcker det att tillföra en elektrisk enhet, ampere, för att alla andra elektriska enheter ska kunna härledas. Detta sker via effektformeln, som säger att elektrisk effekt = spänning · ström.

Motsvarande gäller för ljusstyrka; övriga begrepp inom optiken kan härledas ur ovan nämnda enheter.

För mätning av temperatur har kelvinskalan fördelen att utgå från den absoluta nollpunkten. Tack vare att temperaturskillnader i kelvin respektive i grad Celsius är exakt lika stora, är det enkelt att för vardagligt bruk använda Celsiusskalan istället. I vetenskapliga beräkningar är dock kelvin ofta en betydligt mer praktisk enhet.

Begreppet mol används inom kemin, och är en praktisk enhet att använda. Den ligger utanför den övriga gruppen fysikaliska enheter och är den senast tillagda SI-enheten.

Härledda enheter

Se även 
 Internationella måttenhetssystemet
 Internationella byrån för mått och vikt (BIPM)
 Allmänna konferensen för mått och vikt (CGPM)
 SI-prefix
 Decimalsystem
 Metersystemet
 CGS-systemet
 MKSA

Källor

Externa länkar 
 BIPM  Internationella byrån för mått och vikt
 Hur SI-enheterna ska skrivas och användas korrekt
 NIST – SI base units
 Convertworld.com – Hjälpmedel för konvertering mellan olika enheter

 

eo:Internacia sistemo de unuoj#Bazaj unuoj
NGC

NGC kan avse:
 NGC –  i början av 2000-talet Nintendos "flaggskepp" på spelkonsolsmarknaden, se Nintendo Gamecube
 NGC – en astronomisk katalog över planetariska nebulosor, stjärnhopar och galaxer, se New General Catalogue
Yta

Inom matematiken används ofta begreppet yta som en vardaglig benämning på en tvådimensionell mångfald. Se även hyperyta.
''För spillet vid sågning av stockar, se ytor.

Yta utgör en yttre tvådimensionell begränsning av en kropp, eller en avgränsning mellan två kroppar. På eller genom en yta sker den mesta kemiska och biologiska växelverkan mellan två kroppar. Beroende på kropparnas fysiska faser (fast fas, vätskefas eller gasfas) blir reaktionshastigheten och möjligheten till växelverkan i begränsningsytan olika.

Exempel på en ytas egenskaper (attribut) kan vara till exempel färg, ljushet, reflektionsförmåga, transparens, fuktegenskaper och friktionskoefficient. 

I dagligt tal menas med yta ofta ytskiktet (till exempel vid målning och ytbehandling), egenskaper som då ofta inräknas är till exempel hårdhet, mjukhet, elasticitet, även om dessa innebär en samverkan med den underliggande kroppen. 

När det gäller storleken på en yta (till exempel ytans storlek i kvadratmeter, m²) brukar man i tekniska sammanhang använda beteckningen area. Inom jord- och skogsbruk talar man om ytmått och areal.

Se även 
 Ytskikt 
 Kontaktyta
 Diffusion (fysik, kemi)
 Gränsskikt (fysik)
 Hydrofob yta (avvisar vattenmolekyler) 
 Hydrofil yta (växelverkar attraktivt mot vattenmolekyler)
 Råhet (mått på strömningsfriktion inom hydrauliken)

Fasta tillståndets fysik
Ytkemi
 
Differentialgeometri av ytor
Jag har en vän som älskar mig

Jag har en vän som älskar mig är en psalm om Jesu kärlek och makt diktad och komponerad av Nils Frykman från 1895. Den publicerades i ”Sanningsvittnet" den 14 mars samma år, tillsammans med författarens egen melodi (F-dur, 3/4).

Publicerad i
Hemlandssånger 1891 som nr 258 under rubriken "Tron".
Svenska Missionsförbundets sångbok 1920 som nr 59 under rubriken "Jesu person"
Förbundstoner 1957 som nr 65 under rubriken "Guds uppenbarelse i Kristus: Jesu person och verk". 
Psalmer och Sånger 1987 som nr 372  under rubriken "Fader, Son och Ande - Jesus, vår Herre och broder".
Lova Herren 1988 som nr 430 under rubriken "Guds barns trygghet och frid" och består också av 4 verser, men hälften av dem är helt annorlunda. 
Segertoner 1988 som nr 357 under rubriken "Fader, son och ande - Jesus, vår Herre och broder".

Referenser

Noter 

Svenska psalmer
Jag vet en port som öppen står

Jag vet en port som öppen står (orig. "There is a gate that stands ajar") är en väckelsepsalm av Lydia Baxter från Sankeys Sånger 1872. Redan 1875 översattes den av Erik Nyström för samlingen Sånger till Lammets lof. En annan översättning gjorde Lilly Lundequist för Sionstoner 1889 med titelraden: "Det finns en port, som öppen står".

Sången är förvisso en inbjudan till Guds rike, men mer än allt annat ett tack för att porten dit är öppen också för sångaren själv: "För mig, för mig, står öppen ock för mig".

Melodin av Silas Jonas Vail 1872 (Bess-dur, 6/8) är samtidig med texten och publicerades i Sankeys Sacred Songs 1873. I Koralbok för Nya psalmer, 1921 har psalmen två melodier, där a-melodin är en komposition av Wolfgang Amadeus Mozart som är samma melodi som för psalmerna Så skön en väg ej finns på jord och I livets bok, o Fader, skriv och b-melodin anges vara av amerikanskt ursprung.

Publicerad i
Sånger till Lammets lof 1877 som nr 2 med titeln "Den öppna porten" och med referens till 
Herde-Rösten 1892 som nr 592 under rubriken "Jesu blod:"  utan angivelse av författare eller översättare. 
Hemlandssånger 1891 som nr 478 under rubriken "Hoppet"
Svensk söndagsskolsångbok 1908 som nr 119 under rubriken "Inbjudningssånger".
Svenska Missionsförbundets sångbok 1920 som nr 209.  Nyöversatt av Erik Nyström.
Nya psalmer 1921 som nr 581 under rubriken "Det Kristliga Troslivet: Troslivet hos den enskilda människan: Bättring och omvändelse".
Svensk söndagsskolsångbok 1929 som nr 101 under rubriken "Inbjudningssånger"
Frälsningsarméns sångbok 1929 som nr 15 under rubriken "Frälsningssånger - Frälsningen i Kristus".
Musik till Frälsningsarméns sångbok 1930 som nr 15 
Sionstoner 1935 som nr 309 med titelraden Det finns en port, som öppen står, under rubriken "Nådens ordning: Väckelse och omvändelse".
Guds lov 1935 som nr 137 med titeln "Det finns en port, som öppen står", under rubriken "Väckelse och inbjudan".
1937 års psalmbok som nr 301 under rubriken "Tro, förlåtelse, barnaskap".
Sions Sånger 1951 nr 23 med titeln "Det finns en port, som öppen står"
Psalmer för bruk vid krigsmakten 1961 som nr 301 verserna 1-4.
Frälsningsarméns sångbok 1968 som nr 49 under rubriken "Frälsning".
Sions Sånger 1981 som nr 87 med titeln "Det finns en port, som öppen står" under rubriken "Guds nåd i Kristus".
Den svenska psalmboken 1986 som nr 223  under rubriken "Kallelse".
Lova Herren 1988 som nr 314 under rubriken "Kallelsen till Guds rike" (där dock första raden i vers 1 lyder "Det finns en port, som öppen står" och andra raden i vers 2 lyder "hur synden än må smärta".)
Sångboken 1998 som nr 61
Svensk psalmbok för den evangelisk-lutherska kyrkan i Finland (1986) nr 420 under rubriken "Kallelse och efterföljd" med titelraden "Det finns en port som öppen står"

Externa länkar
Hos Svenska Akademien återfinns psalmtexten från 1937i "Den gamla psalmboken" i PDF
Hos Cyber hymnal finns den engelska texten med melodi.

Amerikanska psalmer
Väckelsesånger
Otto Fredrik Düring

Otto Fredrik Düring, född omkring 1694 och död 1715, var en svensk militär. Han var bror till Johan Christoffer von Düring. 

Düring var liksom sin bror först i holsteinsk tjänst. 1714 blev han svensk överstelöjtnant. Under det antagna namnet Erik von Ungern var han tillsammans med Gustaf Fredrik von Rosen följeslagare till Karl XII hela vägen under den långa ritten till Stralsund. Året efter blev han utsedd till överste. Han stupade i spetsen för sitt regemente vid Stralsunds försvar den 7 december 1715.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Svenska militärer under 1700-talet
Personer som stupat i strid
Personer i stora nordiska kriget
Män
Födda 1600-talet
Avlidna 1715
Sions Sånger

Sions Sånger eller Sions sånger är titeln på flera olika kristna sångböcker.

 Sions sånger (herrnhutisk sångbok)
Sions Sånger, Första samlingen (1743)
 Sions Sånger, Andra samlingen (1744)
 Sions sånger (1810)
 Sions nya sånger
 Sions sånger (laestadiansk sångbok)
 Sions Sånger (1951)
 Sions Sånger (1981)
 Sions Sånger (2008)
 Sions Sånger och Psalmer
 Sions sånger och psalmer 2017
 Sions sånger (sjundedagsadventistisk sångbok)
 Sions Sånger (1890) med underrubrik En samling af Andliga Sånger med Melodier i Notskrift för religiösa sammankomster och hemmet
 Sions Sånger (1914) 
 Sions sånger koral 1977, koralbok

Psalmböcker
San Marinos flagga

San Marinos flagga antogs officiellt den 6 april 1862. Flaggans proportioner är 3:4. Den vita färgen i flaggan står för snön som täcker berget Monte Titano om vintern och det blå symboliserar himlen. Flaggan erkändes som statsflagga av Napoleon 1799, men blev inte officiell nationsflagga förrän 1862 då statsbildningen ingick ett avtal med det nybildade kungariket Italien. I officiella sammanhang används en statsflagga, där den vanliga civila flaggan beläggs med statsvapnet.

Källor

Se även 
 San Marino

Nationsflaggor i Europa
San Marinos nationalsymboler
Afghanistans flagga

Utseendet av Afghanistans flagga är omstritt. Med talibanernas återtagande av makten i landet i augusti 2021 ersattes Islamiska republiken Afghanistans flagga med Islamiska emiratet Afghanistans vit-svarta flagga.

Historik 
Islamiska republiken Afghanistans flagga  antogs i samband med att landet fick en ny författning i januari 2004. Flaggan består av tre vertikala band i svart, rött och grönt. Emblemet i mitten är Afghanistans statsvapen som visar en moské med en öppning, mihrab, mot Mecka. Flaggan antogs den 4 januari 2004 och har proportionerna 2:3. Den nya flaggan var en mindre modifikation av den som antogs av landets övergångsregering 2002 efter talibanregimens fall. Skillnaden mellan övergångsregeringens flagga och den nya flaggan är att proportionerna har ändrats från 1:2 till 2:3, att årtalet i emblemet har ändrats från 1348 (1929 e.Kr., Mohammed Nadir Shahs kröningsår) till 1298 (1919 e.Kr., året då Afghanistan förklarade sig självständigt från Storbritannien), samt att en uppåtstigande sol med 9 långa och 8 korta strålar lagts till i emblemet mellan trosbekännelsen shahadah och lovprisandet takbir. Utformningen och färgerna anknyter till de många liknande flaggor som använts av Afghanistans monarkier från självständigheten 1929 och under de olika statsbildningarna från och med 1973. En ny version antogs 19 augusti 2013.

Tidigare flaggor 
Under emiratet från 1880 var flaggan helt svart, från 1901 svart med Afghanistans emblem. Mellan 1973 och 1978 hade Republiken Afghanistan en annan flagga, och under tiden som Demokratiska republiken Afghanistan användes ett flertal olika flaggor. Under talibanernas styre 1996–2001 hade man helvit flagga, och 1997–2001 en helvit med den muslimska trosbekännelsen shahadah i svart.

Referenser

Källor

Noter

Se även 
 Afghanistan

Afghanistans nationalsymboler
Nationsflaggor i Asien
Main (olika betydelser)

Main kan syfta på:

Geografi:
 en flod i Tyskland, se Main.
 Main (vattendrag i Kamerun), Sydvästra regionen
 Main (udde), Antarktis

Övrigt:
 Main (tobak), ett cigarettmärke
Valakiet

Valakiet (rumänska: Ţara Românească, "Rumänska landet") är ett historiskt landskap i Rumänien, beläget mellan de Transsylvanska alperna och Donau. 

Namnet Valakiet kommer från ordet "vlach", som kan vara av germanskt eller slaviskt ursprung, men är ett omtvistat ämne. Under medeltiden benämndes området Vlasjko av bulgarer, medan Ungern traditionellt benämner det Havasalföld, vilket betyder "det snöiga låglandet". Äldre ungerska källor kallar området Havaselve, "landet bortom de snöiga bergen". Floden Olt delar Valakiet itu: Oltenien (eller Lilla Valakiet) och Muntenien (Stora Valakiet).

Historia 

Valakiet blev på 1300-talet ett furstendöme genom Basarab I, stamfader för huset Basarab, till vilken Vlad Tepes hörde, den historiske person som legenden om greve Dracula bygger på. 1859 slogs Valakiet, av Alexandru Ioan Cuza, samman med furstendömet Moldavien till staten Rumänien och utgör sedan dess landets södra del. 

Rumäniens geografi
Duva (olika betydelser)

Duva kan syfta på:

 Duva – en familj som indelas i mer än 40 släkten, se duvor
 Duva (djur) – ett släkte av koralldjur
 Duva (släkt) – en dansk släkt som under medeltiden invandrade till Sverige
 A.G. Dufva – ett företag grundat 1847 som anlade Sveriges första nysilverfabriker
 Fredsduva – en duva avbildad med en olivkvist i näbben och är en symbol för fred
 Ränteduva – penningpolitisk beslutsfattare som vanligen föredrar att sänka styrräntan

Se även
 Duvan
Duvfåglar

Duvfåglar (Columbiformes) är en ordning av fåglar som idag består enbart av familjen duvor.

Systematik 
Duvfåglarna utgör en väl avgränsad ordning vars olika släkten uppvisar stora likheter. Exempelvis har alla arter en kort rak näbb, med något nedåtböjd spets och en näbbrot som är täckt av mjuk vaxhud. Deras kraftiga fötter är anpassade till att befinna sig på marken. När deras ungar kläcks är de nakna och matas först med så kallad krävmjölk. 

Till skillnad från merparten av alla världens fågelarter kan duvorna dricka genom att suga upp vatten utan att behöva böja bak huvudet för att svälja.

Det finns över 300 arter och ordningen förekommer på alla kontinenter, förutom i polartrakterna. Deras utbredning är främst centrerad till tropikerna. För att se lista på släkten inom familjen, se Duvor: Släkten inom familjen.

Tidigare ansågs de utdöda drontfåglarna (Raphidae) utgöra en egen familj, men dessa är nära besläktade med vissa duvarter och placeras idag inom familjen duvor. Flyghönsen (Pteroclidae) behandlades tidigare som en del av ordningen, mest beroende på deras sätt att dricka. Men nyare studier har visat att flyghönsen inte dricker med en liknande teknik och har istället föreslagits vara närmare besläktade med vadarfåglarna. DNA-studier visar dock att de trots allt är besläktade med duvfåglarna, dock relativt avlägset varför de numera placeras i en egen ordning (Pterocliformes). Även de på Madagaskar förekommande mesitfåglarna som tidigare behandlats som en del av tran- och rallfåglar och hönsfåglar tillhör denna grupp.

Noter 

 
Fågelordningar
Peter Duva

Peter Duva var en danskättad väpnare bosatt i Sverige, nämnd i brev mellan 1435 och 1451. Peter Duvas far, Mårten Duva, skall ha varit från Danmark.

I fyra brev omtalas att Peters mormor var fru Cecilia Filipsdotter (Bjälboättens oäkta gren), änka efter riddaren Nils Korke (Kurck, äldre ätten).

Duva var gift med Ingrid Jönsdotter.

Barn
Jens Duva

Se även
 Släkten Duva

Källor

Personer i Sverige under 1400-talet
Svenska väpnare
Män
Avlidna 1400-talet
Födda okänt år
Jag vet på vem jag tror

Jag vet på vem jag tror är en psalm av Johan Olof Wallin från 1816 om ”Trones seger, förtröstan och wisshet om syndaförlåtelse”, som psalmen rubriceras i den wallinska psalmboken. Först publicerad i "Förslag till Swensk Psalmbok" (1816).

Psalmen utstrålar trosvisshet och trygghet men handlar mer om svåra prövningar - ångerns bittra kval, oro och bekymmer, dödens timme - än om Guds goda gåvor. Var och en av de sex stroferna börjar dock med Paulus ord i fängelset: "Jag vet på vem jag tror" (2 Tim. 1:12), nämligen på honom som just Paulus kallar "Guds outsägligt rika gåva" (2 Kor. 9:15) och som är det största tacksägelseämnet för både Paulus och Wallin. Det finns också en glädje i botten av psalmen, av det slag som Luthers lilla katekes uttrycker så: "där syndernas förlåtelse är, där är också liv och salighet." Sista versen i psalmen anspelar på Jesu ord i Bergspredikan (Matteus 7:21): "Inte kommer var och en in i himmelriket, som säger 'Herre, herre', utan den som gör min himmelske Faders vilja."

Melodin (F-moll, 4/4 eller 2/2, u.t.) förekommer tidigast i "New Ordentlich Gesangbuch" från 1648, men efter J.C.F. Haeffners bearbetning 1819 ändrades melodin och har sedan använts till fler psalmtexter.

Publicerad som
Nr 193 i 1819 års psalmbok under rubriken "Omvändelse" och med underrubriken "Trones seger, förtröstan och wisshet om syndaförlåtelse". 
Nr 24 i Fridstoner 1926 under rubriken "Böne- och lovsånger".
Nr 363 i 1937 års psalmbok under rubriken "Trons prövning under frestelser och lidanden" i lätt bearbetad version.
Nr 557 i Den svenska psalmboken 1986 efter att Britt G. Hallqvist 1983 gjort en lätt bearbetning, under rubriken "Förtröstan, trygghet" och då närmatexten till versionen i 1819 års psalmbok.
Nr 385 i Svensk psalmbok för den evangelisk-lutherska kyrkan i Finland (1986) under rubrken "Tro och trygghet" med något annan text än i Den svenska psalmboken.

Externa länkar 
Hos Svenska Akademien återfinns psalmtexten från 1819 i "Den gamla psalmboken" i PDF

Svenska psalmer
Björn (olika betydelser)

Björn kan syfta på:

 Björnar – en djurfamilj
 Brunbjörn – arten Ursus arctos
 Björn (namn) – ett nordiskt namn med betydelsen björn efter djuret
 Björn (adelssläkt) – en släkt uradel, medeltida frälse
 Björn (naturreservat) – ett naturreservat i Kalix kommun
 Björn (gaykultur) – en subkultur
 Björn (Stridsledningscentral) – Första Flygeskaderns ledningsplats under Kalla kriget
 Trögkrypare (Tardigrada), även kallade Björndjur – en stam av vagt björnliknande småkryp
 Nallebjörn – en typ av kramdjur, en leksaksbjörn i tyg

Se även 
 Björngrav – ett arkeologiskt begrepp för en plats där en björn begravts
 Björnjakt – jakt på björn
 Björnkult – religiös ritual som utförs vid dödandet av en björn
 Björnskinnsmössa – en militär huvudbonad
 Björntjänst – en välmenad tjänst som får förödande, eller i varje fall negativa, följder för mottagaren
 Björntråd – en kraftig niotrådig, dubbeltvinnad bomullstråd
 Björnen – en fransk film från 1988 i regi av 	Jean-Jacques Annaud, originaltitel L'Ours
 Den Svenska Björnstammen – en svensk musikgrupp
Messiers katalog

Messiers katalog är en äldre katalog över diffusa astronomiska objekt på stjärnhimlen sammanställd av Charles Messier och först publicerad 1774. Messiers huvudsakliga ambition var att hitta kometer, och den ursprungliga anledningen till att han gjorde denna katalog var att han behövde en lista över objekt som inte var kometer men lätt kunde misstas för sådana.

Messiers ursprungliga lista innehöll 45 objekt som han numrerade från 1 till 45. I två ytterligare utgåvor (1780 och 1781) utökades listan till totalt 103 objekt. Senare har listan utökats med ytterligare objekt och omfattar idag totalt 110 stycken. Det finns dokument som visar att Messier observerade dessa sju ytterligare objekt, men av någon anledning tog han aldrig med dem i sin katalog.

Hans numrering på objekten (Messiernummer) är fortfarande gångbar, och många galaxer och nebulosor är idag allmänt kända under beteckningen M + deras Messiernummer.

Messierobjekt

Referenser

Noter

Se även 
 NGC - New General Catalogue, en senare, och mer innehållsrik, efterföljare