kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
1060-talet



Händelser 
 1060 - Stenkil efterträder Emund den gamle som kung av Sverige
 28 december 1065 - Westminster Abbey invigs.
 14 oktober 1066 - Slaget vid Hastings
 Den romanska kyrkan Sainte-Trinité i Caen i Normandie i Frankrike börjar byggas.

Födda 
9 februari 1060 - Honorius II, påve.
1065 - Helena, drottning av Sverige.

Avlidna 
1060
Emund den gamle, kung av Sverige.
Astrid Nialsdotter, drottning av Sverige.
Gunhild, drottning av Sverige.
27 juli 1061 - Nicolaus II, påve.
1066
Stenkil, kung av Sverige.
Edvard Bekännaren, kung av England.
Harald Godwinson, kung av England.

Externa länkar
1070-talet



Händelser 
 Klosterkyrkan i Jumiège i Normandie invigs. Se Konstens historia: Frankrike.
 1076 - Slaget vid Manzikert

Födda 
1073 - Magnus Barfot, kung av Norge.

Avlidna 
Halsten, kung av Sverige.
21 april 1073 - Alexander II, påve.

Externa länkar
Poitiers

Poitiers () är en stad i centrala Frankrike vid floden Clain. Den ligger i regionen Nouvelle-Aquitaine och är huvudort i departementet Vienne. Från staden kommer bland andra Michel Foucault, vars far och morfar var läkare där, och drottning Adelheid av Akvitanien. År  hade Poitiers  invånare.

Historia 
Poitiers grundades före det romerska riket av keltiska piktaver och kallades under antiken Pictavium. Vid slaget vid Poitiers 10 oktober 732 slog en frankisk armé under Karl Martell den framryckande arabiska armén, vars ledare stupade. Återerövringen av Spanien kunde sedan ta sin början.

Under det hundraåriga kriget stod ett annat slag vid Poitiers 19 september 1356 där en fransk armé slogs av en engelsk.

Karl VII av Frankrike grundade stadens universitet 1432.

Genom ediktet i Poitiers 17 september 1579 avslutades sjätte hugenottkriget, genom vilket protestanterna erhöll flera friheter.

Poitiers var huvudstad i Poitou, den historiska provins som styrdes av grevarna av Poitiers.

Kyrkor 
 Notre-Dame-la-Grande
 Saint-Hilaire-le-Grand
 Saint-Jean
 Saint-Pierre (katedral)

Befolkningsutveckling 
Antalet invånare i kommunen Poitiers

Kända personer 
 Michel Foucault, filosof och idéhistoriker
 Jean-Pierre Thiollet, essäist och författare
 Brian Joubert, konståkare

Se även 
 Lista över kommuner i departementet Vienne

Källor

Externa länkar 

Orter i Nouvelle-Aquitaine
Kommuner i Vienne
Sigmund Romberg

Sigmund Romberg var en operettkompositör, född 29 juli 1887 i Nagykanizsa i Ungern, död 9 november 1951 i New York.

Biografi 
Romberg reste till Wien för att studera till ingenjör, men tog samtidigt pianolektioner. 1909 reste han till USA och arbetade en kort tid i en pennfabrik. Han fick tidigt anställning som pianist på olika kaféer och snart hade han en egen orkester. Han började också komponera och även om han inte hade någon större framgång med sina tidigare alster blev han uppmärksammad och anställd 1914 av ett par bröder för att komponera sånger till deras shower. Samma år skrev han sin första operett.

Han arrangerade även musik av Franz Schubert för scenen 1921 och gjorde den vägen stor succé. Efter detta följde hans mest välkända operetter:  Studentprinsen (1924), Ökensången (1926) och Nymånen (1928). De är alla skrivna i liknande stil som Franz Lehárs wieneroperetter, och har blivit populära hos publiken. Hans senare verk är mera i den amerikanska musikal-stilen, men har inte blivit lika uppskattade.

Romberg arrangerade flera av sina operetter för filmen och han skrev även annan filmmusik. 1954 blev han själv ämnet för en film med titeln Deep in My Heart och i den spelade José Ferrer rollen som Romberg.

Källor

Sigmund Romberg i Encyclopædia Britannica.

Externa länkar
 

Ungerska kompositörer
Ungerska operettkompositörer
Män
Födda 1887
Avlidna 1951
Personer från Nagykanizsa
Cellbiologi

Cellbiologi eller cytologi är den del av biologin som beskriver hur organismen fungerar på cellnivå och behandlar cellens beståndsdelar (organeller), cellens struktur (cytoskelett) och dess enzymatiska processer, exempelvis metabolismen.

Kroppen består av ett hundratal olika celltyper, alla med en speciell uppgift. När en organism utvecklas, så sker det genom att ett fåtal celler delar på sig och specialiserar sig till mer specifika funktioner beroende på vilken vävnad cellen hör till.  Cellens utseende och belägenhet bestäms av vad den ska ha för funktion. Till exempel är bukspottkörtelns (pankreas) insulinproducerande betaceller helt skilda från hjärnans neuroner, vad gäller utseende, produktion (insulin- respektive neurotransmittorer), placering i kroppen, etc.

Det som styr en cells utseende och funktion är dess genuttryck, det vill säga summan av de gener som är aktiva i en cell för tillfället. Generna kodar för olika proteiner, som kan ha olika funktioner i kroppen:

 Strukturella proteiner bygger upp cellens cytoskelett och organeller.
 Enzymer är en grupp proteiner som kan påverka omsättningen eller nedbrytningen av andra ämnen i cellen.
 Vissa proteiner fungerar som transkriptionsfaktorer, som styr vilka gener som skall uttryckas av cellen.
 Vissa proteiner fungerar som ligand eller signalsubstans för olika receptorer.

I cellbiologisk forskning försöker man ta reda på hur en viss celltyp fungerar, till exempel vilka mekanismer ligger bakom insulinfrisättningen från betacellerna i pankreas.

Se även 
 Autofagi
 Cytologi
 Cytopatologi
 Fysiologi
 Molekylärbiologi

Noter och referenser 

 Alberts, Bray, Johnson, Lewis, Raff, Roberts & Walker; Essential Cell Biology, Garland Publishing, New York (1998).
Yin och yang

Yin (陰 eller 阴) och yang (陽 eller 阳) (eum-yang på koreanska) (av kinesiska yin, skuggsida, yang, solsida) är centrala begrepp inom kinesisk filosofi och som symboliserar ytterligheter. Yin och yang är universums urkrafter. Det är en kosmologisk term av urgammal kinesisk tradition. Med wuxing fick det sin vetenskapliga och praktiska form, som del av de fem faserna (elementen). Yin och Yang symboliserar även tid och rum. 

 Yin, den svarta, är den kvinnliga och passiva urkraften. Den symboliserar jorden och månen, det mörka, det kalla och det fuktiga, men även bergen och skelettet. Tigern anses vara den varelse som allra mest förkroppsligar "yin". 
 Yang, det vita, är den manliga och aktiva urkraften. Den symboliserar himlen och solen, det ljusa, det varma och det torra, men även floderna och blodomloppet. Draken anses vara den varelse som allra mest förkroppsligar "yang".

En variant av yin och yang-symbolen förekommer i den sydkoreanska flaggan.

Yin 
Ursprungligen var förmodligen yin en jordgud som utvecklades till en rent abstrakt princip i balansspelet mellan henne och yang, den manliga principen. Yin beskrivs som den svala, passiva och tunga principen; den står för jorden, månen och mörker. Yin symboliseras ofta med tigern och med jämna tal.

Yin förekommer ofta i ortnamn och betecknar då söder om ett vattendrag eller norr om ett berg. Således betyder Jiangyin "söder om Yangtze-floden", Hanyin "söder om Hanfloden" och Shanyin "norr om berget". Yin för mörka draken

Yang 
När materian lyftes upp över kaos skapades yang som en representant för de lätta och rena elementen. Yang beskrivs som den varma, aktiva och lätta principen; den står för himmelen, solen och ljus. Yang symboliseras ofta med draken och med udda tal.

Yang  förekommer ofta i ortnamn och betecknar då norr om ett vattendrag eller söder om ett berg. Således betyder Luoyang "norr om Luofloden" och Shanyang "söder om berget". Yang för vita draken.

Se även 
 Kinesisk filosofi
 Daoism
 De fem elementen
 I Ching
 Tai Chi
 Makrobiotik
 yin-yang-skolan

Källor

Externa länkar 

Kinesisk filosofi
Daoism
WP:Projekt Kina
Symboler inom religion
Gunila Axén

Gunila Anna Margareta Axén, född af Klintberg den 24 april 1941 i Engelbrekts församling i Stockholm, är en svensk textilformgivare. Hon var professor i textildesign på Konstfack i Stockholm 1995–2004.

Biografi

Axén är dotter till direktör Rolf af Klintberg och hans hustru friherrinnan Carin Knutsdotter Leijonhufvud. Hon är syster till folklivsforskaren Bengt af Klintberg och clownen Manne af Klintberg.

Åren 1966–1974 var Axén modeillustratör på Dagens Nyheter och hon var medlem i 10-gruppen 1970–1996. Hon drev företaget Axén & Co 1984–2000. 

Gunila Axén finns representerad med ett antal klädesplagg på Röhsska museet. och Nationalmuseum i Stockholm

Teater

Kostym

Källor

Externa länkar

Svenska professorer i textildesign
Professorer vid Konstfack
Representerade vid Röhsska museet
Representerade vid Nationalmuseum
Forskare från Stockholm
Födda 1941
Levande personer
Kvinnor
Gunila
Svenska formgivare under 1900-talet
Auvergne

Auvergne (occitanska: Auvèrnhe eller Auvèrnha) är en tidigare administrativ  region i centrala Frankrike, som sedan 2016 är en del av regionen Auvergne-Rhône-Alpes. Regionhuvudstad var Clermont-Ferrand. Under äldre tider var regionen en provins, men var då mycket mindre till ytan än den administrativa regionen. Den är uppkallad efter de galliska arvernerna.

Geografi 
Auvergne, som har en yta på 26 013 km², upptar en del av Massif Central. Regionen gränsar i öster mot Rhône-Alpes, i söder mot Languedoc-Roussillon och Midi-Pyrénées, i norr mot Centre-Val de Loire och Bourgogne samt i väster Limousin. Den består av departementen Puy-de-Dôme, Cantal, Haute-Loire och Allier. Loire flyter genom regionen.

Regionen är ett urgammalt gnejs- och granitland, som från oligocentiden till början av kvartärtiden var skådeplats för en livlig vulkanisk verksamhet. Väldiga lavaströmmar täcker därför stora områden, och en rad vulkantoppar (puys) finns ännu kvar. 

Längst i norr ligger Mont Dôme, en dubbel rad av omkring 40 kratrar och flera kraterlösa käglor (högst Puy de Dôme, 1 465 m), sydligare Mont Dore, en väldig vulkanruin (i Puy de Saucy 1 886 m). Ännu sydligare ligger Cantal, en eruptiv stock av 70 km i diameter, fårad av dalar (i Plomb du Cantal 1 858 m, 500 m över den kristallinska platåytan). På östra gränsen går Monts de Forez, skilda genom Alliers dal från den övriga platån.

Historia 

Under forntiden beboddes Auvergne av den galliska folkstammen arvernerna, berömda för sitt motstånd under Vercingetorix mot Julius Cæsar. Nere i Allierdalen ligger deras centralpunkt, Nemossos, romarnas Augustonemetum, nuvarande Clermont. 

På Karl den stores tid ett grevskap, kom Auvergne sedan för kort tid under hertigarna av Akvitanien och sedan under grevarna av Toulouse samt hemföll 1225 till franska kronan.

Ekonomi 

Auvergne är en av de glesast befolkade regionerna av Frankrike. Regionen har en stor jordbrukssektor och turismindustrin har en växande betydelse. Inom jordbruket finns en omfattande kött- och mejeriproduktion och flera välkända ostar kommer från regionen som till exempel Bleu d'Auvergne, Cantal, Fourme d'Ambert och Saint-Nectaire. I Auvergne finns många nationella och internationella företag som Michelin, Limagrain (utsäde), Centre France-La Montagne koncernen (regional nyhetspress), Volvic mineralvatten (Danonekoncernen) och åtskilliga mindre företag kring universiteten och högskolorna. De flesta av dessa företag exporterar över 75% av sin produktion.  Auvergne är en industrialiserad region där 22% av befolkningen arbetar inom industrin jämfört med det nationella genomsnittet på 18%. 

.

Referenser 

 
 Bonniers lexikon, band 2, red. L. Ahlgren, Stockholm 1995

Auvergne
Frankrikes tidigare regioner
Capetinger

Den capetingiska dynastin, Huset Capet, capetingerna, avlöste den karolingiska dynastin på den franska tronen. De styrde Frankrike 987–1328.

Huset Capet härstammar från Robert den starke (död 868) som var greve över Anjou och Blois. Hans sonsons son var Hugo Capet som blev vald till fransk kung 987.

Efter 1328 härstammade Frankrikes kungar från de capetingiska sidogrenarna Valois och Bourbon fram till 1848, med avbrott för franska revolutionen. Idag regerar capetingerna i Spanien och Luxemburg. Husets överhuvud är prins Luis Alfonso de Borbón (född 1974), sonsons son till kung Alfonso XIII av Spanien.

Capetingiska kungar 
 987–996 Hugo Capet
 996–1031 Robert den fromme
 1031–1060 Henrik I
 1060–1108 Filip den kärleksfulle
 1108–1137 Ludvig den tjocke
 1137–1180 Ludvig den unge
 1180–1223 Filip II August
 1223–1226 Ludvig lejonet
 1226–1270 Ludvig den helige
 1270–1285 Filip den djärve
 1285–1314 Filip den sköne
 1314–1316 Ludvig den trätgirige
 1316–1316 Johan den postume
 1316–1322 Filip den långe
 1322–1328 Karl den sköne

År 1328 blev äldsta linjen av capetingerna utan manliga arvtagare. Frankrike följde den saliska lagen som förbjöd kvinnlig tronföljd och adeln valde därför till ny kung Filip av Valois från en yngre gren.

Se även 
 Lista över Frankrikes regenter

Referenser 

Huset Capet
Jean-Claude Duvalier

Jean-Claude Duvalier, även känd som "Bébé Doc" eller "Baby Doc", född 3 juli 1951 i Port-au-Prince, död 4 oktober 2014 i Port-au-Prince, var en haitisk politiker som var landets president och diktator 1971–1986.

Biografi 
Duvaliers far François Duvalier – Papa Doc – utsågs med militärens stöd till Haitis president 1957 och utropade sig till president på livstid efter en manipulerad folkomröstning 1964. Vid den diabetessjuke faderns död 1971 utropades Jean-Claude, officiellt 19 år gammal, till ny livstidspresident, något som formellt godkändes av Haitis folk i en folkomröstning. Liksom Papa Doc blev Baby Doc beryktad för sitt genomkorrumperade styre och övergrepp mot befolkningen. Terrorn och de mest totalitära dragen i familjediktaturen lindrades dock något, inte minst på grund av Jean-Claudes relativa ointresse för politik och personkult, med följd att hans äldre och mer erfarna rådgivare fick avsevärda maktbefogenheter. Det ledde även till förbättrade relationer med USA och återupprättat ekonomiskt stöd från Nixonadministrationen 1971.

Fortsatt kränkande av mänskliga rättigheter, inklusive politiska mord och tortyr utförda av milisen Tonton Macoute, undergrävde ändå hans ställning, inte minst då Haiti förblev Amerikas fattigaste land. Duvaliers storslagna statsbröllop 1980 som kostade den fattiga staten ungefär tre miljoner dollar bidrog till att undergräva regimens ställning. Under 1980-talet hade familjen Duvaliers ställning blivit på gränsen till ohållbar, och efter ännu en manipulerad folkomröstning 1985, syftad till att introducera ökade rättigheter till oppositionen under förutsättningen att Duvaliers ställning bekräftades tvingades diktatorn fly landet den 7 februari 1986. Han flydde då till Frankrike, där han i ett kvartssekel levde i exil.

Efter att Jean-Bertrand Aristide tvingats bort från makten i februari 2004 förklarade Duvalier sin avsikt att återvända till Haiti, vilket bemöttes med förnyade krav från människorättsorganisationer att han skulle ställas inför rätta.

Den 17 januari 2011 återvände Duvalier till Haiti efter nästan 25 år i exil, och greps följande dag på ett hotell av haitisk polis, anklagad för stöld ur statskassan.

Referenser

Haitis statschefer
Personer i Haiti under 1900-talet
Personer i Haiti under 2000-talet
Personer från Port-au-Prince
Födda 1951
Avlidna 2014
Män
Jeff Beck

Geoffrey (Jeff) Arnold Beck, född 24 juni 1944 i Wallington, Sutton, södra London, död 10 januari 2023 nära Wadhurst, East Sussex, var en brittisk gitarrist.

Beck växte upp med mycket sydstatsjazz, blues och 50-talets rock'n'roll-musik. Han var starkt inspirerad och formad av dessa stilar. Han sade själv att om han inte bryter mot alla möjliga regler som finns i en låt så har han misslyckats.

På 1960-talet var Beck medlem i The Yardbirds tillsammans med bland andra Jimmy Page (som senare bildade gruppen Led Zeppelin) och ersatte Eric Clapton (sedermera medlem i John Mayall's Bluesbreakers, Cream och Derek and the Dominos). År 1967 bildade han The Jeff Beck Group tillsammans med bland andra Rod Stewart och Ron Wood. "Hi Ho Silver Lining", "Becks Bolero" och "Love is Blue" är några av Becks hitsinglar under slutet av 1960-talet. 1969 medverkade han också på Donovans hitsingel "Barabajagal".

Han bildade på 1970-talet den kortvariga gruppen Beck, Bogert & Appice som spelade in ett album. Han släppte sedan ett antal fusioninriktade album bland annat Blow by Blow 1975 och Wired 1976 som blev framgångsrika i USA, There and Back (1980)

År 1985 medverkade han på Rod Stewarts hitcover på The Impressions "People Get Ready".
 
Trots att Beck inte var speciellt känd hos allmänheten (mycket beroende på att han valt att inte sjunga som till exempel Eric Clapton, men även på att han rör sig så fritt mellan olika genrer), så lär han vara en av världens mest respekterade gitarrister av just gitarrister. 

Han var rankad som nummer 5 på top 100-listan enligt Rolling Stone's "List of the 100 Greatest Guitarists of All Time".

År 2009 invaldes Beck i Rock and Roll Hall of Fame.

Beck, en åttafaldig Grammy-vinnare, fick två platser i Rock & Roll Hall of Fame, 1992 med Yardbirds och som soloartist 2009.

Jeff Beck avled den 10 januari 2023 i akut bakteriell meningit på ett sjukhus nära hemmet i Wadhurst i East Sussex i södra England.

Diskografi (urval) 

 Med The Yardbirds
 For Your Love (1965)
 Having a Rave Up (1965)
 Roger the Engineer (1966)

 Med The Jeff Beck Goup
 Truth (1968)
 Beck-Ola (1969)
 Rough and Ready (1971)
 Jeff Beck Group (1972)

 Med Beck, Bogert & Appice
 Beck, Bogert & Appice (1973)

 Soloalbum
 Blow by Blow (1975)
 Wired (1976)
 Jeff Beck with the Jan Hammer Group Live (1977)
 There and Back (1980)
 Flash (1985)
 Jeff Beck's Guitar Shop (1989)
 Frankie's House (1992)
 Crazy Legs (1993)
 Who Else! (1999) med låten Angel (Footsteps)
 You Had It Coming (2001)
 Blue Wind (2001)
 Jeff (2003)
 Emotion & Commotion (2010)

Referenser

Externa länkar 

 
 Rock 'n' Roll Hall of Fame: Jeff Beck FuseTV
 

Brittiska rockgitarrister
Grammy Award-vinnare
Rock and Roll Hall of Fame
Brittiska gitarrister under 1900-talet
Musiker från London
Födda 1944
Avlidna 2023
Män
Litteraturåret 1944



Priser och utmärkelser
Nobelpriset – Johannes Vilhelm Jensen, Danmark
Bellmanpriset – Vilhelm Ekelund
De Nios Stora Pris – Moa Martinson
Svenska Akademiens stora pris – Arvid Mörne
Svenska Dagbladets litteraturpris – Harry Martinson, Lars Ahlin, Elly Jannes, Ole Torvalds

Nya böcker

A – G
Bakom svenskvallen, memoarer av Moa Martinson
Britt-Mari lättar sitt hjärta av Astrid Lindgren (debutbok)
Den gången (Petreussviten) av Gustaf Hellström
Den ljusa mön av Halldór Laxness
Dikter mellan djur och gud av Artur Lundkvist
Dvärgen av Pär Lagerkvist
Fiktioner av Jorge Luis Borges
Gryningsfolket av Jan Fridegård

H – N
I som här inträden av Astrid Väring
Inga ögon väntar mig av Lars Ahlin
Klockan K av Agatha Christie
Kvarnbudet av Jan Fridegård
Med rallarkärra mot dikten av Gustav Hedenvind-Eriksson

O – U
Orgelpunkt av Anna Greta Wide
Riket av Bo Bergman
Sju liv av Eyvind Johnson
Soldat med brutet gevär av Vilhelm Moberg
Skörden som mognar av Gustav Hedenvind-Eriksson
Som handelsresande i Latinamerika av Gunnar Cederschiöld
Tidens narr av Aldous Huxley

V – Ö

Födda
8 januari – Terry Brooks, amerikansk fantasyförfattare.
15 januari – Jan Mårtenson, svensk författare och journalist.
17 januari – Jan Guillou, svensk författare och journalist.
26 februari – Ingela Strandberg, svensk författare, dramatiker, översättare, journalist och musiker.
7 mars – Jürgen Theobaldy, tysk poet och romanförfattare.
10 mars – Jesper Svenbro, svensk poet och klassisk filolog.
18 mars – Magnus Lind, svensk författare, manusförfattare, journalist, kompositör och sångtextförfattare.
6 april – Viveca Lärn, svensk författare och journalist.
9 maj – Lars Norén, svensk poet och dramatiker.
22 maj – John Flanagan, australisk fantasyförfattare.
31 juli – Anthony Swerling, svensk dramatiker, översättare, språkforskare, konstnär och strindbergforskare 
6 april – Viveca Lärn, svensk författare och journalist.
9 juni – Karin Brunk Holmqvist, svensk författare.
12 juni – Jujja Wieslander, svensk barnboksförfattare.
14 juni – Reidar Jönsson, svensk författare, regissör och dramatiker.
26 juni – Bengt Pohjanen, svensk (tornedalsk) författare, översättare och litteraturvetare.
12 juli – Ulf Stark, svensk författare.
4 augusti – Björn Hellberg, svensk författare.
19 augusti
Bodil Malmsten, svensk författare.
Frédéric Vitoux, fransk författare.
11 oktober – Karin Johannisson, idé- och lärdomshistoriker och författare.
16 oktober – Bunny Ragnerstam, svensk författare och journalist.
31 oktober – Kinky Friedman, amerikansk deckarförfattare och countrysångare.
14 november – Inger Frimansson, svensk författare.
18 november – Suzanne Brøgger, dansk författare och manusförfattare.
2 december – Botho Strauss, tysk författare.
17 december – Jack L. Chalker, amerikansk science fiction-författare.

Avlidna
31 juli – Antoine de Saint-Exupéry, 44, fransk författare.
1 september – Liviu Rebreanu, 58, rumänsk romanförfattare och dramatiker
23 oktober – Olof Thunman, 65, svensk konstnär och skald.
30 december – Romain Rolland, 78, fransk författare, nobelpristagare 1915.

Referenser

Fotnoter

Externa länkar
Indologi

Indologi, en för språkvetenskap och kulturvetenskap tvärvetenskaplig forskningsriktning, i allmänhet med betydelsen av forskning i Sydasiens språk och kulturer, med särskild tonvikt på Indien. 

Vid många universitet är studierna i indologi uppdelade i två delar: Forn- och medelindisk inriktning samt nyindisk inriktning. Traditionellt har studier i sanskrit utgjort en viktig del av det indologiska forskningsfältet.

Se även
Lista över indologer
Orientalism

Tvärvetenskap
Vetenskap i Indien
Vetenskap om länder
Filologi
Deutscher Jugendliteraturpreis

Deutscher Jugendliteraturpreis (tyska för: "Tyska ungdomslitteraturpriset") instiftades 1956 av det som i dag är Ungdoms- Familje- och hälsodepartementet, Bundesministerium für Jugend, Familie, und Gesundheit, i Tyskland (då Västtyskland). Sedan 1967 är priset uppdelat i fyra kategorier; barnbok, ungdomsbok, bilderbok och faktabok. Priset utdelas såväl till författare som illustratörer.

Pristagare (ej komplett) 

1956 – Barnbok: Louise Fato för Der glückliche Löwe Ungdomsbok: Kurt Lütgen för Kein Winter für Wölfe Specialpris för bästa sagobok till Alberta Rommel för Der goldene Schleier och Helga Strätling-Tölle för ... ganz einfack Doko  Astrid Lindgren: Mio, min Mio
1957 - Barnbok: Meindert DeJong för Das Rad auf der Schule Ungdomsbok: Nicholas Kalashnikoff för Fass zu, Toyon!
1958 - Barnbok: Heinrich Maria Denneborg för Jan und das Wildpferd Ungdomsbok: Herbert Kaufmann för Roter Mond und Heisse Zeit Specialpris för bästa bilderbok: Marlene Reidel för Kasimirs Weltreise
1959 – Barnbok: Hans Peterson för Magnus och ekorrungen (Matthias und das Eichhörnchen) Specialpris för bästa faktabok för barn under 14 år: An Rutgers van der Loeff-Basenau för Pioniere und ihre Enkel samt Leo Schneider och Maurice U Ames för So fliegt du heute und morgen (översatt från engelska)
1965 – Runer Jonsson: Vicke Viking (barnbok) 
1980 – Grethe Fagerström/Gunilla Hansson: Per, Ida och Minimum (faktabok) 
1984 – Christina Björk/Lena Anderson: Linneas årsbok (faktabok) 
1987 – Inger Edelfeldt: Breven till nattens drottning (ungdomsbok, i Sverige utg. som vuxenbok) 
1988 – Christina Björk/Lena Anderson: Linnea i målarens trädgård (faktabok) 
1990 – Peter Pohl: Janne, min vän (ungdomsbok) 
1992 – Anna-Clara & Thomas Tidholm: Resan till Ugri-la-Brek (bilderbok) och Pelle Eckerman / Sven Nordqvist: Magiska linser och hemliga skåp (faktabok) 
1993 – Henning Mankell: Hunden som sprang mot en stjärna (barnbok) 
1994 – Ulf Stark/Anna Höglund: Kan du vissla Johanna? (barnbok) 
1995 – Peter Pohl/Kinna Gieth: Jag saknar dig, jag saknar dig!(ungdomsbok) 
1996 – Mats Wahl: Vinterviken (ungdomsbok) och Anna Höglund: Resor jag aldrig gjort av Syborg Stenstump (bilderbok) 
1997 – Per Nilsson: Hjärtans fröjd (ungdomsbok) 
1999 – Annika Thor: En ö i havet (barnbok)
2012 – Pija Lindenbaum: Siv sover vilse (bilderbok)
2017 – Jakob Wegelius: Mördarens Apa (Barnbok)

Externa länkar 
 The Deutscher Jugendliteraturpreis website (tyska)
 The Deutscher Jugendliteraturpreis website (engelska, basfakta)
 AKJ (tyska)

Tyska litteraturpriser
Priser och utmärkelser instiftade 1956
Ungdomslitteratur