kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Lysmaskar

Lysmaskar (Lampyridae) är en familj av skalbaggar med 5-ledade tarser. Hit hör medelstora och små skalbaggar med ganska tillplattad kroppsform, med huvudet dolt under halsskölden och med korta antenner och ben. Hos vissa arter kan båda könen flyga. Hos andra kan bara hannen flyga. Hos ytterligare andra saknar båda könen vingar.

Vad som framför allt utmärker gruppen är dess lysförmåga (bioluminiscens), vilken är i olika grad utbildad hos de båda könen och alltid har sitt säte i bakkroppens sista leder. Av några hundra hithörande arter från skilda världsdelar förekommer ett tjugotal i Europa, varav två i Sverige.

Ljuset skapas när luciferin oxiderar. Dessutom finns saltkristaller som förbättrar lysförmågan. Lyssignalens rytm är specifisk för varje art.

De svenska arterna är stor lysmask (Lampyris noctiluca) och liten lysmask (Phosphaenus hemipterus). Stor lysmask är ca 12 mm lång och ganska vanlig i södra Sverige men förekommer även norrut mot Medelpad. Den  mindre arten, liten lysmask, som är 6-8 mm lång förekommer sällsynt från Skåne till Uppland. Hos båda arterna är honorna vinglösa. Hanen hos den mindre arten har endast rudimentära täckvingar medan den större artens hane har ordentliga vingar och kan flyga.

Lysmaskar förtär i huvudsak sniglar. Finns det gott om sniglar, är chansen stor att även lysmasken är talrik.

Se även 
 Eldfluga

Referenser

Externa länkar 

Skalbaggar
Bioluminiscens
Ugglan
Lista över E-nummer

Detta är en lista över E-nummer och namnet på tillsatsen.

Livsmedelsfärgämnen

Konserveringsmedel

Antioxidationsmedel och surhetsreglerande medel

Förtjocknings-, stabiliserings- och emulgeringsmedel

Antioxidationsmedel och klumpförebyggande medel

Smakförstärkare

Antibiotika 

Antibiotika har E-nummer 700-799.

Övriga tillsatser

Oklassificerade

Referenser

Noter

Källor
Livsmedelsverket: E-nummernyckeln

 
 
E-nummer
E-nummer

E-nummer är ett specifikt ID-nummer som används för beteckning av livsmedelstillsatser som godkänts för användning i Europa. En utvidgning av systemet med E-nummer har utarbetats av FN-organen FAO och WHO för att ge beteckningar åt samtliga ämnen som används som livsmedelstillsatser, oberoende av huruvida dessa är godkända i Europa eller inte. Ett liknande system finns i till exempel Australien och Nya Zeeland, där man har en standard som inte helt överensstämmer med den europeiska. Se vidare Codex Alimentarius.

Beskrivning
Tillsatserna kan vara av typerna konserveringsmedel, klumpförebyggande medel,  livsmedelsfärgämnen, antioxidationsmedel, sötningsmedel, ytbehandlingsmedel, smakförstärkare, surhetsreglerande medel, emulgeringsmedel, förpackningsgaser med mera.

Tillsatser som ursprungligen var tillåtna i Sverige, men ej i övriga Europa, hade prefixet ES.

ES11, patentgrönt, förbjudet 1996-07-01 
ES12, järnglukonat blev senare EU-godkänt med nummer E579
ES13, järnlaktat blev senare EU-godkänt med nummer E585
ES21, nisin blev senare godkänt med nummer E234
ES22, borsyra blev senare EU-godkänt med nummer E284

Ifrågasatta tillsatsämnen
Efter larm om fara med fosfor i maten har EFSA tillsatt en utredning om eventuell farlighet av fosforhaltiga E-nummerämnen.

Fosfor är i och för sig nödvändigt i kroppen, bl a för benstommen. Det överskott, som kroppen inte behöver utsöndras genom njurarna och avgår genom urinen. Oron rör fosforbetingad risk för njurskador, varvid för andra organ skadlig mängd fosfor skulle kunna stanna i kroppen. 

Följande tillsatsämnen är föremål för undersökning:

Se även
Lista över E-nummer

Referenser

Externa länkar
EU-upplysningen om livsmedel
Livsmedelsverket om livsmedelstillsatser
Tillsatsappen Konsumentföreningen Stockholm Vad består tillsatsen av och varför är den i maten? Tillsatsappen ger dig svaret på E-numrets funktion och om den bör undvikas.

Harmonisering inom Europeiska unionen
Livsmedelstillsatser
E21

E21 eller Europaväg 21 är en europaväg som börjar i Metz i Frankrike och slutar i Genève  i Schweiz. Längden är 540 kilometer.

Sträckning
Metz - Nancy - Dijon - Mâcon - (gräns Frankrike-Schweiz) - Genève

Standard
Vägen är motorväg hela sträckan. Den följer bland annat de franska motorvägarna A31, A6 och A40.

Anslutningar till andra europavägar

Källor

Europavägar
Domkyrkotunna

Domkyrkotunna kallades den skatt som stiften betalade in natura (varor, förnödenheter o.s.v) till domkyrkorna. I de flesta fall rörde det sig om en tunna spannmål från varje tiondebod. Senare kom den att omsättas i pengar och ingå till statsverket, som genom landränterierna lämnade domkyrkorna kontant ersättning (kunglig förordning 23 juli 1869; kunglig kungörelse 5 oktober 1871).

Spannmålen skulle tas emot av domkyrkosysslomannen, som skulle låta försälja den på lämplig tid till domkyrkans bästa. Domkyrkotunnan blev ersättning för de inkomster av gods och tionde, som domkyrkorna gick miste om genom Gustav Vasas reduktion. Den behövde inte betalas till Lunds domkyrka, vars gods och tionde den danska reformationen lämnat orörda. Eftersom Härnösands stift fortsatte att betala in denna avgift till Uppsala domkyrka, kom Härnösands domkyrka att sakna den, varemot denna i likhet med sockenkyrkor uppbar byggnadssäd (en förhöjning däri beviljades densamma av riksdagen 1856-1858).

Skara domkyrka åtnjöt inte domkyrkotunna från alla delar av stiftet. Anledningen därtill är följande: Då hertig Karl under de liturgiska stridigheterna drog Dal, Värmland, Vadsbo och Valla härad, undan den liturgiske biskopen i Skara och tillsatte en superintendent över dem i Mariestad, blev denna stads kyrka då domkyrka med rätt till tunnorna.

Trots att superintendentens säte 1647 flyttades till Karlstad, och Valla och Vadsbo härad 1658 återförenades med Skara stift, behöll Mariestads kyrka ändå domkyrkotunnan från dessa härad, och figurerade i kronoräkenskaperna som domkyrka. Också Mo härad i Småland, som tillhörde Skara stift, erlade domkyrkotunnan till annan domkyrka, nämligen Göteborgs, som däremot inte åtnjöt sådan från Halland och Bohuslän, fastän domkyrkotunnan inte utdrogs ifrån de forna dansk-norska provinserna.

Källor

Historiska svenska skatter
Svenska kyrkans historia
Hembygdspartiet

Hembygdspartiet (HbP), senare Konservativa partiet, var ett svenskt politiskt parti grundat i april 1995 som en utbrytning ur Sverigedemokraterna. Grundare var Leif Zeilon, som brutit med Sverigedemokraterna i samband med att Mikael Jansson valdes till partiledare, och Leif Larsson som tidigare varit ledare för Nordiska rikspartiets "riksaktionsgrupp" och Föreningen Sveriges Framtid. Även veteranen Sven Davidson anslöt sig till det nya partiet, och till ordförande valdes Tommy Rydén. 

År 1997 ändrades namnet till Konservativa partiet, eftersom det redan fanns ett parti som hette Hembygdspartiet. 1998 uppmärksammades partiet då man inlett ett valsamarbete med Ny demokrati under ledning av John Bouvin, vilket bidrog till att Bouvin avsattes från posten som partiledare. Konservativa partiet, som hade mellan 200 och 300 medlemmar, fick 163 röster (0,36 %) i kommunvalet i Huddinge kommun 1998 och avregistrerades året därpå.

Ideologi
Trots att bägge grundarna hade ett förflutet inom nazistiska organisationer förnekade man att Konservativa partiet hade sådana kopplingar. Leif Larsson benämnde partiet som "patriotiskt", men det klassades som nazistiskt av Expo. Partiet önskade skapa en bild av sig själva vilken var skild ifrån nazistiska influenser och ansåg sig likna partiet Tyska folkunionen. Sakfrågor som drevs var totalstopp för flyktingar från andra världsdelar och aktiv återflyttning för dem som redan kommit till Sverige.

Partiets symbol var en så kallad hagalruna och dess budskap sammanfattades på klistermärken och affischer med paroller såsom Stoppa invandringen-Bevara Sverige Svenskt, Rasblandning? Nej tack! och Inga moskéer i Sverige!. Partiet hade även en tidning vid namn Grindvakten.

Källor

Politiska partier bildade 1995
Politiska partier upplösta 1999
Nationalistiska partier i Sverige
Högerextrema partier
Högerextremism i Sverige
Dari

Denna artikel handlar om språket Dari. För mattan, se Dari (textil).

Dari (دری, uttal: [dæˈɾi]), även fārsi-ye dari (فارسی دری), är namnet på den högspråksvariant av persiska som talas i Afghanistan och Pakistan. Dari tillhör den iranska grenen av den indoeuropeiska språkfamiljen.

Fram till år 1964 användes namnet fārsi i såväl Iran och Tadzjikistan som Afghanistan. Dari skiljer sig väldigt lite från den iranska standardpersiskan, men har i viss mån bevarat ett mer arkaiskt uttal i form av de långa vokalerna e och o. Den iranska standardpersiskan har lånat många ord från franska medan dari lånat dessa motsvarigheter från engelska. Dari har även färre arabiska lånord än standardpersiskan, särskilt namn på frukter och grönsaker. Här nedan följer några exempel.

Termen dari ("hörande till hovet") syftar historiskt även på den äldsta varianten av nypersiskan som talades från 900- till 1100-talet i hela det persiskspråkiga området. 1964 bytte Afghanistans regering namn på landets nationella språk från fārsi till dari för att markera en nationell identitet skild från Iran. Dari är officiellt skriftspråk i Afghanistan tillsammans med pashto och talas av drygt hälften av invånarna. 

Befolkningsgrupperna tadzjiker, hazarer och aimaker talar dari i Afghanistan, och språket dominerar i flera av de större städerna såsom Kabul, Mazar-e Sharif och Herat. Dessa befolkningsgrupper benämns även som fārsizabân ("persisktalande") i Afghanistan.

Större delen av Afghanistans befolkning har dari som modersmål (ca 60%). Anledningen till hela befolkningen i Afghanistan kan förstå och tala dari beror på att persiska historiskt varit lingua franca inom kultur och lärdom för olika folkgrupper.

Fonologi

Konsonanter 

Källa:

Vokaler 

Vokaler [e] och [o] kan också realiseras som långa. 

Källa:

Referenser

Externa länkar 
 Gilbert Lazard, "Dari", Encyclopaedia Iranica
 Dari i Sverige
 Dari språk material (böcker, CD, PC-inlärningsprogram) i Sverige
 Persiska språket
Språk i Afghanistan
Iranska språk
Vasan

Vasan kan syfta på:

 Vasan – en privatteater i Stockholm, se Vasateatern
 Kortvasan – en längdskidåkningstävling
 Tjejvasan – en längdskidåkningstävling från Oxberg till Mora
 Ungdomsvasan – en längdskidåkningstävling
 Halvvasan – ett längdskidlopp
 Skejtvasan – en längdskidåkningstävling
 Stafettvasan – en längdskidåkningstävling
Glaset i örat

Glaset i örat är en revy av Hans Alfredson och Tage Danielsson. Den spelades på Berns i Stockholm 1973 och på turné våren 1974. 

I revyn ingick sångerna "Studsviksvalsen", "Vad har du i fickan Jan?", "Änglar finns" och "As Time Goes By", liksom ulandsbiståndssketchen "Bolla bolla". Monica Zetterlund gjorde även en svensk "What a Little Moonlight Can Do" i form av "O vad en liten gumma kan gno". Under hela första akten står ensemblen i en lång kö på scenen tills Martin Ljung och Lena Nyman brister ut i sångnumret "Alltid blir jag så förbannad".

Medverkande 

 Hans Alfredson
 Jan Allan
 Andrea Anderson
 Tage Danielsson
 Gösta Ekman
 Henry Gustavsson
 Anders Häggström
 Margareta Kempe
 Martin Ljung
 Kerstin Ljunglöf
 Kristina Lundborg
 Stefano Mariano
 Marcos Megoya
 Lena Nyman
 Marga Pettersson
 Weine Renliden
 Ingela Sjöström
 Gunnar Svensson
 Håkan Thanger
 Abed Wazir
 Lisbeth Zachrisson
 Monica Zetterlund
 Sture Åkerberg
Ingmar Nordström
Sven Schill
Sten-Åke Lindberg
Bo Jansson
Bert Månson
Gunnar Sandevärn

Referenser

Externa länkar
 Glaset i örat på SVT Play

Svenska revyer
AB Svenska Ord
Kristi himmelsfärdsdag

Kristi himmelsfärdsdag (latin: Dies sanctus ascensionis Domini), förr även Helgetorsdag,  är en  helgdag inom kristendomen. Det är dagen då Jesus efter uppståndelsen enligt Nya Testamentet lämnade jorden, och fördes upp till himlen inför elva av apostlarna och har firats sedan 300-talet. Dagen infaller 39 dagar (på den 40:e dagen) efter påskdagen. Liksom påsk och pingst bygger dessa båda helger på måncyklerna och infaller därför vid olika datum olika år. Någon egentlig årsdag av Kristi himmelsfärd kan man alltså inte tala om. Den liturgiska färgen är vit på den här dagen.

Firande 
 
Kristi himmelsfärdsdag har firats sedan mitten av 300-talet, eventuellt sedan 375. Då firades redan en högtid vid den tiden på året. Högtiden har kallats betessläppningen, eftersom det var då man lät boskapen gå ut på bete. I vardagligt tal benämns dagen ibland Kristi flygare.

Sverige 
Helgdagen, en röd dag, infaller alltid på en torsdag, vilket gör den följande fredagen till en klämdag som möjliggör för många att få en långhelg med ledighet. Sedan 1924 eller 1925 firas dagen också som folknykterhetens dag.

Den ansågs tidigare vara den första sommardagen i stora delar av Sverige och kallades därför bland annat "barärmdagen", eftersom kvinnorna började gå med bara armar, och "första metardagen" då sommarfisket inleddes. Gökottor, med eller utan kyrklig koppling, firas ofta denna dag.

När Sveriges nationaldag, den 6 juni, 2005 blev helgdag, uppstod möjligheten att få en extra lång ledighet på fem dagar (inklusive klämdagen) om Kristi himmelsfärdsdag infaller den 2 juni. Detta skedde år 2011.

I Sverige infaller Kristi himmelsfärdsdag tidigast den 30 april och senast den 3 juni, vilket gör att den ibland infaller på Valborgsmässoafton eller första maj. Senaste gången den inföll på Valborgsmässoafton var 1818.

Svenska kyrkan

Texter
Torsdagens tema enligt 2003 års evangeliebok är Herre över allting. De bibeltexter som används för att belysa dagens tema är:

Dagens infallande 1951–2040 (västlig tradition) 
Kristi himmelsfärdsdag infaller för de västliga kyrkorna 39 dygn efter påskdagen enligt Carl Friedrich Gauss påskformel:

Se även 
 Gökotta
 Påsk
 Påskdagen
 Pingstdagen
 Kyrkoåret
 Folknykterhetens dag
 Kristi förklaring och Kristi förklarings dag

Källor

Externa länkar 

Datum för Kristi himmelsfärdsdag sedan 1583

Allmänna helgdagar i Sverige
April
Juni
Maj
Kristna högtider
Kyrkoåret
Torsdag
Förpliktade helgdagar
Sophie von Chotek

Sophie von Chotek (Sophie Chotek von Chotkova und Wognin), född 1 mars 1868 i Stuttgart, död 28 juni 1914 i Sarajevo, ingick den 1 juli 1900 morganatiskt äktenskap med den österrikisk-ungerska tronföljaren Franz Ferdinand.

Biografi 
Sophie var dotter till greve Bohuslaw Chotek von Chotkova und Wognin och hans maka grevinnan Wilhelmine Kinsky von Wchinitz und Tettau. Innan bröllopet med Franz Ferdinand var Sophie hovdam hos ärkehertiginnan Isabella, hustru till ärkehertig Fredrik av Österrike, hertig av Teschen. Deras förälskelse ledde till stor skandal; han tillhörde den förnäma Habsburgdynastin, hon en adlig böhmisk släkt. 

Till sist gick emellertid kejsar Frans Josef med på ett äktenskap mellan de bägge, men på villkor att Franz Ferdinand avsade sig alla framtida anspråk på kronan för sin hustrus och sina framtida barns del. Sophie förärades titeln hertiginna av Hohenberg.

År 1913 var Sophie och hennes make, tronföljaren Franz Ferdinand på semester i Sverige. 

Sophie och Franz Ferdinand mördades i Sarajevo av Gavrilo Princip den 28 juni 1914, en händelse som blev startskottet till första världskriget.

Barn 
 Sophie, prinsessa av Hohenberg (1901–1990), gift med greve Friedrich von Nostitz-Rieneck (1891–1973)
 Maximilian, hertig av Hohenberg (1902–1962), gift med grevinnan Elisabeth von Waldburg zu Wolfegg und Waldsee (1904–1993)
 Ernst, hertig av Hohenberg (1904–1954), gift med Marie-Therese Wood (1910–1985)
 Dödfödd son (1908)

Referenser 
 Gräfin Sophie von Chotek, Herzogin von Hohenberg

Morganatiska gemåler
Österrikes kungligheter
Kungligheter som blivit mördade
Födda 1868
Avlidna 1914
Kvinnor
Österrikiska hovdamer
Personer i Österrike under 1800-talet
Personer från Stuttgart
Färgämne

Ett färgämne är ett ämne som används för att ge färg åt ett föremål eller material. I strikt betydelse skiljer man mellan lösliga färgämnen (engelska dyes) och olösliga pigment men ofta används orden synonymt.  

Vid färgning av papper och textilier, vid betsning med mera används i allmänhet organiska färgämnen, till exempel växtfärger eller syntetiska färger, som är lösliga i vatten, sprit eller liknande. Direktfärgämnen kan färga in materialet direkt, medan det för andra färgämnen krävs att materialet förbereds genom betning.  

Pigment kan på motsvarande sätt tillverkas genom att ett pulver färgas in, med eller utan betning. Sådana pigment kallas  traditionellt färglacker (inte att förväxla med lackfärger). 

Det första syntetiska färgämnet, mauvein, framställdes av William Henry Perkin 1856. Detta ledde snabbt till att syntetiska färgämnen ersatte naturfärgämnen i bland annat textilindustrin.

Det finns även ett antal ämnen som används som färgämne i livsmedel, livsmedelsfärgämnen. Dessa ämnen brukar anges som ett E-nummer i innehållsdeklarationen. Många av dessa ämnen är av naturligt ursprung och återfinns i naturligt tillstånd i form av vitaminer, som till exempel riboflavin.

Se även 
 Direktfärgämne
 Dispersionsfärgämne
 Växtfärgning
 Livsmedelsfärgämnen
 Pigment

Referenser

Externa länkar
Tommarp

Tommarp kan avse:

Tommarps kungsgård – en herrgård i Kvidinge socken
Tommarps kommun – en tidigare kommun i Skåne
Västra Tommarp – ett samhälle i Trelleborgs kommun
Östra Tommarp – ett samhälle i Simrishamns kommun

Se även
Tommarps socken
Tommarpsrevyn
Konserveringsmedel

Konserveringsmedel, ämnen som tillsätts textilier, papper, läder, livsmedel, rengöringsmedel, kosmetika m.fl. produkter för att förlänga deras hållbarhet och bevara deras egenskaper. Ämnena hindrar till exempel skador från mikroorganismer och inverkan från syre. Konserveringsmedel som livsmedelstillsats har E-nummer från E 200 till E 297. Utöver detta finns även lysozym som har E 1105.

Hälsorisker 
Den som inte tål acetylsalicylsyra, som finns i vissa febernedsättande preparat, kan reagera mot konserveringsmedlet bensoesyra och dess salter, bensoater (E2011-E215 och E218-219). Astmatiker kan reagera mot sulfit (E220-E228). En tredjedel av alla äggallergiker reagerar mot lysozym som tillverkas av ägg (E1105).

Konserveringsmedel E250 (natriumnitrit) tillsätts i charkuterivaror och färdiglagade portioner (Findus, Dafgård, Felix, Billys). Det är ett omdiskuterat ämne där djurförsök har visat att natriumnitrit ökar risken för cancer. Det tillåts därför inte av Krav.

Se även 
 Konservering
 Sötningsmedel
 Konserveringsmedel med E-nummer

Referenser

Noter 

 
Konservering
Livsmedelstillsatser
Zeusstatyn i Olympia

Zeusstatyn i Olympia var en kultstaty föreställande den grekiske guden Zeus och placerat i Zeustemplet i Olympia. Den skapades av skulptören Fidias (Pheidias) i mitten av 400-talet f.Kr. och räknas som ett av världens sju underverk. 

Zeusstatyn var placerad i det stora Zeustemplet. Detta var Zeus viktigaste helgedom, utfört i dorisk stil och det största templet på hela Peloponnesos. Statyn i sitt tempel "tronade" över de Olympiska spelen som hölls till Zeus ära.

Information om hur statyn såg ut finns i vår tid bara bevarade genom avbildningar på mynt och en del beskrivningar från samtida källor. Enligt dessa var den över 12 meter hög. Zeus-figuren skulle ha varit uppbyggd kring en inre ram av trä, täckt med elfenben och guld (en teknik som kallades kryselefantin) och sittande på en tron av cederträ. Utsmyckningarna var i guld, ebenholts, elfenben, svart kalksten och ädla stenar. I sin högra hand höll Zeus en liten staty av gudinnan Nike, och i den vänstra, en spira med en örn på toppen.

Zeustemplet med sin staty utgjorde en viktig kultplats i många hundra år. Under 1:a århundradet e.Kr. gjorde den romerske kejsaren Caligula ett misslyckat försök att flytta statyn till Rom. I slutet av 300-talet flyttades den till Konstantinopel där den slutligen förstördes av bränder år 462.

Området kring Olympia drabbades vid samma tid av jordbävningar och andra naturkatastrofer, och templet brandhärjades och förstördes på 500-talet.

Referenser

Bibliografi

 Kenneth D. S. Lapatin, Chryselephantine Statuary in the Ancient Mediterranean World, Oxford University Press (2001) 
Alfred Mallwitz and Wolfgang Schiering, Die Werkstatt des Pheidias in Olympia I: Olympische Forschungen V, Berlin: Walter de Gruyter (1964)
 Wolfgang Schiering, Die Werkstatt des Pheidias in Olympia II: Werkstattfunde: Olympische Forschungen XVIII, Berlin: Walter de Gruyter (1991)

Externa länkar 
 Alaa K. Ashmawy's Statue of Zeus at Olympia.
 Unmuseum's Statue of Zeus at Olympia

Antika grekiska skulpturer
Världens sju underverk
Ej längre existerande skulpturer
Kolossalskulpturer
Olympia
Skulpturer från 400-talet f.Kr.
Skulpturer med motiv från grekisk-romersk mytologi
Skulpturer av Fidias
Jupiter och Zeus i konsten
Kreml

Kreml (ryska: кремль) betyder borg eller befäst stadsdel på ryska och är en vanlig benämning på gamla stadsdelar i ryska städer.

Moskvas kreml

Mest känt är Kreml i Moskva, och förknippas med den ryska makten. Kreml är Moskvas äldsta kärna med monumentalbyggnader från 1400-talet till nutid. Därifrån styrs dagens Ryssland och även Sovjetunionen regerades därifrån. Det är hemmet för den ryska regeringen och presidenten. Kreml var också de gamla tsarernas hem innan Rysslands huvudstad flyttades till Sankt Petersburg under 1700-talet och Kreml hyser både det gamla tsarpalatset och tsarernas kröningskyrka Uspenskijkatedralen. Utanför Kreml ligger Röda torget.

Novgorods kreml

Novgorods kreml är den äldsta i Ryssland. Fästningen är omnämnd så tidigt som år 1044, och dagens murar och torn är från 1400-talet. Traditionellt är fästningen känd som "detinets", och här skedde det viktigaste i novgorodernas samhälle; fästningen blev plats för utländska ambassader, här blev militära styrkor samlade innan de drog ut i krig och här föregick vechemötena.

Novgorods kreml innehåller också det äldsta palatset i Ryssland, det så kallade fasettkammaren (ärkebiskopsgården), som byggdes i gotisk stil av tyska mästare 1433. Här finns också det äldsta ryska klocktornet från 1493 med en samling av klockor från mellan 1500-talet och 1700-talet. Det äldsta ryska klocktornet från 1673 står också här. Bland nyare konstruktioner är det mest märkvärdiga det kungliga palatset från 1771 och bronsminnesmärket för det ryska tusenårsjubileet från 1862.

Lista över städer som har Kreml

I de största städerna 
 Moskva
 Novgorod
 Kazan
 Suzdal Kreml
 Solovki

Ännu existerande 
 Astrachan
 Kolomna
 Nizjnij Novgorod
 Pskov
 Rostov
 Smolensk
 Tobolsk
 Tula
 Zaraskij

I ruiner 
 Gdov
 Izborsk
 Porchov
 Serpuchov
 Velikie Luki
 Torzjok

Utan murar 
 Dmitrov
 Rjazan
 Vologda
 Jaroslavl

Bara spår kvar 
 Borovsk
 Opotjka
 Zvenigorod Kreml
 Starodub
 Tver
 Sknjatino

Externa länkar

Officiell webbplats om Moskva kreml

 
Arkitektur i Ryssland
Politik i Ryssland
Misologi

Misologi, uttryck från filosofin: Misstro och antipati gentemot språket och förnuftet.

Misologi är uppskattandet av känslan och intuition som en filosof och analytiker kommer fram till. Denna övergång till omvända värdering händer oftast i slutet av livet och har ingenting med misstro eller hat mot förnuft att göra.

Litteratur
Ekerwald, Carl-Göran 2002: Filosofins ättestupa : om västerländska filosofers misstro mot språket. Stockholm

Termer inom humanfilosofi
Lag om skydd för vapen och vissa andra officiella beteckningar

Lag om skydd för vapen och vissa andra officiella beteckningar är en svensk lag som kompletterar bland annat upphovsrättslagen och lagen om Sveriges riksvapen vad avser olika symboler som staten, internationella organisationer, kommuner med flera använder. Av lagen framgår bland annat att användning av offentliga officiella symboler, exempelvis kommunvapen, i allmänhet är förbjuden om användningen sker i näringsverksamhet. Lagen utfärdades 29 juni 1970.

Externa länkar

1970 i Sverige
Politikåret 1970
Juridikåret 1970
Immaterialrätt
Skydd för vapen och vissa andra officiella beteckningar