kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Advance Australia Fair

Advance Australia Fair är Australiens officiella nationalsång. Den ersatte 1984 God Save the King (dåvarande God Save The Queen) som samväldesrikets officiella nationalsång, efter att en folkomröstning i frågan som hölls under 1977.

Bakgrund

Advance Australia Fair skrevs av Peter Dodds McCormick, och framfördes första gången den 30 november 1878 i Sydney.

Den tidigaste bevarade inspelningen av Advance Australia Fair dateras till cirka 1916.

Införande som nationalsång
1973 beslutade premiärminister Gough Whitlam och hans regering att Australien behövde en nationalsång som kunde representera landets särart från Storbritannien och monarkin och utlyste därför en tävling för att hitta en värdig ersättare till God Save the Queen. I januari samma år ägnade Whitlam ett helt tal under Australia Day till letandet efter en ny nationalsång, han kallade det för ett "symboliskt uttryck för vår nationella stolthet och värdighet".

Australia Council for the Arts organiserade tävlingen, men inga av de nyskrivna förslagen ansågs bra nog och det slutade med att tre existerande sånger valdes ut som kandidater: Advance Australia Fair, Waltzing Matilda samt The Song of Australia. Under 1974 lät Whitlams regering landets statistikmyndighet att genomföra en bred opinionsunderökning med 60 000 respondenter om vilken av de tre som skulle passa bäst som nationalsång. Advance Australia Fair valdes av 51,4% av de svarande och den 9 april samma år meddelade Gough Whitlam i parlamentet att landet fått en ny nationalsång. Efter att Whitlam avsattes av generalguvernör John Robert Kerr i Australiens konstitutionella kris 1975, återinförde efterträdaren, premiärminister Malcolm Fraser, under 1976 God Save the Queen som nationalsång vid tillfällen som berörde kungafamiljen, generalguvernören eller militären och han menade att såväl Advance Australia Fair och Waltzing Matilda kunde användas vid icke-kungliga tillfällen. Fraser beslutade i vart fall att hålla en riktig folkomröstning i frågan den 21 maj 1977. Resultatet var  att Advance Australia Fair fick 43,29% av rösterna och vann en pluralitet över de tre andra alternativen:, Waltzing Matilda (28,28%), The Song of Australia (9,65%) samt den tidigare nationalsången God Save the Queen (18,78%).

Med ändrade text och tidsmässigt reducerad till två verser så blev Advance Australia Fair officiellt landets nationalsång den 19 april 1984 efter beslut generalguvernören på inrådan av premiärminister Bob Hawkes regering. Samtidigt har God Save the Queen i enlighet med samma beslut alltjämt fortsatt som en "kungssång" som enbart spelas i samband med kungliga besök.

Se även
 Waltzing Matilda (betraktas ofta som landets inofficiella nationalsång)

Referenser

Fotnoter

Externa länkar 
 

Australiska sånger
Nationalsånger i Oceanien
Sånger 1878
Engelskspråkiga sånger
Land of Hope and Glory

Land of Hope and Glory ("Hoppets och ärans land") är en brittisk patriotisk sång. Melodin är skriven av Edward Elgar, som del av stycket Pomp and Circumstance No 1, och texten är ursprungligen en dikt skriven av Arthur Christopher Benson till kung Edvard VII:s kröning 1902. Stycket spelar en viktig roll i den brittiska patriotiska sånghistorien tillsammans med andra stycken som Rule, Britannia! och God Save the King. Land of Hope and Glory är även ett av de klassiska styckena som årligen spelas vid Last Night of the Proms i Royal Albert Hall. Vid framförandet av detta stycke är det brukligt att samtliga stående på parkett i Royal Albert Hall niger i takt med musiken för att vid refrängen sedan sjunga med, stående i givakt. Detta är ett av de mer klassiska inslagen vid promenadkonserten.

Texten

Se även
God Save the Queen

Verk av Edward Elgar
Sånger 1902
Patriotiska sånger
Irlands flagga

Irlands flagga är en trikolor i färgerna grönt, vitt och orange. Den antogs officiellt den 21 januari 1919 och skrevs in i författningen 1937, men färgerna hade använts för första gången redan på 1830-talet. Som flagga förekommer den för första gången vid oroligheter 1848. Flaggan var inspirerad av den franska trikoloren, som var förebild för många frihetssträvande nationers flaggor under 1800-talet. Under påskupproret 1916 kom den mer och mer att betraktas som symbol för frihetskampen. Enligt en vitt spridd inofficiell tolkning av färgerna symboliserar den gröna färgen katolicismen och själva ön Irland. Orange står för den protestantiska minoriteten, vars färg är just orange. Färgen orange användes av Vilhelm av Oranien, sedermera Vilhelm III av England, som 1690 besegrade Jakob II vid slaget vid Boyne. Vitt representerar freden som ska råda mellan de båda folkgrupperna. En officiell tolkning av färgerna saknas i författningen. Intressant att notera är flaggans orange fält av många irländare (i synnerhet katoliker) inte anses vara just orange, utan gyllene; alltså är färgernas ordning enligt vissa grönt, vitt och gyllene. Proportionerna är 1:2.

Färger

Presidentens flagga 
Presidentens flagga är blå med en harpa i guld. Harpan har varit en irländsk nationalsymbol sedan 1400-talet, och förekommer även i statsvapnet. Den skapades 1945 och bygger på den tidigare nationalsymbolen Green Flag. Flaggan är hissad över presidentpalatset Áras an Uachtaráin i Dublin när presidenten är hemma, och används även på fordon som presidenten färdas i. Proportionerna är 1:2.

Se även 
 Irland

Källor 
 
 

Nationsflaggor i Europa
Kultur i Irland
Irlands nationalsymboler
Englands flagga

Englands flagga har ett rött kors på vit bakgrund. Det röda korset är det så kallade Sankt Georgskorset som blev en symbol för korstågen under 1200-talet och verkade som statsflagga för Kungariket England fram till 1707 då den blev en komponent i Storbritanniens unionsflagga. 

Sankt Georgkorset blir allt mer populär som nationsflagga bland nationalistiska engelsmän.

Det röda Georgskorset finns bland annat också på nationsflaggan för Georgien och Guernsey, samt Milanos, Genuas och Freiburg im Breisgaus stadsflaggor.

Se även 
Georgiens flagga

Referenser

Noter

Externa länkar

Flagga
Regionflaggor i Europa
Englands historia
Hasard

Hasard kan syfta på

 Hasard (bok) – en bok som är skriven av Mario Puzo år 1978
 Hasardspel – en samlingsterm för spel om pengar där slumpen har stor inverkan.

Se även
 Hazard
10 f.Kr.

10 f.Kr. var ett normalår som började en söndag i den julianska kalendern.

Händelser

Efter plats

Romerska riket 
 Romarna bygger en bro över Rhen nära Bonn.
 Ett romerskt militärläger grundas i Speyer.

Födda 
 1 augusti – Claudius, romersk kejsare 41–54 e.Kr.
 Agrippa I, kung av Judeen
 Marcus Verrius Flaccus, romersk grammatiker
 Domitia Lepida, dotter till Lucius Domitius Ahenobarbus och Antonia den äldre

Avlidna

Externa länkar
41

41 (XLI) var ett normalår som började en söndag i den julianska kalendern.

Händelser

Januari 
 24 januari
 Caligula, känd för sin excentricitet och grymma despotism, mördas av det missnöjda praetoriangardet.
 Claudius efterträder sin brorson Caligula som romersk kejsare.
 25 januari – Efter en natts förhandlingar accepteras Claudius som kejsare av den romerska senaten.

Okänt datum 
 Claudius gör Agrippa till kung av Judeen.
 Claudius hustru Messalina övertalar honom att förvisa Seneca d.y. till Korsika efter anklagelser om otrohet med kejsarens brorsdotter Julia Livilla.
 Claudius återinför religionsfrihet för judar i hela Romarriket, men förbjuder judar i Rom att missionera.
 Ett anfall över floden Rhen av germanerna stoppas av romarna.
 Jesu lärjungar skapar samfälligheter i förskingringen, särskilt i Damaskus och Antiochia. För första gången kallas de kristna.
 Kejsar Guangwu av den kinesiska Handynastin avsätter sin hustru, Guo Shentong, som kejsarinna och upphöjer sin älskarinna Yin Lihua till kejsarinna i hennes ställe.

Födda 
 Marcus Valerius Martialis, latinsk poet (möjligen detta år)
 Tiberius Claudius Caesar Britannicus, son till Claudius och Messalina

Avlidna 
 24 januari
 Caligula, romersk kejsare sedan 37 (mördad)
 Julia Drusilla, dotter till Caligula (mördad)
 Slutet av året – Julia Livilla, dotter till Germanicus, brorsdotter till Claudius (ihjälsvulten i exil)

Externa länkar
449 f.Kr.



Händelser

Efter plats

Grekland 
 De grekiska stadsstaterna sluter Kalliasfreden med Persiska riket (uppkallad efter den ambassadör grekerna har skickat till det persiska hovet - en atenare, som är svåger till Kimon). Aten går med på att sluta stödja det egyptiska upproret, som fortfarande pågår i Nildeltat, medan perserna går med på att inte skicka krigsfartyg till Egeiska havet. Därmed kontrollerar Aten nu i praktiken alla stadsstater i Jonien och det grekisk-persiska kriget, som har rasat i ungefär ett halvsekel, är slut.
 Perikles inleder en storartad ombyggnadsplan, vilket inkluderar en återbefästning av Pireus och dess långa murar till Aten.
 Perikles föreslår en "kongressförordning" som beviljar 9 000 talenter till finansierandet av det atenska templens massiva återuppbyggnadsprogram. Detta leder till ett möte ("kongress") mellan alla grekiska stadsstater, för att diskutera frågan om återupbyggnad av de tempel, som perserna har förstört. Kongressen misslyckas på grund av Spartas motstånd.
 Perikles ger den atenske skulptören Fidias befälet över alla konstnärliga aspekter på hans rekonstruktionsprogram. Man börjar bygga Hefaistos tempel i Aten, medan den atenska senaten ger Kallikrates i uppdrag att bygga ett tempel åt Athena Nike på Akropolis.
 Det andra heliga kriget utbryter mellan Aten och Sparta, när Sparta med våld avskiljer Delfi från Fokis och gör det självständigt.

Romerska republiken 
 De tolv tavlornas lag, utvecklad av decemviratet, antas formellt. Dessa lagar har bokstavligen skrivits upp på tolv elfenbenstavlor, som har satts upp på Forum Romanum, så att alla romare skall kunna läsa och känna till dem.
 När decemviratets mandatperiod går ut vägrar dess medlemmar av lämna sina poster, eller att några efterträdare skulle få tillträda. Appius Claudius Crassus sägs ha fattat ett orättvist beslut, som ska ha tvingat en ung kvinna vid namn Verginia att prostituera sig, varför hennes far ska ha dödat henne. Detta leder till ett uppror mot decemviratet, vilket tvingar dess medlemmar att avgå från sina poster. De ordinarie magistraterna (magistratus ordinarii) återinsätts och Appius Claudius sägs ha begått självmord efter dessa händelser.

Efter ämne

Litteratur 
 Herodotos färdgiställer sitt historieverk, som handlar om de persiska krigen.

Födda

Avlidna 
 Appius Claudius Crassus, romersk statsman och decemvir (självmord)

Källor 
 Motsvarande artikel på engelskspråkiga Wikipedia.
33 f.Kr.

33 f.Kr. var ett skottår som började en lördag i den julianska kalendern.

Händelser

Efter plats

Romerska republiken 
 Octavianus och Lucius Volcatius Tullus blir konsuler i Rom, Octavianus för andra gången.
 Alexander Helios (tronkrävare i Armenien, Medien och Parterriket) gifter sig med prinsessan Iotapa av Medien, dotter till kung Artavasdes I.

Födda

Avlidna 
 Tiberius Claudius Nero, romersk statsman, far till Tiberius
268

268 (CCLXVIII) var ett skottår som började en onsdag i den julianska kalendern.

Händelser

Okänt datum 
 Gallienus, understödd av Aurelianus, besegrar goterna i slaget vid Naissus.
 Gallienus mördas av sina egna trupper utanför Milano.
 Claudius II blir romersk kejsare.
 Alemannerna invaderar Italien.
 Claudius II besegrar alemannerna i slaget vid Benacussjön.
 Visigoterna uppträder för första gången som en enskild folkgrupp.
 Victorinus blir den fjärde kejsaren av det Galliska riket, efter att hans företrädare har mördats.

Födda

Avlidna 
 September – Gallienus, romersk kejsare sedan 253
 26 december – Dionysius, påve sedan 259
 Postumus, härskare över det Galliska riket (dödad av armén)
 Laelianus, härskare över det Galliska riket (dödad av armén)
 Marcus Aurelius Marius, härskare över det Galliska riket (dödad av armén)

Externa länkar
Claudius II Gothicus

Marcus Aurelius Claudius Gothicus, känd som Claudius II Gothicus, född 10 maj något år mellan 214 och 219, död januari 270 e.Kr., var romersk kejsare från september 268 till januari 270.

Claudius Gothicus var officer under kejsar Gallienus och blev själv kejsare när denne mördats. I motsats till sin företrädare hade han goda relationer med senaten, som ansåg honom vara en stor patriot. Genom två avgörande fältslag på Balkan pacificerade han goterna och fick tillnamnet "Gothicus" 

Men kejsaren fick ingen ro, för nu dök vandalerna upp vid horisonten. Claudius dog emellertid i pesten 270 innan han hunnit ta itu med dem. Under Claudius II:s regeringstid verkade prästen Valentinus i Rom, han var en av förgrundsgestalterna för den senare högtiden Alla hjärtans dag som infaller den 14 februari.

Externa länkar

Källor 

Romerska kejsare
Födda 210-talet
Avlidna 270
Män
Gudaförklarade personer
Aurelii
Appius Claudius Crassus (konsul 471 f.Kr.)

Appius Claudius Crassus, egentligen Appius Claudius Crassus Inregillensis Sabinus, död 449 f.Kr., var en romersk statsman. Han var konsul 471 f.Kr. och 451 f.Kr. Han var därtill en av medlemmarna av decemviratet.

Se även
Verginia

Källor

Avlidna 449 f.Kr.
Crassus
Män
Födda okänt år
Tiberius Claudius Nero (praetor 42 f.Kr.)

Tiberius Claudius Nero, född omkring 85 f.Kr., död omkring 33 f.Kr., var en romersk statsman. Han var gift med Livia i hennes första äktenskap och far till Tiberius och Drusus.

Källor 
Pierer's Universal-Lexikon

Romerska praetorer
Avlidna 33 f.Kr.
Män
Födda 85 f.Kr.
Region

En region, från latinets regio, är ett geografiskt område. En regions storlek kan variera, allt från indelning av universum, världen ("terresta regioner") eller av en världsdel (transnationella regioner) till ett mycket litet område, som köksregion. Företag och myndigheter kan också använda begreppet för de olika områden där verksamheten bedrivs. En region kan utgöra en administrativ enhet.

Länder som indelas i administrativa regioner (i urval) 
 Danmarks regioner
 Englands regioner
 Frankrikes regioner
 Greklands regioner
 Italiens regioner
 Mauretaniens regioner
 Spaniens autonoma regioner
 Sveriges regioner
 Japans regioner

Gränsregioner i Norden (i bokstavsordning) 
 ARKO (Arvika Kongsvinger)
 Kvarkenrådet
 Mittnordenkommittén
 NORA - Nordiska Atlantsamarbetet
 Nordkalottrådet
 Skärgårdshavets samarbetsråd
 Öresundsregionen
 Østfold-Bohuslän/Dalsland

Se även
EU-region
Lista över europeiska samarbetsregioner
Metropolregion
Regioner i Sverige - grensida för olika användningar av ordet 
Regionalisering
Regionalpolitik
Regionforskning
Regionförstoring
Regionplanering
Regionalism (politik)
Storstadsregion

Referenser

Externa länkar 

Regionala politiska indelningar
Kulturgeografi
Provins

En provins är en administrativ enhet, ett förvaltningsområde som vanligen ligger på en nivå närmast under riksnivån. En provins kan vara ett historiskt område, ett tidigare förvaltningsområde som uppfattas såsom en enhet eller ett erövrat eller ockuperat område med mindre rättigheter än ockupationsmaktens ursprungliga områden.

Uttrycket härstammar från romerska riket, där nivån närmast under kejsarens, den centrala nivån, på latin kallades provincia; plural: provinciae. De romerska provinserna var det romerska rikets största territoriella och administrativa enhet av områden kontrollerade utanför Apenninska halvön.

Termen provins används även i romersk-katolska kyrkans terminologi för en ärkebiskops ämbetsområde som kallas kyrkoprovins.

De svenska orden län och landskap översätts på andra språk ibland till det ord som motsvarar det svenska ordet provins. I formella och högtidliga sammanhang hände det dock även i Sverige att man talade i termer av provinser istället för landskap eller län. Ett exempel på detta är till exempel Smålands banks slagord; Gynna provinsens bank! Detta upphörde till stor del i slutet av 1950-talet.

Referenser

Noter

Se även 
 Delstat
 Provinsialism

Regionala politiska indelningar
Sars

Sars kan avse:

Personer
Ernst Sars (1835–1917), norsk historiker och politiker
Georg Ossian Sars (1837–1927), norsk zoolog, professor
Michael Sars (1805–1869), norsk präst och marinbiolog, professor i zoologi, far till Ernst och Georg Ossian Sars

Andra betydelser
 Sars (sjukdom), Severe Acute Respiratory Syndrome, "svår akut respiratorisk sjukdom"
 Sars (tyg), ett slags tyg

Norska släkter
Radiometrisk datering

Radiometrisk datering är dateringsmetoder för att bestämma åldern på bergarter, fossil, med mera, genom att mäta det radioaktiva sönderfallet hos olika grundämnens isotoper. Metoden används primärt inom geologi och arkeologi och är framförallt användbar över stora tidsrymder.

Metoder 
Punkt 1-7 har samma referens 

Rubidium-strontium-metoden: 87Ru och 87Sr, halveringstid 49,4 miljarder år
Lutetium-hafnium-metoden: 176Lu och 176Hf, halveringstid 37,1 miljarder år
Thorium-bly-metoden: 232Th och 208Pb, halveringstid 14 miljarder år
Uran–bly-metoden: utgår från förhållandet mellan 235U och 238U samt dotterisotoperna 207Pb och 206Pb. Metoden är mycket pålitlig på grund av att den använder två kemiskt identiska klockor med två halveringstider. 238U och 206Pb, halveringstid 4,47 miljarder år. 235U och 207Pb, halveringstid 704 miljoner år
Kalium-argon-metoden: 40K och 40Ar, med en halveringstid på 1,26 miljard år. Metoden är osäker eftersom argon är en gas, som under vissa förhållanden kan lämna mineralet, men detta problem undviks genom att verifiera med argon-argondatering, som mäter provets isotopsammansättning.
Aluminium-magnesium-metoden: 26Al och 26Mg, halveringstid 717 000 år
Kol-14-metoden: 14C och 14N, halveringstid 5 730 år. Användbar för att datera organiskt material som dött för upp till cirka 60 000 år sedan.
Samarium–neodym-datering
Argon–argondatering
Fissionsspårsdatering baseras på att när urankärnor klyvs bildas fissionsspår i mineralet.
Termoluminiscensdatering används på fynd som värmts upp, till exempel lergods och magma.

Referenser

Datering
Radioaktivitet
Geologi
Arkeologi
Newtonmeter

Newtonmeter, Nm, är SI-enheten för vridmoment, definierad som det vridmoment som uppstår då kraften 1 newton appliceras i rotationsriktningen på ett avstånd av 1 meter från rotationsaxeln. 

Newtonmeter är även en enhet för arbete, då definierad som energin som krävs för att övervinna en kraft på 1 newton över sträckan 1 meter. Med andra ord, 1 newtonmeter är då ungefär lika med arbetet som krävs för att lyfta en tyngd på 0,1 kilogram 1 meter rakt upp. 

1 newtonmeter = joule = wattsekund vilket är den rekommenderade termen.

Dessa användningar av begreppet newtonmeter är sammankopplade på så sätt att ett vridmoment om en Nm som utövas över en radian motsvaras av ett arbete på en Nm.

Tidigare mättes vridmoment ofta i kilopondmeter.

Energienheter
Härledda SI-enheter
Vridmomentenheter
Rokoko

Rokoko (från franskans rococo, efter rocaille, ’oregelbunden klippformation’) är en stil inom konsten som hade sin glansperiod i Europa under mitten av 1700-talet.

Arkitektur och konst
Termen rokoko uppkom i Frankrike på 1800-talet som benämning på den stil från föregående sekel som utmärkte sig genom användandet av snäckor i sin asymmetriska dekoration. Ursprungligen var termen nedsättande (och är det i viss mån fortfarande på franska) men den används nu rent neutralt.

Rokokostilen bygger på de kinesiska stildrag som hade blivit påfallande under senbarocken men förhåller sig ännu friare till antika ideal och har en fullt utvecklad asymmetri som aldrig förekommer i senbarocken eller régencen.

Rokokons arkitektur bygger på atektonik, då man i fasaden vanligen sökte dölja byggnadens konstruktionselement, det vill säga arkitektoniska element som kolonner och pilastrar reduceras till ett minimum.

Stilen undviker det kantiga och stelt regelbundna och väggarna dekoreras med ramverk i spröda linjer och smidiga snirklar, med ornament, där snäck- och musselformen ofta återkommer tillsammans med buketter och girlander i osymmetriskt uppbyggda kompositioner. Även bildkonsten påverkades av rokokostilens rörlighet, färgglädje och mjuka behag.

Rokokon utanför Sverige indelas vanligtvis i tre perioder:

 Régence 1715–1723 efter Ludvig XV:s förmyndarregering
 Rocaille 1723–1745 efter rokokons främsta ornamenttyp
 Pompadour 1745–1764 efter Madame de Pompadour, Ludvig XV:s älskarinna

Régence- och rocaille-stilarna brukar falla under begreppet senbarock.

På 1800-talet återkom rokokon i ny tappning, som nyrokoko.

Rokokons musik
Johann Sebastian Bachs yngre söner drev det som kallas rokoko, det vill säga den galanta stilen (har sin utgångspunkt i Frankrike med mest pianomusik) och känslosamma stilen som har sin utgångspunkt i Tyskland med mänskliga lidelser och känslor.

Kompositörer som räknas hit är Wolfgang Amadeus Mozart (1756-1791) Ludwig van Beethoven (1770-1827) och Joseph Haydn (1732-1809).

Bilder

Se även
 Den galanta stilen.
 Fête galante
 Nyrokoko

Källor

Noter

Vidare läsning
 Borngässer, Barbara, Early Modern Architecture: Renaissance, Baroque, Rococo. Berlin: Feierabend 2006.
Eter

Eter kan syfta på:

 Eter – en vätska med den kemiska beteckningen (C2H5)2O, se dietyleter
 Etrar – ett samlingsnamn på ett antal föreningar
 Eter (fysik) – ett numera övergivet begrepp inom fysiken, dock fortfarande kvar inom radioterminologi
 Eter (musikalbum) – ett musikalbum som gavs ut 1998 av en svensk folkmusikgrupp bestående av Sofia Karlsson, Leo Svensson, Anna Johansson och Emma Johansson
 Eter (radioprogram) – ett radioprogram från SR Gotland
Dietyleter

Dietyleter (vardaglig benämning ofta endast eter) är en vätska med den kemiska beteckningen (C2H5)2O, som också kan kallas etoxietan. Dietyleter tillhör den organiska ämnesklassen etrar.

Historia
Alkemisten Raimundus Lullus anses ha upptäckt föreningen 1275, trots att det inte finns några samtida bevis för detta. Den syntetiserades första gången 1540 av Valerius Cordus, som kallade den "söt vitriololja" (oleum dulci vitrioli), och noterade några av dess medicinska egenskaper.  Ungefär samtidigt upptäckte Theophrastus Bombastus von Hohenheim, mer känd som Paracelsus, eters smärtstillande egenskaper. Namnet eter fick ämnet 1730 av den tyske alkemisten August Siegmund Frobenius.

Framställning
Dietyleter framställs huvudsakligen som en biprodukt vid tillverkning av etanol genom hydratisering av eten med vattenånga.

Dietyleter kan också framställas genom kondensation av etanol i gasform med aluminiumoxid som katalysator.

Reaktionen måste ske vid temperaturer under 150 °C för att etanolen inte ska kondenseras till eten i stället.

Egenskaper
Eter är en klar, färglös, mycket flyktig, lättantändlig vätska med säregen doft och brännande smak. Den är löslig i vatten och kan blandas i alla förhållanden med alkohol, kloroform, aceton, bensen, bensin samt feta och eteriska oljor. Både eter och eterånga är mycket eldfarliga och brinner lugnt med en kraftigt lysande låga.

Användning
Eter var ett av de första narkosmedlen och användes första gången 1842 av läkaren Crawford Long för att söva en patient medan han opererade bort en tumör från patientens nacke.

William T. G. Morton var en amerikansk tandläkare som anges vara den första som offentligt visade användningen av inhalerad eter som kirurgisk bedövning. Detta skedde den 16 oktober 1846, i nuvarande museilokalen Ether Dome, på Massachusetts General Hospital i Boston, Massachusetts, USA.

Se även
William T. G. Morton

Källor
Material Safety Data Sheet Mallinckrodt Baker

Etrar
Generella anestetika
Lösningsmedel