kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Leonard Susskind

Leonard Susskind, född 1940, är teoretisk fysiker och innehar Felix Bloch-professuren i teoretisk fysik vid Stanford University i Kalifornien. Hans forskning handlar om strängteori, kosmologi och partikelfysik.

Susskind är född i New York och växte upp i South Bronx. Han började vid tretton års ålder arbeta som rörmokare i sin fars företag men började 1957 studera till ingenjör vid City College of New York. Han tog examen i fysik 1962 och doktorsexamen 1965 vid Cornell University. Han arbetade därefter vid Cornell, vid Yeshiva University i New York och vid Tel Avivs universitet innan han flyttade till Stanford. Han är medlem av National Academy of Sciences och American Academy of Arts and Sciences.

Susskind är en av pionjärerna inom strängteorin och är bland annat en av upphovsmännen till den holografiska principen. Han har också föreslagit "technicolor", en alternativ teori för elektrosvagt symmetribrott, och gjort viktiga insatser rörande entropin hos svarta hål och det så kallade "landskapet" i strängteorin. Som motståndare till Stephen Hawkings teori om information i svarta hål har han beskrivit sin relation till Hawking som intellektuellt fientlig men respektfull.

Han kom 2005 ut med den populärvetenskapliga boken The Cosmic Landscape: String Theory and the Illusion of Intelligent Design.

Externa länkar 
Susskinds hemsida på Stanford
Kort självbiografisk text hos förlaget
 Leonard Susskinds föredrag "The World As Hologram"
 Leonard Susskinds föredrag "Quantum Entanglements"

Amerikanska fysiker under 1900-talet
Amerikanska professorer
Personer verksamma vid Stanford University
Män
Födda 1940
Levande personer
Partikelfysiker
Alumner från Cornell University
Strängteoretiker
Amerikanska fysiker under 2000-talet
Forskare från New York
Personer från Bronx
Alumner från City College of New York
Anders Lignell

Anders Lignell, född 11 februari 1787 på Bräcketorp i Edsleskogs socken, Älvsborgs län, död 13 april 1863 i Kila socken, Värmlands län, var en svensk präst och kulturhistoriker.

Biografi
Efter akademiska studier vid Lunds universitet prästvigdes Lignell 1809 i Karlstad och blev två år senare komminister i Örs socken. Efter att 1814 ha förordnats till vikarierande lärare i apologistklassen i Karlstad utnämndes han till ordinarie kollega 1816 samt blev konsistorienotarie i Karlstad 1818. Efter  pastoralexamen 1819 blev Lignell kyrkoherde i Kila socken i Värmland 1824 och utnämndes två år senare till kontraktsprost i Gillberga kontrakt. Han var riksdagsman i prästeståndet vid riksdagarna 1834–1835 och 1844–1845.

Mest känd är Lignell som dalslandshistoriker och han utgav 1851–1852 verket "Beskrifning öfver grefskapet Dal" (ny upplaga 1914–1916). Tillsammans med kollegorna Abraham Ahlqvist och Sven Peter Bexell utgav han 1835 Bidrag till svenska kyrkans och riksdagarnes historia ur Presteståndets archiv.

Lignell var son till komminister Anders Lignell och Juliana Wennersten samt svärfar till Evangeliska Fosterlands-Stiftelsens grundare Hans Jakob Lundborg. Han var vidare farfar till Ivar Lignell.

Anders Lignell är begravd på Kila kyrkogård i Värmland.

Utmärkelser och hedersuppdrag
 Korresponderande ledamot av Kungliga Lantbruksakademien (1835)
 Ledamot av Det Kongelige Nordiske Oldskriftselskab i Köpenhamn  (1836)
 Ledamot av Svenska Fornskriftsällskapet (1844)
 Ledamot av Kungliga Samfundet för utgivande av handskrifter rörande Skandinaviens historia (1844)
 Korresponderande ledamot av Kungliga Vitterhets Historie och Antikvitets Akademien (1850)
 Ledamot av Samfundet Pro fide et Christianismo

Referenser

 Lignell, Anders på SvenskaGravar.se

Noter 

Svenska kontraktsprostar
Svenska kulturhistoriker
Prästeståndets riksdagsledamöter
Ledamöter av Lantbruksakademien
Ledamöter av Vitterhetsakademien
Ledamöter av Kungliga Samfundet för utgivande av handskrifter rörande Skandinaviens historia
Ledamöter av Samfundet Pro Fide et Christianismo
Personer från Edsleskogs socken
Män
Födda 1787
Avlidna 1863
SBH
Lis Asklund

Louise Viveka Ulrika "Lis" Asklund, född Lagercrantz den 23 mars 1913 på Lidingö, Stockholms län, död 12 januari 2006 i Stockholm, var en svensk kurator, radioproducent, radioprogramledare och författare. 1980 grundade hon den svenska grenen av Fountainhouse-rörelsen. Hon var 1940–1980 gift med författaren Erik Asklund.

Biografi
Lis Asklund var dotter till bankdirektör Carl Lagercrantz och Agnes Hamilton (släkten Hamilton), som härstammade i rakt nedstigande led från skalden Erik Gustaf Geijer. Hon var syster till Olof Lagercrantz och Rutger Lagercrantz samt halvsyster till Arvid Lagercrantz. Hon var också moster till Lars Lönnroth och Johan Lönnroth samt faster till Marika Lagercrantz och David Lagercrantz.

Asklund var rödakorssyster och legitimerad sjuksköterska. Hon studerade vid Florence Nightingales internationella center i London. Efter studierna blev hon 1938 en av Sveriges två första sjukhuskuratorer. Hon deltog i abortutredningen 1950 och hade redan i början av 1940-talet startat en rådgivningsbyrå för kvinnor som sökte abort.

Eugenia-utredningen
År 1959 gjorde Lis Asklund ett kritiskt granskande reportage i Sveriges Radio om vården för funktionshindrade barn på Eugeniahemmet. Inrikesminister Rune B. Johansson sa att reportaget var lögnaktigt, och att statlig utredning därför inte behövdes. Så skedde dock efter att tre intagna 14-åriga pojkar lyssnade på radio olovligt, vilket innebar relegering av kollegiet. Lis Asklund kontaktade Nyhetsbyrån TT, varpå debatten tog ny fart. Statlig utredning inleddes, och gav henne rätt i de påstådda förhållandena.

Reportaget medförde även en censurdebatt. En statlig kommission försökte stoppa programmet, men resultatet blev i stället en enskild stadga i radiolagen om rätten att göra samhällskritiska program. Tidigare ansågs att radioprogram inte skulle ifrågasätta och svartmåla institutioner, utan endast förmedla kunskap.

Asklund ledde 1956–1968 det mycket populära radioprogrammet Människor emellan, i vilket hon gav råd och tröst till människor med problem. Hon ansågs under 1950- och 1960-talen som en av pionjärerna inom svensk sexualupplysning för ungdomar. Hon skrev bland annat ett antal böcker tillsammans med rektor Torsten Wickbom.

Författarskap
Hennes omtalade memoarbok Uppbrott, där hon berättade hur hon vid 67 års ålder bröt upp från ett 40-årigt äktenskap med författaren Erik Asklund, utkom 1986.

Bibliografi (urval)
 Torsten Wickbom och Lis Asklund: Brytningstid: en bok om ungdom och samlevnad (1959)
 Torsten Wickbom och Lis Asklund: Vägen till mognad: en bok för ungdom om samlevnad (1967)
 Torsten Wickbom och Lis Asklund: Vad är det som händer: en bok om sexuallivet för 10-13-åringar (1969)

Källhänvisningar

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 
 

Programledare i Sveriges Radio
Producenter vid Sveriges Radio
Svenskspråkiga författare
Författare från Uppland
Personer från Lidingö
Kvinnor
Födda 1913
Avlidna 2006
Gravsatta på Skogskyrkogården i Stockholm
Lis
Bokförlaget Cordia

Bokförlaget Cordia, kristet ekumeniskt förlag som ger ut böcker och tidskrifter under namnen Cordia, Trots Allt och Pilgrim. 
Sedan 1996 är förlaget ett dotterbolag 
inom koncernen Berling Media - tidigare Verbum AB. I koncernen ingår också det kyrkliga förlaget Verbum.

Förlaget hette ursprungligen Förlags AB 
Nytt Liv och har sina rötter i den ekumeniska tidningen Nytt Liv, som började ges ut i början av 1970-talet. Så småningom växte en småskalig bokutgivning fram, som komplement till tidningsverksamheten. Efter hand ökade denna bokutgivning och blev en allt viktigare del av förlagets verksamhet.
1990 lades Nytt Liv ned, och ersattes året därpå av tidningen Trots Allt. I samband med detta ökade också satsningen på böcker. 1994 
kom tidskriften Pilgrim med sitt första nummer. 
1999 övertog förlaget namnet Cordia, vilket redan var ett förlagsnamn inom Verbumkoncernen. 
År 2006 gick Bokförlaget Cordia ihop med Verbum förlag och skapade ett gemensamt förlag med två varumärken. Cordia är numera nedlagt.

Externa länkar
Officiell webbplats

Ej längre existerande svenska bokförlag
Ej längre existerande svenska tidningsförlag
Hannoveransk viltspårhund

Hannoveransk viltspårhund är en hundras från Tyskland. Den kan sägas vara urtypen för viltspårhundarna med användningsområde som ledhundar för högviltsjakt och som eftersökshundar för skadat vilt.

Historia
Det är troligt att den har ungefär samma ursprung som blodhunden. Vid högviltsjakt användes från medeltiden Leithunde för spårarbetet medan andra drivande hundar som jagade i koppel (pack) användes för släppet när man fått kontakt med viltet. När skjutvapen började användas vid drevjakt, vakjakt och pyrschjakt under 1600-talet fick man behov av hundar som kunde följa blodspår från skadeskjutet vilt.

Ur denna hundrastyp skapades mellan 1830- och 1870-talen det som skulle bli den hannoveranska viltspårhunden vid det hannoveranska furstehusets jakthov. De ursprungliga ledhundarna korsades då med lokala braquehundar för att få fram en något lättare typ. Den tyska rasklubben bildades 1894.

Egenskaper
Den hannoveranska viltspårhunden har ett lugnt och stabilt temperament. Den är reserverad mot andra än familjemedlemmar men intelligent och relativt lättlärd med stor koncentrationsförmåga och spårsäkerhet. För att bli utställningschampion måste den ha meriter från viltspårprov

Utseende
I rasstandarden beskrivs pälsen som varande ljus till mörkt hjortröd, mer eller mindre tigrerad, med eller utan mask. Små, vita fläckar på bringan tolereras. Mankhöjden är cirka 50cm och vikten ligger kring 30 kg.

Källor
 Renée Willes: All världens hundraser, Bromma 2003, 
 Renée Willes: Medeltidens jakthundar aktuella än idag, Hundsport nr 6 2011, Svenska Kennelklubben (SKK)
 Carl-Johan Adlercreutz: Hundar i världen, Västerås 2006, 
 Bo Bengtson: All världens hundar, Stockholm 1995, 
 Carl O. M. P. Leuhusen: Rashundar i ord och bild, Stockholm 1932
 Desmond Morris: Dogs, North Pomfret, Vermont 2008, 
 Hannoveransk viltspårhund, Hundrasguiden, Svenska Kennelklubben (SKK) (läst 2011-07-09)
 Der Hannoversche Schweißhund, Verein Hirschmann, den tyska rasklubben (läst 2011-07-09)

Externa länkar

Rasspecifik Avelsstrategi (RAS), Svenska Schweisshundklubben 

Drivande hundar, samt sök- och spårhundar
Hundraser från Tyskland
Venom

Venom kan syfta på:

 Venom (musikgrupp) – ett brittiskt heavy metalband
 Venom (musikalbum) – ett studioalbum av Breach
 Venom (seriefigur) – en serietidningskaraktär och fiende till Spindelmannen
 Venom (film, 2005) – en amerikansk voodoo-skräckfilm från 2005
 Venom (film, 2018) – en amerikansk skräckfilm
 de Havilland Venom – ett brittiskt stridsflygplan

Se även
 Gift
Avestiska

Avestiska (tidigare även kallat zand eller pazand) är ett forniranskt språk som tillhör den indoeuropeiska språkfamiljen, varifrån vediska (vedisk sanskrit) och avestiska uppkommit. Språkutvecklingen indelas i fornavestiska (engelska: Old Avestan) och yngre avestiska (Younger Avestan). 

Avestiska hämtar sitt namn från zoroastrismens heliga skrift Avesta som tillkom någon gång under slutet av andra årtusendet f.Kr. De äldsta avsnitten av Avesta anses författade av profeten Zarathustra själv och kallas Gatha. Förutom Gatha är även Yasna Haptanghaiti (Dyrkan i sju kapitel) och de fyra heligaste bönerna skrivna på fornavestiska. På yngre avestiska finns en rik religiös litteratur, däribland de så kallade yashterna, som innehåller idémässigt stoff från gammaliransk (dvs. förzoroastrisk) religion. Avesta skrevs ned på sasanidisk tid (226-640 e.Kr.).  

Avestiska är nära besläktat med vedisk sanskrit och med fornpersiska som var riksspråk i det akemenidiska riket. Enligt den norske iranisten Georg von Munthe af Morgenstierne kan avestiska vara en föregångare till dagens pashto.

Den avestiska litteraturen bevarades muntligt fram till sasanidisk tid då det avestiska alfabetet skapades. Språket är i dag utdött som talspråk, men fungerar som sakralt och liturgiskt språk inom zoroastrismen.

Se även 
 Avesta
 Avestiska alfabetet
 Gatha

Referenser

Externa länkar 
 Zoroastrismen - Goda tankar, goda ord, goda handlingar "Vad är Gatha och Avesta?"
 Teach Yourself Avesta Langauge
 Ethnologue
 Avesta -- Zoroastrian Archives

Iranska språk
Språk i Iran
Zoroastrism
Emiliano Mercado del Toro

Emiliano Mercado del Toro, född 21 augusti 1891 i Cabo Rojo, Puerto Rico, död 24 januari 2007 i Isabela, Puerto Rico, var en amerikansk (puertoricansk) lantbrukare, militär och krigsveteran från första världskriget och då han avled 115 år och 156 dagar gammal världens äldsta puertorican och krigsveteran någonsin, den yngsta av endast två män som levt till minst 115 års ålder efter dansk-amerikanen Christian Mortensen (tre sedan japanen Jiroemon Kimura passerade om både honom och Mortensen under 2012) och den femte av hittills endast sju män som levt till minst 114 års ålder (om man bortser från japanen Shigechiyo Izumi vars påstådda ålder av 120 år och 237 dagar ifrågasatts), samt världens äldsta levande person i över sex veckor, vilket är mycket ovanligt för en man eftersom den äldsta levande människan i de flesta fall är en kvinna.

Biografi
Mercado del Toro föddes i Cabo Rojo, Puerto Rico (då tillhörande det spanska imperiet), den 21 augusti 1891 som son till Delfín Mercado Cáceres och Gumercinda del Toro Padilla. Han var aldrig gift men påstod sig ha haft tre "flickvänner". Han arbetade som sockerrörsodlare till 81 års ålder. Enligt honom själv var orsakerna till hans långa liv polenta, majs, torsk och mjölk vilket han åt/drack varje dag.

Mercado del Toro var ett barn när USA invaderade Puerto Rico under det spansk-amerikanska kriget. Han inkallades till den amerikanska armén hösten 1918 för att delta i första världskriget som emellertid upphörde 11 november det året medan han ännu deltog i ett förberedande övningsläger i Panama. Med anledning av 75-årsminnet av första världskrigets slut 1993 förärades han en medalj av Bill Clinton.

Mercado del Toro blev världens äldsta levande man efter amerikanen Fred Hales död den 19 november 2004 och även äldsta levande person efter amerikanskan Elizabeth Boldens död den 11 december 2006, och den äldsta levande kvinnan blev kanadensiskan Julie Winnefred Bertrand som var en månad yngre än honom och avled bara sex dagar före honom 115 år och 124 dagar gammal. Efter hans död blev världens äldsta levande person den över ett år yngre amerikanskan Emma Tillman, som avled bara fyra dagar senare, följd av japanskan Yone Minagawa och världens äldsta levande man japanen Tomoji Tanabe som var över fyra år yngre.

Mercado del Toro och Winnefred Bertrand var de sista levande människorna födda före 1892.

Källor 

Födda 1891
Avlidna 2007
Personer i USA under första världskriget
Amerikanska militärer under 1900-talet
Krigsveteraner
Personer inom USA:s näringsliv under 1900-talet
110-åringar
Män
Puertoricaner
Personer i Puerto Rico under 1900-talet
Lantbrukare under 1900-talet
Lantbrukare under 2000-talet
Bluestolva

En bluestolva är en ackord-/tonföljd som följer ett schema i just tolv takter. På varje rad går det 16 fjärdedelsnoter (fyra takter gånger fyra slag). Subdominanten är ackordet på fjärde tonen i tonartens skala ( IV i stegbeteckning, efter romerska beteckningen för fyra)och dominanten ackordet på femte tonen i skalan (V i stegbeteckning, efter romerska beteckningen för fem). (Dominanten är den översta tonen i tonikans ackord.)

En alternativ beskrivning för den som föredrar stegbeteckning:

Exempel: Är C tonika blir följaktligen subdominanten F och dominanten G:

vanligen färgas ackorden, och oftast då med septiman. För exemplet ovan skulle den faktiska sekvensen kunna vara till exempel:
C,C,C,C7,F7,F7,C,C,G7,F7,C,C

Kända bluestolvor i urval
 Chuck Berry, "Johnny B. Goode"
 Carl Perkins, "Blue Suede Shoes"
 Ray Charles, "What'd I Say" (1959)
 Bill Haley & His Comets, "Rock Around the Clock" (1954) (1955) 
 James Brown, I Got You (I Feel Good) (1965)
 Gene Vincent, "Be-Bop-A-Lula" (1956)
 ZZ Top, "Tush" (1975)
 Prince, "Kiss" (1986)

Musikalisk form
Blues

de:Blues#Das Blues-Schema
Bayersk viltspårhund

Bayersk viltspårhund är en hundras från Tyskland. Den är en viltspårhund med traditionellt användningsområde som ledhund för högviltsjakt och som eftersökshundar för skadat vilt.

Historia
Den avlades fram i Bayern under andra halvan av 1800-talet. Förändringar i vilttillgång och jaktmetoder skapade behov av ledhundar och eftersökshundar för högviltsjakt. Den viktigaste insatsen gjordes av en baron Karg-Bebenburg i Bad Reichenhall runt 1870. Då den hannoveranska viltspårhunden var för tung för ändamålet korsade man in mindre drivande braquehundar anpassade till jakt i bergstrakter. Dessa bergsstövare var av typ liknande brandlbracke, tirolerbracke och dachsbracke. Den tyska rasklubben bildades 1912 i München.

Egenskaper
Hundarna skulle vara säkra på att följa doftspår och blodspår i svår bergsterräng.  För att bli utställningschampion krävs att en bayersk viltspårhund har meriter från viltspårprov.

Utseende
Färgen skall vara djupröd, hjortröd, rödbrun, rödgul eller blekt gul till lingul, eller rödgrå som kronhjortens vinterpäls, eller ha inslag av mörka stickelhår. Grundfärgen skall vara mest intensiv på ryggen. Nosparti och öron skall vara mörka. Svansen har ofta mörka stickelhår. Liten, ljus bröstfläck är tillåten.

Källor 
 Renée Willes: All världens hundraser, Bromma 2003, 
 Renée Willes: Medeltidens jakthundar aktuella än idag, Hundsport nr 6 2011, Svenska Kennelklubben (SKK)
 Carl-Johan Adlercreutz: Hundar i världen, Västerås 2006, 
 Bo Bengtson: All världens hundar, Stockholm 1995, 
 Carl O. M. P. Leuhusen: Rashundar i ord och bild, Stockholm 1932
 Tine Luther: Fænomenal sporhund med islæt af skødehund, Hunden nr 10 2010, Dansk Kennel Klub (DKK) 
 Bayersk viltspårhund, Hundrasguiden, Svenska Kennelklubben (SKK) (läst 2011-07-09)
 Bayerische Gebirgsschweißhund, Norsk Schweisshund Klubb (läst 2011-07-09)

Externa länkar 

 Rasspecifik Avelsstrategi (RAS), Svenska Schweisshundklubben 
 Klub für Bayerische Gebirgsschweißhunde 1912, Tyskland
 Bavarian Mountain Hound Society of Great Britain

Drivande hundar, samt sök- och spårhundar
Hundraser från Tyskland
Oss tjuvar emellan eller En burk ananas

Oss tjuvar emellan eller En burk ananas är en svensk komedifilm från 1945 i regi av Olof Molander. I huvudrollerna ses Lauritz Falk, Karin Ekelund och Allan Bohlin.

Handling 
Max, som anser sig vara en slags modern Robin Hood, gömmer 25 000 pund från en kupp i London i en ananasburk, han återvänder med den hem till Stockholm. Polisen kommer honom dock på spåren och skickar ut kriminalaren Arvid Zinder för att sätta fast honom. Zinder är en gammal barndomskamrat till Max och sedan länge dessutom förälskad i hans fästmö Irma.

En jurist, Barman, erbjuder sig att bli Kvarnes försvarsadvokat, men hans motiv är egentligen allt annat än ädla. Barman beger sig till girigbuken Bondsacks villa, där Irma och Kvarne hyrt ett rum och där han tror att pengarna är gömda, för att genomsöka huset. Men var ananasburken är vet ingen längre...

Om filmen 
Filmen spelades in på Filmstaden Råsunda under sommaren 1944. Den hade premiär den 22 januari 1945 på biografen Spegeln i Stockholm. SF-kortfilmen "Flyktingar finner en hamn" upptagen av medverkan med Statens Informationsstyrelse spelades tillsammans med filmen. Detta var Olof Molanders näst sista film som regissör.

Rollista i urval 

Lauritz Falk – Max Kvarne
Karin Ekelund – Irene Brambani 
Allan Bohlin – Arvid Zinder junior
Stig Järrel – advokat Barman 
Ludde Gentzel – Daniel Bondsack
Erik "Bullen" Berglund – kriminalpolisintendent 
Anna-Lisa Baude – friherrinnan Adelstolpe
Elsa Widborg – fru Bondsack 
Hilding Gavle – Költzow
Douglas Håge – kriminaldetektiv Fransson
Nils Johannisson - kriminalöverkonstapel Mattsson
Josua Bengtson – rörmokare
Carl Ström - smed på ölkaféet
Åke Egnell - Olle, student på tåget
Olof Bergström - Gustav, Olles kamrat
Stig Olin - Gustav, ung arbetare
Erik Forslund - gammal arbetare på ölkaféet
Olof Krook - renhållningsarbetare
Erik Hell - Nisse, sjöman
Eva Dahlbeck - Astrid, hans flamma
John Elfström - konstapel Söder
Hartwig Fock - taxichaufför
Helge Andersson - taxichaufför
Helge Mauritz - taxichauffören på polisstationen
Wiktor "Kulörten" Andersson - sopgubbe på soptipp

Referenser

Externa länkar 
 

Svenska filmer 1945
Svenska komedifilmer
Svenskspråkiga filmer
Filmer i regi av Olof Molander
Bacinet

Bacinet (av latinets bacinatum, skål) eller packenet är en slags krigshjälm som man använde under sen medeltid. Hjälmen utvecklades ur tunnhjälmen. Det som skiljer bacinetten från tunnhjälmarna är att man kan fälla upp eller ta av visiret och därmed få full sikt när det behövs.

Bacinetten var under 1300-talet troligen en av de mest populära formerna av hjälmar, och den tog tunnhjälmens plats hos både riddare och vanliga soldater. Man tror att den blev mer populär än tunnhjälmen på grund av den effektiva designen och hjälmens lätta vikt.

Utveckling 
Till en början bars bacinetten antingen över eller under en huva gjord av ringväv.

När man bar hjälmen under ringhuvan så kan den ha gett det onaturligt svullna utseende som riddare ofta hade på målningar från medeltiden.

Runt 1330 fäste man bacinetten i en mantel av ringväv som täckte hals, nacke och axlar.

Visir 
Efter 1330-talet så hade bacinetten för det mesta någon form av ansiktskydd. Den enklaste sorten, som var populär i Tyskland och norra Italien under 1340-1370, var pyramidformad för att passa bärarens näsa. Visiret var fäst i hjälmen med hjälp av krokar eller spikar. Det karaktäristiska spetsiga visiret har lett till att man idag ibland kallar denna typen av bacinet ”pig-nose” eller “hound skull” på engelska (det senare från tyska hundsgugel). Under sin samtid kallades de bara motsvarande bacinet med visir. Den höga koniskt formade varianten med spetsigt visir kallades enligt My Armory ofta ”internationell stil”.

Visiret hade två hål för ögonen och ett eller flera hål för munnen. I de flesta fallen så hade hjälmen flera andningshål på högersidan men bara några få eller inga alls på vänstersidan. Detta var för att man förväntade sig att motståndarens lans skulle träffa den vänstra sidan, och på så sätt så fanns det färre ställen där lansen kunde fastna i hjälmen.

Referenser 

Militärhistoria
Hjälmar
Gunnar Larsson (moderat politiker)

Hans Johan Gunnar Larsson, född 19 februari 1968 i Råneå, Norrbottens län, död 30 augusti 2012 folkbokförd i Luleå domkyrkoförsamlingLuleå, var en svensk politiker. 

Från augusti 2000 verksam i Europaparlamentet på EPP-ED-gruppens pressavdelning. Politisk redaktör Norrbottens-Kuriren 1992-2000. Ledamot Moderata Ungdomsförbundets förbundsstyrelse 1992-1994. Kommunpolitiker i Luleå 1988-1993; kommunfullmäktige, kommunstyrelsen och tekniska nämnden. Ordförande Moderata Ungdomsförbundet i Norrbotten 1989-1991, senare hedersordförande.

Referenser 

Svenska moderater
Svenska ledarskribenter
Svenska journalister under 1900-talet
Svenska publicister
Män
Födda 1968
Avlidna 2012
Personer från Råneå socken
Christopher Guest

Christopher Haden-Guest, 5:e baron Haden-Guest, född 5 februari 1948 i New York, är en brittisk-amerikansk filmregissör, manusförfattare, kompositör och skådespelare. Han är gift med Jamie Lee Curtis.

Guest är känd för ett antal mockumentärer. Åren 1984 och 1985 var han en av medlemmarna i Saturday Night Live-ensemblen.

Hans far baronen Peter Haden-Guest var FN-diplomat och gifte sig med en amerikansk kvinna. Efter att Christopher Guest ärvt adelstiteln satt han i brittiska överhuset, men förlorade sin plats när det reformerades 1999. Han anser dock själv att det gamla systemet var orättvist, och att överhuset bör vara demokratiskt valt.

Filmografi (urval)
 (musik, manus och roll)
1984-1985 - Saturday Night Live (TV-serie; regi, manus och roller)
 (roll)
 (roll)
1992 - Simpsons, avsnitt The Otto Show (gäströst i TV-serie)
 (medverkan i dokumentärfilm)
 (roll)
 (roll)
 (musik, regi, manus och roll)
 (röstroll)
 (regi, manus och roll)
 (regi, manus och roll)
 (roll)
 (roll)

Externa länkar

Amerikanska kompositörer
Amerikanska manusförfattare
Amerikanska filmregissörer
Amerikanska skådespelare
Amerikanska scenskådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Män
Födda 1948
Levande personer
Skådespelare i Saturday Night Live

Tidigare brittiska överhusledamöter
Alumner från New York University Tisch School of the Arts