kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Mannen utan minne

Mannen utan minne (originaltitel: Mies vailla menneisyyttä) är en finsk dramakomedifilm från 2002, skriven, regisserad och producerad av Aki Kaurismäki.

Handling 
En man som precis kommit med tåget blir nerslagen av rånare. Han tas till sjukhuset där han dödförklaras. Han vaknar emellertid upp mirakulöst och konstaterar att han inte minns vem han är. Ingen känner heller igen honom, och han får börja ett nytt liv från botten – med kläder från Frälsningsarmén och ett hem bland andra hemlösa. Men livet är inte så mörkt som det verkar, och han får snart massor av vänner, men när polisen slutligen får klart för sig vem han egentligen är, vet han inte om han vill veta detta.

Medverkande (urval)

Priser och nomineringar 
Filmen har tilldelats ett flertal priser, bland annat Juryns stora pris (Grand Prix) vid filmfestivalen i Cannes 2002.

Filmen blev också nominerad för en Oscar för bästa utländska film 2003. Regissören ställde dock inte upp på Amerikanska filmakademiens gala, Oscarsgalan, med motiveringen att han "inte önskar uppträda i ett land som befinner sig i krig", syftande på USA:s Irakpolitik och den stundande invasionen av Irak.

Kuriosa 

 I en scen med Markku Peltola och Esko Nikkari hänger det en bild på Matti Pellonpää (1951–1995) i bakgrunden.

Externa länkar 
 
 

Filmer 2002
Finländska dramakomedifilmer
Filmer i regi av Aki Kaurismäki
Finskspråkiga filmer
Frälsningsarmén
Amnesi på film
Finländska 2000-talsfilmer (decennium)
Guldbaggen för bästa utländska film
Filmer tilldelade Nordiska rådets filmpris
Elsa Beskow-plaketten

Elsa Beskow-plaketten, instiftat 1958 av Svensk Biblioteksförening är ett pris som delas ut till den konstnär, "som framställt föregående års bästa svenska bilderbok för barn eller den bäst illustrerade svenska barnboken". Prissumman är på 25 000 kronor (2016).

Lista över pristagare

Se även
Elsa Beskow

Referenser 

Priser och utmärkelser instiftade 1958
Elsa Beskow
Svenska barnlitteraturpriser
Hovmarskalk

Hovmarskalk är vid europeiska hov titeln på en högre ämbetsman, ofta med ansvar för ekonomi. Vid det norska hovet ansvarar hoffmarkskalken för ekonomi och administration. Hovmarskalkar finns även vid det luxemburgska hovet.

Danmark 
I Danmark är hovmarskalken (danska: hofmarskallen) chef för drottningens hovstat och är därmed det danska hovets högste chef.

Danska hovmarskalkar 
1906-1908 - Joachim Moltke
1939-1947 - Christopher Trampe
1947-1964 - Johan Vest
1968-1972 - Karl Christian Trampe
1972-1976 - Kjeld Gustav Knuth-Winterfeldt
1976-1989 - Hans Sølvhøj
1989-2003 - Søren Haslund-Christensen
2003-2014 - Ove Ullerup
2015-2021 - Michael Ehrenreich
2021-         - Kim Kristensen

Sverige 

I Sverige var hovmarskalken ursprungligen den funktionär vid Kungliga hovstaterna vars uppgift var att biträda kungen i hovförvaltningen. Numera ansvarar förste hovmarskalken för hovets inre administration och hushåll och är chef för Hovmarskalksämbetet. Sedan den 1 januari 2012 innehar Mats Nilsson tjänsten; han var tidigare chef för den militära enheten på Försvarsdepartementet och har varit chef för Försvarsmaktens högkvarter HKV. Ämbetet ansvarar för planeringen och genomförandet av kungahusets offentliga framträdanden och officiella representation. Inom Hovmarskalksämbetet ingår även det Kungliga hushållet vid Stockholms slott.

Även cheferna för kungliga personers hovstater, som till exempel Kronprinsessans hovstat, bär titeln hovmarskalk.

Hovmarskalk hade i den rangordning som existerade fram till 1909 generalmajors rang, medan förste hovmarskalk hade generallöjtnants rang.

Svenska förste hovmarskalkar (urval) 
????–???? – Gustav Axelsson Banér
????–???? – Jan Kuylenstierna
????–???? – Aron Gustaf Silfversparre
????–???? – Berndt Didrik Mörner
????–???? – Wollmar Yxkull
1779–1781 – Henrik Jakob von Düben
1832–1834 – Bernhard von Beskow
1834–1844 – Johan Claes Fleming af Liebelitz
1844–1849 – Gustaf Fredrik Liljencrantz
1872–1880 – Markus Høyer Holtermann (Förste hovmarskalk vid norska hovstaten)
1869–1872 – Erik af Edholm
1907–1928 – Carl Malcolm Lilliehöök (blev vaktfri 1911)
1912–1915 – Fredrik Peyron
1915–1930 – Claes Erik Rålamb
1930–1947 – Reinhold Rudbeck
1947–1950 – Carl-Reinhold von Essen
1952–1961 – Erik Wetter
1962–1969 – Stig H:son Ericson
1966–1968 – Gösta Lewenhaupt
1968–1973 – Malcolm Murray
1973–1975 – Tom Wachtmeister
1975–1980 – Björn von der Esch
1980–1986 – Lennart Ahrén
1987–1993 – Jan Kuylenstierna
1993–1998 – Hans Ewerlöf
1998–2007 – Johan Fischerström
2007–2011 – Lars-Hjalmar Wide
sedan 2012 – Mats Nilsson

Se även 
Hovkansler
Riksmarskalk
Lantmarskalk

Referenser

Externa länkar 

Titlar i statsförvaltning
Kungliga hovstaterna
The Road Warrior

The Road Warrior är en australisk film från 1981.

Handling 
Filmen utspelar sig i en nära framtid där nästan all olja är slut och dyrbarare än guld. Mad Max (Mel Gibson) kör omkring i den australiensiska öknen och letar efter bränsle och mat tillsammans med sin hund. Han träffar på en pilot i en Autogyro som Max övermannar efter att piloten försökt stjäla hans bil. När Max skall till att döda piloten så berättar denne om en plats där det finns massor av bränsle. Piloten tar med honom dit men väl där visar sig det vara ett fort som är tillverkat av skrot och skyddar en oljekälla.
Fortet är omringat av ett gäng, ledda av Lord Humungus, som vill ta över det.

Om filmen 

Detta är uppföljaren till filmen Mad Max. Eftersom föregångaren förbjöds från biograferna i Sverige, ändrades titeln från Mad Max 2 till The Road Warrior. Till skillnad från föregångaren, som utspelar sig före ett förödande kärnvapenkrig, är vi i uppföljaren förflyttade till tiden efter kärnvapenkatastrofen. Den f.d. polisen Max kämpar en ensam kamp för att överleva i ett ödeland där plundring tycks vara det enda sättet att överleva.

Filmen följdes av Mad Max bortom Thunderdome.

Rollista (i urval) 
Mel Gibson - 'Mad' Max Rockatansky 
Bruce Spence - The Gyro Captain 
Michael Preston - Pappagallo 
Max Phipps - The Toadie 
Vernon Wells - Wez 
Kjell Nilsson - Lord Humungus 
Emil Minty - The Feral Kid 
Virginia Hey - The Warrior Woman

Externa länkar 
 
Madmaxmovies.com

Filmer i regi av George Miller
Australiska filmer 1981
Australiska science fiction-actionfilmer
Australiska äventyrsfilmer
Klubba

Klubba kan syfta på:

 Bandyklubba – en klubba som används av bandyspelare
 Godisklubba – ett karamell-liknande godis med skaft
 Golfklubba – ett redskap för att slå på en golfboll
 Ishockeyklubba – en klubba som används av ishockeyspelare
 Lacrosseklubba – en klubba som används av lacrossespelare
 Ordförandeklubba – används av ordföranden för sammanträden
 Stridsklubba – ett närstridsvapen
Madame Bovary (film, 1991)

Madame Bovary är en fransk dramafilm från 1991, i regi av Claude Chabrol. Den handlar om Emma som drömmer om lyx och romantik gifter sig med dr Charles Bovary. Hon har tråkigt på landet och skaffar sig därför både älskare och skulder. Filmen bygger på romanen Madame Bovary av Gustave Flaubert. Vid Moskvas internationella filmfestival 1991 vann Isabelle Huppert pris som bästa skådespelerska.

Rollista (i urval)
Isabelle Huppert som Emma Bovary 
Jean-François Balmer som Charles Bovary 
Christophe Malavoy som Rodolphe Boulanger 
Jean Yanne som M. Homais 
Lucas Belvaux - Leon Dupuis 
Christiane Minazzoli som Lefancois 
Jean-Louis Maury som Lheureux 
Florent Gibassier som Hippolyte

Referenser

Externa länkar
 

Filmer 1991
Filmer i regi av Claude Chabrol
Franska dramafilmer
Franska filmer baserade på romaner
1800-talet på film
Franskspråkiga filmer
M (film)

M (tyska: M – Eine Stadt sucht einen Mörder; ) är en tysk drama-thriller film från 1931 i regi av Fritz Lang, med manus av Fritz Lang och Thea von Harbou. Huvudrollen spelas av Peter Lorre.

Handling 
I en tysk stad mördas småbarn brutalt av en psykopatisk mördare, vilket leder till att hela staden sätts i skräck. Polisens intensiva jakt på mördaren gör att den undre världen ser sin verksamhet störd, och börjar därför själva leta efter mördaren. När de lyckas hitta honom ställs han inför en egen tribunal. I sista stund hittar polisen tribunalen och kan förhindra den undre världens egen rättsskipning.

Rollista i urval 

 Peter Lorre – Hans Beckert, mördaren
 Gustaf Gründgens – Herr Schränker
 Otto Wernicke – kommissarie Karl Lohmann
 Fritz Odemar – falskspelare
 Inge Landgut – Elsie Beckmann
 Hertha von Walther – prostituerad kvinna
 Franz Stein – minister
 Friedrich Gnaß – Franz, inbrottstjuven
 Ernst Stahl-Nachbaur – polischef
 Theodor Loos – kommissarie Groeber
 Gerhard Bienert – kriminalsekreterare
 Rosa Valetti – värdinna
 Elisabeth Neumann-Viertel – prostituerad kvinna
 Karl Platen – väktare
 Georg John – blind ballongförsäljare
 Klaus Pohl – vittne

Om filmen 

M var Fritz Langs första ljudfilm och bland annat baserad på den då aktuella historien om Peter Kürten. Den lånar också från filmen Tolvskillingsoperan av Georg Wilhelm Pabst, som kom ut mindre än ett år före M.

Filmen räknas som en klassiker genom sitt med sina många nyskapande och effektfulla grepp både vad gäller ljud och bild, och blev stilbildande för thrillergenren. Ett av de genomgående greppen, som också bygger upp filmens berättelse, är att varje gång huvudpersonen visslar ledmotivet till Peer Gynt så måste han mörda. Detta visslande leder också till att han kan fångas in av den undre världen, eftersom en blind luftballongsförsäljare inser att det var den visslande mannen som också var mördaren. En av de som förföljer honom målar ett M (för mördare) med krita i sin hand, och stämplar sedan huvudpersonens rock med bokstaven. När han är märkt på detta sätt, jagas han av alla i den undre världen tills han fångas in.

Peter Lorres monolog framför tribunalen anses vara en mästerlig skådespelarinsats genom att han visar upp en psykiskt sjuk människa som bönar om hjälp och på så sätt blir ömkansvärd trots sina avskyvärda brott.

Kommissarie Lohmann, spelad av Otto Wernicke, visade upp en ny och stilbildande typ av kriminalpolis på film, genom att han löste sina fall genom efterforskningar och omfattande arbete snarare än genom intuition.

År 1931 var filmen först förbjuden i Sverige, men visades senare samma år i 35 minuter kortare version.

År 1951 gjordes det en amerikansk nyinspelning av filmen med titeln M = mördaren.

Källor

Externa länkar 
 
 
 
 

Filmer 1931
Film noir
Filmer i regi av Fritz Lang
Filmmanus av Thea von Harbou
Filmer om seriemördare
Psykopati på film
Tyska kriminalfilmer
Tyska thrillerfilmer
Tyskland på film
Tyskspråkiga filmer
Djurgårdskyrkogården

Djurgårdskyrkogården, är en mindre (0,5 hektar) kyrkogård vid Djurgårdsplatsen i Majorna, Göteborg med 397 gravplatser.

Historia 
Platsen för den nuvarande Djurgårdskyrkogården var en begravningsplats redan långt före den utvidgning som skedde 1799. Dess ålder uppskattas till motsvarande den gamla Varvskyrkan, vid dåvarande Gamla Varvet. Mark till en ny begravningsplats köptes in 1799 vid "Tegelbruket å Kungsladugårds ägor" för en summa av 150 riksdaler banco av Carl Bagge. Kyrkogården utvidgades mot norr 1813, men dess nuvarande namn är av senare datum. Dess längd är 120 meter, dess bredd mellan 25 och 30 meter. Den används än idag för begravningar. I södra änden finns ett litet gravkapell. Tidigare dominerades kyrkogården av storväxta almar, men de har tagits ned under 1990-talet eftersom de drabbades av almsjukan, och endast ett fåtal träd är kvar.

Från början var den kyrkogård för Gamla Amiralitetsvarvet, och var då främst avsedd som begravningsplats för dess officerare, den kallades först för "Gamla varvskyrkogården" eller "Amiralitetskyrkogården". I september 1786 begravdes en mademoiselle J Ch Suthoff i "Arméns Flottas grav på kungl. Djurgården".

Källor 
 Majornas kyrkokrönika, Per Pehrsson, Svenska kyrkans diakonistyrelses Bokförlag, Stockholm 1926 s.83
 Göteborgaren och kyrkan - i tro och handling, red. Kjell Nelson, utgiven av Göteborgs kyrkofullmäktige, Göteborg 1983  s.138
 Mentzer, Karolina von: Djurgårdskyrkogården. Göteborg: Göteborgs historiska museum, 1993

Noter

Externa länkar 

 Äldre foto hos Föreningen Gamla Majgrabbar

Begravningsplatser i Göteborg
Majorna
Gynaikokratia

Gynaikokratia festival som arrangeras 8 januari i norra delarna av Grekland. Under 8 januari ska könsrollerna växlas. Männen stannar hemma och tar hand om hushållet medan kvinnorna går ut och gör de saker som männen vanligtvis gör.

Festivaler i Grekland
Kultur i Grekland
Alveol (luftrörsförgrening)

Alveol, lungblåsa, är den struktur i lungorna där gasutbytet med kapillärerna sker. Från luftstrupen och inåt förgrenar sig luftvägarna mer och mer i allt finare rör i en trädformad struktur. Alveolerna är små blåsor längst ut i denna struktur. I en människas lungor finns ungefär 300 miljoner alveoler.

Blodet som går genom kapillären avger genom diffusion sitt innehåll av koldioxid, medan syrgas passivt diffunderar över från alveolen till blodet. Alveolen är omgiven av alveolär vätska innehållande bland annat vatten.

Alveolen är uppbyggd av två olika celltyper:

 Typ I-pneumocyter: en typ av skivepitel och utgör 95 procent av ytan i alveolen. Den har ingen förmåga till celldelning. Dessa består av ett mycket tunt membran som möjliggör gasutbytet vid respiration.
 Typ II-pneumocyter: klassificeras som kubiskt epitel. Den har två funktioner: dels har den förmåga till celldelning varigenom nya typ I-pneumocyter kan bildas vid behov, dels producerar typ II-pneumocyter surfaktanter som minskar vattnets ytspänning så att alveolen inte kollapsar. Utan surfaktant skulle det behövas ett oerhört mycket högre tryck för att kunna vidga lungan.

Små alveoler där ytspänningen är stor och samtidig frånvaro av surfaktant är vanligt hos prematura barn och kan leda till en komplikation, på engelska kallad infant respiratory distress syndrome. Sjukdomar, exempelvis KOL, orsakar en nedbrytning av alveolväggar vilket leder till förstorade lungblåsor, lungemfysem.

Alveolen innehåller också en tredje celltyp, makrofager, som ingår i immunsystemet och håller alveoler rena från partiklar och mikrober.

Se även 
 Atelektas
 Bronkiol

Källor

Noter

Webbkällor

Tryckta källor 
 
 

Lungor
Länsväg 211

Länsväg 211 är en primär länsväg i Östergötlands län. Den förbinder riksväg 34 vid Borensberg med riksväg 51 söder om Hjortkvarn. Denna vägsträcka är 31 km lång och går helt i Motala kommun och passerar tätorten Tjällmo. 

Länsväg 211 är i praktiken en del av huvudvägen mellan Örebro och Linköping tillsammans med riksväg 51 och riksväg 34.
Sträckan mellan riksväg 34 vid Borensberg och fram till Tjällmo är dë första 4 kilometerna fram till Olivehults vägskäl mycket smal och krokig, medan delen norr om Tjällmo fram till riksväg 51 har en betydligt rakare sträckning.

Historia
Väg 211 har gått precis längs dagens sträckning sedan vägnummer infördes på 1940-talet, men fram till 1985 fortsatte länsväg 211 söderut till Skänninge. Den sistnämnda sträckan är idag Östergötlands länsväg 1006, dvs övrig länsväg.

Se även
 Lista över länsvägar i Östergötlands län

Referenser

Länsvägar i Östergötlands län
Freden i Basel

Freden i Basel var tre separatfreder som slöts 1795 mellan Frankrike och tre motståndarländer under första koalitionskriget mot det revolutionära Frankrike under de franska revolutionskrigen.
5 april med Preussen, som fick avstå de delar av Cleves-Jülichområdet som låg väster om Rhen till Frankrike.
22 juli med Spanien, som avstod östra Hispaniola till Frankrike.
28 augusti med Hessen-Kassel.

Se även
Freden i Campo Formio

Basel
Basel
Franska revolutionskrigen
1795 i Schweiz
Edward Witten

Edward Witten, född 26 augusti 1951 Baltimore i Maryland, är en framstående amerikansk matematisk fysiker och strängteoretiker. Han blev 1990 den förste fysiker som tilldelades Fieldsmedaljen, ”matematikens Nobelpris”. Han är för tillfället verksam som professor vid IAS, Institute for Advanced Study, vid Princeton University.

Han är en av världens främsta forskare inom strängteori, där han är upphovsmannen till M-teori, ett par teorier som försöker sammanfoga kvantfysiken och den allmänna relativitetsteorin. Han kallas ibland för "vår tids Einstein", vars professur han också innehar vid Princeton.

I intervjuer har han bland annat sagt att matematiken och fysiken under 1800-talet var mycket nära förknippade, men under 1900-talet har matematiken blivit allt mer abstrakt och rört sig bort från fysiken. Men, menar Witten, med den pånyttfödda utvecklingen av strängteorin har det visat sig att mycket abstrakt matematik, till synes utan koppling till fysiken, är tillämpbar och har fått praktisk användning. För att beskriva de nya fysikaliska teorierna, som strängteorin, har det också visat sig att det nuvarande matematiska språket är förlegat. Witten har lämnat flera bidrag till såväl nytt matematiskt språk som framsteg inom kvantfältteori och kvantgravitation.

2008 tilldelades Witten Crafoordpriset.

Asteroiden 11349 Witten är uppkallad efter honom.

Källor

Noter

Externa länkar 

 Wittens hemsida på Institutet
 Wittens vetenskapliga artiklar från ArXiv
 Wittentema på arxiv.org

Amerikanska fysiker under 2000-talet
Amerikanska matematiker under 2000-talet
Födda 1951
Män
Levande personer
Personer från Baltimore
Fieldsmedaljörer
Kyotopristagare
Mottagare av Crafoordpriset
Strängteoretiker
Forskare från Maryland
Alumner från Brandeis University
Alumner från Princeton University
Personer verksamma vid Institute for Advanced Study
Energiprocent

Energiprocent eller E% är en storhet som används i samband med kosthållning. Det man då talar om är en fördelning av energin (Kcal) från de olika delarna i kosten, det vill säga protein, kolhydrater och fett. Som rekommendation anser Livsmedelsverket att kostens fettmängd i snitt endast bör var 30 E%, vilket innebär att 30 % av all energi från kosten ska komma från fett, inte 30 % av kosten ska vara fett.

Exempel: Standardmjölk
Energi 60,6 Kcal
Protein 3,4 g
Kolhydrater 5 g
Fett 3 g ⇒ 3 X 9 = 27 Kcal ⇒ 27 / 60,6 = 0,445 = 44,5 E%

E% Protein 17 KJ/g (alt. 4,1 kcal)

E% Kolhydrater 17 KJ/g (alt. 4,1 kcal)

E% Fett 37 KJ/g (alt. 9,3 kcal)

E% Alkohol 29 KJ/g (alt. 7 kcal)

1 kcal = 4,2 KJ

NNR 2012 rekommenderade energibehov: Protein 10-20 E% Fett 25-40 E% Kolhydrater ink fibrer 45-60 E% Alkohol 5 E%

Kosthållning
Stora Kanto-jordbävningen

Stora Kanto-jordbävningen kallas den jordbävning som drabbade regionen Kanto i Japan den 1 september 1923.

Jordbävningen, som mätte 7,9 på Richterskalan, skördade tillsammans med påföljande bränder cirka 140 000 människoliv.

De heta, torra och blåsiga förhållandena som rådde i Tokyo, kombinerat med tiden för jordbävningen, strax före lunch då invånarna hade sina kolspisar igång för att laga mat, bidrog till den stora branden. Branden förstörde drygt 40 % av staden och sammanlagt fler än 440 000 byggnader, vilket är majoriteten av de förstörda byggnaderna. På grund av trasiga vattenledningar så försämrades eldbekämpningen och branden kunde spridas häftigare. De ekonomiska förlusterna från jordbävningen har uppskattats till 100 miljarder amerikanska dollar.

En anledning till att storbranden blev så omfattande var att de flesta japanska städerna vid denna tid var byggda i trä. 

Under tiden för återuppbyggandet av Tokyo täckte det regeringsstartade projektet Dojunkai upp med 5 652 bostäder, både permanenta och temporära, till personer som blivit hemlösa i jordbävningen.

Se även

Källor

Noter

Externa länkar 

 Great Kanto Earthquake 1923 

1923 i Japan
Bränder 1923
Bränder i Japan
Jordbävningar under 1900-talet
Jordbävningar i Japan
Honshu
Japanska imperiet
Naturkatastrofer 1923
Tsunamier
WP:Projekt Japan
Figurativ konst

Figurativ konst skildrar igenkännbara objekt som till exempel den mänskliga kroppen. Detta i motsats till abstrakt konst.

Se även 
 Realism (bildkonst)
 Nonfigurativt måleri

Motiv i konsten
Arne Lifmark

Arne Lifmark, född 23 juni 1939 i Jönköping, är en svensk regissör och manusförfattare.

Lifmark regidebuterade 1982 med TV-filmen Polisen som vägrade svara.

Regi i urval
1998 - När karusellerna sover (TV-serie)
1996 - Polisen och pyromanen (TV)
1990 - Makedonia (TV)
1988 - Polisen som vägrade ta semester (TV)

Filmmanus i urval
1996 - Polisen och pyromanen (TV)
1988 - Polisen som vägrade ta semester (TV)

Producent
1987 - Kurt Olssons television (TV-serie)

Externa länkar
 

Svenska TV-regissörer
Svenska manusförfattare under 1900-talet
Män
Födda 1939
Levande personer
Personer från Jönköping
Svenska regissörer under 1900-talet
Färgstyrka

Färgstyrka är ett pigments förmåga att överföra sin färg vid blandning med vitt eller andra pigment. Om ett pigment har goda avfärgningsegenskaper behöver man bara en liten mängd för att ge färg åt en blandning.

Färgstyrka kan också användas för den uppfattade intensiteten hos en färg (kulör). I det standardiserade färgbeteckningssystemet NCS kallas denna egenskap kulörthet.

Källor 
 

Färgämnen och pigment
Färglära
TV-teknik
Validering

Validering (av engelskans validation) är när man officiellt godkänner ett dokument och bekräftar att det som står i dokumentet är korrekt. Ofta består dokumentet av ett förslag och valideringen går då ut på att se till att förslaget verkligen stämmer med förslagsställarens önskemål.

Allra vanligast är att dokumentet innehåller krav på en produkt. Valideringen är då en del av kravhanteringen och syftet med valideringen är att se till att man verkligen utvecklar den produkt som intressenterna vill ha.

När utvecklingen sedan är klar verifieras den färdiga produkten mot de validerade kraven. Ett inte helt ovanligt missförstånd är att validering är en variant av verifiering, men det är alltså helt fel. Det korrekta är att man validerar kraven på den tänkta produkten mot kravställarens önskemål, men att man verifierar egenskaperna hos den färdiga produkten mot kraven.

Inom kvalitetssäkring används validering i ISO-standard SS-EN ISO 9000:2015, definierat "bekräftelse genom att framlägga belägg för att krav för en specifik, avsedd användning eller tillämpning har uppfyllts", där "belägg" kan bestå av kontroll eller andra metoder för att fastställa egenskaper hos något.

Se även
Validering (läkemedel)
Validering av kompetens

Kvalitetsteknik
Programutveckling
Susanna Ramel

Susanna Ragnarsdotter Ramel, under en tid Gillgren, född Östberg den 1 april 1920 i Stockholm, död 4 april 2020 i Engelbrekts distrikt, Stockholm, var en svensk friherrinna, skådespelare, sångerska och rörelseterapeut.

Under namnet Susanna Östberg och senare Gillgren hade hon flera olika filmroller under åren 1939 till 1941. Hon medverkade senare i radioserierna Herr Hålms öden och Angantyr 1950–1951 och Föreningen För Flugighetens Främjande presenterar "Ragabangzingbom" 1951 samt i låtarna Dom små små detaljerna och Gullet (ska du komma till husse), om husse och matte som strider om sin lilla terriers gunst, vilka båda återutgivits på flera samlingsskivor.

Susanna Ramel var dotter till arkitekten Ragnar Östberg och Carin Thiel samt halvsyster till Ulla Lidman-Frostenson och dotterdotter till Ernest Thiel.  Susanna Ramel var gift med Sven Arne Gillgren 1941–1949 och därefter med Povel Ramel från 1949 till hans död 2007. Hon var mor till Carina Gillgren, Marianne Gillgren, Mikael Ramel och Lotta Ramel. Makarna Ramel är begravda på Lidingö kyrkogård.

Filmografi 

 (gästroll)

Källor 

Susanna Ramel på 78-varvare
 Susanna Ragnarsdotter Ramel på Gravar.se

Noter 

Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska sångare under 1900-talet
Födda 1920
Avlidna 2020
Kvinnor
Susanna Ramel
Skådespelare från Stockholm
Sångare från Stockholm
Svenska hundraåringar
Gravsatta på Lidingö kyrkogård
Svenska friherrinnor under 1900-talet
Svenska friherrinnor under 2000-talet