kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Gunnar Danielson

Berndt Gunnar Emil Danielson, född 18 augusti 1901 i Maria Magdalena församling, Stockholms stad, död 18 september 1958 i Klara församling, Stockholms stad, var en svensk jurist, ämbetsman och politiker. Han var konsultativt statsråd (juristkonsult) 1944–1952 och landshövding i Stockholms län 1952–1958.

Biografi
Danielson avlade studentexamen vid Högre allmänna läroverket å Södermalm i Stockholm 1922 och juris kandidatexamen vid Stockholms högskola 1927, varpå han gjorde tingstjänstgöring i Sollentuna och Färentuna samt Östersysslets domsaga 1927–1929. Han blev tillförordnad fiskal i Svea hovrätt 1930, adjungerad ledamot av Svea hovrätt 1933, assessor där 1936 och hovrättsråd 1942. Han var byråchef för lagärenden i Justitiedepartementet 1939–1944 och konsultativt statsråd (juristkonsult) 1944–1952. Danielson var landshövding i Stockholms län från 1952 till sin död 1958.

Danielson var därtill sekreterare eller biträdande sekreterare i Andra lagutskottet i riksdagen 1934–1938, suppleant i Arbetsdomstolen 1939–1944, juridiskt biträde i Kommerskollegium 1939–1944 och ordförande i Statsdepartementens antagningsnämnd från 1945. Han var också sekreterare i 1936 års konstnärsutredning, sekreterare i 1936 års trafikutredning, ordförande i 1941 års utredning angående fri rättegång, ordförande i 1944 års nykterhetskommitté och ledamot av 1943 års domarutredning. Danielson var ordförande i Svenska Fotbollförbundet 1949–1953.

Gunnar Danielson var son till metallarbetaren Emil Danielson och Frida Alm. Han gifte sig 1931 med skolkökslärarinnan Tyra Håkansson (född 1902). De fick barnen Lena (född 1933), Åsa (född 1936) och Björn (född 1942).

Utmärkelser
  Riddare av Nordstjärneorden, 1942.

Referenser

Män
Födda 1901
Avlidna 1958
Ämbetsmän från Stockholm
Svenska ämbetsmän under 1900-talet
Alumner från Stockholms universitet
Svenska hovrättsråd
Sveriges konsultativa statsråd
Landshövdingar i Stockholms län
Riddare av Nordstjärneorden
Tornado

Tornado kan syfta på

 Tornado – en virvelstorm, se tromb
 Tornado (båtmodell) – en tvåmanssegelkatamaran
 Tornado (båttillverkare) - en brittisk tillverkare av ribbåtar
 Tornado (TV-serie) – tv-serie producerad av Galenskaparna och After Shave
 Tornado (musikalbum) – ett musikalbum utgivet 1993 av Galenskaparna och After Shave
 Tornado (åkattraktion) – på nöjesfältet Liseberg i Göteborg
 Tornado twio dollyo-chagi – en chagi (spark) som bland annat förekommer i kampsporten Taekwondo
 Panavia Tornado – ett stridsflygplan
 North American B-45 Tornado – ett bombflygplan (USA)
Svalting

Svalting (Alisma plantago-aquatica) är en av de vanligaste vattenväxterna i Sverige. Den är en dikesväxt, det vill säga bunden till en sådan lokal som ständigt håller växtens bas i vatten. Dess vetenskapliga släktnamn kan härledas från ordet háls, som betyder salt eller hav. På samma plats växer ofta både fuktväxter och vattenväxter, till exempel brunskära, ältgräs, knapp- och veketåg, igelknopp, stäkra och dylikt. Bland dessa växter skiljer den ut sig genom de stora, breda, hela bladen med bågböjda huvudnerver, liknande bladen på groblad (Plantago major). Blomställningen är en stor gles spira. 

Varje särskild blomma är flyktig och efemär. Redan tidigt på eftermiddagen avslutar de 3 skära kronbladen sin blomning och rullar in sig ända till skaftet, för att efter en kort stund bli lösa och slemmiga. Blomningstiden är högsommaren. Alisma-blomman har 3 foder- och 3 kronblad, 3 + 3 ståndare och talrika pistiller i tre grupper. Frukten blir en talrik samling nötlika, plattade småfrukter. 

Svalting är vanlig i större delen av Skandinavien och Finland, men inte i fjälltrakterna. Den växer mera sällan i djupare vatten och får då mycket långa bladskaft och smalare lansettlik flytbladsskiva, som blir ännu smalare eller gräsbladslik där vattnet är i strömning.

Andra, äldre namn på den här växten är stäkregräs och stäker, vilket syftar på att hela växten innehåller en skarp mjölksaft.

Externa länkar 
 Den Virtuella Floran
 

Svaltingväxter
Sv Växtindex
Eije Mossberg

Hugo Karl Eije Mossberg, född 21 januari 1908 i Vaxholms församling, Stockholms län, död 28 juli 1997 i Locarno, Ticino, Schweiz, var en svensk politiker (socialdemokrat), ämbetsman och företagsledare.

Biografi
Mossberg avlade juris kandidat-examen vid Uppsala universitet 1931, varpå han blev fiskal vid Svea hovrätt 1935 och assessor där 1943. Han var statssekreterare i Socialdepartementet 1944–1945, konsultativt statsråd 1945–1947 ("biträdande socialminister" med ansvar för arbetsmarknaden, polisväsendet och civilförsvaret) och inrikesminister 1947–1951. Därefter var han landshövding i Kopparbergs län 1951–1957. Mossberg var direktör i Svenska Cellulosa AB 1957–1960 och verkställande direktör där 1960–1972.

Mossberg tjänstgjorde därtill i många statliga utredningar, bland annat som ordförande i Kommittén för utredning av det psykologiska försvaret 1951–1953. Han hade också poster i flera branschorganisationer i massa- och pappersindustrin.

Eije Mossberg invaldes 1946 som ledamot av Kungliga Krigsvetenskapsakademien, 1961 som ledamot av Kungliga Skogs- och Lantbruksakademien och 1965 som ledamot av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien.

Referenser

Män
Födda 1908
Avlidna 1997
Personer från Vaxholm
Alumner från Uppsala universitet
Svenska socialdemokrater
Sveriges konsultativa statsråd
Sveriges inrikesministrar
Svenska ämbetsmän under 1900-talet
Svenska företagsledare
Landshövdingar i Kopparbergs län
Ledamöter av Kungliga Krigsvetenskapsakademien
Ledamöter av Kungliga skogs- och lantbruksakademien
Ledamöter av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien
Blåsstarr

Blåsstarr (Carex vesicaria) är en av ett fåtal starrar i den svenska floran som är av sådan höjd och bladrikedom, att de bildar en vasslik vegetation i vattendragen.

Beskrivning
Blåsstarr och flaskstarr är nära besläktade och igenkänns på 2 eller flera hanax samt i allmänhet gulaktiga fruktgömmen. De når en höjd av 0,5-1 m och är allmänna över hela Norden.

I fjälltrakterna blir denna växt lägre, axen kortare, upprätta, och fruktgömmena bruna eller svartaktiga (forma alpigena Fr.; jämför med svedstarr och svartstarr).

Bladen av dessa storväxta arter är sega och mjuka, och användes förr i norra Skandinavien som hö till att med ett norskt uttryck "sena" eller fylla lappskorna (pjäxorna, komagerna) omkring foten, vilket ger värme om vintern och svalka om sommaren. Efter skörden bereddes de på liknande sätt som man bereder lin. Knippor med starr kammades med järn- eller hornkam och gnuggades mellan händerna tills de blev mjuka. Därav kallas dessa arter även "skostarr" och "skogräs" (på norska "senegras"). Det förekommer också att detta hö stoppas i vantarna.

Habitat
Blåstarr växer på stränder, i diken och dammar med mera, även i de lägre fjälltrakterna.

Utbredningskartor
 Norden 
 Norra halvklotet  På denna karta finns även gränslinjer angivna för ett antal varianter.

Etymologi
Vesicaria kommer av latin vesicus = "med blåsor". Detta syftar på de blåslika fruktgömmena.

Bygdemål

Referenser

Externa länkar 
 
 Den virtuella floran

Starrar
Bl Växtindex
John Ericsson i Kinna

John (Johan) August Ericsson, född 6 april 1907 i Kinna församling, Älvsborgs län, död där 25 december 1977, var en svensk socialdemokratisk politiker, ofta kallad enbart "Kinna-Ericsson" eftersom han kom från Kinna.

Ericssons föräldrar var fabrikssnickaren Johan och Alma Eriksson. Han anställdes 1920 som textilarbetare vid AB Claes Håkanssons fabriker, sedermera Kinnasand, i Kinna. Efter att ha innehaft olika förtroendeuppdrag i Svenska textilarbetareförbundet och lokalt i Socialdemokratiska arbetarepartiet blev han ledamot av riksdagens andra kammare från 1937.

Ericsson var konsultativt statsråd 1945–1948 ("bränsleminister"), handelsminister 1948–1955, folkhushållningsminister 1949–1950 socialminister 1955–1957, ledamot av Socialdemokratiska arbetarepartiets partistyrelse 1940–1960, VD för Vin- & Spritcentralen 1957–1973, riksdagsledamot 1937–1970.

John Ericsson var gift med Anna Ingeborg Karlström sedan 1928 och far till två döttrar samt svärfar till Lennart Daléus. Brodern Gustav Ericsson var kommun- och landstingspolitiker (S) i Marks kommun respektive Älvsborgs län.

Referenser

Noter 

Sveriges folkhushållningsministrar
Sveriges handelsministrar
Sveriges konsultativa statsråd
Sveriges socialministrar
Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare för Socialdemokraterna
Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Socialdemokraterna
Sveriges riksdags ålderspresidenter
Födda 1907
Avlidna 1977
Män
Personer från Kinna
John Lingman

John (Jonas Henrik) Lingman, född 19 november 1901 i Bollnäs, död 5 oktober 1962 i Gävle, var en svensk ämbetsman och politiker (s). 

Lingman blev verkstadsarbetare vid Statens Järnvägar i Bollnäs 1918, var ordförande i Gävleborgs läns SSU-distrikt 1928–31, i Arbetarnas bildningsförbunds lokalavdelning 1928–30, i Bollnäs arbetarkommun 1935, ombudsman i Svenska järnvägsmannaförbundet 1936 (förste förbundsordförande 1946–47), i statstjänarkartellen 1945, ledamot i LO:s sekretariat 1946, av allmänna lönenämnden 1945–47 samt generaldirektör och chef för avtalsnämnden 1947–50. Han var konsultativt statsråd 4 januari–1 juli 1950, statsråd och chef för civildepartementet 1 juli 1950–28 november 1954 och landshövding i Gävleborgs län 1954–62. Han var ordförande i kommissionen för förhandlingar rörande Karolinska sjukhusets utbyggande från 1955.

Källor

Noter 

Svenska socialdemokrater
Sveriges civilministrar
Sveriges konsultativa statsråd
Landshövdingar i Gävleborgs län
Personer från Bollnäs
Födda 1901
Avlidna 1962
Män
Blåsuga

Blåsuga (Ajuga pyramidalis) är en ört med underlig form. Den mjuka stjälkens alla ledstycken är förkortade; alla de nedersta bladen (de egentliga örtbladen eller näringsbladen) bildar därigenom en rosett, vars blad ligger tryckta mot marken. Även de övre bladen, som ombildats till högblad, sitter så tätt, att hela den blombärande delen liknar en smal, fyrsidig pyramid. Om bladrosetten frånräknas, har alltså hela plantan sin motsvarighet i översta delen, toppen eller "axet", hos Prunella, Stachys med flera.

En väsentlig avvikelse från labiaternas vardagstyp består däri, att blomkronan saknar överläpp. Det skydd, som ståndarna därigenom förlorar (se till exempel deras plats under "suffletten" hos Plistersläktet), erhåller de i stället av det närmast över varje enskild blomma sittande högbladet.

Blåsugan är mångårig med kort, stympad jordstam och växer på skogsbackar, torra betesmarker och dylikt. Den är visserligen allmän, men nästan aldrig ymnig och ofta bara som enstaka exemplar.

I Skandinaviens fjälltrakter går den över trädgränsen, men i Finland är den inskränkt till landets södra del.

Blomningen börjar redan i maj.

Blåsugans enda spridningsmekanism är med hjälp av myror, så kallade myrmekokori.

Andra namn 
I bland annat Närke kallas blåsugan kärringeruka och i Blekinge takgran.

Källor

Externa länkar
 Den virtuella floran - Blåsuga

Kransblommiga växter
Bl Växtindex
Fristatsprovinsen

Fristatsprovinsen (sotho: Foreisetata; afrikaans: Vrystaat; xhosa: Freyistata; engelska: Free State) är en provins i centrala Sydafrika, belägen på den sydafrikanska högplatån, mellan floderna Vaal och Oranje, med 2 773 059 invånare (2007) på en yta av 129 480 km². Provinshuvudstad är Bloemfontein, som även är Sydafrikas juridiska huvudstad.

Natur 

Fristatsprovinsen är en del av den inre sydafrikanska högplatån, där bergskedjan Drakensberg utgör gräns till Lesotho och grannprovinsen KwaZulu-Natal. Detta böljande platålandskap har en genomsnittshöjd på 1 200-1 500 meter över havet, och är högst i öst. Enstaka berg med platt topp, så kallade kopjes, reser sig över högplatån. Floden Vaal med bifloder dränerar provinsen i norr, Oranjefloden i söder.

Befolkning 
Vid folkräkningen 2001 var 88 % av befolkningen svart och 9 % vit. 64 % hade sotho som modersmål. Andra större språk är afrikaans, xhosa och tswana. Cirka 70 % av befolkningen bor i urbana områden. Den största staden är huvudstaden Bloemfontein (på sotho Mangaung). Andra viktiga städer är guldstäderna Welkom och Odendaalsrus, Sasolburg, Kroonstad, Parys, Phuthaditjhaba och Bethlehem.

Näringsliv 
Omkring 90 % av provinsens areal används till jordbruk. Av detta är mer än hälften betesmark, och provinsen är väl ägnad för boskaps- och fårskötsel. Provinsen har stor produktion av majs och vete. Man har även betydande bergverksdrift; bland annat utvinns stora mängder diamanter och kol. Industrin är relativt dåligt utvecklad, men vid Sasolburg finns betydande petrokemisk industri.

Historia 
Fristatsprovinsen ersatte 1994 den tidigare Oranjefristaten (Orange Free State); namnet byttes officiellt den 9 juni 1995.

Källor 

Sydafrikas provinser
Stater och territorier bildade 1994
Gauteng

Gauteng ([xaʊˈtɛŋ], sotho för "Guldplatsen") är en provins i nordöstra Sydafrika. 10 451 713 invånare (2007) på en yta av 17 010 km², vilket ger en befolkningstäthet på 614,4 inv/km². Gauteng är landets folkrikaste och mest tätbefolkade provins, och samtidigt den till ytan minsta. Den administrativa huvudorten är Johannesburg, som med sina ca 4,4 miljoner invånare är landets största stad. I provinsen ligger även Sydafrikas administrativa huvudstad Pretoria (eller Tshwane) samt storstadskommunen Ekurhuleni (även känd som East Rand), båda med över 2 miljoner invånare.

Natur 
Gauteng ligger på höglandet, på den sydafrikanska platån, som sträcker sig i öst-västlig riktning. I provinsen finns flera våtmarksområden.

Befolkning 
Provinsen har en mycket heterogen befolkning. Vid folkräkningen 2001 var 75 % svarta och 20 % vita. Gauteng är Sydafrikas mest tätbefolkade provins; här ligger bland annat städerna Johannesburg, Pretoria, Soweto och Germiston. Urbaniseringsgraden är över 97 %.

Näringsliv 
Gauteng utgör Sydafrikas ekonomiska och industriella centrum och står för en betydande del av landets inkomster (40 % av BNP 2004). Bland annat har provinsen en betydande gruvindustri och en rik jordbruksproduktion. Det produceras särskilt grönsaker, frukt, mejerivaror, kött och blommor, som levereras till provinsens städer. Dessutom odlas majs, jordnötter, bomull, durra, m.m.

Historia 
Provinsen upprättades 1994 vid delningen av den tidigare provinsen Transvaal. Den fick först namnet Pretoria-Witwatersrand-Vereeniging (PWV), men döptes 1995 om till Gauteng, som på sotho betyder "guldplatsen".

Administrativ indelning 
Provinsen är indelad i sex distrikt, som i sin tur är indelade i elva kommuner samt en så kallad District management area (DMA). Man avser dock att avveckla DMA-områdena och låta dem ingå i de andra kommunerna. Denna ändring skall ske till nästkommande lokalval, år 2011.

Distrikten och deras kommuner 
Kommunerna är av typerna Metropolitan municipality (storstadskommuner) och Local municipality.
 City of Johannesburg
 City of Johannesburg (storstadskommun)
 City of Tshwane
 City of Tshwane (storstadskommun)
 Ekurhuleni
 Ekurhuleni (storstadskommun)
 Metsweding
 Kungwini, Nokeng tsa Taemane
 Sedibeng
 Emfuleni, Lesedi, Midvaal
 West Rand
 Mogale City, Randfontein, Westonaria, West Rand (District management area)

Referenser

Noter 

 
Sydafrikas provinser
Stater och territorier bildade 1994
Limpopoprovinsen

Limpopoprovinsen (efter floden Limpopo) är en provins i norra Sydafrika med en yta på 123 910 km² och omkring 5,2 miljoner invånare (2007). Den gränsar till Botswana i nordväst, Zimbabwe i norr och Moçambique i öster. Huvudstad är Polokwane (Pietersburg).

Limpopoprovinsen ingick i Transvaalprovinsen fram till 1994 och hette under ett år Norra Transvaalprovinsen (Northern Transvaal), därefter Nordprovinsen (Northern Province) fram till 11 juni 2003.

Natur 
Limpopoprovinsen ligger på den sydafrikanska högplatån och består främst av grässavann; klimatet är främst subtropiskt. Landskapet böljar mellan höga berg, särskilt i södra delen, men blir lägre mot gränstrakterna i nordväst, norr och öster. Limpopofloden bildar gräns mot Botswana och Zimbabwe, och provinsen dräneras av dess bifloder. Här finns stora vildmarksområden, plantager och ett varierat kulturlandskap.

Näringsliv 
Ekonomin är relativt dåligt utvecklad, och man exporterar framför allt råvaror medan man importerar raffinerade produkter. Bland näringar märks brytning av koppar, asbest, kol, järnmalm och platina, skogsbruk (Sydafrikas viktigaste) och jordbruk med odling av solrosor, bomull och majs (främst kring Nylstroom), tropiska frukter (främst kring Louis Trichardt och Tzaneen), samt te och kaffe (kring Tzaneen). Boskapshållning är en annan stor näring, liksom i viss mån jakt.

Provinsen har viss industri, huvudsakligen i mindre företag. 27,6 % av den arbetsföra befolkningen stod i september 2007 utan arbete, och många arbetar i Pretoria- och Johannesburg-området. Provinsen har stora problem med energi- och vattenförsörjning, sanitära förhållanden och bostäder.

Källor 
 

Sydafrikas provinser
Stater och territorier bildade 1994
Mpumalanga

Mpumalanga är en provins i östra Sydafrika med en yta på 79 490 km² och omkring 3,6 miljoner invånare (2007). Den gränsar i norr till Limpopoprovinsen, i väst till Fristatsprovinsen och Gauteng, i söder till KwaZulu-Natal, samt i öst till Swaziland och Moçambique. Huvudstad är Nelspruit; andra viktiga städer är Barberton och Piet Retief. Mpumalanga ingick fram till 1994 i Transvaalprovinsen och kallades fram till 24 augusti 1995 för Östra Transvaalprovinsen (Eastern Transvaal).

Natur 

Mpumalanga ligger i huvudsak på den sydafrikanska högplatån, 1 000-1 500 meter över havet. Platån är gräsbevuxen och har inlandsklimat. I nordöst möter den bergen med sina stupande bergväggar. Från randbergen stupar platån brant ner mot öst till Lowveld, ett landområde på 150-200 meter över havet, där subtropiskt klimat råder. Den södra delen av Kruger nationalpark ligger i provinsen.

Befolkning 
En stor del av provinsens befolkning lever i fattigdom och andelen analfabeter är stor. Befolkningstillväxten ligger över landsgenomsnittet. Siswati är det viktigaste språket.

Näringsliv 
Bland näringar märks utvinning av kol (där Witbank är centrum för framställningen i Sydafrika) och olja ur kol (främst vid Secunda) samt tillverkning av papper, stål och vanadium. Här ligger också flera stora kolkraftverk, vilka har orsakat betydande luftföroreningar. Inom jordbruket produceras stora mängder citrusfrukter, främst runt Nelspruit, samt andra subtropiska frukter och grönsaker. Turismen, som är centrerad kring Krugerparken, är en annan viktig näring.

Administrativ indelning 
Mpumalangaprovinsen är indelad i tre distrikt som i sin tur är indelade i 17 kommuner:

Källor 

Sydafrikas provinser
Stater och territorier bildade 1994
Nordvästprovinsen, Sydafrika

Nordvästprovinsen (tswana: Bokone Bophirima; afrikaans: Noordwes; xhosa: Mntla-Ntshona; sotho: Leboya Bophirima; tsonga: N'walungu-Vupeladyambu; pedi: Lebowa Bodikela; zulu: Nyakatho-Ntshonalanga; sydndebele: Tlhagwini-Tjhingalanga; engelska: North West) är en provins i norra Sydafrika, med en yta om 116 320 km² och ett invånarantal på 3 271 948 (2007). Provinsen gränsar till Botswana i norr. Huvudstad är Mafikeng.

Historia 
Provinsen skapades 1994 av delar av de tidigare provinserna Transvaal och Kapprovinsen samt större delarna av några bantustaner, däribland Bophuthatswana.

Natur 
Provinsens inre delar tillhör platålandet Highveld, och sträcker sig från floden Vaal till den vanligen torrlagda Molopofloden. Här finns stora områden med buskväxter och törnbuskar. I söder finns en del saltsjöar.

Näringsliv 
De viktigaste åkerprodukterna är majs och solrosfrön. Man odlar även tobak, citrusfrukter, jordnötter, paprika och bomull. I provinsen finns stora boskapsfarmer (bland annat med herefordnöt) och fårhållning. Många bönder har på senare år gått över till storviltjakt. Provinsen ligger i det mineralrika Witwatersrand, och gruvdrift är den viktigaste näringen både i fråga om ekonomi och sysselsättning. Här utvinns bland annat guld, uran, diamanter, platina och marmor. Det finns en del industri, bland annat tillverkning av utrustning för gruvindustrin och jordbruket. Viss turism, bland annat på grund av naturen, men också till Mankwe, där semesterorten Sun City ligger. Många invånare arbetspendlar till Gauteng, bland annat till Pretoria och Johannesburg.

Källor 
 

Sydafrikas provinser
Stater och territorier bildade 1994
Norra Kapprovinsen

Norra Kapprovinsen (afrikaans: Noord-Kaap; tswana: Kapa Bokone; xhosa: Mntla-Koloni; engelska: Northern Cape) är en stor, glest befolkad provins i nordvästra Sydafrika. Den är landets till ytan största provins, men dess minsta till befolkningen, med runt en miljon invånare på 361 830 km². Den gränsar till Botswana i norr och till Namibia i nordväst, och har kust mot Atlanten i väst. Huvudstad är Kimberley. 

Provinsen tillkom 1994, då Kapprovinsen delades i tre.

Natur 
Stora delar av provinsen består av torrt och halvtorrt slättlandskap med buskvegetation. Oranjefloden rinner genom provinsens östra delar, och utgör i den västra delen gräns mot Namibia. Längst i norr ligger Kalahari Gemsbok nationalpark.

Befolkning 
Norra Kapprovinsen är sparsamt befolkad, och stora ytor är helt folktomma. Närmare 80 % av befolkningen bor i städer. I och omkring Kalahariöknen lever sanfolket. Omkring 68 % av invånarna har afrikaans som modersmål, och 21 % setswana.

Näringsliv 
Provinsen är mycket rik på mineraler, och har en betydande gruvdrift. Kimberley är centrum för Sydafrikas diamantutvinning. Dessutom utvinns bland annat koppar, asbest och mangan. I övrigt finns en del jordbruk, med stor fårhållning (karakulfår), och odling av frukt, jordnötter, majs och bomull. I provinsen produceras även vin.

Källor 

Sydafrikas provinser
Stater och territorier bildade 1994
Västra Kapprovinsen

Västra Kapprovinsen (afrikaans: Wes-Kaap, xhosa: Ntshona-Koloni, engelska: Western Cape) är en provins i södra Sydafrika. Den omfattar det sydvästliga hörnet av landet, vid Godahoppsudden, och har kust både mot Indiska oceanen och mot Atlanten. Den har en yta på 129 370 km² och 5 278 585 invånare (2007). Huvudstad är Kapstaden. Västra Kapprovinsen bildades 1994 genom delning av den tidigare Kapprovinsen.

Natur 

Den norra delen av provinsen består av det halvtorra Karroo, som avgränsas av Langeberge i syd och Nuweldberge i norr. Bergen stupar brant nedåt mot söder. Söder och väster om Karro ligger en smal kustslätt. Kring Kapstaden och längst i öst är det bergigare. Provinsen dräneras av flera mindre floder. Kap Agulhas är Afrikas sydligaste punkt. Till de viktiga platserna i Västra Kapprovinsen hör, förutom huvudstaden Kapstaden, Stellenbosch, Godahoppsudden, Kaphalvön och Agulhas.

Befolkning 
Vid folkräkningen 2001 fördelade sig befolkningen på 55 procent färgade och asiater, 27 procent svarta och 18 procent vita. De dominerande språken i Västra Kapprovinsen är afrikaans, xhosa och engelska. Provinsen är mest tätbefolkad längs kusten i sydväst och söder, medan det i inlandet finns stora områden med liten eller ingen bosättning. Cirka 85 procent bor i urbana områden. År 2008 låg arbetslösheten  i provinsen på 17 procent (2008).

Näringsliv 
Västra Kapprovinsen har ett varierat näringsliv med betoning på lantbruk. Där odlas stora mängder vete, alfalfa, hö, frukt (äpplen, päron, persikor och aprikos) och vindruvor. Västra Kapprovinsen är den viktigaste producenten av frukt och vin i hela Sydafrika och Kapstaden är hela Sydafrikas ekonomiska centrum. Fårhållning med stor ullproduktion. Skogsbruk och fiske har också stor betydelse. I industrin framställs konserver och andra matvaror, drycker, textiler, konfektion och skor, bilar, bildäck, konstgödsel, läkemedel, m.m.

Referenser

Noter

Källor
 

 
Stater och territorier bildade 1994