kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Lista över antal dödade under andra världskriget

Omkring 55 till 60 miljoner människor dog under det andra världskriget, dessa var inte enbart soldater utan även många civila. En stor andel förföljdes på grund av sina politiska åsikter, religiösa övertygelse eller sin etnicitet (judar, romer, sinti och jeni, Jehovas vittnen, homosexuella, "asociala", vapenvägrare och religiösa ledare), som dog i förödelsen och i nazisternas koncentrationsläger. Även i Sovjetunionen dödades miljontals människor under det andra världskriget. Många civila dog i bombningarna av de stora städerna (Köln, Hamburg, Warszawa, Dresden, London), belägringen av Leningrad, uthungringen av Charkiv, sänkningen av flyktingfartyg (Gustloff, Goya, Steuben), vinterkylan, strafflägren i Sovjetunionen och tvångsutdrivningen av folk efter kriget.

Dödstal

F. W. Putzger: Historischer Weltatlas, Velhagen & Klasing, 2006 

Siffrorna inkluderar stupade, mördade, dödade och saknade människor i andra världskriget. Därtill refererar siffrorna till de länder, varifrån soldaterna, de civila, judarna och folktyskarna kom ifrån. Antalen är givna i jämna 10 000-tal.

W. van Mourik: Bilanz des Krieges, Lekturama-Rotterdam, 1978 

Siffrorna inkluderar stupade och saknade soldater och/eller civila som stupade i strid. Siffrorna refererar dessutom till det land varifrån soldaterna och civilisterna härstammade.

Enligt engelskspråkiga Wikipedia

Förluster i arméerna 

 cirka 1 miljon av de tyska döda dog i krigsfångenskap, siffrorna infattar också österrikare, tvångsrekryterade och frivilliga.

Litteratur 
 F. W. Putzger: Historischer Weltatlas, Velhagen & Klasing, Bielefeld Berlin Hannover, 1969
 W. van Mourik: Bilanz des Krieges, Lekturama-Rotterdam, 1978
 Boris C. Urlanis: Bilanz der Kriege. Die Menschenverluste Europas vom 17. Jahrhundert bis zur Gegenwart, Deutscher Verlag der Wissenschaften, Berlin 1965
 Micheal Clodfelter: Warfare and armed conflicts: a statistical reference to casualties and other figures, 1500-2000, McFarland, Jefferson, N.C., 2002 (2nd ed.) 
 Rüdiger Overmans: Deutsche militärische Verluste im Zweiten Weltkrieg, Oldenbourg, München, 2004 (3. Aufl.)

Externa länkar 
 http://www.waffenhq.de/... – Auflistung der Opfer- und Verlustzahlen
 http://www.weltkriegsopfer.de/ – Hier können gefallene Angehörige gesucht werden.
 http://users.erols.com/... – Source List and Detailed Death Tolls for the Twentieth Century Hemoclysm (engl.)

Dödade
Alingsås Kuriren

AlingsåsKuriren är en gratistidning vars utgivning började 24 april 1969 och fortgår. Fullständig titeln är  AlingsåsKuriren  med olika tillägg under åren. Till 1979 klassades tidningen som dagstidningen av Kungliga Biblioteket, men sedan 1979 till 2013 som annonsblad. 2013 klassade KB tidningen åter som dagstidning. 

Tidningen är annonsfinansierad nyhetstidning med Alingsås, Sollebrunn, Vårgårda, Herrljunga, Gråbo, Stenkullen, Floda och Lerum som spridningsområde. Annonsomfattningen i tidningen har sedan 2015 legat över 70 % utom 2016 då den var 67,4 %. 

Tidningen delas ut till samtliga hushåll gratis. AlingsåsKuriren är både i upplaga och räckvidd den största tidningen i sitt spridningsområde.

Redaktion 
Redaktionsort har Alingsås varit till 1979, och från 2013. 1979 - 2013 saknas uppgift då KB inte dokumenterade tidningen då den var klassad som annonsblad. Politisk kallar sig tidningen opolitisk. 

Utgivningsfrekvens var till 1979 en gång i veckan, torsdagar.  Under 2013 kom tidningen ut 2 gånger i veckan tisdag och torsdag, och från 2014 en gång i veckan onsdagar. Tidningen publiceras också digitalt från och med onsdag förmiddag.

Förort Väst hette en annan annonstidning som assimilerades av AlingsåsKururien.

Tryckning 
Förlaget för tidningen var 1969-1975 LBA (Lerums Boktryckeri AB) i Lerum enligt tidningen. LBA-lokaltidningar hette sedan företaget till 1979-12-27. 2013 heter förlaget AlingsåsKuriren Förvaltnings AB i Alingsås men 1 januari 2017 tar Gota Media över. Tre år senare 1 januari 2020 tar Alingsås kuriren AB som nu är en del av Stampen media över tidningen.

Tryckeri  var från tidningens start 1969-04-24 till 1979-12-27 Lerums boktryckeriaktiebolag i Lerum. Bold Printing Group Borås har tryckt tidningen sedan 2013. Tidningen trycktes med moderna typsnitt och 1971 i svart + 1 färg, efter 2013 har fyrfärgstryck använts. Satsyta i tidningen var först tabloid men blev senare större, sedan 2013 är den åter tabloid. Sidantalet var 1969 bara 8 sidor men redan 1979 nådde man 12-29 sidor. Från 2013 har tidningen haft 20-48 sidor.

Referenser 

Svenska dagstidningar
Dagstidningar startade 1969
David Gray

David Gray, född 13 juni 1968 i Manchester, England, brittisk singer/songwriter.

Historik
Grays familj flyttade när han 9 år gammal till Wales.

Grays musikaliska karriär tog sin början i England, dit han flyttat tillbaka för att studera vid universitetet i Liverpool. Efter att ha spelat i olika lokala punkband började han snart experimentera med en mer poetisk form av skrivandet, vilken i dag har fått kritiker att jämföra honom med bland andra Bob Dylan.

Sitt första genombrott fick Gray på Irland. Då han turnerade landet runt för fulla hus, igenkänd vart han än gick, var han i det närmaste okänd i hemlandet England. Det mer internationella genombrottet, såväl som nationella, skulle dock inte låta dröja på sig, allt för länge.

När Dave Matthew ifrån Dave Matthews Band fick höra David Grays musik, blev han så förtjust att han bestämde sig för att ge ut den på sitt privata skivbolag, vilket lade grunden till en USA-lansering. 

This Year's Love, som Gray skrivit och komponerat själv, är även ett soundtrack i filmen The Girl Next Door, med bland annat Elisha Cuthbert i en av rollerna.

Diskografi
 1993 - A Century Ends
 1994 - Flesh
 1996 - Sell, Sell, Sell
 1999 - White Ladder
 2002 - A New Day At Midnight
 2005 - Life in Slow Motion
 2007 - A Thousand Miles Behind
 2009 - Draw The Line
 2010 - Foundling
 2014 - Mutineers
 2019 - Gold in a brass age
 2021 - Skellig

Därtill b-sidorna "Lost songs" och "The EP'S 92-94

Referenser

Noter

Externa länkar
David Gray, Cirkus, Stockholm, 2010-01-31 (recension)
David Gray, Cirkus, Stockholm, 2010-01-31 (foton)

Brittiska musiker
Män
Födda 1968
Levande personer
Personer från Greater Manchester
Mykines

Mykines (äldre namnform: Myggennes) är en av de arton öar som bildar ögruppen Färöarna. På ön finns endast en by, Mykines. Byn tillhör kommunen Sørvágs kommuna och har 13 invånare (2013). Det finns en radarstation och en fyr på ön.

På ön finns två höga berg, Knúkur (560 meter) och Árnafjall (350 meter). Det är stora mängder lunnefåglar, havssulor och skarvar på ön. Runt holmen Mykineshólmur finns det flera olika fågelarter och fågellivet är mycket rikt på Mykines. Mykines är även känd som Fågelparadiset. Förutom alla fåglar på ön finns även 1 200 får på ön.

Mykines är den västligaste ön i Färöarna och ligger väster om Vágar. Den totala arean är 10,3 km². Öns postnummer är FO-388. På Mykineshólmur finns en stor fyr.

Namnet Mykines är av oklart ursprung. Det danska namnet på ön är Myggenæs. Det kan komma från färöiska mikið nes, ’stort näs’, eller från keltiska muc-innis, ’grisön’, där gris är en referens till valar (jämför marsvin).

En av Färöarnas mest betydande bildkonstnärer, Sámal Joensen-Mikines, föddes på ön 1906.

Öar i Vága sýsla
Pieter Brueghel den yngre

Pieter Brueghel den yngre, född 1564 i Bryssel, död 1638 i Antwerpen, var en flamländsk målare. Han var son till Pieter Brueghel den äldre och far till Pieter Brueghel den yngste.

Brueghel, kallad Helvetes-Brueghel, sysselsatte sig huvudsakligen med att mer eller mindre fritt kopiera sin fars bilder. En av de bästa av dessa målningar är Bondfolk, överfallet av soldater som med storstilad teckning av figurer och sitt modernt hållna åkerlandskap i höststämning enligt många överträffar originalet, vilket dessvärre gått förlorat. Verket ägs av Stockholms universitet, inhämtades i Prag 1648 och målades 1630. Brueghel den yngre är representerad vid bland annat Hallwylska museet och Nationalmuseum i Stockholm.

Galleri

Referenser

Tryckta källor

Noter

Externa länkar 

Flamländska målare
Belgiska konstnärer under 1500-talet
Belgiska konstnärer under 1600-talet
Konstnärer från Bryssel
Födda 1564
Avlidna 1638
Män
Ugglan
Representerade vid Nationalmuseum
Stóra Dímun

Stóra Dímun (uttalas ['stoura 'duimun], //; från keltiskans Dimuinn, vilket ungefär betyder "två ryggar"; danskinspirerad äldre svensk namnform: Stora Dimon)  är en ö i södra Färöarna med en total area på 2,5 km². Det går endast att nå ön när vädret tillåter. På ön bor det för tillfället endast en familj. Före 1920 fanns det ruiner kvar från en gammal kyrka på ön, men idag är de förstörda. Det finns två nämnvärda berg på Stóra Dímun: Høgoyggj (395 meter) och Á Kletti (308 meter).

På ön finns en gård som kallas Dímun. Den ligger i kommunen Skúvoyar och hade år 2002 fyra invånare.

Befolkningsutveckling

Stóra Dímun på film 
Redan under stumfilmstiden fascinerades dokumentärfilmare av öbornas speciella levnadsförhållanden på Stóra Dímun. 1930 hade Sten Nordenskiölds långfilmslånga svenska dokumentär Farornas ö premiär, som till stor del utspelas på ön. Samma år kom också Leo Hansens danskproducerade Færøfilmen, som har en scen inspelad på Stóra Dímun.

Referenser

Externa länkar
 

Öar i Streymoyar sýsla
Jan Brueghel den äldre

Jan Brueghel den äldre, född 1568 i Bryssel, död 13 januari 1625 i Antwerpen, var en flamländsk målare. Han var son till Pieter Brueghel den äldre.

Bruegel målade blommor, landskap och Edens lustgård i emaljliknande målningar, något som gav honom smeknamnet "Sammetsbruegel".

Brueghel var efter att först ha handleds av sin mormor, miniatyrmålarinnan Marie Verhulst, elev av Peeter Goetkint den äldre i Antwerpen, där han efter sin vistelse i Italien (1590-95) var bosatt. Brueghel utförde en stor mängd av sirligt, i blågrön ton hållna landskap i litet format, som han försåg med rikt staffage av figurer och djur med omväxlande bibliska och mytologiska motiv samt scener ur det samtida vardagslivet. I Dresdens museer finns omkring 20, i Münchens 26, i Madrids mer än 50 verk.

Vid sidan av sin produktiva verksamhet för egen räkning, samarbetade Brueghel med andra konstnärer, bland annat med sin förtrogne vän Rubens. Så har han till exempel i den sistnämndes "De tre gracerna" i Nationalmuseum målat landskapet och blomsterkorgen. Dessutom togs hans färdighet att måla staffagefigurer i anspråk inom kamratkretsen. Så målade han till exempel ofta figurer i Joos de Mompers landskapsbilder. Å andra sidan målade Rubens, Hendrik van Balen och andra ibland figurerna i Brueghels landskap.

Brueghel var lärare åt Daniel Seghers och Mattheus Molanus.

Jan Bruegel den äldre dog i kolera liksom tre av hans barn. Sonen Jan Brueghel den yngre blev däremot målare liksom fadern.

Verk i urval 
 Landskap med landtgårdar (1609, Nationalmuseum)
 Vas med blommor och insekter (Nationalmuseum)
 Flodlandskap (1607, Vanås i Skåne)
 Bondfolk på väg till marknaden (1607, Vanås i Skåne)

Källor

Noter

Externa länkar 

 

Flamländska målare
Belgiska konstnärer under 1500-talet
Belgiska konstnärer under 1600-talet
Konstnärer från Bryssel
Födda 1568
Avlidna 1625
Män
ugglan
Representerade vid Nationalmuseum
Jan Brueghel den yngre

Jan Brueghel den yngre, född 13 september 1601 i Antwerpen, död där 1 september 1678, var en flamländsk målare. Han var son till Jan Brueghel den äldre samt far till Jan Pieter Brueghel och Abraham Brueghel.

Bruegel målade ofta sina emaljliknande blomsterstudier och landskap på koppar. Han imiterade faderns målningar, dock med en viss modernare anstrykning. Brueghel är representerad vid bland annat Nationalmuseum i Stockholm.

Källor

Noter

Flamländska målare
Belgiska konstnärer under 1600-talet
Födda 1601
Avlidna 1678
Män
Ugglan
Representerade vid Nationalmuseum
Samuel Wesley

Samuel Wesley, född den 24 februari 1766 i Bristol, död den 11 oktober 1837, var en brittisk organist och kompositör. Han var son till Charles Wesley och far till Samuel Sebastian Wesley, med vilken han inte skall förväxlas. Han har av vissa kallats ''den engelske Mozart.

Brittiska kompositörer
Män
Födda 1766
Avlidna 1837
Brittiska organister
Brittiska musiker under 1700-talet
Glyvrar

Glyvrar (IPA: , danska: Glibre) är en ort på Färöarna, belägen i Runavíks kommun på ön Eysturoy. Glyvrar hade år 2015 391 invånare.

Glyvrar är en av flera orter på östsidan av fjorden Skálafjørður som växt ihop till en tio kilometer lång konurbation, liknande agglomeration.

I Glyvrar finns ett forntidsmuseum (Bygdasavnið Forni). Kyrkan i orten är ursprungligen från 1927 men återbyggd år 1981. Mellan 1903 och 1928 fanns det en navigationsskola. De som examinerades härifrån kunde bli kapten på fiskefartyg. Den största arbetsgivaren i Glyvrar är fiskefabriken Bakkafrost.

Befolkningsutveckling

Referenser

Externa länkar

 Faroe Islands.dk - Glyvrar
 Bakkafrost (engelska)

Orter på Eysturoya sýsla
Lambareiði

Lambareiði (IPA: , danska: Lambaejde) är en ort på Färöarna, belägen i Runavíks kommun mellan Skála och Lamba vid Lambavík på ön Eysturoy. Vid folkräkningen 2015 hade Lambareiði 7 invånare.

Befolkningsutveckling

Referenser

Externa länkar
 Faroe Islands.dk - Lambareiði

Orter på Färöarna
Rituvík

Rituvík (IPA: , (danska: Ridevig) är en ort på Färöarna, centralort i Runavíks kommun på ostkusten av Eysturoy.

Orten grundades 24 december år 1873 då Petur Højgård från Toftir och hans hustru, Nikolina Torkilshøj från Nes bosatte sig på orten. Vid kyrkan är det uppfört en staty av dem. Kyrkan invigdes den 17 december 1955. I Rituvík finns en skola från 1967 som har omkring 50 elever, fördelade på fyra klasser. Det finns också ett missionshus med aktiviteter för barn, ungdomar och vuxna. Fyra kilometer väst om orten ligger Runavík, huvudorten i kommunen. Sex kilometer söder om orten ligger Æðuvík, den sydligaste tätorten på ön. Rituvík hade år 2015 totalt 271 invånare.

Namnet på orten kommer från fågeln Tretåig mås (Rissa tridactyla, färöiska: Rita) och vík, ordet för vik eller bukt. Ortens namn betyder därmed Tretåig måsviken eller Måsviken.

Befolkningsutveckling

Bildgalleri

Referenser

Externa länkar

 Faroe Islands.dk - Rituvík

Orter på Färöarna
Æðuvík

Æðuvík (IPA: , danska: Avevig), är en tätort på Färöarna. Den ligger på östsidan av Eysturoys sydspets, och utgör en del av Runavíks kommun. Byn grundades som en niðursetubygd 1897. Innan byn grundlades fanns aktivitet i området i och med den gamla tingsplatsen Tinghella. Æðuvík är flitigt besökt av turister under sommaren, och under julen är orten en populär besöksort tack vare julskyltningen i byn.

Skolan i Æðuvík lades ned 1958 och eleverna flyttades till skolan i Glyvrar. 1997 restes ett minnesmärke för de första bosättarna i och med hundraårsfirandet av samhället.

Namnet Æðuvík kommer från det färöiska namnet för ejder (æða) i genitivform, tillsammans med namnet för havsvik.

Befolkningsutveckling

Referenser

Externa länkar 
faroe islands.dk

Orter på Färöarna
Runavík

Runavík (IPA: , danska: Runevig) är ett samhälle på Färöarna, belägen långt söderut på ön Eysturoy och är en av en tio kilometer lång rad med byar längs östkusten av Skálafjørður. Runavík är centralort i kommunen Runavíks kommun, som omfattar större delen av dessa byar. Runavík är ett viktigt centrum för fiskeri och knutpunkt för flera viktiga tjänster. Vid folkräkningen 2015 hade Runavík 525 invånare.

Historia
Runavík är den yngsta av byarna längs Skálafjørður och grundades av nybyggaren Hans Tausen 1916, men fick inte namnet Runavík förrän 1938.

Befolkningsutveckling

Samhälle
Runavík har en viktig hamn för fiske, med tillhörande fiskemottagning och laxexport. Det finns också små fabriker, företag och byggfirmor. I Runavík finns också ett turistkontor, två hotell, fyra restauranger och en campingplats som är öppen året runt. Förutom fiske jobbar många inom servicenäringen, och många dagspendlar till närliggande orter för att arbeta.

Bron över Sundini gör det också möjligt att arbetspendla till och från Streymoy, och härifrån finns också en undervattenstunnel till ön Borðoy. Det byggs en ny tunnel, Skálafjarðartunnilin, som går från Streymoy direkt till Skálafjørður, och då denna färdigställs kommer Runavíks centrala funktion bli än mer påtaglig. Runavík är dessutom klassat att vara Färöarnas centrum för den färöiska oljeutvinningen.

I Runavík finns Eysturoys sjuk- och äldreboende (Eysturoyar røktar- og ellisheim) som drivs i samarbete med de andra kommunerna på Eysturoy. Skolan, Runavíkar skúli, byggdes för 190 elever 1976 och har åtta klassrum samt en del övriga rum.

Kultur
På grund av sin relativt unga ålder har Runavík inte lika många lokala traditioner som många andra färöiska byar. Den gamla historiska slupen "Høganæs" står uppställd i hamnen, och här hålls tidvis kvällunderhållning med folkmusik. Eystanstevna arrangeras årligen, vartannat år i Runavík och Strendur.

Med sina 600 medlemmar är NSÍ Runavík ett av Färöarnas största idrottslag. Klubben grundades först med inriktning på handboll 1957 men efter flera klubbdelningar har klubben idag endast kvar fotbollslaget.

Källor

Fotnoter

Externa länkar

Orter grundade 1916
Orter på Färöarna
Lamba, Färöarna

Lamba, före 2011 Lambi (danska: Lamhauge) är en tätort på Färöarna, belägen i slutet av Lambavík på ön Eysturoys östkust, inte långt från Skálafjørður. Lamba är en del av Runavíks kommun och hade vid folkräkningen 2015 144 invånare.

Husen i byn ligger längs vägen genom en trång dal, och nere vid fjorden ligger en liten fiskehamn. Vid hamnen finns en stor sten som enligt gammal folktro är bebodd av huldufólk. Själva byn är historiskt sett en landsbygd som första gången nämns i Hundbrevet från 1300-talet.

På nyårsafton 1707 sjönk det danska skeppet "Norske Løve" vid Lambavík, och skeppsklockan finns idag i Torshamns domkyrka. Flera dykare har letat efter skeppet genom åren utan att finna något intressant.

Befolkningsutveckling

Referenser

Externa länkar

 Faroe Islands.dk - Lambi

Orter på Färöarna
Saltangará

Saltangará (IPA: , danska: Saltangerå) är en tätort på Färöarna, belägen på Eysturoy i Runavíks kommun. Byn är en del av en tio kilometer lång kedja med byar längs med Skálafjørður, som sträcker sig från Toftir till Glyvrar. Saltangará ligger i direkt anslutning till kommunens centralort Runavík och grundades som Heiðarnar 1846. Vid folkräkningen 2015 hade Saltangará 981 invånare. Namnet Saltangará kommer från de fornnordiska, salt, angar (fjord, bukt), och á (flod, älv).

Befolkningsutveckling

Personligheter
 Jens Martin Knudsen, fotbollsspelare.
 Kári P Højgaard, politiker.

Referenser

Orter på Färöarna
Skipanes

Skipanes (IPA: , danska: Skibenæs) är en småort på Färöarna, belägen vid Skálafjørður på Eysturoy och tillhör administrativt Runavíks kommun. Skipanes hade vid 2015 års folkräkning 60 invånare. Platsen hade en hamn under vikingatiden och Tróndur í Gøtu hade sina skepp liggande här omkring år 1000. Det är inte känt hur pass platsen var bebodd under denna tid, men samhället nämns som niðursetubygd runt 1840. Samhället Skipanes grundades officiellt 1841 då en Jacob Niclassen bosatte sig här.

Befolkningsutveckling

Referenser

Orter på Färöarna
Funningsfjørður

Funningsfjørður (IPA: , (danska: Fundingsfjord) är en småort] på Färöarna, belägen i kommunen Runavík på östkusten av ön Eysturoy. Före 1 januari 2005 tillhörde Funningsfjørður Elduvíks kommun. Här bodde 58 invånare 2015.

Orten grundades år 1812 och ligger vid fjorden med samma namn. Mellan 1902 och 1913 fanns här en valfångststation.

Befolkningsutveckling

Referenser

Externa länkar

 Faroe Islands.dk - Funningsfjørður

Orter på Eysturoya sýsla
Valfångststationer
Oyndarfjørður

Oyndarfjørður (IPA: , danska: Andefjord) är ett samhälle på Färöarna, belägen på östkusten av Eysturoy, på norrsidan av fjorden med samma namn. Samhället tros ha grundats under landnamstiden. Oyndarfjørðurs kyrka är en typisk färöisk träkyrka med grästak, byggd 1838. Vid folkräkningen 2015 hade Oyndarfjørður 139 invånare.

Befolkningsutveckling

Referenser

Orter på Färöarna
Skála

Skála, innan 2011 Skáli (danska: Skåle) är ett samhälle på Färöarna, beläget i Runavíks kommun på ön Eysturoy. Byn är uppbyggd längs Skálafjørðurs västkust, den längsta fjorden på ögruppen. Vid folkräkningen 2015 bodde här 658 invånare. Skála nämns för första gången i Hundbrevet.

I Skála ligger Färöarnas största skeppsvarv, Skipasmidjan Føroyar, och stora delar av Färöarnas fiskebåtar har byggts här. Idag produceras inte lika många nya båtar, men fabriken fortsätter att underhålla och restaurera äldre båtar. Flertalet utländska båtar, framför allt ryska, repareras också här.

Historia
Under 1400-talet fanns här en kyrka belägen i á Prestodda, men enligt sägnen skall kyrkan mitt under en pågående gudstjänst blivit utdriven i havet av ett jordskred. Endast en man, som vid tillfället var utanför kyrkan, skall ha klarat sig. En del av kyrkan drev in på land vid byn Strendur, och där uppfördes en ny kyrka.

Dagens kyrka byggdes 1940 och invigdes 19 oktober.

Befolkningsutveckling

Namnändring
Samhällets officiella namn var till år 2011 Skáli, men ändrades av Staðarnavnanevndin (Ortnamnsnämnden) till Skála efter att befolkningen önskat detta, och att de kallat orten för Skála i många år. Namnet böjs som Skáli i nominativ och Skála i tre andra kasus. Man säger att man åker till Skála och kommer från Skála och något ligger i Skála. Namnet ändrades samtidigt som fem andra färöiska orters samma år.

Referenser

Orter på Färöarna
Søldarfjørður

Søldarfjørður (IPA: , danska: Solmundefjord), tidigare Sólmundarfjørður, är ett samhälle på Färöarna och en av de orter som ligger längs med Skálafjørður på Eysturoy. Administrativt tillhör Søldarfjørður Runavíks kommun. Vid folkräkningen 2015 hade Søldarfjørður 349 invånare.

Man tror att samhället grundades under landnamstiden.

Befolkningsutveckling

Referenser

Orter på Färöarna
Hellurnar

Hellurnar, innan 2011 Hellur (IPA: , danska: Heller) är en ort på Färöarna, belägen på Eysturoy i Fuglafjørðurs kommun. Samhället grundades 1849 av folk som flyttade från Lamba, och hade vid folkräkningen 2015 13 invånare.

Befolkningsutveckling

Referenser

Orter på Färöarna