kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Eftergiftspolitik

Eftergiftspolitik innebär att ge efter, allt för att undvika en konflikt. Begreppet har en negativ laddning, och används mest i samband med kritik mot en politik som anses misslyckad, naiv eller långsiktigt kontraproduktiv. Eftergiftspolitik kallas ibland också eftergivenhetens politik.

Ett vanligt exempel är Münchenöverenskommelsen från 1938, som föranledde andra världskriget, då de demokratiska ledarna gav efter för Adolf Hitlers krav. Främst Storbritanniens dåvarande premiärminister Neville Chamberlain har anklagats för detta. Storbritannien och Frankrike samarbetade 1936–1939 om denna politik – på engelska känd som appeasement – som underlättade Nazitysklands territoriella expansion på grannländernas bekostnad.

Se även 
 Avspänningspolitik
 Danagäld
 Realpolitik

Referenser 

Politiska termer
Utrikespolitik
Försvarspolitik
Porto Alegre

Porto Alegre (betyder ungefär "glada hamnen") är en stad och kommun i södra Brasilien och är huvudstad i delstaten Rio Grande do Sul. Den är belägen vid Guaíbaflodens mynning vid Guaíbaviken, som vidare mynnar ut i Lagoa dos Patos, Sydamerikas näst största lagun. Staden har nästan 1,5 miljoner invånare, med cirka 4,2 miljoner invånare i storstadsområdet vilket gör det till Brasiliens fjärde folkrikaste.

2001, 2002, 2003 och 2005 hölls World Social Forum i Porto Alegre. Porto Alegre är även den fotbollsspelaren Ronaldinhos födelsestad.

Porto Alegre grundades 1743, och är beläget inom ett betydande tyskt kolonisationsområde, 1930 var 20 % av befolkningen av tysk härkomst.

Storstadsområde 

Porto Alegres storstadsområde (Região Metropolitana de Porto Alegre) bildades formellt den 8 juni 1973 och bestod till att börja med av 14 kommuner, som efter hand utökats till dagens 31 kommuner.
 Alvorada, Araricá, Arroio dos Ratos, Cachoeirinha, Campo Bom, Canoas, Capela de Santana, Charqueadas, Dois Irmãos, Eldorado do Sul, Estância Velha, Esteio, Glorinha, Gravataí, Guaíba, Ivoti, Montenegro, Nova Hartz, Nova Santa Rita, Novo Hamburgo, Parobé, Portão, Porto Alegre, Santo Antônio da Patrulha, São Jerônimo, São Leopoldo, Sapiranga, Sapucaia do Sul, Taquara, Triunfo, Viamão

Källor

Externa länkar

Porto Alegre
Indelningar i Rio Grande do Sul
Orter i Rio Grande do Sul
Pukkila

Buckila är även en by i Pikis.

Pukkila (föråldrat svenskt namn: Buckila) är en kommun i landskapet Nyland i Finland. Folkmängden i kommunen uppgår till  invånare och den totala arealen utgörs av  km². Folkmängden i centralorten Pukkila kyrkoby uppgick den 31 december 2014 till 791 invånare. Kommunen gränsar i väster till Mäntsälä kommun,  i norr till Orimattila stad, i öster till Mörskom kommun och i söder till Askola kommun. 

Pukkila kommuns språkliga status är enspråkig finsk.

Namn
Kommunens officiella namn på både finska och svenska är Pukkila. Historiskt har på svenska använts ortnamnet Buckila, som dock enligt Institutet för de inhemska språkens förteckning över svenska ortnamn i Finland betraktas som föråldrat. I historiska sammanhang skall det svenska parallellnamnet Buckila, fortfarande användas om äldre tider.

Geografi

Tätorter och mindre orter 
Orter i Pukkila kommun:
 Kantele
 Naarkoski
 Pukkila kyrkoby
 Savijoki
 Syvänoja 
 Torppi

Styre och politik

Mandatfördelning i Pukkila, valen 1976–2021

Vänorter 
Pukkila kommun bedriver för närvarande (2016) ingen vänortsverksamhet.

Ekonomi och infrastruktur

Utbildning 
I Pukkila kommun finns två finskspråkiga grundskolor, Kirkonkylän koulu (åk 1–6)  och Torpin koulu (åk 1–6). I Kirkonkylä koulu verkar även en förskola.

Kommunikationer 
Pukkila kyrkoby har dagliga bussturer till både Lahtis stad och Borgå stad.

Befolkning

Befolkningsutveckling

Religion

Pukkila församling 
Pukkila, tidigare Savijoki kapellförsamling, hörde till Borgå moderförsamling från cirka 1640. En egen kyrkobyggnad färdigställdes redan 1606. Prästen var gemensam med Askola församling tills kapellförsamlingen fick egen kaplan 1676. Avskildes till eget pastorat 1896. Församlingens finska namnform är: Pukkilan seurakunta. 

Byar som har tillhört Pukkila församling i äldre tider: Kantele, Naarkoski, Pukkila, Savijoki, Syvänoja och Torpinkylä.

Källor 
 Pukkila kommuns webbplats  Läst 24 mars 2016. (Grunduppgifter om kommunen har hämtats från dess officiella webbplats)

Noter

Externa länkar 

Finlands kommuner
Yakimochi

Yakimochi (焼き餅), är en japansk maträtt. Yakimochi är grillade eller stekta mochi och det vanligaste är att äta dem med nori och sojasås. De tillagas på traditionellt sätt företrädesvis på en träkolsgrill.

Under tiden för Höstmånen är det tradition att äta färska yakimochi till en smutt sake och njuta av fullmånens åsyn.

Yakimochi kan beredas på flera sätt:
 "Isobemaki" (磯辺巻き) är mochi som grillats med sojasås och sedan svepts in i nori.
 "Abekawa yakimochi" (安倍川焼き餅) är yakimochi som har dränkts i hett vatten och sedan täckts med en blandning av socker och kinako, en slags bönmjöl.

Mat och dryck i Japan
Risrätter
WP:Projekt Japan
Fatih Akın

Fatih Akın, född 25 augusti 1973 i Hamburg, är en tysk filmregissör, manusförfattare och producent. Han är född av invandrade turkiska föräldrar och är en del av den tysk-turkiska filmvåg som på senare tid utkristalliserat sig som en vital del av såväl den tyska som den turkiska filmkulturen. 

Fatih Akın har i en rad kommersiellt framgångsrika filmer såsom Im Juli ("I juli", 2000), Mot väggen (2003), som belönades med Guldbjörnen, och Vid himlens utkant (2007), som var Tysklands Oscarsbidrag 2008, visat sig som en av Tyskland mest lovande filmskapare.

I såväl Solino (2003), Crossing the Bridge – The Sound of Istanbul (2005) som i Vid himlens utkant (2007) har Fatih Akın tagit upp frågor om kulturella skillnader men även sin egen differentierade bakgrund. Han har exempelvis försökt bringa sina två olika kulturer samman, till exempel i Crossing the Bridge där han sammanför den tyska musikern Alexander Hacke från Einstürzende Neubauten med det myllrande musiklivet på Istanbuls gator. Akın själv beskriver sig som ett "barn av broar", inte en klassisk turk och inte en klassisk tysk. Han anser sig själv tillhöra båda nationer. Vid Filmfestivalen i Cannes 2005 satt Fatih Akın med i juryn.

2017 regisserade han Utan nåd, med Diane Kruger i huvudrollen. Filmen hade premiär vid filmfestivalen i Cannes 2017 och Kruger utsågs till Bästa kvinnliga skådespelare under festivalen.

Filmografi i urval 

 (delen "The Old Evil Songs")

 (delen "Fatih Akin")

Källor

Externa länkar 

Tyska filmregissörer
Födda 1973
Män
Levande personer
Riddare av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Tyska manusförfattare
Tyska filmproducenter
Strömfors

Strömfors () är en kommundel inom staden Lovisa i landskapet Östra Nyland i Finland. Strömfors är belägen invid Finska vikens kust cirka 90 kilometer öster om Helsingfors.

Strömfors var en egen kommun fram till årsskiftet 2009/2010 då den sammanslogs med staden Lovisa. Före kommunsammanslagningen hade Strömfors kommun 2 902 invånare ( 30.06.2009 )  och en total yta på 292,96 km². Före kommunsammanslagningen räknades Strömfors som en tvåspråkig kommun med finska (79,0%) som majoritetsspråk och svenska (19,0%) som minoritetsspråk.

Ortens finska namn "Ruotsinpyhtää" betyder ordagrant "svenska Pyttis" och kommer ifrån att området kring Pyttis delades mellan Sverige och Ryssland i fredsfördraget 1743 och då hamnade Strömfors på den svenska sidan om gränsen.

Historia 
Strömfors var ursprungligen en del av Pyttis socken, men efter gränsdragningen efter freden i Åbo 1743 mellan Ryssland och Sverige drogs gränsen längs Kymmene älvs västligaste arm. Den del av Pyttis som blev på ryska sidan kom att kallas för Ryska Pyttis och den del som blev på den svenska sidan kallades för Svenska Pyttis. Efter en tid fick ortnamnet Svenska Pyttis även ett finskspråkigt parallellnamn, Ruotsinpyhtää. 1817 ändrades den svenska namnformen, Svenska Pyttis, till Strömfors. Vid Finska krigets utbrott den 21 februari 1808 var Strömfors bland de första orterna som den ryska armén marscherade in i Sveriges östra rikshalva.

Vid årsskiftet 2009/2010 upphörde Strömfors som självständig kommun. Det tidigare Strömfors kom då att ingå i den nya Lovisa stad, förutom vissa områden som överfördes till Pyttis.

Geografiska namn 
Byar och bosättningsområden som tillhörde före detta Strömfors kommun är Björnvik (del av Lappom), Bullers, Finnby (fi. Suomenkylä), Gäddbergsö med Reimars, Keitala (del av Lappom, uttalas tjej-), Kungsböle (fi. Kuninkaankylä), Lappom, Lillabborrfors (fi. Vähä Ahvenkoski), Marknadsbacken (fi. Markkinamäki), Näsby (fi. Niemistö), Svenskby (fi. Ruotsinkylä), Söderby, Tessjö (fi. Tesjoki) och Virböle eller Virby, (fi. Viirilä).

Här finns också öarna Boistö (med sjöbevakningsstation), Kampuslandet, Täktarn, vattendraget Tessjöån (fi. Taasianjoki eller Tesjoki) samt berget Uvberget (fi. Huuhkajanvuori). Mellan Strömfors och Pyttis går Abborrfjärden (fi. Ahvenkoskenselkä).

Politik

Mandatfördelning i Strömfors kommun, valen 1976–2008

Näringsliv 
Bland privata företag kan nämnas elteknikföretaget Lexel Electric Oy som har omkring 200 anställda.

Sevärdheter 

 Strömfors bruksmiljö. I Strömfors finns en mycket välbevarad bruksmiljö. Friherre Johan Creutz grundade år 1695 den första stångjärnssmedjan på orten. Bruket ägdes därefter i många decennier av adelssläkten Forssells. Järnbruket nedlades 1950. I dag verkar på det forna bruksområdet ett otal hantverkare och konstnärer. Nedre och Övre smedjan är omvandlad till museum. Bland övriga byggnader kan nämnas den åttkantiga kyrkan från år 1771. På området finns restauranger, ett café och möjlighet att övernatta.

Referenser 
  F.d. Strömfors kommuns webbplats  (Cachelagrad sida)
  Befolkningregistercentralen
  Statistikcentralen

Noter

Externa länkar 

Orter i svenska Finland
Action Directe (klättring)

Action Directe är en extremt svår sportklätterled i tyska Frankenjura. Den sattes upp och klättrades av Wolfgang Güllich 1991 och betraktas som en slags standard för franska ledgraden 9a (XI UIAA).

Action Directe betraktades under cirka ett decennium som världens svåraste led (trots andra svårare leder sattes upp och klättrades – de ansågs dock av många som inte helt rumsrena). Leden kräver långa hopp på brant klippa mellan pockets som rymmer endast yttersta leden på ett enda finger, så kallade monos. Under de cirka femton år som förflutit, har leden endast bestigits ett tiotal gånger trots att många av världens bästa klättrare försökt. Oerhörd fingerstyrka och explosivitet är några av de egenskaper som krävs för att lyckas på Action Directe.

En lyckad bestigning har för flertalet klättrare föregåtts av lång övning av klättermoves och väldigt specialiserad träning under relativt lång tid, vanligtvis minst ett halvår. Undantaget är David Graham, som lyckades klättra Action Directe efter bara en veckas försök.

Bestigningar:

 Wolfgang Güllich (1991)
 Alexander Adler (1995)
 Iker Pou (2000)
 David Graham (2001)
 Christian Bindhammer (2003)
 Richard Simpson (2005)
 Dai Koyamada (2005)
 Markus Bock (2005)
 Kilian Fischhuber (2006)
 Adam Ondra (2008)
 Patxi Usobiaga Lakunza (2008)
 Gabriele Moroni (2010)
 Jan Hojer (2010)
 Adam Pustelnik (2010)
 Felix Knaub (2011)
 Rustam Gelmanov (2012)
 Alexander Megos (2014)
 Felix Neumärker (2015)
 Julius Westphal (2015)
 Stefano Carnati (2016)
 David Firnenburg (2016)
 Stephan Vogt (2017)
 Simon Lorenzi (2017)

Klättring
Vädurspump

Vädurspump, eller hydraulisk vädur (äldre benämningar akvapult och stöthävert) är en slags vattenpump som uppfanns i slutet av 1700-talet av fransmannen Joseph-Michel Montgolfier. Väduren pumpar vatten automatiskt utan hjälp av någon annan kraftkälla än rörelseenergin i strömmande vatten. En vädur placeras därför oftast i anslutning till vattendrag med strömmande vatten. Endast en mindre del av det inströmmande vattnet pumpas ut, medan resten rinner ut genom pumpens avlopp.

Funktion
När det vid (1) inströmmande vattnet uppnår en viss hastighet stänger sig den viktbelastade avloppsventilen (4). När det strömmande vattnet bromsas upp stiger det statiska trycket i pumpen och öppnar en inloppsventil vid (5). En liten mängd vatten strömmar då upp i tryckklockan (6), varvid trycket i pumpen sjunker.

När trycket sjunkit tillräckligt öppnar vikten avloppsventilen, och vattnet kan då åter strömma fritt genom pumpen och rinner ut vid (2). Trycket mot utloppsventilen ökar med ökande vattenhastighet, och denna stänger sig igen. Under tiden som strömningshastigheten genom pumphuset åter ökar trycker den komprimerade luften i tryckklockan ut det magasinerade vattnet i utloppsledningen vid (3), och cykeln upprepas.

En vädur innehåller endast två rörliga delar, de båda ventilerna, och kan med lämplig utformning få lång livslängd med hög tillgänglighet.

Externa länkar

Akvapult.- Nordisk Familjebok om vädurspumpen
Pumpar

it:Pompa fluidodinamica#Pompa ad ariete idraulico
Zoni

Zōni, (雑煮), japansk soppa vars grund är mochi och som äts till det japanska nyåret. Zōni tillagas genom att man kokar mochin tillsammans med grönsaker och diverse torkade livsmedel. Från början tros den ha ätits av samurajer och soldater ute i fält, men blev sedan dess gradvis spridd i hela det japanska samhället och äts sedan längre tillbaka av vanligt folk.

Zōni tillreds olika beroende på området, i exempelvis Nagoya häller man i komatsuna (en japansk rapssort) och strör över flingor av torkad bonitofisk. I Toyama däremot är traditionen att lägga till fisk och kamaboko, japansk kokad fiskpasta.

Mat och dryck i Japan
Risrätter
WP:Projekt Japan
Kamaboko

Kamaboko (蒲鉾) är en japansk matprodukt som består av suketōdara (ett slags japansk torsk) och/eller andra fiskar med vitt kött som kokas tills de gelatiniseras.

När Kamaboko ska ätas så kyls den ner och serveras tillsammans med olika dipsåser eller skivad och serverad som tillbehöer i varma soppor, nudelrätter, med mera.

Naruto (virvel) kallas en typ av kamaboko där det röda skiktet skruvar sig inåt som på en rulltårta. Titelkaraktären i anime- och mangaserien Naruto verkar föredra ramen (nudelsoppa) med skivor av sådan kamboko i.

Kamaboko hör till en kategori livsmedel som kallas surimi. En i Sverige populär surimiprodukt är så kallade crabsticks.

Mat och dryck i Japan
WP:Projekt Japan
Margaret Bourke-White

Margaret Bourke-White, före 1927 White, född 14 juni 1904 i The Bronx i New York, död 27 augusti 1971 i Stamford, Connecticut, var en amerikansk fotograf och fotojournalist. Hon är känd som den första utländska fotografen som tilläts ta bilder i den sovjetiska industrin under Sovjetunionens första femårsplan, och den första amerikanska kvinnliga krigskorrespondenten bland bildjournalister. Bourke-White prydde Lifes omslag med en av sina bilder av byggandet av Fort Peck-dammen vid Missourifloden.
Bourke-White var medredaktör i Fortune 1929–1933 och i Life från 1936, och är särskilt känd för sina krigsreportage och sociala studier. Hennes bilder från koncentrationslägret Buchenwald efter befrielsen är berömda.

Bourke-White gav ut ett flertal böcker; till de främsta hör ett par i samarbete med Erskine Caldwell, som hon en tid var gift med: You Have Seen Their Faces (1937) och Say! Is This The USA? (1941). Hennes memoarer Portrait of Myself kom 1963.

År 1956 blev hon tvungen att avbryta sin karriär på grund av sjukdom. Helt drog hon sig tillbaka 1969. Hon hade utvecklat Parkinsons sjukdom och dog arton år efter att ha fått de första symtomen. 

Bourke-White har fått en krater på Venus uppkallad efter sig.

Galleri

Referenser

Externa länkar 

Amerikanska fotografer under 1900-talet
Födda 1904
Avlidna 1971
Kvinnor
Alumner från University of Michigan
Alumner från Columbia University
Alumner från Purdue University
Alumner från Case Western Reserve University
Alumner från Cornell University
Alagoas

Alagoas är en delstat i Brasilien och den är belägen i den nordöstra delen av landet. Folkmängden uppgår till cirka 3,3 miljoner invånare. Alagoas är med en yta på 27 779 km² den näst minsta delstaten i landet. Större städer är huvudstaden Maceió samt Arapiraca. Staten har 1,6% av den brasilianska befolkningen och producerar endast 0,75% av landets BNP.

Källor
Svenska serien (fotboll)

Svenska serien var en fotbollsserie i Sverige, som var föregångare till Allsvenskan. Svenska serien spelades 1910-1924 (med undantag för säsongerna 1917/1918, 1918/1919, 1919/1920 och 1921/1922). Den hade ingen svensk mästerskapsstatus och omfattade heller inte hela Sverige, då inga klubbar från Gotland och Norrland tilläts delta. Samtliga säsonger av Svenska serien vanns av klubbar från Göteborg.

Segrare i Svenska serien
1910 (vår/höst): Örgryte IS
1911/1912 (höst/vår): Örgryte IS
1912/1913 (höst/vår): IFK Göteborg
1913/1914 (höst/vår): IFK Göteborg
1914/1915 (höst/vår): IFK Göteborg
1915/1916 (höst/vår): IFK Göteborg
1916/1917 (höst/vår): IFK Göteborg
1917/1918 spelades ej
1918/1919 spelades ej
1919/1920 spelades ej
1920/1921 (vår/höst/vår): Örgryte IS
1921/1922 spelades ej
1922/1923 (vår/höst/vår):
Östra serien: AIK
Västra serien: GAIS
1923/1924 (höst/vår):
Östra serien: AIK
Västra serien: Örgryte IS
De två sista säsongerna var serien uppdelad i Östra serien respektive Västra serien. Seriesegrarna möttes i en final som spelades i dubbelmöten hemma och borta.

Finalmatcher 1922/1923 och 1923/1924
1922/1923:
GAIS–AIK 3–1
AIK–GAIS 0–2
1923/1924:
AIK–Örgryte IS 0–1
Örgryte IS–AIK 1–0

Antal titlar

Maratontabell

Externa länkar
International and Swedish football - Early Swedish football tables and championship deciding champions

Svenska serien i fotboll
A6 (Frankrike)

A6 är en 450 kilometer lång motorväg som går mellan Paris och Lyon. Den kallas för Autoroute du soleil (Solens motorväg) då den tillsammans med A7 går ner till Marseille och stränderna vid Medelhavet. Vägen drivs genom koncession från den franska staten av SAPRR som tar upp vägtullar för detta ändamål.

Vägen tar sin början i närheten av Wissous söder om Paris där A6a och A6b går samman. Den passerar sedan Auxerre, Beaune, Chalon-sur-Saône och Mâcon innan den når fram till Lyon vid Anse. Vägen fortsätter sedan inne i staden till tunneln under Fourvière där den byter namn till A7. Vägen är trefilig i varje riktning förutom på sträckan mellan Auxerre och Beaune där den endast har två filer i varje riktning.

Vägen öppnades i tre etapper:
1963: Auxerre syd - Nitry (25 km)
1968: Avallon - Anse (224 km)
1970: Övriga sträckor och öppnande av hela motorvägen (450 km)

Se även
Motorväg
Motorvägar i Frankrike

Externa länkar

 

Motorvägar i Frankrike
Toyama prefektur

Toyama prefektur är belägen i Hokuriku-området i Chūbu-regionen på ön Honshū i Japan. Residensstaden är Toyama.

Administrativ indelning 

Prefekturen var år 2016 indelad i tio städer (-shi) och fem landskommuner (-machi eller -mura).
Landskommunerna grupperas i två distrikt (-gun). Distrikten har ingen administrativ funktion utan fungerar i huvudsak som postadressområden.

Städer:
 Himi, Imizu, Kurobe, Namerikawa, Nanto, Oyabe, Takaoka, Tonami, Toyama, Uozu 

Distrikt och landskommuner:

 Nakaniikawa distrikt
Funahashi
Kamiichi
Tateyama

 Shimoniikawa distrikt
Asahi
Nyūzen

Galleri

Källor 

 
WP:Projekt Japan
Plus Ekonomi

Plus Ekonomi var ett TV-program från Sveriges Television som handlade om vardagsekonomi. Programledare var Sandra Warg.

I programmet förekom bland annat en animerad spargris som hade privatekonomiska funderingar.

Vinjettmusiken var Röyksopps Eple från skivan Melody A.M..

Svenska TV-program
Bonito

Bonito (spanska, "vacker"), är samlingsnamn för olika arter av mellanstora rovfiskar i familjen makrillfiskar, bland andra bonit och ryggstrimmig pelamid.

Bonitokött har en fast konsistens och mörkaktig färg. 

Flingor av torkad rökt bonito, under namnet katsuobushi, är en vanligt använd krydda i japansk matlagning och en viktig ingrediens i dashibuljong.

Matfiskar
Amapá

Amapá är en delstat i norra Brasilien mellan Amazonflodens delta och Franska Guyana. Delstaten är  km² stor, består mest av regnskog och är med cirka 750 000 invånare den näst minst befolkade delstaten i landet. Ungefär 75 procent av delstatens invånare bor i storstadsområdet runt delstatens huvudstad Macapá och dess grannstad Santana. Amapá blev brasiliansk delstat den 5 oktober 1988. i samband med införandet av Brasiliens nya konstitution. Staten har 0,4% av den brasilianska befolkningen och producerar endast 0,22% av landets BNP.

Källor

 
Brasiliens delstater
Katsuobushi

Katsuobushi (鰹節) är det japanska namnet för flingor av torkad och rökt bonitofisk. På svenska kallas det bonitoflingor. Katsuobushi är den viktigaste ingrediensen i den japanska buljongen dashi, som är grunden för många viktiga soppor (bland annat misosoppa) och såser i det japanska köket.

Andra populära användningsområden för katsuobushi är som fyllning i onigiri, krydda till kall tofu (tillsammans med piplök och riven ingefära), krydda till ris (då under namnet furikake) och man strör också flingorna direkt över mat som sallader eller som garnering.

Mat och dryck i Japan
WP:Projekt Japan
Burlövs kyrka

Burlövs kyrka kan syfta på:

 Burlövs gamla kyrka – en medeltida kyrkobyggnad i Burlöv
 Burlövs kyrka – församlingskyrka i Burlövs församling i Arlöv, se Arlövs kyrka
Svend Povlsen

Svend Povlsen, Svend Gjönge Povlsen eller Svend Poulsen, även kallad Göingehövdingen, var en känd snapphane och friskyttekapten. Född ca 1602 (enligt vissa uppgifter 1610), död ca 1679 (enligt vissa uppgifter 1681). Han föddes antingen i Halland eller i Göinge härad i Skåne. Han deltog 1644 i Horns krig där han först tjänstgjorde som sergeant i ett kompani från Göinge som opererade på Hallandsås. Senare avancerade han till fänrik vid ett dragonkompani. 1653 blev han korpral vid ett skånskt fotfolkskompani och 1657 befordrades han till sergeant, senare fänrik. I juni samma år skrev han under ett dokument som visar att han uppnått kaptens rang och förde befäl över en dragonskvadron. De stred mot svenskarna vid gränsen mot Halland och särskilt vid striderna vid Genevad bro och Kattarp visade han mod.

Efter kriget bosatte sig Svend Povlsen i Laholm där han gifte sig med änkan till löjtnanten Lauritz Christensen. Efter att ha gjort konkurs i Laholm flyttade han till Knäred. 1657 tog han värvning hos danskarna och kom överens med Holger Vind på Kronborgs slott om att ställa upp ett friskyttekompani på 100 man huvudsakligen värvade från södra Halland. 

På Själland 1658 fick han till uppdrag att resa sydsjälländarna mot den svenska ockupationen. I början av det skånska kriget var Svend kapten på Stevns, och samma år erbjöd han sig att värva ett kompani dragoner i Skåne och tilldelades då majors grad. Men han insjuknade, och värvningen rann ut i sanden. 1661 skänkte den danske kungen honom Lundbygård vid Vordingborg. Han var ingen bonde och 1673 fick han gå ifrån hus och hem och fick istället en liten pension av kungen. Han levde fortfarande 1679, men var nämnd som salig (alltså avliden) 1691.

Referenser

Noter 

Snapphanar
Skånes historia
Danska militärer under 1600-talet
Män
Födda 1600-talet
Avlidna 1600-talet