kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Chardonnay

Chardonnay är den mest odlade gröna vindruvan i världen. Flera berömda viner i Bourgogne och Champagne i Frankrike görs av druvan, som ger uppskattade viner även i USA, Australien och många andra områden.

Chardonnayviner lämpar sig väl för ekfatslagring och dyrare sorter har ofta framträdande eksmak.

Uppkomst 

Forskare vid University of California i Davis och INRA i Montpellier har genom DNA-analys visat att chardonnay, liksom flera andra druvsorter, uppkommit ur korsning av pinot noir och gouais blanc. Druvan antas härstamma från Frankrike.

Odling 

Druvan kan ge goda viner i skilda klimattyper. I Frankrike odlas den från det kalla Champagne till Limoux i Roussillon.

Druvan har införts i många andra europeiska vinområden, exempelvis i Bulgarien. 

Chardonnay odlas längs USA:s västkust från delstaten Washington till södra Kalifornien. Druvan är även vanlig i Australien och på Nya Zeeland.

Vinet 
De mest berömda Chardonnayvinerna kommer från Frankrike:
 Bourgognevinerna är normalt sortrena. Följande områden är framför allt kända för chardonnay:
 Côte de Beaune, ofta fatlagrad
 Chablis 
 Poilly-Fuissé
 Champagne görs ofta av en blandning av chardonnay, pinot noir och pinot meunier, en så kallad cuvée. Champagne med bara chardonnay kallas blanc de blancs.

Smak och doft 
Chardonnaydruvan är i sig inte särskilt aromatisk, utan smaken beror mycket på lokal jordart och klimat. Vinerna får ofta aromer av äpple, milda citrusfrukter och särskilt efter lagring, päron. Utan malolaktisk jäsning kan smaken bli ganska skarp. Efter lagring tillkommer en viss smörighet. 

Goda ekfatslagrade viner oxideras och får en högre komplexitet med tydlig eksmak som dock inte överröstar frukten.

Källor 

Vindruvor
Côte de Beaune

Côte de Beaune är en del av Côte-d'Or som i sin tur är en del av Burgund/Bourgogne i Frankrike. 

Sitt namn har området fått av staden Beaune och av de kalkstenskullar (côtes)  som Côte de Beaune består av.

Området sträcker sig cirka 25 kilometer i nord-sydlig riktning. Den nordliga delen av Côte de Beaune börjar norr om Beaune. De olika kommunerna ger olika viner och kvaliteter. Produktionen av röda och vita viner varierar i omfattning, från ungefär lika fördelning till nästan uteslutande den ena eller den andra.

Vinodling 
I Côte de Beaune produceras både röda och vita viner, inklusive det mesta av de bästa av bourgognevinerna.
De mest kända vinerna produceras i vingårdarna Montrachet (vitt vin) och Corton (rött och vitt vin).
Côte de Beaune är den södra delen av de branta kalkstensluttningarna där Bourgognes största vingårdar ligger: Côte d'Or. Även om Côte de Beaune säkert är hem för några av världens ledande röda viner, som uteslutande är gjorda på druvan Pinot Noir, är det mer känt för sitt Chardonnaybaserade vita vin.

Historia 
Precis som den norra delen av Côte d'Or går Côte de Beaune tillbaka till förhistorisk tid. När kungligheten och påvedömet i det tidiga Frankrike blev intresserade av regionens viner började de få gott rykte för sin kvalitet. När framsteg gjordes inom vintekniken insåg producenterna att när druvan Chardonnay användes blev vinerna  de bästa i sitt område. I flera århundraden har Côte de Beaune varit en av de bästa platserna i världen för torrt vitt vin.
Från och med 1935 reglerades den franska vinproduktionen med AOC-Appellation d'origine contrôlée, appellation. Regionen Côte de Beaunes popularitet fick sig en törn när Chateau Montelena i Kalifornien besegrade några av de bästa exemplen på fransk vinproduktion i Jugement de Paris, som var en vintävling som anordnades i  Paris 1976. Domen kritiserades för att vara orättvis, men det vita bourgognevinernas överlägsenhet hade ifrågasatts. Numera konkurrerar Kalifornien och Bourgogne intensivt om att ha den bästa kvaliteten på Chardonnaymarknaden.

Referenser 

Frankrikes geografi
Folkminnen

Folkminnen kan syfta på:

 Folkminnen – ett begrepp med varierande betydelse, se folklore
 Folkminnen (radioprogram)– ett numera nedlagt radioprogram 1990–2005
 Folkminnen och Folktankar – en folkloristisk kvartalstidskrift

Se även
Folkminnesforskning
Institutet för språk och folkminnen
Folkminnesarkivet i Lund – ett arkiv, se Folklivsarkivet
Folkminnen (radioprogram)

Folkminnen var ett  radioprogram i Sveriges Radio P1 som handlade om folkliga sedvänjor, sägner, gåtor, lekar, ordstäv och talesätt. 

Programmet började sändas 1990, och var då en efterföljare till programmet Folkloristisk brevlåda. Programledare för Folkminnen var etnologen och författaren Bengt af Klintberg, och bisittare var visforskaren  Christina Mattsson, före detta P2-chef och senare Nordiska museets chef. Programmet behandlade frågor och berättelser som skickades in av lyssnarna. Ofta ställde af Klintberg och Mattsson frågor tillbaka till lyssnarna, till exempel om den geografiska spridningen hos olika seder eller talesätt. 

Folkminnen lades ned vid årsskiftet 2004/2005. Specialprogram med inslag från tidigare säsonger har även efter programmets nedläggning sammanställts och sänts vid större högtider, till exempel påsk och midsommar. Programmen fortsatte hösten 2016 som Folkminnespodden, en podcast med Bengt af Klintberg och Christina Mattsson.

År 2007 gav Klintberg ut boken Folkminnen med en inledning av Christina Mattsson. Den behandlar några av de mest intressanta ämnena under radioprogrammets historia. I samband med utgivningen av boken överlämnades också omkring 20 000 brev som genom åren inkommit från lyssnarna till Nordiska museets arkiv.

Se även 
Folkminne

Referenser

Radioprogram startade 1990
Populärvetenskapliga program i Sveriges Radio
Radioprogram nedlagda 2005
Amarone della Valpolicella

Amarone della Valpolicella DOC (Fick sin DOCG märkning år 2003), är ett italienskt rödvin. Det kommer från Veneto, närmare bestämt från distriktet Valpolicella precis norr om staden Verona. 

Amarone har tillverkats länge, men har blivit känt och mycket populärt först på senare år. Vinet görs helt eller delvis på torkade druvor (se passito), som ibland också får angripas av ädelröta. Detta ger ett mycket fylligt och alkoholstarkt vin. Till skillnad från den klassiska recioton får Amarone jäsa ut helt och blir därmed torrare. En Amarone får inte understiga 14% i alkoholhalt och måste lagras i minst tre år innan den får säljas. Restsockerhalten får inte överstiga 15 gram/liter.

Namnet Amarone lär komma från italienskans Amaro (besk) och vinet har också en del beska, som visserligen döljs av den karakteristiska sötman. Vissa Amaroneviner har en del restsötma, men en stor del av den upplevda sötman kommer från tillverkningsmetoden och också från den höga alkoholhalten. Vinerna passar utmärkt att dricka som de är, men bör lagras i åtminstone tio år, men inte mer än femton år. De är populära tillsammans med olika sorters ostar och också i kombination med mörk choklad. Smaker och dofter man ofta känner i Amarone är katrinplommon, russin, torkade körsbär och choklad. 

Druvorna torkas före jäsning, vilket bidrar till att vinet betingar ett relativt högt pris, oftast mer än 200 kr/flaska i Sverige.
Minimum torkningstid är 90 dagar på torkloft. De flesta producenter av kvalitet, låter dem torka ännu längre. Den traditionella torkningsprocessen var att lägga ut druvorna på bastmattor i solen. Numera läggs de i rack på torkloft där vindarna får hjälpa till i torkningen. Detta hjälper också till att förhindra en förruttningsprocess.

Druvor 
För Amarone används samma druvor som i vanlig Valpolicella, det vill säga Corvina Veronese, Rondinella och Molinara. Corvina är blandningens viktigaste druva med stor arom och hög syra. Dess tjocka skal skyddar den mot röta under torkningen. Rondinella används för att den är bra att torka och har hög syra. Molinara är mer utfyllnad och används allt mindre av kvalitetsmedvetna producenter.

Italienska viner
Hökön

Hökön är en småort i Osby kommun i Skåne län.

Historik
Hökön ligger i Loshults socken och bestod från början bara av några bondgårdar. Byn fick ett kraftigt uppsving 1901 när där anlades en station vid järnvägen Älmhult-Sölvesborg.

Ute på den stora Vakö myr norr om samhället bedrevs mycket en omfattande produktion av bränntorv både under första och andra världskriget. AB Vakö Torvpulvers stora fabrik, uppförd i armerad betong, kvarstod öde fram till 1970-talet, då den sprängdes i en militär övning. Till minne av bränntorvsproduktionen restes sommaren 2008 en minnessten i Hökön. En stickspår gick till fabriken från Hökö station, med industritåg dragna av ångloket Vakö till slutet av 1950-talet.

Den 13 juli 1921 hotades byn av en stor skogsbrand, i den dåtida rikspressen känd som "Loshultsbranden", som rasade väster om Hökön. Byn täcktes av aska och delar av befolkningen evakuerades med tåg. Dagen efter ändrade vinden riktning, en olycka för andra byar men Hökön räddades från elden. En annan stor brand utbröt på Vakö myr i juli 1992, som även den fick stort utrymme i riksmedia. Hökön var periodvis hotat även under denna brand, men det stora räddningsuppbådet lyckades hindra elden att nå samhället.

Befolkningsutveckling

Samhället 
I nutiden består Hökön mest av ett antal villor av varierande ålder.  De affärer som tidigare fanns i Hökön är numera nedlagda, liksom banken och järnvägsstationen. Däremot har Hökön lyckats behålla sitt räddningsvärn och sin lilla brandstation, mycket tack vare bybornas egna insatser.

Näringsliv
Den största arbetsplatsen är Hökönsågen AB, ägt av MöckelnGruppen i Älmhult.

Se även
Vakö Torvpulverfabrik
Vakö myr

Evenemang
Under några dagar under sommaren arrangeras varje år Hököns marknad.

Källor

Externa länkar 
 Hököns intresseförening

Orter i Osby kommun
Småorter i Sverige
Tidigare tätorter i Skåne län
Killeberg

Killeberg är en tätort i Osby kommun i Skåne län, belägen nära Älmhult på andra sidan gränsen till Småland.

Strax utanför Killeberg passerar riksväg 23 mellan Malmö och Växjö.

Historia 
Killeberg ligger i Loshults socken, och kom till 1871 efter att några av traktens bönder låtit uppföra en järnvägsstation vid Södra stambanan. En station vid järnvägen var viktig för bygdens omfattande handel med timmer och sågat virke. Namnet på stationen kom av en stor gård i närheten, Killeboda, som under den tiden oftast kallades "Killeberg". Denna första järnvägsstation är sedan länge riven.

Trakten kring Loshult var sedan gammalt känd för sitt smideshantverk, och i Killeberg fanns flera handlare som köpte upp smedernas alster och sedan sålde dem vidare över hela landet. Som minne av denna tid kvarstår "Killebergs Kettingfabrik" mitt i samhället, numera driven som museum av Loshults hembygdsförening.

Under 1900-talet var Killeberg annars känt för sin tillverkning av leksaker i trä, och fram till 1970-talet fanns här fyra mindre fabriker inom denna bransch. Tillverkningen fortsatte sedan i en lite större men mycket modernare fabrik ägd av Brio i Osby. Denna fabrik stängdes 2006.
 
Torven var en annan näring som sysselsatte ganska många personer i trakterna av Osby-Älmhult under 1900-talet. Torvfabriken i Killeberg var i drift fram till 1980-talet, då tillverkningen flyttades till Älmhult.

Befolkningsutveckling

Samhället 
I nutiden finns i Killeberg fortfarande kvar en kombinerad livsmedelsbutik/servering, ett sadelmakeri, en pizzeria, en bilverkstad och två frisersalonger. Här finns också en låg- och mellanstadieskola samt en fin idrottsplats.

De allra flesta husen i Killeberg är villor av varierande ålder, men där finns också några fastigheter med hyreslägenheter. 

Ny tågtrafik med Krösatåg inleddes i Killeberg från 15 december 2013. I samband med detta har en ny järnvägsstation anlagts, på platsen där den gamla tidigare låg.

Idrott
Idrottsplatsen är hemmaarena för Treby IF, vilken bildades efter en fusion mellan Killebergs IF och Loshults IF. Den tredje byn som åsyftas i klubbnamnet är Hökön. Treby IF är en klubb som i nuläget spelar i division 7 efter att ha åkt ur division 6 år 2015.

Kända personer 
 Chang Frick, entreprenör och journalist, är född och uppvuxen i Killeberg
 Anders Frostenson, psalmdiktare, föddes och växte upp på gården Killeboda nära Killeberg
 Jonny Jakobsen, i slutet av 1990-talet känd som "Dr. Bombay", var under en period bosatt i Killeberg efter att artistkarriären falnat
 Kjell Erik Ståhl, Sveriges främste maratonlöpare genom tiderna, är född och uppvuxen i Killeberg

Källor 

Orter i Osby kommun
Tätorter i Sverige
Tidigare gränsorter i Europa
Lista över krig benämnda efter hur länge de varade

Detta är en lista över krig benämnda efter hur länge de varade.

Räknat i dagar
Sexdagarskriget 5-10 juni 1967
30-dagarskriget april-maj 1897

Räknat i år
Hundraårskriget 1337-1453
Nordiska sjuårskriget 1563-1570
Nordiska tjugofemårskriget 1570-1595
Trettioåriga kriget 1618-1648
Sjuårskriget 1756-1763
Åttioårskriget

Kronologiska listor
Listor över krig
Lista över svenska prinsar

Detta är en lista över svenska prinsar.

Erik Valdemarsson (1272-1330)
Hertig Magnus av Östergötland (1542-95)
Gustav Eriksson Vasa (1568-1607)
Karl Filip (1601-22)
Fredrik Adolf (1750-1803)
Karl Gustav (1782-83), se Gustav III
Gustav, "prins av Wasa" (1799-1877)
Prins Gustaf (1827-52)
Prins August (1831-73)
Prins Carl Oscar (1852-54), se Karl XV
Prins Oscar, sedermera Prins Oscar Bernadotte (1859-1953)
Prins Carl (1861-1951)
Prins Eugen (1865-1947)
Prins Wilhelm (1884-1965)
Prins Erik (1889-1918)
Prins Gustaf Adolf (1906-47)
Prins Sigvard, sedermera Sigvard Bernadotte (1907-2002)
Prins Lennart, sedermera Lennart Bernadotte (1909-2004)
Prins Carl, sedermera Prins Carl Bernadotte (1911-2003)
Prins Bertil (1912-97)
Prins Carl Johan, sedermera Carl Johan Bernadotte (1916-2012)
Prins Carl Philip (född 1979)
Prins Daniel (född 1973)
Prins Nicolas (född 2015)
Prins Alexander (född 2016)
Prins Oscar (född 2016)
Prins Gabriel (född 2017)
Prins Julian (född 2021)

Prinsar
Lista över svenska prinsessor

Detta är en lista över svenska prinsessor sedan 1523. Ingifta prinsessor från andra kunga- eller furstehus har förts på den ätt, till vilken de blivit ingifta:

Vasaätten

Pfalziska ätten

Holstein-Gottorpska ätten

Bernadotteska ätten 

 
Prinsessor
Prinsessan Margaretha

Margaretha Désirée Victoria Ambler, född den 31 oktober 1934 på Haga slott, är en svensk prinsessa, dotter till arvprins Gustaf Adolf och prinsessan Sibylla, och äldsta syster till kung Carl XVI Gustaf.

Biografi 

Prinsessan Margaretha föddes 1934 som äldsta barn till arvprinsen Gustaf Adolf och prinsessan Sibylla. Fadern omkom i en flygolycka 1947 och prinsessan Margareta bodde innan dess med sin mor och yngre syskon på Haga slott, vilket gav systrarna det informella namnet Hagasessorna. År 1950 flyttade modern, prinsessan Margaretha och hennes syskon till Prinsessan Sibyllas våning på Kungliga slottet. Prinsessan Margaretha utbildade sig i klädsömnad på Märthaskolan.

Som ung var Margaretha förälskad i den skotske adelsmannen och jazzpianisten Robin Douglas-Home, men varken kung Gustaf VI Adolf eller prinsessan Sibylla ville tillåta att Margaretha gifte sig med Douglas-Home, och romansen tog så småningom slut. Margaretha gifte sig den 30 juni 1964 med engelsmannen John Ambler (1924–2008) i Gärdslösa kyrka på Öland. Genom sitt giftermål med en icke-kunglig man avstod Margaretha enligt tidens praxis från sin ställning som kunglig prinsessa men fick ändå hederstiteln Prinsessan Margaretha, fru Ambler.

Paret var först bosatt i London, men slog sig sedan ner på herrgården Chippinghurst Manor utanför Oxford. I samband med giftermålet drog sig prinsessan Margaretha bort från rampljuset, och började leva ett vanligt liv. Hennes enda offentliga uppdrag har varit att inviga Svenska kyrkans julbasar i London. Paret fick tre barn. Makarna separerade 1996, men de förblev gifta fram till John Amblers död 2008. Prinsessan Margaretha är sedan dess bosatt i en by i Oxfordshire utanför London.

Hon är ledamot av Serafimerorden. Hon är nummer 287 i den brittiska tronföljden (1 januari 2011).

Barn och barnbarn 
 Sibylla Louise (född 1965), sedan 1998 gift med friherre Cornelius von Dincklage (född 1971), separerad sedan 2005 och har två barn:
Madeleine Charlotte Margaretha von Dincklage, född 1999. Hon ingick i brudnäbbet vid kronprinsessan Victorias bröllop den 19 juni 2010.
Sebastian Eric Henning von Dincklage, född 2000.
Charles Edward (född 1966), sedan 1999 gift med Helen Jane Ross (född 1969), två barn: 
Sienna Rose Ambler, född 2000.
India Tani Ambler, född 2003.
James Patrick (född 1969), sedan 2001 gift med Ursula Mary Shipley (född 1965), två barn:
Lily Elektra Ambler, född 2003.
Oscar Rufus Ambler, född 2004.

Anfäder

Referenser

Externa länkar 

Svenska prinsessor
Huset Bernadotte
Födda 1934
Kvinnor
Levande personer
Riddare och kommendör av Kungl. Maj:ts Orden
Mottagare av Serafimerorden
Svenskar i Storbritannien
Prinsessan Désirée

Désirée Elisabeth Sibylla Silfverschiöld, född 2 juni 1938 på Haga slott, är en svensk prinsessa och friherrinna. Hon är tredje dotter till arvprins Gustaf Adolf och prinsessan Sibylla samt äldre syster till kung Carl XVI Gustaf. Hon är även ledamot av Serafimerorden.

Biografi 
Prinsessan Désirée föddes 1938 som tredje dotter till arvprins Gustaf Adolf och prinsessan Sibylla. Hennes far omkom 1947 i en flygolycka på Kastrup utanför Köpenhamn. Familjen bodde då på Haga slott, vilket gav systrarna namnet Hagasessorna. 1950 flyttade modern, Désirée och alla syskon till Prinsessan Sibyllas våning på Stockholms slott. Désirée gick liksom sina systrar i Franska skolan och studerade därefter språk i Schweiz. Hon har även genomgått utbildningar till barnträdgårdslärarinna samt i textil teknik vid textillinjen på Konstfack i Stockholm. Hon är bosatt på  Kobergs slott i Västergötland.

Désirée är nummer 306 i den brittiska tronföljden (1 januari 2011).

Förlovning och vigsel 
Désirée förlovade sig den 19 december 1963 med friherre Niclas Silfverschiöld (född den 31 maj 1934, död 11 april 2017),

Vigseln ägde rum den 5 juni 1964 i Storkyrkan, Désirée bar vid vigseln samma klänning som hennes syster prinsessan Birgitta använt vid sin vigsel tre år tidigare. Genom sitt giftermål med en icke-kunglig man avstod hon enligt tidens praxis från sin ställning som kunglig prinsessa men fick ändå hederstiteln Prinsessan Désirée, friherrinnan Silfverschiöld.

Barn och barnbarn
Carl Otto Edmund Silfverschiöld (född 22 mars 1965 på Kobergs slott), civilekonom; vigd den 18 juni 2005 med Gunilla Maria Fredriksson (född 12 april 1965 i Malmö); skilda sedan 16 maj 2013. De har ett barn:
Anna Margareta Sibylla Désirée Silfverschiöld (född 13 december 2006 på Lidingö).
Christina Louise Ewa Madelaine Silfverschiöld  (född 29 september 1966 på Kobergs slott), civilekonom; sedan den 11 september 1999 gift med friherre Hans Louis Gerard De Geer af Finspång (född 26 januari 1963 i Stockholm), verkställande direktör. Makarna har tre barn:
Estelle Louise Désirée De Geer af Finspång (född 14 september 2000 i Stockholm).
Ian Carl Gerard De Geer af Finspång (född 20 februari 2002 i Stockholm).
Fred Louis Gerard De Geer af Finspång (född 16 september 2004 i Stockholm).
Hélène Ingeborg Sibylla Silfverschiöld (född 20 september 1968 på Kobergs slott), civilekonom; gift med Fredrik Johan Georg Dieterle (född 6 september  1963 i Fosie). De har ett barn:
Charles Otto Alexander Edmund George Silfverschiöld Dieterle (född 9 maj 2020 i Stockholm).

Anfäder

Källor

 Per Holmgren (red.): Våra prinsessor och deras barn (Bromma 1968)
 Sveriges ridderskaps och adels kalender 2010 (Stockholm 2009)
 Rosvall, Ted. 2021. Bernadotte -ättlingar III. Falköping: Rosvall Royal Books.

Externa länkar 

Svenska prinsessor
Huset Bernadotte
Födda 1938
Kvinnor
Levande personer
Svenska friherrinnor
Riddare och kommendör av Kungl. Maj:ts Orden
Mottagare av Serafimerorden
Storkorset av första klassen av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Ätten Silfverschiöld
London Eye

London Eye är ett pariserhjul i London som restes för att fira tusenårsskiftet (1999–2000) Det ligger på Themsens södra sida. Högst upp befinner man sig 170 meter över marken och har cirka 40 kilometers utsikt i alla väderstreck. London Eye invigdes den 31 december 1999 kl 20:00, men kunde inte sättas i drift för allmänheten förrän i mars 2000 på grund av tekniska problem. 

Hjulet är uppbyggt på samma sätt som ett cykelhjul med ekrar. Med flera vajrar utplacerade i hjulet istället för stela balkar blev konstruktionen mycket lättare och billigare. Trots det består den av 1 700 ton stål.

Vid full kapacitet drar hjulet omkring 190 kilowatt. Hjulet har 32 gondoler som vardera tar 25 passagerare. Under en dag kan det ta upp till  passagerare. Det tar cirka 30 minuter att åka ett helt varv. Sedan invigningen har London Eye haft 76 miljoner passagerare.

Konstruktion

Hjulet är byggt som ett cykelhjul.  Metallkonstruktionen, "fälgen", hålls uppe av spända stålkablar och navet är fäst på en lutande  A-formad stötta på ena sidan.

Hjulet byggdes i sektioner som transporterades uppför Themsen på pråmar. Sektionerna samlades liggande på platformar i floden och restes med hjälp av en enorm kran. Det lyftes med 2 grader 
i timmen till 65 grader och efter en veckas paus slutligen på plats. Byggprojektet var intereuropeiskt med deltagande av sex olika länder. Belysningen som ursprungligen var med lysrör byggdes om till LED år 2006.

Med en höjd på 135 meter var London Eye världens största pariserhjul när det öppnade för passagerare år 2000. Idag (2020) är det världens femte största efter   Star of Nanchang (år 2006, 160 meter), Singapore Flyer (år 2008, 165 meter), High Roller i Las Vegas (år 2014, 167 meter) och Ain Dubai (år 2020, 210 meter).

Gondoler

De 32 slutna och luftkonditionerade ovoida gondolerna väger 69 ton var. De utformades och byggdes av franska Poma. Gondolerna, som roterar med hjälp av elmotorer, är numrerade från 1 till 33, men nummer 13 saknas.  Varje gondol representerar en av Londons kommuner (boroughs). Passagerarna kan röra sig fritt i gondolen under färden men det finns också plats att sitta.

En renovering av gondolerna påbörjades år 2009. De togs ner en och en och flottades nedför Themsen till Tilbury Docks i Essex för vidare transport till verkstad. Gondolen ersattes av en "dummy" under renoveringen.

Referenser

Externa länkar

Byggnader och anläggningar i London
Pariserhjul
Slaget vid Chaironeia

I slaget vid Chaironeia i västra delen av Boiotien besegrade Filip II av Makedonien med allierade från bland annat Thessalien, Epirus, Aitolien och norra Fokis år 338 f.Kr. en allierad armé från i huvudsakligen Thebe och Aten. Övriga trupper på de senares sida kom bland annat från Korinth, Megara, södra Fokis, Akarnanien och Ambrakia. Genom Filips seger övertog Makedonien rollen som den ledande stormakten i antikens Grekland (Hellas).

Slag i Grekland
300-talet f.Kr.
Pompekunskap

Pompekunskap är kunskap om något som kan vara trevligt att veta men som är ganska oviktigt, närmast kuriosa, såsom att Karl XII hade en hund som hette Pompe. Ordet lanserades i Språkrådets nyordslista för 2003. 

Det skickades in till Birgitta Lindgren, som var ansvarig för Svenska språknämndens nyordsarbete, av en lärare. Det var en naturvetarklass som under en diskussion om kunskap, myntade begreppet ”pompekunskaper”.

I själva verket hade Karl XII många fler hundar samtidigt, och de hette inte alla Pompe, även om tre hundar fick det namnet.

Källor 

Kunskap
Lapponiavargen

Lapponiavargen (vargen John), omdebatterad och mediabevakad varg, en varghane som troligen vandrat in österifrån till Norrbotten. Den har ansetts vara det nya genetiska tillskott som behövs för att den inhemska och inavlade svenska vargstammen ska kunna överleva.

Namnet fick den efter att den upptäcktes februari 2002 i nationalparken Laponia i Norrbotten.

Den 7 april 2003 tystnade radiosändningen från den märkta vargen, och spekulationer har förts att den fallit offer för tjuvskyttar eller giftåtel i Jokkmokkområdet.

Berömda vargar
Lya

Lya kan syfta på:

 Lya – grävlingens och rödrävens bo, se Gryt (jordhåla)
 Lya ljunghed – en del av ett naturreservat i Östra Karups socken, se Korup med Älemosse och Lya ljunghed
 Joes lya – en amerikansk komedifilm från 1996
 Studentlya – en liten bostad

Personer
 Lya (namn) – ett kvinnonamn
 Lya Lys (1908–1986), en tysk-fransk-amerikansk skådespelerska
 Lya Mara (1897–????), tysk skådespelare