kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Jacopo da Pontormo

Jacopo da Pontormo (Italienska för Jacopo från Pontormo, egentligen hette han Jacopo Carrucci), född 1494, död 1557 i Florens, en av de tidigare och mest inflytelserika bland de italienska manieristerna.

Biografi 
Han uppkallades efter sin födelseort Pontormo, en by nära Empoli, men fick sin skolning i den florentinska skolans stil - med all säkerhet av Andrea del Sarto och troligen av Leonardo da Vinci och Piero di Cosimo. Han slog igenom med den lyriska utsmyckningen av Medicéernas villa i Poggio a Caiano, i närheten av Florens. Ytterligare en svit fresker med motiv ur Kristi passion målades 1523. 

Efterhand vände han sig från högrenässansens klassicism mot en ny uttrycksstil, delvisinfluerad av konstriktningar norr om Alperna och då främst Dürers för att slutligen under inflytande av Michelangelo närma sig manierismen.

Hans senare stil - influerad av Dürer och Michelangelo men ändå starkt personlig - och hans ovanliga färgsinne kan förmodligen bäst studeras i hans mästerverk Gravläggningen (se bild), medan Kvinna med knähund (1532) utgör ett fint exempel på hans manieristiska porträttstil. Rosso Fiorentino hörde till hans rivaler, och Bronzino var hans elev och efterföljare.

Gravläggningen 
I denna målning sammanförs element av nedtagningen från korset, gravläggningen och pietà till en egensinnig ikonografi. Kristus och Jungfru Maria, som avsvimmad sjunker samman, och de andra sörjande helgonen är sammanvävda till en cirkel. Den elfte figuren vid bildens högra kant är Pontormo själv som målade detta mästerverk för den florentinska familjen Capponis gravkapell.

Altarmålningen, som skapades på tre år, har kraftigt lysande färger vilka framkallas både genom kontrasterna och färgläggningen. Magiskt ljus och transparens ger kompositionen en enastående intensitet, som yttrar sig i detaljerna och inte minst i ansiktsuttrycken. Det är inte den klagande sorgen, som hos Maria, utan ett stilla lidande som uttrycks. De flesta figurerna riktar inte blicken mot Kristus utan snarare mot betraktaren.

Källor

Externa länkar 
 

Födda 1494
Avlidna 1557
Manieristiska målare
Florentinska målare
Män
A Silver Mt. Zion

A Silver Mt. Zion är en kanadensisk postrock-grupp grundad 1999 av Godspeed You! Black Emperor-medlemmarna Efrim Menuck, Sophie Troudeau och Thierry Amar. Enligt en intervju med VPRO Radio i Holland var det ursprungliga syftet med projektet att Efrim skulle lära sig orkestrera musik, men idén övergavs snart då Efrim bestämde sig för att han föredrog att musik inte definieras av regler utan enbart som musik som lät bra. I samma intervju beskrev Efrim inspelningen av deras första album som en "Jewish experience" dedicerad till hans hund Wanda, som dog medan Godspeed You! Black Emperor var på turné.

Efter släppet av sitt första album utökades gruppen till sex medlemmar, döpte om sig till The Silver Mt. Zion Memorial Orchestra and Tra-la-la Band och släppte albumet "Born Into Trouble As The Sparks Fly Upward". För bandets tredje album, som använde sig av en kör, byttes namnet igen, den här gången till The Silver Mt. Zion Memorial Orchestra and Tra-la-la Band with Choir och för den senaste skivan ändrades det till Thee Silver Mountain Reveries. De benämns dock ofta med sitt ursprungliga namn, A Silver Mt. Zion.

Det finns starka politiska teman i bandets musik. Det två första albumen är till största delar instrumentala, men i det tredje har sången fått ta stor plats. Den helt instrumentala låten "Thirteen Angels Standing Guard Around Your Bed" riktar sig uppenbarligen till black bloc-anarkister, medan andra låtar är protester mot krig och globalisering.

Namnet A Silver Mount Zion syftar till synes på Tempelberget, den högsta punkten i Jerusalem.

Ett nytt album med titeln "Horses In The Sky" har spelats in. Efrim har sagt att det kommer att vara omkring en timme långt och släppas i mars 2005.

Diskografi 
 He Has Left Us Alone But Shafts Of Light Sometimes Grace The Corner Of Our Rooms... (2000)
 Born Into Trouble As The Sparks Fly Upward (2001)
 "This Is Our Punk-Rock", Thee Rusted Satellites Gather + Sing (2003)
 Pretty Little Lightning Paw (EP, 2004)
 Horses in the Sky (2005)
 13 Blues for Thirteen Moons (2008)
 Kollaps Tradixionales (2010)

Externa länkar 
 Skivbolagets A Silver Mt. Zion-sida

Kanadensiska musikgrupper
Postrockgrupper
Constantius II

Constantius II, egentligen Flavius Julius Constantinus, född 317, död 3 november 361, romersk kejsare 337-361, son till Konstantin den store. Bror till Constans och Konstantin II.

Constantius utnämndes 324 till caesar. Han utpekas av traditionen som den egentlige upphovsmannen till de efter faderns död av soldater ingångsatta massmorden på kejsarhusets släktingar och kullkastandet av den av fadern bestämda tronföljdsordningen. Vid faderns död kom det romerska riket att delas i tre delar som leddes av tre bröder. Constantius II erhöll vid riksdelningen 338 kejsardömets östra provinser. Efter att brodern Konstantin II stupat i strider mot den andre brodern Constans erhöll Constantius II även Trakien medan Constans lade under sig resten av Konstantin II:s riksdelar. 

Som kejsare i de östra provinserna blev det Constantius uppgift att föra kriget mot perserna, vilket under hela hans regeringstid pågick utan något avgörande. Det pågick ännu 350, då händelserna i väster, Magnentius uppror och tronbestigning, mordet på brodern Constans och Vetranions anläggande av purpurn, påkallade hans uppmärksamhet. Redan samma år besegrades Vetranio, som nedlade sin värdighet. 351 besegrade hans trupper Magnentius i slaget vid Mursa, och 353 begick denne självmord. Sedan Constantius Gallus, som 351 utnämnts till caesar med uppgift att föra kriget mot perserna avsatts och dödats 354, var Constantius åter ensam kejsare. De oroliga förhållandena vid gränserna, där det förutom striderna mot perserna fördes krig mot olika germanska stammar, omöjliggjorde dock för Constantius att ensam styra riket, och han utnämnde 355 Constantius Gallus bror Julianus Apostata till caesar med verksamhetsfält i Gallien. Då Julianus Apostata av sina trupper 360 utropades till augustus, vägrade Constantius, som då i orienten var sysselsatt av det persiska kriget, att erkänna honom som sådan, och drog mot honom med sina trupper. Han avled dock 361, innan någon avgörande strid inträffat. 

Sitt huvudintresse ägnade Constantius åt de teologiska striderna. Under honom pågick förföljelser av hedningar i romarriket. Han gynnade ivrigt arianerna, men lyckades aldrig föra deras sak till någon permanent seger.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Externa länkar
 Denna lista över romerska lagar från 300-talet visar lagar stadfästa av Constantius II gällande kristendomen.

Romerska kejsare
Födda 317
Avlidna 361
Män
Personligheter inom antitrinitarism
Illyrer
Personer i Romerska riket under 300-talet
Bodegónes

Bodegónes är inom måleriet en köksbild med ett stilleben som huvudmotiv, en populär genre i Spanien på 1600-talet. Ett berömt exempel är Gammal kvinna som kokar ägg (1618) av Diego Velázquez.

Spansk konst
Konst under 1600-talet
Agnolo Bronzino

Agnolo di Cosimo  di Maiano, vanligen kallad Agnolo Brozino, född 17 november 1503 i Florens i Italien, död där 23 november 1572, var en italiensk målare.

Bronzino var elev till Jacopo da Pontormo och en av manierismens mest anlitade porträttmålare. Han var hovmålare hos Cosimo de’ Medici, för vilken han utförde dekorativa fresker och många porträtt av människor vid hovet, bland annat Eleonora av Toledo och hennes son Giovanni de' Medici samt Porträtt av Lucrezia Panciatichi. Hans färger är utsökta och varma, men han återgav sina modeller i spända ställningar med uttryck av ogenomtränglig reservation.

Bronzinos allegoriska målningar och religiösa motiv uppvisar en typisk manieristisk förlängning av gestalterna, vilka helt verkar sakna djupa eller religiösa känslor. Bland de senare verken finns Kristus i helvetets förgård och En allegori över Venus och Amor, anmärkningsvärd för de skarpt metalliska hudtonerna mot den lysande blå bakgrunden. Bronzino skrev även poesi. Brozino är representerad med Isabella de' Medici vid Nationalmuseum i Stockholm och med Ett mansporträtt vid Statens Museum for Kunst i Köpenhamn.

 Kronologiskt bildgalleri Se även alfabetisk lista över Bronzinos målningar''.

Källor

Noter

Externa länkar 
 

Manieristiska målare
Florentinska målare
Italienska konstnärer under 1500-talet
Födda 1503
Avlidna 1572
Män
Representerade vid Nationalmuseum
Representerade vid Statens Museum for Kunst
Giambologna

Giambologna, även kallad Giovanni da Bologna (egentligen Jean de Boulogne), född 1529 i Douai, död 13 augusti 1608 i Florens, var en flamländsk-italiensk skulptör under manierismen.

Biografi
Giambologna utbildades först hos Jacques du Broeucq, kom 1557 till Florens och fick där och på andra håll i Italien viktiga uppdrag. Han utförde sina viktigaste verk för familjen Medicis räkning, däribland Merkurius, Sabinskornas bortrövande, ryttarstatyn över Cosimo den store i Florens och fontäner i Boboliträdgårdarna. Bland hans övriga verk finns den tidiga Neptunusbrunnen i Bologna samt Simson dödar en filisté.

Giambologna var en av senmanierismens främsta skulptörer och fick ett vidsträckt inflytande, dels genom sina många elever, dels genom sina talrika och mycket spridda småbronser, varibland ett flertal Merkurius-statyetter.

Utmärkande för hans skulpturer är den starkt betonade rörelsesträvan, som närmar dem till barockkonsten. Hans ateljé, där många framstående konstnärer arbetade, var något av ett centrum för manierismen.

Källor

Noter

Webbkällor

Tryckta källor
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939.

Externa länkar

Personer från Douai
Italienska skulptörer under 1500-talet
Avlidna 1608
Män
Födda 1529
Manieristiska skulptörer
Handikapp

Handikapp eller handicap kan avse:

 Handikapp – en partiell eller total nedsättning av en fysisk, kognitiv, psykisk, sensorisk, emotionell eller utvecklingsbetingad förmåga, se funktionsnedsättning
 Handicap – metoder att utjämna skillnader i färdighet mellan tävlande 
 Handicap (golf) – ett sätt att jämna ut skillnader mellan golfspelare av olika skicklighet
Santi di Tito

Santi di Tito, född 1536, död cirka 1602, var en italiensk senmanieristisk målare och arkitekt.

Santi di Tito samarbetade med Agnolo Bronzino i Florens. I Rom utförde han flera fresker, inspirerade av Rafaels måleri.

Externa länkar 
 
 

Födda 1536
Florentinska målare
Män
Avlidna 1602
Fursten

Fursten (italienska: Il Principe) är en politisk skrift eller furstespegel, författad av florentinaren Niccolò Machiavelli och dedicerades till Lorenzo II de' Medici. Fursten skrevs omkring 1513, men publicerades inte förrän 1532, fem år efter författarens död.

Om boken 
Fursten är indelad i 26 kapitel; i det första fastslår Machiavelli att monarkier har en viss fördel framför republiker. Boken är skriven dels som en historisk redogörelse, dels via analyserna som en idéskrift om hur en god furste bör handla och uppträda, och påminner till genren om en krönika. Machiavelli var en utpräglad realistisk tänkare och Fursten har av många betraktats som djupt omoralisk, ofta även av rojalister, då resultatet är viktigare än en furstes moral och intention. I Fursten ges inget utrymme för en regents individualitet, utan dennes agerande och moraliska ställningstaganden ska ses i ljuset av hans funktion i staten. Machiavelli talar om egenskapen virtù.

Skillnaden mellan de auktoritära värderingar som präglar Fursten och de republikanska (demokratiska) idealen i Machiavellis tidigare verk Discorsi sopra la prima deca di Tito Livio (Reflexioner över de första tio böckerna hos Titus Livius) har av uttolkare fått flera förklaringar. Förutom tolkningen att Machiavelli på äldre dagar skulle ha ändrat sin uppfattning har det dels föreslagits att Fursten är ett verk med en utilitaristisk avsikt: en vägledning för hur de italienska furstarna skulle bygga upp sin militära styrka så att hotet från Frankrike eller det tysk-romerska rikets inflytande över Italien kunde brytas, dels har det föreslagits att Fursten är en ren satir, avsedd att illustrera fursteväldets principlöshet.

Virtù 
Virtù (italienska för "dygd", "handlingskraft") är ett centralt begrepp i Fursten, där det står för den egenskap som en framgångsrik furste måste ha, förutom god lycka, för att gripa och behålla makten. Machiavellis virtù är förmågan att handla, att gripa tillfället i flykten och har litet att göra med dygd i moralisk bemärkelse. Ordet virtù är samma ord som engelska virtue och kommer av latinets virtus (besläktat med ordet virtuell), som i sin tur kommer av vir, man, och betyder manlighet, manliga egenskaper.

Bibliografi 
Il Principe. Upplaga från 1537 i fulltext. Google Books.

Svenska översättningar

Furstespeglar
Italienskspråkig litteratur
Italiensk litteratur
Postuma verk
Renässanslitteratur
Verk av Niccolò Machiavelli
Erik Sjöberg

Erik Sjöberg, född 14 januari 1794 i Ludgo, Södermanland, död 4 mars 1828 i Stockholm av tuberkulos, var en svensk poet och författare. Sjöberg var känd under pseudonymen Vitalis (vilket betyder "livet (är) en strid").

Biografi
Sjöberg växte upp i Trosa. Trots att han kom från fattiga förhållanden, lyckades han komma till Uppsala där han tog examen 1824. Han var filosofie magister och arbetade mest som informator, bland annat i Stockholm, vid sidan av sitt författarskap.

Sjöbergs diktning präglas av romantikens stilideal, det vill säga av melankoli och andligt svärmeri. Bland hans mest framträdande poem kan nämnas Försakelsen och Enslingens sång i den stora öknen. Han skrev även många dikter med komiska och satiriska inslag, t. ex. ett antal Komiska fantasier. Han finns representerad i Den svenska psalmboken 1986 med ett verk (nr 573).

Han översatte också Thomas Moore och en rad böcker av Washington Irving 1827.

Erik Sjöberg är begravd på Kungsholms kyrkogård.

Bibliografi

Psalmer
 Vi skulle jag ej möta glad min plåga (1937 nr 387). Bearbetad av Olle Nivenius Jag ber om hjälp till stillhet i min plåga (1986 nr 573) 
 Min vän är ljuv, min vän är mild (1921 nr 586). Dikten Den bästa vännen skriven 1824

Källor

Vidare läsning

Externa länkar
 

 Erik Sjöberg, författarpresentation på Litteraturbanken

Svenska författare
Svenskspråkiga författare
Svenska poeter
Svenskspråkiga poeter
Svenska psalmförfattare
Svenska översättare
Födda 1794
Avlidna 1828
Män
Personer från Ludgo socken
Författare publicerade under pseudonym
Pitesamiska

Pitesamiska eller arjeplogssamiska (inhemskt namn: bidumsámegiella) är en västsamisk varietet av samiska. Språket finns med i Unescos lista över världens utrotningshotade språk och har haft ett officiellt skriftspråk sedan 2019. Språkets nära släktspråk är bland annat nordsamiska och lulesamiska. Antal talare är omkring 30–40.

Pitesamiska talas, eller har talats, i Arjeplogs kommun väster om Arjeplog, inklusive delar av Piteälvens, Skellefteälvens och Laisälvens dalgångar, upp mot den norska gränsen samt i angränsande områden i Sør-Salten i Norge. Det uppskattas att det finns ett trettiotal talare av pitesamiska. Detta talas inte längre på den norska sidan av gränsen.

Fonologi

Vokaler 

Ytterligare finns det en diftong: [ua].

Källa:

Konsonanter 

Källa:

Status och revitalisering 
Det pitesamiska kulturcentret Duoddara Ráffe i Beiarn arbetar dock för att revitalisera språket. Israel Ruong, professor i samiska med pitesamiska som modersmål, hävdade på 1940-talet att den mest genuina form av pitesamiska talades i Luokta-Mávas sameby. 

Även Arjeplogs sameförening arbetar med detta och samlade i december 2008 in pitesamiska ord, uttryck och grammatiska former från äldre pitesamiska  modersmålstalande, vilket utgjort underlag för Duoddara Ráffes pitesamiska ordboksprojekt. I projektet Från kust till kust vid Universitetet i Tromsø har flera forskare dokumenterat samisk kultur och språk i det pitesamiska området. 

I projektet Syntactic patterns in Pite Saami: A corpus-based exploration of 130 years of variation and change kommer Joshua Wilbur, språkforskare vid Freiburg universitet, att: "...skapa korpusbaserade beskrivningar av syntaktiska mönster i pitesamiska". Projektet syftar till att:
beskriva belagda syntaktiska mönster i form av en monografi. 
grundligt annotera digital talspråkskorpus som omfattar texter från mer än ett århundrade, och som kommer att vara tillgänglig för ytterligare forskning. 
skapa en modell för användning av språktekniska verktyg för att automatiskt annotera en talspråkskorpus för ett hotat språk.

Litteratur 
Ann-Charlotte Sjaggo: Pitesamisk grammatik - en jämförande studie med lulesamiska, Senter for samiske studier nr 20, Tromsø 2015
Joshua Wilbur: A grammar of Pite Saami, Studies in Diversity Linguistics 5, Language Science Press, Berlin 2015, 
Pitesamisk ordbok : samt stavningsregler Joshua Wilbur (Red.) Freiburg : Department of Scandinavian Studies, 2016.

Referenser

Tryckta verk

Noter

Externa länkar 
 Pitesamisk grammatik - en jämförande studie med lulesamiska 
 Pitesamisk ordlista

Västsamiska språk
Utrotningshotade språk
Språk i Sverige
Kultur i Arjeplogs kommun
Finsk lapphund

Finsk lapphund är en hundras från Finland, en vallande spets som är en av tre raser lapphund. Den är intelligent, modig, lugn, läraktig och arbetsvillig med mjuka drag, trogen och med en päls som lämpar sig för subarktiskt klimat. Den är lämplig för vallning, särskilt renvallning, och kan användas som jakthund, ofta till småvilt, och även som spårhund. Den har goda egenskaper som lämpar sig väl för alla hundsporter.

Historia 
Lapphundar har använts av samer sedan urminnes tider och kom förmodligen med samerna i samband med att de vandrade upp till Skandinavien som jägarfolk, och användes då som jakthundar. När samerna övergick till renskötsel blev hundens huvudsyssla renvallning. Numera är lapphunden även populär som sällskapshund.

På 1960-talet insåg man i Finland att det fanns två raser av lapphund och det blev då finsk lapphund och lapsk vallhund. 1975 erkändes finsk lapphund som självständig ras. Den är snarlik svensk lapphund men har en helt annan tillkomsthistoria. När man inventerade de hundar som inte uppfyllde rasstandarden för lapsk vallhund, d.v.s. sådana renvallare som var långhåriga och korta i ryggen, så fann man ett 70-tal varav ett par stycken i Sverige och Norge. Till grund för den finska lapphunden ligger alltså arbetande renhundar från sen tid. Stamboken är fortfarande öppen för rastypiska hundar utan känd härstamning.

Egenskaper 
Den finska lapphunden skiljer sig i vallningsteknik från den lapska vallhunden genom att den finska lapphunden liksom den svenska är en galoppör och kortvallare som kan arbeta i flock. Medan den lapska vallhunden arbetar med att samla in renhjordar på vidderna så är den finska lapphunden mer anpassad till de intensiva renskiljningarna. De används även till att valla mindre renflockar nära hemmagården eller vistet. I Finland finns ett särskilt vallhundsprov för renvallare.

Utseende 
Hundens rörelser skall vara flotta. Den byter travet lätt till galopp, som för den är en angenäm rörelseform. Rörelserna skall vara parallella. I arbetet är finsk lapphund rask och snabb.

Pälsen skall vara riklig, i synnerhet hanhundar skall ha en tydlig krage. Täckhåret skall vara långt, rakt och strävt. På huvudet och på benens främre del skall pälsen vara kortare. Det skall finnas rikligt av mjuk och tät bottenull. Den finska lapphunden varieras färgmässigt. Alla färger som är dominerande på hundkroppen är godkända. Avvikelser får förekomma på huvudet, halsen, bröstet, bröstkorgens undre del, benen och på svansen.

Källor 
 Renée Willes: All världens hundraser, Bromma 2003, 
 Carl-Johan Adlercreutz: Hundar i världen, Västerås 2006, 
 Tine Luther: Den glade finne, Hunden nr 3 2004, Dansk Kennel Klub (DKK) 
 Winnie Holmström: Skillnader mellan våra lapphundsrasers ursprung, historik, användningsområde, Norsk Lapphundklubb 
 Introduction - finnish lapphund, Lappalaiskoirat ry (finska lapphundklubben) (läst 2011-11-04)

Externa länkar 

 Rasspecifik Avelsstrategi (RAS), Svenska Lapphundklubben 

Spetsar och urhundar
Hundraser från Finland
Renskötsel
Samer i Finland
Lapsk vallhund

Lapsk vallhund är en hundras från Finland. Den är en av tre raser av lapphund, en vallande spets. Den är samernas korthåriga renvallare och blev en egen officiell ras i Finland 1966. Den är en travare och har mer långsträckt kropp än finsk lapphund och svensk lapphund. Det gör den mer anpassad som långvallare för att samla in renhjordarna på vidderna.

Historia
Avelsarbetet började på 1930-talet genom samarbete mellan Finska Kennelklubben (SKL/FKK) och det finska renägarförbundet. Inriktningen på aveln var från start att ta vara på bruksegenskaperna. Stamboken är fortfarande öppen om man kan visa upp en rastypisk hund.

Egenskaper
Den lapska vallhunden är en medelstor spets som är lydig, lugn, vänlig, energisk och arbetsvillig. Den skall vara läraktig och är lugnare än andra vallhundar med tydlig på- och avknapp och förmåga att slappna av när det inte är dags att arbeta. När den arbetar är den uthållig och kan arbeta under svåra förhållanden. Den är en ljudsäker hund som lugnt åker med bland packningen på snöskoter och fyrhjuling och kan arbeta metodiskt under hovrande helikoptrar och om skott avlossas.

Lapska vallhundar antas ha kommit till Fennoskandien med samerna, troligen från området kring Ladoga eller öster därom. Vid den tidpunkten var samerna ett fångstfolk som levde av jakt och fiske. Hunden kan då alltså endast ha varit en jakt- och sällskapshund. När samerna övergick till renskötsel blev hundens huvudsyssla renvallning.

Som vallhund arbetar den som en så kallad "kroppsvallare" och arbetar med djurflocken som helhet. Den skall ha stor fallenhet för att valla under skallgivning. De flesta lapska vallhundar har även bra vaktinstinkt. Numera börjar även den lapska vallhunden bli populär som sällskapshund och för olika hundsporter, till exempel agility.

Utseende
Rasen har en kort och tjock dubbelpäls som passar väl för arbetet och för Nordkalottens och fjällkedjans subarktiska klimat. Pälsen är svart i alla nyanser, t o m gråaktig, eller barkbrun. Oftast har den en ljusare, gråaktig eller brunaktig färg på huvudet, kroppens undersida och på benen. Vita fläckar på hals, bröst och ben kan finnas. Underullen är svart, grå eller brunaktig.

Lapska vallhundar i fiktion
Hunden i Daniel Alfredsons och Kerstin Ekmans film Varg från 2008 är en lapsk vallhund.

Referenser

Noter

Källor
 Renée Willes: All världens hundraser, Bromma 2003, 
 Carl-Johan Adlercreutz: Hundar i världen, Västerås 2006, 
 Bo Bengtson: All världens hundar, Stockholm 1995, 
 Tine Luther: Den finske superatlet, Hunden nr 9 2010, Dansk Kennel Klub (DKK) 
 Winnie Holmström: Skillnader mellan våra lapphundsrasers ursprung, historik, användningsområde, Norsk Lapphundklubb 
 Introduction - lapponian herder, Lappalaiskoirat ry (finska lapphundklubben) (läst 2011-11-04)

Externa länkar 
Rasspecifik Avelsstrategi (RAS),  Svenska Lapphundklubben 

Spetsar och urhundar
Hundraser från Finland
Renskötsel
Johan Torén

Johan Magnus Torén, född 10 april 1950 på Lidingö, Stockholms län, är en svensk tidigare stuntman och TV-man. Han var 1974 medgrundare av Svenska Stuntgruppen.

Som stuntman och stuntkoordinator medverkade han i filmer som Stålmannen, Stålmannen II, Göta kanal, Kurt Olsson – filmen om mitt liv som mej själv, Leif, Strul, Black Jack, Utpressarna, Supergirl, Mannen på taket, Släpp fångarne loss – det är vår! och många fler. Han medverkade också i SVT:s tävlingsprogram Skattjakten 1983.

Efter stuntkarriären arbetade han som motorreporter med det egna programmet Race och som speaker vid motorsportevenemang. Han har varit medlem i det svenska landslaget vid VM i fallskärmshoppning. Han är sonson till Helge Torén och brorson till skådespelerskan Marta Toren.

Referenser

Externa länkar
 

Födda 1950
Svenska skådespelare
Svenska stuntmän
Svenska ballongflygare
Män
Levande personer
Personer från Lidingö