kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Anders Lindstedt

Anders Lindstedt kan syfta på bland andra:

* Anders Lindstedt (1854–1939), vetenskapsman och ämbetsman
 Anders Lindstedt (1869–1906), arkitekt
 Anders Lindstedt (1911–1985), idrottsledare och ämbetsman
Anders Lindstedt (professor)

Anders Lindstedt, född 27 juni 1854 i Sundborn, död 16 maj 1939, var en svensk vetenskapsman och ämbetsman, professor i matematik och teoretisk mekanik vid Tekniska högskolan i Stockholm 1886–1909, KTH:s rektor 1903–1909, regeringsråd 1909–1916, president i Försäkringsrådet 1917–1924.

Lindstedt var en av de ledande i de utredningar som ledde till byggandet av den nya Tekniska Högskolan som stod färdig 1922. Lindstedtsvägen på KTH-området är uppkallad efter honom.

Han blev ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien 1889.

Lindstedt var far till Sam, Gustaf, Hilda och Folke Lindstedt samt farfar till Anders Lindstedt.

Utmärkelser
  Kommendör med stora korset av Nordstjärneorden, 6 juni 1913.
  Kommendör med stora korset av Vasaorden, 6 juni 1921.
  Kommendör av andra klassen av Vasaorden, 29 januari 1895.
  Riddare av första klassen av Preussiska Kronorden, senast 1915.
  Kommendör av första graden av Danska Dannebrogorden, senast 1915.
  Kommendör av andra klassen av Norska Sankt Olavs orden, senast 1915.
  Riddare av tredje klassen av Ryska Sankt Stanislausorden, senast 1915.

Källor
''Hvar 8 dag, 10:de Årg, No 11, 13 december 1908, sid. 162.

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 
 

Svenska statistiker
Justitieråd i Högsta förvaltningsdomstolen (Sverige)
Svenska professorer i matematik
Svenska professorer i mekanik
Svenska aktuarier
Personer verksamma vid Kungliga Tekniska högskolan
Personer verksamma vid Tartu universitet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Personer från Sundborns socken
Födda 1854
Avlidna 1939
Män
Kommendörer med stora korset av Nordstjärneorden
Kommendörer med stora korset av Vasaorden
Kommendörer av andra klass av Vasaorden
Mottagare av Preussiska Kronordens första klass
Kommendörer av första graden av Dannebrogorden
Kommendörer av Sankt Olavs orden
Mottagare av Ryska Sankt Stanislausordens tredje klass
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Alumner från Lunds universitet
Karl Guthe Jansky

Karl Guthe Jansky, född 22 oktober 1905 i Oklahomaterritoriet, död 14 februari 1950 i Red Bank, New Jersey, var en amerikansk forskare inom radiokommunikation.

Jansky fick anställning hos Bell Telephone Laboratories 1928. Bell ville undersöka om det var möjligt att använda sig av kortvågsvåglängder (10–20 m) för radiotelefonförbindelser över Atlanten. Jansky fick uppdraget att undersöka om det fanns statiska störningskällor, som kunde omöjliggöra detta.

Jansky byggde en antennanläggning för att ta emot radiosignaler med en frekvens på 20,5 MHz vilket motsvarar 14,6 m våglängd. Antennen var monterad på ett vridbart bord så att det skulle vara möjligt att fastställa riktningen till en störande radiokälla. Hans anordning döptes av kollegorna till ”Janskys karusell”.

Efter att ha registrerat signaler från alla möjliga riktningar konstaterade Jansky att det fanns tre typer av signaler:

 åskväder på nära håll
 åskväder på långt håll
 ett svagt stadigt brus av obekant ursprung

Jansky bestämde sig för att grundligare undersöka källa 3. Han fann att signalens styrka steg och föll varje dag och han började misstänka att signalen kom från solen. 

Efter några månader märkte han att den klaraste signalen började avvika från solens läge, och signalen upprepades inte med 24 timmars mellanrum utan med 23 timmar och 56 minuters. Detta är karakteristiskt för fixstjärnor och andra objekt fjärran från vårt solsystem. Han lyckades så småningom  1931 lista ut att strålningen kom från Vintergatan och från mitten av Vintergatan från ett område i stjärnbilden Skytten.

Efter detta ville Jansky få möjlighet att noggrannare undersöka Vintergatan, men Bell ansåg sig ha fått klart för sig att det inte skulle vara några problem med överföringen av tal på de tänkta våglängderna, och Jansky fick andra arbetsuppgifter och kom aldrig mera att syssla med radioastronomi.

Många vetenskapsmän blev mycket intresserade av Janskys upptäckt, men eftersom detta var under den stora depressionperioden hade inga observatorier råd att ta upp den funna tråden och bearbeta den.

Jansky har hedrats med att få en fysikalisk enhet för brusflödestäthet uppkallad efter sig med definitionen

1 Jansky (Jy) = 10−26 W · m² · Hz−1

Solbruset är emellertid så starkt att man funnit det praktiskt att vid solstudier använda en större enhet, SFU (solar flux unit):

1 SFU = 10−22 W · m² · Hz−1 = 10 000 Jy.

Källor

Noter

Amerikanska fysiker under 1900-talet
Forskare från Oklahoma
Personer från Norman, Oklahoma
Födda 1905
Avlidna 1950
Män
Amerikanska eponymer
François Gérard

François Pascal Simon, Baron Gérard, född 12 mars 1770 i Rom, Italien, död 11 januari 1837 i Paris, Frankrike, var en fransk målare.

Gérard målade porträtt och historiska motiv i nyklassisk stil under både Napoleon I och Ludvig XVIII. Han var elev till David, men mjukade upp och mildrade mästarens stil så att han står närmare Regnault. Gérard är representerad vid bland annat Nationalmuseum och Skoklosters slott.

Galleri

Referenser

Noter

Externa länkar 

 Verk av François Gérard på Google Art Project
 

Franska konstnärer
Målare, Stockholms slott
Konstnärer från Rom
Födda 1770
Avlidna 1837
Officerare av Hederslegionen
Representerade vid Nationalmuseum
Män
Inga Landgré

Inga Linnéa Landgré, en tid Jönsson, ursprungligen Lundgren, född 6 augusti 1927 i S:t Görans församling i Stockholm, död 31 juli 2023 i Norberg, Västmanlands län, var en svensk skådespelare.

Biografi 
Inga Landgré genomgick utbildning vid Calle Flygare Teaterskola och gjorde sin scendebut 1943 på Blancheteatern som Anja i Körbärsträdgården. Samtidigt fick hon sina första filmroller. Hon var engagerad vid Upsala Stadsteater, Norrköpings stadsteater, Riksteatern, Västernorrlands regionteater, Unga Klara och Dramaten. Största delen av sitt liv var Landgré anställd på Stockholms stadsteater.

Under 1940-talet fick hon oftast gestalta oskuldsfulla och romantiska unga kvinnor, som till exempel i Pengar (1946) och Ingmar Bergmans debutfilm Kris (1946). Med tiden och åldern fick Landgré spela mer mogna kvinnogestalter. Hon menade själv att rollen i Bergmans Kvinnodröm (1955) var hennes första verkliga vuxenroll. Fortsättningen på rollen går att se i hennes tolkning som riddarens hustru i Det sjunde inseglet (1957). Hon hyllades för sin teaterroll som Ingrid i Sara Lidmans Job Klockmakares dotter (1957).

På 2000-talet medverkade hon i film- och TV-produktioner som Carin Mannheimers tv-drama Solbacken: Avd. E (2003), Nina Frisk (2007) och gjorde en mindre roll i The Girl with the Dragon Tattoo (2011).

1972 fick Landgré Teaterförbundets Vilhelm Moberg-stipendium och 1978 fick hon De Wahl-stipendiet. 2008 tilldelades hon den kungliga medaljen Litteris et Artibus. 2012 fick hon Svenska Filminstitutets hedersguldbagge. 2013 tilldelades hon Teaterförbundets guldmedalj för "utomordentlig konstnärlig gärning".

1962 utgav Inga Landgré boken Vinterturné. Inga Landgré var sommarvärd i radioprogrammet Sommar i P1 den 3 augusti 2013.

Inför valet 2014 medverkade Landgré i satirserien Valobservatören i P4; bland annat hördes hon som sistagångsväljare. I januari 2018 var Landgré en av prisutdelarna av guldbaggen för årets film på Guldbaggegalan tillsammans med Anita Wall och Lena Söderblom.

I oktober 2020 samt i juli 2021 visades dokumentären Om Inga i SVT, där Fanny Risberg tar Inga Landgré med på en resa till Grekland. Risberg är dotter till Landgrés svärson.

Privatliv 
Inga Landgré var 1949–1959 gift med Nils Poppe, då folkbokförd som Jönsson, med vilken hon fick barnen Anja Landgré och Dan Landgré. Hon var sambo från 1982 med läkaren Roger Björnstjerna (1912–2006).

Filmografi i urval 

 (kortfilm)

Teater

Roller

Radioteater

Roller

Referenser 
 Östgötateaterns arkiv

Noter

Externa länkar 

 
 
 
 

Födda 1927
Avlidna 2023
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska skådespelare under 2000-talet
Svenska scenskådespelare
Mottagare av Litteris et Artibus
Mottagare av Hedersguldbaggen
Sommarvärdar 2013
Skådespelare från Stockholm
Medlemmar av Långarydssläkten
Kvinnor
Babybio

Babybio, bebisbio eller spädbarnsbio är en bioföreställning dit det är accepterat att ta med spädbarn. Babybio finns exempelvis på Biografen Sture i Stockholm och Filmstaden i Umeå. Föräldern får två platser till sitt förfogande, men betalar bara för en. Det finns skötbord i både foajé och salong och gratis (sponsrade) blöjor och våtservetter.

Externa länkar
Biografen Sture
Bio Harlekinen

Biografer
Romersk arkitektur

Romersk arkitektur utvecklades ur den grekiska men fick tidigt en mer urban prägel än denna. Av grekerna ärvde romarna till exempel tempel-, teater-, palats-, privathus- och basilikaarkitekturen, av etruskerna valvet medan fusionen mellan dessa och till exempel termerna var egna bedrifter. Till de grekiska kolonnordningarna lade man sin egen kompositordning. En betydelsefull uppfinning var den naturliga cementen, puzzola, med vilken romarna kunde uppföra gigantiska kupoler och akvedukter. Romersk arkitektur koncentrerade sig mer på rummet än grekisk.

Termer 
 Apodyterium
 Caldarium
 Frigidarium
 Palaestra
 Sudatorium
 Tepidarium

Tempelarkitektur 

 Atrium
 Basilika
 Podium
 Kampanil

Domus - Privatbostadshus 
 Ala
 Atrium
 Cubiculum
 Impluvium
 Peristylium
 Tablinium
 Vestibulum

Profan arkitektur 
 teatermotiv

Romerska byggnadsverk 
 Caracallas termer
 Colosseum
 Forum Romanum
 Hadrianus villa, Tivoli
 Maison Carrée, Nîmes
 Konstantinbågen
 Pantheon
 Titusbågen
 Trajanuskolonnen

Övrigt 
 Toskansk ordning
 Vitruvius
 Castrum

Se även 
 Romersk konst
 Lista över romerska vägar

Vidare läsning 
 Clarke, John R, The houses of Roman Italiy, 100 B.C. - A.D. 250; ritual, space, and decoration. Los Angeles: University of California press 1991.
 Liljenstolpe, Peter, Studies in Roman architecture: configuring the classical orders. Uppsala: Institutionen för arkeologi och antik historia, Uppsala universitet 2000.
 Wheeler, Mortimer, Roman Art and Architecture. London: Thames and Hudson 1976.
Arnold Rüütel

Arnold Rüütel, född 10 maj 1928 i Laimjala på Ösel (Saaremaa), Republiken Estland
, är en estnisk politiker. 

Han var Estlands president  mellan 2001 och 2006, och dessförinnan även ordförande för presidiet i Estniska Socialistiska Sovjetrepublikens Högsta Sovjet mellan 1983 och 1990, vilket under sovjettiden var det högsta statliga ämbetet i delrepubliken.

Efter de första fria valen 1990 blev han åter ordförande för presidiet för Estniska Republikens Högsta Sovjet, vilket var övergångsparlament innan återutropandet av självständigheten. Ordföranden för parlamentets presidium var under denna tid republikens högsta ämbete och i praktiken statschef i Estland. Dock återinrättades posten som Estlands president först 1992 efter att en ny konstitution trätt i kraft. Ordförandeposten för presidiet innehade han fram till valet av det självständiga Estlands parlament, Riigikogu, 1992.

Rüutel var partiordförande för Estlands folkunion, (Estimaa Rahvaliit), från 1994 till 2000. Partiet har sedan 2012 uppgått i det då nybildade partiet EKRE.

Biografi 
Efter en karriär i den statliga jordbrukssektorn, bland annat som rektor i den estniska lantbruksakademien, valdes Rüütel till flera höga poster i den Estniska Sovjetrepublikens administration. 1983 valdes han till ordförande för presidiet av sovjetrepublikens parlament. 

Rüutel valdes till president av valförsamlingen 2001. Han efterträdde då Lennart Meri och blev den tredje presidenten sedan republikens grundande och den andra sedan Estlands självständighet från Sovjet. Rüutel förlorade omvalet 2006 till socialdemokraten Toomas Hendrik Ilves.

Rüütel är gift med filologen Ingrid Rüütel.

Referenser

Källa

Födda 1928
Estlands presidenter
Män
Personer från Saaremaa
Levande personer
Estnisk

Estnisk kan syfta på:
 Estland –  en republik i Baltikum 1918–1939 samt 1991–
 Estniska SSR – en sovjetrepublik 1940–1991
 Guvernementet Estland – ett guvernement i Kejsardömet Ryssland 1721–1917
 Svenska Estland – en svensk besittning 1561–1721
 Ester (folkslag) – ett folkslag som talar estniska
 Estländare – invånare i Estland, oberoende av modersmål
 Estniska – ett östersjöfinskt språk
Abelpriset

Abelpriset (norska: Abelprisen) är ett norskt pris som delas ut en gång om året till en matematiker som åstadkommit något extraordinärt.

Den norska regeringen meddelade 2001 att tvåhundraårsjubileet av Niels Henrik Abels födelse året därpå skulle innebära startskottet för ett nytt pris för matematiker, uppkallat efter Abel.

Det hade funnits planer på att inrätta ett pris i Abels minne redan i samband med hans födelses hundraårsjubileum, vilket först föreslogs av Sophus Lie med inspiration från Nobelprisen, men det drog ut på tiden och unionsupplösningen 1905 satte helt stopp för planerna.

En kommitté bestående av fem matematiker kommer varje år att utse en vinnare av Abelpriset, som i ekonomiskt värde är jämförbart med Nobelpriset. Anledningen till detta pris är att Nobelpriset belönar många duktiga vetenskapsmän, men inga matematiker. Prisets storlek 2003 är 6 miljoner norska kronor.

I april 2003 utsågs den första pristagaren, varefter priset delades ut 3 juni samma år.

Pristagare

Källor

Externa länkar
Abelprisets webbplats 

Matematikpriser
Vetenskapspriser i Norge
Priser och utmärkelser instiftade 2003
Det Norske Videnskaps-Akademi
Karolingisk arkitektur

Av den karolingiska arkitekturen finns mycket lite bevarat. Det främsta byggnadsverket är Karl den stores palatskapell i Aachen (sedermera en central del av Aachens domkyrka). Formviljan under perioden 700-911 bär tydliga influenser från Ravenna och Rom och kan sägas utgöra ett förstadium till gotiken.

Kyrkobyggnader 
En typisk karolingisk kyrkobyggnad bestod av två sidoskepp, rundbågearkader, bemålade friser, klerestorium, platt trätak, triumfbåge, transept, kor med absid, ett västverk ofta med absid och tvärskepp.

Platser 
 Aachen
 Germigny-des-Prés
 Centula
 Oberzell och Mittelzell, Reichenau, 800-talet
 Klostret i Lorsch

Se även 
 Empor
 Karolingisk konst

Arkitektur under medeltiden
Finlands politik

Finlands politik präglas av att Finland är en republik med ett parlamentariskt system. Makten delas mellan den verkställande makten hos Finlands president och regering (statsrådet), den lagstiftande makten hos Finlands riksdag och den dömande makten hos oberoende domstolar.

Finland har en tradition av majoritetsregeringar uppbyggda av två av de tre stora partierna Finlands socialdemokratiska parti, Centern i Finland och Samlingspartiet samt några av de mindre partierna. Denna konstellation tenderar att leda till konsensuslösningar och nedtonade konflikter. Oppositionens roll är otacksam, då regeringen i allmänhet har en relativt bred majoritet bakom sig.

Det självstyrda Åland 

Genom den finländska självstyrelselagen har Åland en viss grad av självstyre inom Finland. Ålands politiska status gör att Åland har ett eget parlament med lagstiftningsbehörighet inom vissa områden, inom dessa områden gäller inte finländsk lag. Det åländska parlamentet utser en regering som styr över den åländska landskapsförvaltningen. Åland är även en demilitariserad och neutraliserad zon.

Åland har egna politiska partier och valsystemet på Åland skiljer sig från Finland.

De delar av den offentliga förvaltningen som ligger under statens behörighetsområde sköts på Åland av Statens ämbetsverk på Åland som leds av Ålands landshövding. Landshövdingens uppgift är att verka för gott samarbete mellan Åland och finländska staten.

Under efterkrigstiden

Efter krigsnederlaget i fortsättningskriget bröt Finland med den tidigare utrikespolitiken. Utformad av president Juho Kusti Paasikivi innebar denna att Finland skulle eftersträva förtroendefulla relationer med Sovjetunionen. Den dominerande politikern under denna tid var dock Paasikivis efterträdare Urho Kekkonen som efter att ha varit statsminister i flera omgångar innehade presidentämbetet från 1956 till 1982.

Finlands ekonomi utvecklades starkt under hela efterkrigstiden och precis som i andra utvecklade länder växte industrin på bekostnad av lantbruket. Många finländare valde att flytta till Sverige för att hitta ett arbete.

Politik i Finland
Ottonsk arkitektur

Den ottonska arkitekturen omfattar främst kyrko- och klosterarkitektur i nuvarande Tyskland under perioden 919-1056 under Otto-kejsarna. Arkitekturen är främst påverkad av den karolingiska arkitekturen och Rom men jämfört med den karolingiska bär den ottonska arkitekturen även tydliga influenser från det bysantinska riket. Den vanligaste kyrkotypen är basilikan med emporier i de två tvärskeppen, stödväxling i rundbågearkaderna och ibland valv i till exempel kryptan. De ottonska kyrkobyggnaderna var ofta försedda med flera torn gärna placerade över korsmitten och flankerade av flera mindre trapptorn, koret omgavs av en s.k. koromgång.

Relaterade termer 
 tärningskapitäl
 vulstkapitäl
 joniskt kapitäl
 korintiskt kapitäl

Platser 
 Reichenau
 Echternach
 Maas
 Elbe
 Hildesheim
 Halberstadt
 Magdeburg

Se även 
 Ottonsk konst

Källor 

Arkitektur under medeltiden
Stefan Banach

Stefan Banach, född 1892, död 1945, var en polsk matematiker. Banach var professor i Lwów (numera Lviv, Ukraina) från 1927. Banach är känd för att vara en av grundarna till funktionalanalysen. 1932 publicerade han de fundamentala principerna kring funktionsanalysen i Théorie des opérations linéaires.

Se även 
 Banachrum

Källor

Externa länkar 

Polska matematiker
Födda 1892
Avlidna 1945
Män
Eponymer
Trapphus

Ett trapphus är en byggnadsdel som inrymmer en trappa. 

I många fall är trappan i ett trapphus en utrymningsväg vid brand, och trapphuset är då avskilt från byggnaden och ansluter via branddörrar.

Se även
trappa
svale

Byggnadsdetaljer
Helny

Helny eller Hellny är en smeknamnsform av det grekiska kvinnonamnet Helena som betyder fackla. Första gången det användes som dopnamn var 1817.

Den 31 december 2014 fanns det totalt 562 kvinnor folkbokförda i Sverige med namnet Helny eller Hellny, varav 196 bar det som tilltalsnamn.

Namnsdag: 11 september (1986-1992: 18 augusti, 1993-2000: 30 september)

Se även
Helli

Källor 

Kvinnonamn
Webbkamera

En webbkamera är en digitalkamera som används för kommunikation via World Wide Web. Den sänder kontinuerligt eller med jämna mellanrum bilder som kan betraktas via en dator. Den kan användas i privata sammanhang, för kommunikation i konferenser på företag eller undervisning, vid chatt, övervakning via Internet eller interna datornätverk. Den privata användningen av denna typ av kameror ökar avsevärt för närvarande på bekostnad av traditionella analoga CCTV-kameror. Sveriges största installationer av dessa kameror finns inom Storstockholms Lokaltrafik (SL), som installerar över 14 000 kameror i bussar och på stationer i syfte att öka säkerheten och minska risken för skadegörelse.

Webbkameran kan även användas för att ta stillbilder eller digitala videosekvenser som kan sparas och fungerar i detta sammanhang som vilken digitalkamera som helst. På senare tid har webbkamerorna krympt och fått bättre egenskaper, både upplösning och ljuskänsligheten har förbättrats väsentligt.

Användning 
Webbkameror kan vara ständigt uppkopplade för att gratis eller mot betalning ge information eller underhållning till allmänheten. Storstäder, skidbackar och turistorter har webbkameror för att visa väder och andra förhållanden. Det finns också kameror monterade vid vulkaner, i fågelreservat eller på båtar som deltar i kappseglingar osv. Dessa webbkameror kallas ibland även för livekameror. Webbkameror fotograferar också ständigt från satelliter och sänder regelbundet bilder som kan ses via Internet.  

Pornografiska webbplatser har också, mot betalning, direktsändningar via webbkameror. En växande mängd sexarbetare – webbkameramodeller – tjänar pengar genom att ta betalt för sexuella uppvisningar under privata videosamtal; detta kan ses som en virtuell prostitution. Denna verksamhet har också kopplingar till den äldre telefonsex-branschen, med tillägg av rörlig bild och textmöjligheter via chatt.

Olika modeller 
På marknaden finns det idag mängder av kameramodeller. Dock kan kamerorna indelas i två grundläggande typer:
 Nätverksansluten kamera, en betydligt mer avancerad typ av kamera än traditionella webbkameror där man integrerat datorkapaciteten i själva kameran. Nätverkskameror kan direkt anslutas, trådlöst eller via kabel, till Internet eller det lokala nätverket. Den tekniska utvecklingen inom detta område är snabb då marknaden är enormt stor, se SL exemplet ovan, och variationen på kameramodeller är stor, inbyggd mikrofon och MPEG-4 komprimering är vanligt förekommande typer av finesser. Det svenska företaget Axis Communications är en stor leverantör av denna typ av kameror.
 Datoransluten webbkamera, den traditionella typen som ansluts till datorn, oftast via en USB sladd. Denna typ av webbkameror är relativt billiga i inköp och används ofta för videosamtal, till exempel via Skype eller andra kommunikationsprogram. Det finns kameror anpassade för många olika typer av användning, både stora och extremt små och en del modeller har inbyggd mikrofon.

Referenser

Externa länkar 
 Webbkameraonline.se - Visar bilder från Sverige, Norge, Danmark och Finland
 Webbkameror.se visar bilder från kameror över hela Sverige

Kameror
Digitalkameror
Nadia Comăneci

Nadia Elena Comăneci, född 12 november 1961 i Onești, Bacău, är en rumänsk gymnast, femfaldig olympisk guldmedaljör. 

Comănecis genombrott kom som trettonåring, då hon på EM i norska Skien vann fyra guldmedaljer. Hennes framgångar där var även Rumäniens första större framgångar inom kvinnlig tävlingsgymnastik.

Under de Olympiska sommarspelen 1976 i Montréal fick Comăneci, då 14 år gammal, som första gymnast i ett olympiskt spel 10,0 i poäng. Denna bedrift upprepade hon sedan sex gånger till under tävlingarna. Hon lämnade Montréal med tre guld, ett silver och ett brons. Senare samma år utsågs hon till Årets idrottskvinna i världen.

Vid de Olympiska sommarspelen 1980 i Moskva tog Comăneci ytterligare två guld och två silver.

År 1989 flyttade Comăneci till Ungern. Hon bor numera i USA.

Referenser

Externa länkar 
 Officiell webbplats för Bart Conner och Nadia Comăneci
 Nadia Comănecis profil
 Lista över tävlingsresultat på Gymn Forum
 Nadia Comaneci-stiftelsens webbplats

Rumänska gymnaster
Rumänska olympiska guldmedaljörer
Rumänska olympiska silvermedaljörer
Rumänska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 1976
Olympiska silvermedaljörer 1976
Olympiska guldmedaljörer 1976
Olympiska silvermedaljörer 1980
Olympiska guldmedaljörer 1980
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1976 från Rumänien
Tävlande i gymnastik vid olympiska sommarspelen 1976
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1980 från Rumänien
Tävlande i gymnastik vid olympiska sommarspelen 1980
Födda 1961
Levande personer
Kvinnor