kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ragnachar

Ragnachar, död: ca 507-511, var en frankisk kung med sitt huvudsäte i Cambrai. 

Släkt med Klodvig; bror till Ricchar och Rignomer.

Ragnachar bistod Klodvig då denne besegrade Syagrius 486 och intog de norra delarna av Gallien men dödades senare av Klodvig då han i en serie fälttåg eliminerade möjliga konkurrenter om den frankiska tronen.

Mycket av det som är känt om Ragnachar härstammar från Gregorius av Tours krönika om frankerna och utgår förmodligen från samtida legender.

Ragnachar beskrivs som en kung med sådan aptit på makt att han gladeligen offrade sina egna släktingar i maktkampen. Han höll sig med rådgivaren Farro och närhelst mat eller en gåva framfördes till kungen lär han ha yttrat: "Det duger åt mig och min Farro". När Klodvig ledde sina styrkor mot honom och Ragnachar frågade sina spejare hur stark Klodvigs armé var lär de ha svarat: "De duger åt er och er Farro". Klodvig ska själv ha avrättat Ragnachar och dennes bror Ricchar.

Referenser 

Frankiska kungar
Män
Avlidna 500-talet
Karl Magnusson (Eka)

Karl Magnusson, riddare, riksråd. Nämnd 1421–1467, Död 1467/1473. Son till Magnus Trottesson (Eka) och Märta Magnusdotter (Kase).

Gård i Eka, Lillkyrka sn. 

Gift med Birgitta Arentsdotter Pinnow, dotter till Arent Pinnow och Elin Andersdotter; död efter år 1489. 

Barn
Måns Karlsson (Eka), Riksråd
Trotte Karlsson (Ekaätten), riksråd

Se även
 Ekaätten

Källor
 http://sok.riksarkivet.se/SBL/Presentation.aspx?id=16783

Noter

Ekaätten
Svenska riddare
Svenska riksråd
Män
Personer i Sverige under 1400-talet
Audofleda

Audofleda, död 526, var ostrogotisk drottning och frankisk prinsessa. 

Audofleda var dotter till den frankiske kungen Childerik I och syster till Klodvig I. Hon blev omkring år 493 gift med Theoderik den store, ostrogotisk kung, som ett led i hennes fars äktenskapliga allianspolitik. Audofleda var hedning före giftermålet och döptes av en ariansk präst före bröllopet. Hon blev mor till Amalasuntha.

Referenser

Noter 

Avlidna 526
Drottningar
Kvinnor
Merovinger
Födda okänt år
Personer i Frankrike under 500-talet
535



Händelser 
Klimatavvikelsen 535-536

Maj 
 13 maj – Sedan Johannes II har avlidit en vecka tidigare väljs Agapetus I till påve.

Födda 
 Sigibert I, frankisk kung av Austrasien 561–575.
 Theodebald I, frankisk kung av Reims 548–555.

Avlidna 
 8 maj – Johannes II, född Mercurius, påve sedan 533.
 Amalasuntha, ostrogotisk drottning.

Externa länkar
Trotte Pedersson (Eka)

Trotte Pedersson, (även Throtto) nämnd 1333–1362. Riddare, häradshövding i Tveta i Småland  1353, riksråd 1357. Han skrev sig till Benhammar.

Trotte Pedersson tillhörde de adelsmän som inte övergav Magnus Eriksson under stormännens resning mot honom.

Gift med Ingegärd Johansdotter (Bjälboättens oäkta gren), bosatt i Benhamra, levde ännu 1390, dotter till Johan Magnusson (Bjälboättens oäkta gren). Ingegärd gifte senare om sig med Henrik Reventlow och 1378 beseglar Ingegärd och hennes man Henrik ett brev tillsammans med Magnus Trottesson, Johan Trottesson, Lars Björns­son, Kort Görtz och Tideke Pinnow när: 

Barn
Elin Trot­tesdotter
 Magnus Trottesson (Eka), riddare 1391, nämnd 1364-1411, gift med Märta Magnusdotter (Kase), far till Karl Magnusson (Eka) och Greger Magnusson (Eka).

Noter

Se även
 Ekaätten

Källor
 http://sok.riksarkivet.se/SBL/Presentation.aspx?id=16789

Ekaätten
Svenska riddare
Svenska riksråd under 1300-talet
Män
Födda okänt år
Avlidna 1300-talet
Ulf Dahlsten

Ulf Dahlsten, född 17 juni 1946 i Stockholm, är en svensk ämbetsman och företagsledare.

Utbildning 
Dahlsten är civilingenjör från KTH och civilekonom från Handelshögskolan i Stockholm.

Karriär 
Dahlsten var politiskt aktiv och arbetade som socialdemokratisk statssekreterare i Industridepartementet 1982–1983, hos statsminister Olof Palme i Statsrådsberedningen 1983–1986 och vid Kommunikationsdepartementet 1986–1988. 

Dahlsten var generaldirektör för Postverket, från 1988 till 1994, och därefter koncernchef för Posten AB till 1998. Som sådan tog han 1995 initiativ till Postens IT-satsning webbportalen Torget.se. Posten satsade över 900 miljoner kronor på Torget.se, som ett av Sveriges historiskt dyraste IT-projekt. Det har dock framhållits, att dessa satsningar i samverkan med Telias portal Passagen, blev en katalysator för internet i Sverige. Torget byggdes av Icon Medialab vars moderbolag Icon International Ulf Dahlsten sedan kom, att bli VD för 1999. Icon Medialab drogs med i IT-kraschen. Därvid avgick Dahlsten från VD-posten i januari 2001 då bolaget under föregående kvartal redovisat en förlust på 140 miljoner kronor.  

Dahlsten blev sedan chef på SECCOM AG i Bryssel, en post han lämnade 2004 för att bli direktör för enheten Emerging Technologies and Infrastructures - Applications vid Europakommissionens, generaldirektorat – General Information Society and Media – år 2004.

Källor

Externa länkar 

Män
Födda 1946
Svenska ingenjörer under 1900-talet
Svenska statssekreterare
Svenska generaldirektörer
Svenska ämbetsmän under 1900-talet
Svenska socialdemokrater
Alumner från Handelshögskolan i Stockholm
Levande personer
Ämbetsmän från Stockholm
Ingenjörer från Stockholm
Knäckform

Knäckformar är små veckade formar som lämpar sig utmärkt för knäck. Finns både färgade och ofärgade, mönstrade och omönstrade. Formarna ska dock inte förväxlas med ischokladformar, då dessa brukar bestå av folie medan knäckformarna snarare består av smörpapper. Större formar kallas bakformar och används till bakverk såsom vissa bullar.

Tomma formar kan även användas för att stearinljus ska stå stadigt i ljusstakarna.

Ordet "knäckform" finns belagt i svenska språket sedan åtminstone 1950.

Referenser 

Nyttoföremål
Toxandrien

Toxandria är ett mycket gammalt namn på en region mellan floderna Meuse och Schelde i dagens Frankrike och Belgien. Romarna kallade de folk som bosatt sig i centrala, västra och norra Europa för germaner (Germanici), men dessa kringvandrande stammar betraktade aldrig sig själva som del i en kulturell, lingvistisk eller politisk enhet.

Germanernas kringströvande vanor gjorde att de delades upp i flera stammar som rörde sig mellan olika områden. I mitten av 300-talet började två sådana stammar, de frankiska salierna och ripuarierna, att penetrera det romerska riket i närheten av Mainz men drevs snart tillbaka av kejsaren Probus. Detta innebar dock bara en temporär frist och det allt svagare romerska imperiet tvingades under Julianus att köpa fred 358 genom att ge Toxandria till de saliska frankerna vilka i gengäld blev Roms allierade. Pakten dem emellan påverkade saliernas språk och lagar och den saliska lagen från 500-talet författades sålunda på latin. Ripuarierna etablerade sig på ett område mellan floderna Rhen och Schelde men lierade sig aldrig med salierna.

Under åren som följde blev de saliska frankerna bofasta i Toxandria och började snart expandera sitt territorium. Romarna attackerades först av Merovech, den förste merovingiske ledaren, och tvingades därefter till territoriella eftergifter med dennes son Childerik I som hjälpte Rom att avvärja hotet från andra inkräktare i närheten av Orléans och Angers. Childeriks son Klodvig I blev den som slutgiltigt inkorporerade det forna romerska Gallien i sitt rike och lade grunden till det som blev Frankrike.

Landskap
Robert Andersson

Flera personer är eller har varit kända under namnet Robert Andersson:

Robert Andersson (simmare), som var med och tog silver OS 1912 i vattenpolo.
Robert Andersson (handbollstränare), född 1969.
Robert Andersson (fotbollsspelare), född 1971.
Robert "Robinson-Robban" Andersson, född 1974, före detta dokusåpadeltagare.
Robert Andersson (skådespelare)
Robert Andersson (bowlare), född 1981.

Se även
Robert Anderson
Greger Magnusson (Eka)

Greger Magnusson, väpnare, riksråd och hövitsman, son till Magnus Trottesson (Eka) och Märta Magnusdotter (Kase); godsägare av godset Eka 1411–1434.

Greger Magnusson var hövitsman för den svenska flottan i slaget i Öresund 1427. Han blev under slaget tillfångatagen av lybeckarna och fick flera år fick kvarstanna i fångenskapen.

Han var gift med Jutta Valdemarsdotter. Jutta skänkte 1451 Ekagodset till Uppsala domkyrka, men ett par år därefter bytte Greger Magnussons bror Karl till sig godset.

Se även
 Ekaätten

Källor 
.

Referenser 

Ekaätten
Svenska riksråd
Svenska väpnare
Män
Födda 1300-talet
Avlidna 1400-talet
Personer i Sverige under 1400-talet
Hangar

En hangar är en stor byggnad med ett stort rum för bland annat flygplan, luftskepp, helikoptrar, svävare, ubåtar, fartyg och mindre rum som bland annat omklädningsrum för piloter, samlingsrum för strategi- och taktikgenomgångar inför uppdrag men även utbildning, tekniker, verkstad, reservdelslager, toaletter och duschar, rökrum, pentry mm. Hangarer används för förvaring av sjö-, luftfarkoster, reservdelar, verktyg, utrustning, dragfordon mm.

Se även
 Hangarfartyg

Byggnadstyper
Luftfartsanläggningar
Militära anläggningar
Magnus Gregersson (Bjälboättens oäkta gren)

Magnus Gregersson, son till Gregers Birgersson (frilloson till Birger jarl), var svensk riddare, riksråd och lagman i Västmanlands och Dalarnas lagsaga.

Biografi
Hans släkt kallas ibland i äldre källor för Läma eftersom den förde samma vapen som Håkan Jonsson Läma. Något släktsamband mellan dem finns dock inte och Magnus Gregersson eller någon i släkten kallade sig inte så.

Omkring 1287 blev han riddare, senast 1299 blev han riksråd, och 1305 var han lagman i Västmanlands och Dalarnas lagsaga.

År 1321, innan hans död, hade lagmansämbetet övertagits av hans son Gregers. Då hade han också sålt fädernegodset på Arnö i Övergrans socken i Håbo härad i Uppland till Uppsala domkyrka, och bytt stora delar av godset i Ängsö mot gods i Vallentuna.

Barn
Han gifte sig första gången med Ragnhild Erlandsdotter (Finstaätten), änka efter den avrättade upprorsmannen Johan Karlsson (Fånöätten), för andra gången med Johans systerdotter Ingegärd Filipsdotter (Rumbyätten), dotter till Filip Finvidsson. Tredje giftet var med en dotter till Karl Tjälfvesson (Fånöätten).
Peter Magnusson, död före 1310. Var gift med en kvinna med namnet Helena.
Gregers Magnusson, riddare, lagman och drots
Ingeborg Magnusdotter. Gift 1324 i Stockholm med Karl Dansson (Stjärnbjälke)
Margareta Magnusdotter. Nunna i Sko cistercienskloster före 1318.
Kristina Magnusdotter. Kallas »domina Cristina, neptis mea», i sin morbror Jedvard Filipssons testamente 1328.
Knut Magnusson. 1326—1328 omnämnd som predikarbroder i Sigtuna.
Karl Magnusson
Johan Magnusson, riddare och lagman
Helena Magnusdotter. Dog senast 1345.

Se även
Bjälboätten
Bjälboättens oäkta gren

Referenser

Noter

Webbkällor
Adelsvapen.com
Domos lapideas in Arno fecit Tidningen Kulturvärden 4-2001 SFV.

Personer i Sverige under 1200-talet
Svenska riksråd
Lagmän i Västmanlands och Dalarnas lagsaga
Män
Födda 1200-talet
Avlidna okänt år
Bjälboätten
Alexander Melville Bell

Alexander Melville Bell, född 1 mars 1819 i Edinburgh, död 7 augusti 1905, var en skotsk fonetiker, från 1881 verksam i USA. Han var far till Alexander Graham Bell.

Biografi
Bell verkade som professor vid Edinburghs universitet 1843–1865 och därefter som lärare vid University of London till 1870. Åren 1868, 1870 och 1871 var han verksam vid Lowell Institute i Boston, USA. Från 1870 var han professor i filologi vid Queen's University i Kingston, Kanada, och 1881 bosatte han sig i Washington, D.C. och verkade där som föreläsare och skriftställare. 1842 lade han fram en ny teori rörande språkljud, och offentliggjorde 1849 sitt fontetiska system, vilket han senare fullkomnade. Bell utvecklade senare sitt system i en rad artiklar, där hans främsta arbete var Visible speech där han skapade en fullkomlig fonetisk skrift. Han system kom särskilt i Amerika att användas för att lära döva att tala.
Han försökte senare ytterligare förbättra dövundervisningen genom att konstruera en "fonautograf". 

Han var även verksam för främjandet av stenografin och uppfann ett stenografiskt system, baserat på fonografiska principer, för vilket han redogjorde i ett flertal skrifter, bland annat Stenophonography (1852).

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Noter 

Skotska filologer
Lektorer
Stenografer
Fonetiker
Skotska professorer
Skotska uppfinnare
Skotska författare under 1800-talet
Personer verksamma vid Edinburghs universitet
Personer verksamma vid universitetet i London
Personer från Edinburgh
Födda 1819
Avlidna 1905
Män
Svensk uppslagsbok
DAC

DAC kan syfta på:

 DAC – en kommitté för biståndsfrågor inom OECD, se Development Assistance Committee
 DAC – en kvalitetsbeteckning för österrikiska viner, se Districtus Austriae Controllatus
 DAC – IATA-koden för en flygplats i närheten av Dhaka i Bangladesh, se Hazrat Shahjalal International Airport 
 DAC (fordonstillverkare) – en fordonstillverkare i Rumänien

Se även
D/A-omvandlare – digital/analog-omvandlare, en elektronisk komponent
Apple Display Connector

Apple Display Connector, förkortat ADC, är ett kontaktdon för skärmanslutning Apple Inc. använde sig av tidigare. I samma kontakt överförs såväl digital bild (kompatibel med DVI), USB och, till skillnad från andra anslutningar för skärmar, även strömförsörjning.

Datorgrafik
Kontaktdon
Display Connector
Gregers Magnusson (Bjälboättens oäkta gren)

Gregers Magnusson, död 4 augusti 1350, var en riddare, lagman samt drots. Han var son till Magnus Gregersson (Bjälboättens oäkta gren) och därmed sonsonson till Birger jarl.

Han deltog i riksrådsmötet i Skara 1322 där förbundet slöts att utesluta hertiginnan Ingeborg från förmyndarstyrelsen och begränsa hennes makt. Gregers Magnusson var riddare, och sägs ha blivit slagen till riddare vid Knut Porses bröllop med kung Magnus Erikssons mor 1327.

Han var också lagman i Västmanlands och Dalarnas lagsaga, ett ämbete han tillträdde 1321 efter sin far.

Under två skilda perioder på 1330-talet var han konung Magnus Erikssons drots. Gregers Magnusson efterträdde 1333 eller 1334 Knut Jonsson (Aspenäs-ätten) som drots, avlöstes i detta ämbete redan 1335 av Nils Abjörnsson (Sparre av Tofta) men uppträder efter dennes avgång ånyo som drots 1337.

1338 blev han som huvudman för upproret mot Magnus Eriksson driven i landsflykt av konungen, varvid hans egendomar indrogs. Efter 1338, då han åter nämnes utan drotstitel, förekommer han 1344 i Danmark men är ur det svenska källmaterialet fullständigt försvunnen ända till 1346.

Senare blev han återkallad och stupade (troligen 1348) under kung Magnus ryska fälttåg, vilket öde drabbade även hans bröder Johan Magnusson och Karl Magnusson.

Gregers Magnussons son Magnus Gregersson (död omkr 1358), som följt sin far i landsflykt och blivit ingift i det danska högfrälset, var 1350 svensk ståthållare i Skåne, omnämnes 1354—57 som häradshövding i Dalarna och från 1356 som lagman i Uppland samt tillhörde, konung Magnus anhängare under 1350-talets inbördeskrig, vilket sammanställts med att han på mödernet var kusin med konungens beryktade gunstling hertig Bengt Algotsson (Bengt Hafridssons ätt).

Se även
Bjälboättens oäkta gren

Referenser

Lagmän i Västmanlands och Dalarnas lagsaga
Svenska riddare
Män
Personer i Sverige under 1300-talet
Svenska drotsar
Bjälboätten
Svenska riksråd
Avlidna 1350
Födda okänt år
Joseph Justus Scaliger

Joseph Justus Scaliger, född 5 augusti 1540 i Agen, död 21 januari 1609, var en fransk filolog och kronolog, son till Julius Caesar Scaliger.

Biografi 

Scaliger övergick 1562 till protestantismen och innehade 1572-1574 en professur i Genève. Han levde därefter på olika ställen i södra Frankrike och kallades 1593 till professor i vältalighet och poesi vid universitetet i Leiden. 

I Nordisk familjebok beskrevs Scaliger som en av både samtidens och eftervärldens största filologer, med storartad divinations- och kombinationsförmåga, i lärdom och genialitet vida överträffande sin far, som han även ärvt de mindre vackra egenskaperna högfärd och stridslystnad av. 

Hans arbete De emendatione temporum (1583; bästa uppl. 1629) innehåller det första fullständiga, efter bestämda grundsatser ordnade kronologiska system, så kallade julianska perioden. Ett slags supplement till detta verk är Thesaurus temporum, complectens Eusebii Pamphili chronicon (1606). 

Liksom han genom dessa arbeten grundlagt den kronologiska vetenskapen, gav han upphov till numismatiken genom skriften De re numaria (1606). Om hans mångsidighet vittnar Opuscula varia (1610) och Epistolae (1627), bägge författade på latin. Hans Poemata (1615; ny uppl. 1864) har däremot inte tillmätts lika högt värde. Scaliger gav även ut kritiska upplagor av romerska författare.

Källor

Franska filologer
Klassiska filologer
Franska historiker
Franska numismatiker
Alumner från Paris universitet
Födda 1540
Avlidna 1609
Män
Kronologer
Personer från Agen
Donaukanalen

Donaukanalen i Wien är egentligen inte någon kanal, utan en flodarm av Donau. Den lämnar huvudströmmen i Nußdorf och återförenas med den i Alberns hamn. Mellan Donaukanalen och Donau bildas därmed en ö, på vilken Leopoldstadt och Brigittenau ligger.

Vattendrag i Wien
Donaus avrinningsområde
Eugenius III

Eugenius III, född Bernardo Pignatelli i Pisa, död 8 juli 1153 i Tivoli, var påve från 15 februari 1145 till 8 juli 1153. Saligförklarad (1872) i katolska kyrkan, med festdag 8 juli.

Biografi 
Bernardo Pignatelli var abbot i S. Anastasiusklostret i Rom, som tillhörde cisterciensorden, och var lärjunge till Bernhard av Clairvaux, när han utsågs till påvekandidat. Han hade från början att kämpa emot stora svårigheter: flera kardinaler motsatte sig hans val, och hans invigning måste därför äga rum utanför Rom (i klostret Farfa); i det härskande senatoriska partiet hade han också motståndare. 

I december 1145 gjorde han ett försök att återvända till Rom, men måste redan efter några veckor åter ta sin tillflykt till Viterbo. Vid samma tid (l december 1145) riktade han från Vetrolla till kung Ludvig VII av Frankrike en uppmaning att ta korset, och det andra korståget kom till stånd, fastän ett allmänt västerländskt korståg ingalunda eftersträvades av den påvliga politiken. För att övervaka korstågsförberedelserna begav sig Eugenius 1147 till Frankrike och Tyskland, och höll 1148 en stor synod i Reims, men återvände vid underrättelsen om korsfararnas nederlag till Italien. 

Han bannlyste - förmodligen på synoden i Cremona 1148 - Arnold av Brescia, som efter att 1145 ha åter upptagits i kyrkans sköte under Eugenius frånvaro igen påbörjat sin reformatoriska verksamhet och förbundit sig att försvara republiken. I förbund med kung Roger II av Sicilien lyckades Eugenius komma till rätta med det republikanska partiet, och återvände till Rom i slutet av 1149, men måste redan i juni 1150 åter lämna staden. 

Han underhandlade nu med kung Konrad III av Tyskland om ett tåg till Rom för att bringa ordning i förhållandena; tåget beslöts, men Konrad dog redan i februari 1152. Hans efterträdare Fredrik I Barbarossa förband sig visserligen att återupprätta påvens gamla myndighet i Rom mot löfte om kejsarkronan, men hann inte utföra sitt löfte, innan Eugenius avled. År 1872 blev han beatificerad av Pius IX.

Referenser

Externa länkar 

Påvar
Cistercienser
Saligförklarade personer
Födda okänt år
Avlidna 1153
Män
Personer i Kyrkostaten under 1100-talet
Personer från Pisa
Gravsatta i San Giovanni in Laterano
Julius Caesar Scaliger

Julius Caesar Scaliger (egentligen Giulio Cesare della Scala), italiensk lärd, född 1484 i Riva del Garda vid Gardasjön, död 1558 i Agen. Far till Joseph Justus Scaliger.

Scaliger var länge i kejsar Maximilian I:s tjänst som page och officer, men flyttade 1529 till Agen i Frankrike, där han utövade läkarkonsten. Scaliger hade genom självstudium blivit stor kännare av den klassiska forntiden. Hans förnämsta arbeten är De causis linguae latinae (1540), den första latinska grammatiken på vetenskapliga grunder, och hans ryktbara Poetices sive de arte poetica libri VII (1561, flera senare uppl.). Det senare arbetet, som i viss mån är en smädedikt, har betecknats som renässansens mest omfattande och auktoritativa poetik; det är en handbok i "skaldekonst", som åt blivande diktare ger föreskrifter i knapp, koncis, nästan befallande form. Scaliger utgår från Aristoteles, vilken han betecknar som "imperator noster, omnium bonarum artium dictator perpetuus" ("Vår fältherre, alla goda konsters ständige diktator"), men han har lämpat hans regler efter Horatius' Ars poetica och romerska retoriker som Cicero och Quintilianus. 

Scaliger är övervägande påverkad av latinsk diktning och främst beundrare av Vergilius, som är mönstret framför andra, under det Homeros ställes vida under honom. Han lägger huvudvikten vid formen och analyserar noga poesins språk. Hans poetik har varit av allra största betydelse för det närmast följande århundradet i skilda länder: Italien, Frankrike (där den spåras bl. a. i Corneilles Discours), England (Sidney), Holland (där han särskilt stod i hög kurs och där Heinsius och Vossius hyllade honom, "fursten inom kritikens värld"), Tyskland (Opitz) och Sverige (Fornelius med flera); liksom han ännu under 1700-talet åberopas i vår disputationslitteratur). 

Vidare skrev han filosofiska avhandlingar, några i naturvetenskapligt hänseende ej värdelösa kommentarer till Hippokrates, Aristoteles och Theofrastos med mera. 

Klassiska filologer
Italienska läkare
Födda 1484
Avlidna 1558
Män
Personer från Trentino-Alto Adige
Vänern, Storfors kommun

Vänern är en mindre sjö som ligger drygt en mil väster om Storfors, några hundra meter sydost om en sjö med namnet Vättern som ävenledes ligger i Storfors kommun. Dessa namn förknippas mera med de stora sjöarna med samma namn, Vänern och Vättern.

Insjöar i Värmland
Insjöar i Storfors kommun
Vättern, Storfors kommun

Vättern är en sjö som ligger drygt en mil väster om Storfors i Storfors kommun i Värmland och ingår i . Några hundra meter sydost om Vättern ligger en ännu mindre tjärn vid namn Vänern.

Se även 
 Lista över insjöar i Storfors kommun

Källor

Externa länkar 
 
 

Insjöar i Göta älvs avrinningsområde
Insjöar i Värmland
Insjöar i Storfors kommun
Pollinatör

En pollinatör är en överförare av pollen från växtens hanorgan, ståndarna, till honorganen, pistillen, på blommande växter, fanerogamer. För att en sådan befruktning, hos växter kallad pollination eller pollinering, skall ske måste pollenet överföras mellan blommor av samma art. Hos många växtarter krävs också att pollenkornen kommer från blomman på en annan individ. En sådan pollination kallas korspollinering.

Det finns många olika djur som har den uppgiften i naturen; i första hand tänker man på humlor och andra bin men även blomflugor, skalbaggar och fjärilar pollinerar växter. I tropiska länder fungerar även kolibrifåglar, små däggdjur som fladdermöss och möss samt även ödlor som pollinatörer.

För att få en pollinatör att uppsöka en blomma har många växter utvecklat attraktiva egenskaper av olika slag. Främst handlar det om att kunna erbjuda smaklig föda i form av nektar, pollen och i vissa fall oljor och fettrika utväxter. För att dra uppmärksamhet kan blomman dessutom locka med färg, form och dofter. Ibland kan kronbladen även ha ett vägledande mönster som får pollenöverföring och belöning/föda att sammanfalla. Vissa orkidéer har mycket avancerade metoder för att bli pollinerade, till exempel flugblomstret som lockar med falska honor.

Förutom pollinatörer kan även vinden föra pollen mellan blommor så att de befruktas, s.k. vindpollinering.

Av världens 115 viktigaste jordbruksgrödor befruktas 87 via pollinatörer. För en grödor som odlas kommersiellt i växthus används humlor i detta syfte, varvid en marknad med uppfödning och försäljning av humlesamhällen har uppstått.

Referenser 

Botanik