kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Mare Tranquillitatis

Mare Tranquillitatis, Stillhetens hav, är den plats där den första månexpeditionen, Apollo 11, landade. Det heter Stillhetens hav för att man förr i tiden trodde att de mörka fläckarna på månen var just hav. Månhavet är ungefärligen cirkelformat med en diameter av 800 kilometer och en ålder av 4,5 miljarder år och därmed ett av de äldsta månhaven.

Geologi 
Materialet i Mare Tranquillitatis bäcken består av basalt som formades under Yngre Imbrian. Den omgivande kransen av berg bedöms vara från Äldre Imbrian, men själva bäckenet är troligen ända från För-Nectarian. Bäckenet har oregelbundna kanter. Den oregelbundna topografin beror på att Stillhetens hav och Mare Nectaris, Mare Crisium, Mare Fecunditatis och Mare Serenitatis korsas av det allra största av månhaven, Oceanus Procellarum, "Stormarnas ocean". Palus Somni, "Sömnens träsk", som ligger vid Oceanus Procellarums nordöstra kant är fylld av basalt från Mare Tranquillitatis.

Mare Tranquillitatis har en svag blåtoning i förhållande till månens yta i övrigt och märks väl när färger processas på månfoton. Blåtoningen beror förmodligen på en högre metallhalt i marken.

Till skillnad från många andra månhav finns den ingen masskoncentration (mascon) i centrum av Mare Tranquillitatis. Masskoncentrationerna upptäcktes i centrum av månhav, som till exempel Mare Serenitatis eller Mare Imbrium, via den Dopplerspårning som gjordes med de fem sonderna i Lunar Orbiter-programmet 1968.

Månlandningar

20 februari 1965 kraschlandades Ranger 8  i Mare Tranquillitatis vid månkoordinaterna 2° 38′ 15,72″ N 24° 47′ 17,16″ O efter att ha skickat 7 137 närbilder under de sista 23 minuterna av dess uppdrag.

Surveyor 5 landade i Mare Tranquillitatis den 11 september 1967 efter att ha skickat 19 118 bilder till Jorden. Farkosten var den femte månlandaren i det obemannade Surveyorprogrammet.

Mare Tranquillitatis var också platsen för den första bemannade månlandningen, den 20 juli 1969. Det var astronauterna Neil Armstrong och Buzz Aldrin som mjuklandade Apollo 11s månlandare Eagle med orden:  Landningen skedde vid månkoordinaterna 0,8° N 23,5° O som uppkallades till Tranquility Base, Statio Tranquillitatis. Tre mindre kratrar uppkallades senare efter astronauterna norr om basen, Aldrin, Collins och Armstrong i åminnelse av Apollo 11-uppdragets besättningsmedlemmar.

Namngivning 
Mare Tranquillitatis fick sitt namn 1651 av de italienska astronomerna Francesco Grimaldi och Giovanni Battista Riccioli i deras månkarta Almagestum novum.

Bildgalleri

Referenser

Externa länkar 

Tranquillitatis, Mare
Luxemburg (olika betydelser)

Luxemburg eller Luxembourg kan syfta på:

 Radio Luxembourg – en reklamfinansierad radiostation som var aktiv åren 1933–1992
 2713 Luxembourg – en asteroid i huvudbältet

Personer
 Maria av Luxemburg (1304–1324), drottning av Frankrike och Navarra
 Anders Luxemburg (1697-1744), svensk hovnarr och hovdvärg
 Rosa Luxemburg (1871–1919), polsk-tysk socialist och kommunist

Personer med liknande namn
 Christoph Luxenberg (2000-talet), pseudonym för en tyskspråkig islamolog
 Patrick Luxenburg (född 1972), svensk fotbollsspelare

Geografi

Luxemburg
 Luxemburg – ett storhertigdöme och medlemsstat i Europeiska unionen

 Luxemburg (kanton) – kantonen Luxemburg, 
 Luxemburg (stad) – huvudstaden

Luxemburg, historiskt 
 Grevskapet Luxemburg – ett grevskap i Västeuropa under medeltiden 1059–1353
 Hertigdömet Luxemburg – ett hertigdöme i Västeuropa under slutet av medeltiden 1353–1482
 Huset Luxemburg – en av de mest betydelsefulla ätterna under medeltiden 1308–1473
 Luxemburgs fästning –  befästningar rund Luxemburgs stad fram till 1867
 Luxemburg (distrikt) – ett tidigare distrikt i storhertigdömet Luxemburg fram till 2015

Belgien

 Luxembourg (provins) – en provins tillhörande den federala regionen Vallonien

USA 

 Luxemburg, Iowa, ort, Dubuque County, 
 Luxemburg, Wisconsin, ort i Kewaunee County, 
 Luxemburg (gruva), New Mexico, Sierra County,

Se även
 Ljuksemburg
 Jardin du Luxembourg – en park i Paris
 Palais du Luxembourg – ett palats i Paris
 Musée du Luxembourg – ett museum i Paris
 Sind Sie der Graf von Luxemburg – en sång
Peter Filipsson

Peter Filipsson (latin: Petrus Philippi) död 12 augusti 1341, var en svensk dominikanmunk och ärkebiskop av Uppsala stift från 1332 till sin död 1341.

Biografi 
Peter Filipsson var son till Filip Finvidsson av Rumbyätten, även kallad Filip röde, och hans till namnet okända hustru som var dotter till Karl Tjälfvesson (Fånöätten). Fadern var riddare, riksråd och lagman under 1200-talets sista årtionden och släkt med flera av den tidiga medeltidens kungaätter.

Peter Filipsson inträdde som dominikanmunk i Sigtuna konvent.

Han förvärvade ett så högt anseende att han också lär ha blivit prior provincialis, det vill säga huvudman för alla dominikaner i hela Norden.

Efter att han och domkapitlet i Uppsala tilldelat en befattning som kanik med tillhörande prebenda till en Thomas Johansson gjorde även Mattias Halstensson från Västerås anspråk på den. Ärkebiskop Peter hotades bland annat med bannlysning av biskop Ödgils i Västerås, farbror till Mattias, som sade sig ha fått rätt till detta av påven. Peter Filipsson verkar inte ha tagit detta på större allvar, och frågan hänsköts efter ett tag direkt till kurian, som utsåg Styrbjörn, biskop i Strängnäs, samt domprost Hemming Nilsson i Västerås att undersöka saken. Frågan löstes efter ytterligare en tid genom att Mattias utsågs till domprost i Västerås, en post som blivit ledig då Hemming utsetts till ny ärkebiskop.

Han krönte år 1336 Magnus Eriksson till kung. År 1340 lät han, enligt Rhyselius krönika, bygga en sakristia av sten på Biskops-Arnö. Han lär också där ha börjat bygga en klosterbyggnad, vilket dock avstannat.

Efter en tillrättavisning av påve Benedictus XII, skrev han till sina biskopar att man skulle samla in en skatt i silver för ett korståg till det heliga landet. Detta skulle samlas in utöver den sedvanliga peterspenningen.

Peter Filipsson avled i augusti år 1341 och begravdes hos dominikanerna i Sigtuna konvent.

Källor

Avlidna 1341
Män
Svenska präster under 1300-talet
Födda okänt år
Svenska dominikaner
Svenska ärkebiskopar
De misstänkta

De misstänkta (engelska: The Usual Suspects) är en amerikansk neo noir mysteriefilm från 1995 i regi av Bryan Singer och med manus av Christopher McQuarrie. I huvudrollerna ses Stephen Baldwin, Gabriel Byrne, Benicio del Toro, Kevin Pollak, Chazz Palminteri, Pete Postlethwaite och Kevin Spacey.

Handling 
Fem kriminella män i New York arresteras av polisen för att delta i en vittneskonfrontation. Men någonting stämmer inte riktigt, och männen undrar vad som egentligen är på gång. Efter att de har släppts slår de sig ihop för att hämnas, men finner snart att det är någon annan som kontrollerar allt som händer: det mystiska kriminella geniet Keyser Söze.

Om filmen  
De misstänkta filmades under drygt en månad och hade en budget på cirka fem miljoner dollar. På Oscarsgalan 1996 vann filmen båda sina nomineringar för bästa manliga biroll till Kevin Spacey och bästa originalmanus till Christopher McQuarrie.

Rollista i urval 
 Stephen Baldwin - Michael McManus
 Gabriel Byrne - Dean Keaton
 Chazz Palminteri - Dave Kujan, US Customs
 Kevin Pollak - Todd Hockney
 Pete Postlethwaite - Mr. Kobayashi
 Kevin Spacey - Roger "Verbal" Kint
 Suzy Amis - Edie Finneran
 Giancarlo Esposito - Jack Baer, FBI
 Benicio del Toro - Fred Fenster
 Dan Hedaya - Sergeant Jeff Rabin  
 Peter Greene - Redfoot the Fence
 Scott B. Morgan - Keyser Söze (tillbakablick)

Se även 
 Keyser Söze

Externa länkar 
 
 
 

Filmer 1995
Amerikanska thrillerfilmer
Amerikanska kuppfilmer
Filmer i regi av Bryan Singer
Los Angeles på film
Engelskspråkiga filmer
New York på film
Amerikanska mysteriefilmer
Filmer om svindlare
Rosenkrans

Rosenkrans kan avse

 Rosenkrans (radband) – ett radband för rosenkransbönen
 Rosenkransen – en meditativ serie böner som främst brukas inom Katolska kyrkan

Se även
 Radband
 Rosencrantz eller Rosenkrantz – en dansk-svensk adelsätt
Radband

Radband är ett snöre på vilket kulor eller pärlor har trätts upp och som används inom vissa religioner som hjälp vid räknandet av ett föreskrivet antal böner. 

Radband används inom romersk-katolska och ortodoxa kyrkan och av vissa grupper inom islam, buddhism och hinduism. Ordet är en förvrängning av ravband, där rav är ett äldre ord för bärnsten, då de medeltida radbanden i Norden hade kulor av bärnsten.

Buddhisterna använder i regel 108 kulor, muslimerna 33, 66 eller 99. Av katolikernas radband finns flera olika slag, till exempel den "lilla", omfattande 33 pärlor (efter Kristi levnadsår), den "vanliga", innehållande 55 och den "fullständiga" med 165 pärlor. Somliga av pärlorna är större och kallas paternosterpärlor, de övriga, mariapärlorna, är mindre. För var och en av de större läses ett Fader vår, för var och en av de mindre ett Ave Maria. Kulorna eller pärlorna är traditionellt av trä, sten, glas, korall eller elfenben. Numera förekommer även plast.

Inom romersk-katolska kyrkan kallas radbandet rosenkrans (latin: rosarium, paternoster,
psalterium). Det kom att brukas i Europa från medeltidens slut i samband med den så kallade rosenkransbönen. Man ber omväxlande ett Fader vår, tio Hell dig Maria och ett Ära vare Fadern, samtidigt som man betraktar vissa mysterier (Jesu födelse, lidande och förhärligande). Denna rosenkrans är den så kallade Dominikanska rosenkransen. 

Utöver denna finns den så kallade Birgittinska rosenkransen som består av sex dekader i stället för fem. Det var påven den Salige Urban V (1362–70) som gav Heliga Birgitta tillstånd av sprida denna form av rosenkrans. Mariastatyn i Lourdes-grottan i södra Frankrike bär en Birgittinsk rosenkrans i sin hand.

Ett radband som är starkt bundet till den så kallade Jesusbönen och som till det yttre skiljer sig något från den västerländska rosenkransen används ofta inom den ortodoxa kyrkan.

Noter 

Kristna liturgier och riter
Islamiska plikter och övningar
Gunnar Skoglund

Gunnar Skoglund, född 2 september 1899 i Adolf Fredriks församling i Stockholm, död 21 september 1983 i Torö församling i  Nynäshamns kommun, var en svensk skådespelare, manusförfattare och regissör.

Biografi 
Efter studentexamen vid Norra Real 1919 studerade Skoglund vid Stockholms högskola 1919–1921. Samtidigt skrev han 1919–1924 för Idrottsbladet under signaturen Sim Simson. Han deltog som student i de av Per Lindberg uppsatta studentteaterföreställningarna Tobie comedia och Tisbe. 1924–1926 var han assistent och sekreterare vid den av Lindberg ledda Konserthusteatern. 1926–1927 var han sekreterare åt Ernst Rolf, och 1929–1932 knuten till Radiotjänsts teateravdelning.

Han spelade teater under namnet Erik Torstensson.

För tidningen Idrottsbladets räkning hade han bevakat sommarolympiaderna 1920 och 1924, och när han skildrat olympiadmännens hemkomst 1932 för SF-journalen fick han arbete där. Han är mest känd för sin smattrande speakerröst till SF-journalen. 

Skoglund filmdebuterade 1928 i Gustaf Edgrens Svarte Rudolf, regidebuten kom 1929 med kortfilmen Finurliga Fridolf. 

Vid sidan av filmen satte han upp flera pjäser på Vasateatern och Norrköpings stadsteater. 

Han var 1929–1943 gift med skådespelerskan Signhild Björkman (1906–1994), och 1944 till sin död med skådespelerskan Bibi Lindkvist (1923–2016). Han var farbror till skådespelaren Rolf Skoglund.

Filmografi

Regi (urval)

Manus (urval)

Roller (urval)

Teater

Regi

Radioteater

Regi

Referenser

Noter

Källor

Vidare läsning
 
 (memoarer)

Externa länkar 
 Gunnar Skoglund på Svensk underhållningsmusik, revyer och film 1900–1960

Svenska manusförfattare under 1900-talet
Svenska regissörer
Svenska skådespelare
Män
Födda 1899
Avlidna 1983
Skådespelare från Stockholm
Calle Jonsson

Carl "Calle" Mikael Jonsson, född 9 juni 1983 i Långträsk, Piteå kommun, är en svensk medborgare som greps i juli 2001 på den grekiska semesterön Kos som misstänkt för att ha knivskurit en grekisk man. Jonsson, som nekade till alla anklagelser, satt häktad fram till i februari 2002 då han släpptes mot borgen och lämnade landet. Den efterföljande utdragna rättsprocessen mot Jonsson följdes av svensk media som i många fall, och i synnerhet de första åren, tog parti för Jonsson och mot det grekiska rättssystemet.

Den egentliga rättegången skulle ha hållits i Grekland hösten 2003, men uteblev då Jonsson vägrade att infinna sig eftersom han förklarat att han inte hade något förtroende för det grekiska rättssystemet. Hösten 2004 begärde Grekland honom överlämnad enligt den nya europeiska arresteringsordern. Efter prövning av utlämningen i både tingsrätten och hovrätten överlämnades Jonsson i januari till grekisk polis. Den attackerade greken, Christoforos Serdaris, och en vän till denne pekade i rättegången ut Jonsson som skyldig, och anklagade honom för åtta knivhugg. En DNA-analys visade att offrets blod fanns på Jonssons tröja. Jonssons försvarare, advokat Leif Silbersky, menade dock att utpekandet skedde efter påtryckningar av polisen och att det fanns tveksamheter kring hur tröjan förvarats innan DNA-analysen gjordes. Den 12 april 2005 frikändes Jonsson från anklagelserna.

I slutet av november 2006 meddelade Högsta domstolen i Grekland att rättegången ska tas om från början. Detta eftersom det bland annat ej anses klarlagt "huruvida den tilltalades tröja kom i kontakt eller ej med lidandens byxor och skor".

Den 19 november 2007 skulle Jonsson medverka vid en ny rättegång i Grekland, men denna sköts upp på grund av en advokatstrejk..
Åklagarmyndigheten på Rhodos skickade i februari 2009 en begäran till Attunda tingsrätt att såväl Jonsson som hans föräldrar ska delges misstanke om falsk angivelse, mened och förtal. När Jonsson förhördes om knivskärningen sade han att han hade blivit torterad av grekiska poliser. Den grekiska åklagaren anser att Jonsson spridit rykten om poliserna, och hans föräldrar anklagas för att ha bekräftat uppgifterna om tortyr. Familjen var kallad till förhandling på Rhodos den 10 april 2009. En förhandling familjen valde att inte närvara vid.

År 2015 fick svenska polisen en ny begäran om utlämning för att grekiska myndigheter på nytt skulle ta upp ärendet. Jonsson gick under jorden och lyckades undvika Stockholmspolisens delgivningsmän, och 2016 preskriberades brottet enligt svensk lag. Den europeiska arresteringsordern som är utfärdad mot honom, gör att om han grips i ett land enligt vars lagar brottet inte preskriberats kan han utlämnas till Grekland.

Referenser

Externa länkar 
 Artikelsamling i Dagens Nyheter

Relationer mellan Grekland och Sverige
Män
Födda 1983
Levande personer
Velvet Goldmine

Velvet Goldmine är en amerikansk-brittisk film från 1998 i regi av Todd Haynes.

Handling 
1984 får den brittiske nyhetsreportern Arthur Stuart (Christian Bale) i uppdrag att skriva en artikel om den brittiske glamrockstjärnan Brian Slade (Jonathan Rhys Meyers). Slade var den största stjärnan under glamrocksvågen och inspirerade tusentals tonåringar att sminka sig och upptäcka sin sexualitet. Slades verktyg var glitter, glamour, ekivoka framträdanden och brutal musik. Slade försvann dock från rampljuset efter ett fejkat mord.

Rollista (i urval) 
Jonathan Rhys Meyers - Brian Slade
Ewan McGregor - Curt Wild
Christian Bale - Arthur Stuart
Toni Collette - Mandy Slade
Eddie Izzard - Jerry Devine
Emily Woof - Shannon

Om filmen 
Filmens titel är även titeln på en David Bowie-låt. Många scener i filmen baseras också på flera händelser i Bowies liv på och utanför scenen. Till exempel har Brian Slade ett alter ego, Maxwell Demon, att jämföra med Bowies alias Ziggy Stardust. Slades älskare och musikaliska samarbetspartner Curt Wild har drag av både Lou Reed och Iggy Pop.

Se även 
Maxwells demon

Externa länkar 

 
A Tribute to Velvet Goldmine
Velvet goldmine-manuset

Brittiska filmer 1998
Brittiska dramafilmer
Brittiska musikfilmer
Amerikanska dramafilmer
Amerikanska musikfilmer
Filmer från Miramax Films
HBTQ-relaterad film
Filmer från Film4 Productions
Amerikanska filmer 1998
Filmer i regi av Todd Haynes
Engelskspråkiga filmer
Valdemar

Mansnamnet Valdemar eller Waldemar är ett gammalt nordiskt namn besläktat med det slaviska namnet Vladimir som lär betyda 'världens herre' eller 'prisad för sin makt'. Enligt vissa källor bygger det slaviska namnet i sin tur på tidigare germanska rötter, enligt andra källor anses de slaviska och germanska formerna gå tillbaka till samma indoeuropeiska rötter.

En person som bar namnet var Valdemar den store, dansk kung på 1100-talet. Han fick namnet efter sin morfars far, storfursten Vladimir II Monomach av Kiev. Namnet har burits av flera danska kungar. I Danmark firas Valdemarsdagen den 15 juni.

Namnsdag i Sverige: 18 april.

Namnet var mycket populärt i början på 1900-talet. Därefter avtog det i användning för att åter öka i slutet av seklet. 31 december 2009 fanns det totalt 16 670 personer i Sverige med namnet Valdemar eller Waldemar, men endast 1 217 bar det som tilltalsnamn. År 2003 fick 210 pojkar namnet, varav 32 fick det som tilltalsnamn.

Personer med namnet Valdemar/Waldemar

Svenska kungar
 Valdemar Birgersson, svensk kung 1250-1275

Svenska prinsar
 Valdemar Magnusson, svensk prins död 1318, son till kung Magnus Ladulås

Danska kungar
 Valdemar den store, dansk kung 1157
 Valdemar Sejr, dansk kung 1202
 Valdemar III av Danmark, dansk kung 1326
 Valdemar Atterdag, dansk kung 1340

Danska prinsar
 Christian Valdemar Henri John, dansk prins född 2005
 Valdemar, dansk prins (far till Aage, Prins av Danmark)

Övriga
 Valdemar av Slesvig (död 1236), dansk prelat, biskop i Schleswig
 Valdemar av Brandenburg (1280–1390), markgreve av Brandenburg
 Waldemar Bergendahl (1933–), manusförfattare
 Waldemar Christopher Brøgger (geolog) (1851–1940), norsk professor i mineralogi och geologi
 Waldemar Cierpinski (1950–), östtysk maratonlöpare, OS-guld 1976 och 1980
 Valdemar Dalquist (1888–1937), skådespelare, textförfattare
 Waldemar Hammenhög (1902–1972), författare
 Staffan Valdemar Holm (1958–), regissör och teaterchef
 Valdemar Nyman (1904–1998), finlandssvensk författare
 Valdemar Poulsen (1869–1942), dansk ingenjör och uppfinnare
 Waldemar Ruin (1857–1938), finlandssvensk professor i pedagogik
 Waldemar Sjölander (1908–1988), konstnär, en av Göteborgskoloristerna
 Valdemar Söderholm (1909–1990), tonsättare
 Waldemar Åhlén (1894–1982), organist, musiklärare, tonsättare

Se även
 Valdemar (musikgrupp)
 Volmar
 Woldemar av Lippe

Referenser 

Mansnamn
Svenska förnamn
Svenska mansnamn
Nordiska förnamn
Volmar

Volmar är ett mansnamn av tyskt ursprung. Det är sannolikt en sidoform av Volkmar eller Folkmar, vilket är sammansatt av Folk- ('folk') och mar- ('berömd'). Med stavningen Wollmar har namnet funnits i svenskan sedan slutet av 1500-talet. Sedan 1993 förekommer det som dagens namn i den svenska almanackan, tillsammans med Valdemar; detta ytligt sett snarlika namn är dock av slaviskt ursprung och en ombildning av Vladimir.

Namnet är ett arvnamn inom släkten Yxkull. Betydelsen är världens herre eller prisad för sin makt. Enligt en annan teori kommer Volmar av namnet Volkmar (folk + berömmelse).

Namnet är mycket ovanligt i Sverige, speciellt som tilltalsnamn. 31 december 2009 fanns det totalt 389 personer i Sverige med namnet Volmar, Wolmar, Vollmar eller Wollmar, varav 52 med det som tilltalsnamn. År 2003 fick 2 pojkar namnet, varav 1 fick det som tilltalsnamn. Namnet förekommer även som efternamn.

Namnsdag: 18 april.

Varianter
Vollmar
Wolmar
Wollmar

Personer med förnamnet Volmar
 Wollmar Yxkull, svensk friherre och hovmarskalk
 Wolmar Wrangel, svensk friherre och militär
 Wolmar Anton von Schlippenbach, svensk friherre och militär
 Volmari Iso-Hollo, finländsk friidrottare

Personer med efternamnet Volmar
 Jocelyn Vollmar, amerikansk balettdansare
 Harald Vollmar, östtysk OS-medaljör i pistolskytte

Se även
Volmars vånda är en låt av folkmusikgruppen Sorkar och Strängar

Referenser 

Mansnamn
Tyska förnamn
Efternamn
Heterogenitet

Heterogenitet (av heterogen från grekiska ἕτερος, heteros, ”annan, olika” och γένος, genos, ”slag, sort”) beskriver inom olika vetenskaper ett tillstånd där ett objekt består av olika skilda komponenter. Inom kemin betyder heterogen blandning en blandning av två ämnen, där dessa trots att de är blandade inte bildar en ny enhet, utan fortfarande är tydligt åtskiljbara, som till exempel en heterogen blandning av olja och vatten. Inom socialvetenskaper pratar man om heterogena grupper, grupper där individer eller undergrupper skiljer sig mycket åt. Motsatsen till heterogen är homogen.

Vetenskapsmetodik 
Olika studier skiljer sig oftast från varandra med avseende på upplägg, stickprovets eller studiepopulationens sammansättning, kontext (sammanhang), interventionernas exakta innehåll, kontrollvillkoren, sättet att mäta effekterna, studiedesign och annat. Detta leder till så kallad heterogenitet och innebär att de olika studierna kan såväl över- som underskatta den relevanta effekten. 

Vid metaanalys bör studier som är för heterogena inte slås ihop i en metaanalys. Orsaken är att man då dels får en variation som beror på annat än det som vi undersöker, vilket kan dölja verkliga effekter, dels att man riskerar att dra felaktiga slutsatser från våra data. Det finns vid metaanalys olika sätt att mäta heterogeniteten av ingående studier.

Referenser

Noter

Se även  
 Homogenitet
 Heterogen blandning

Externa länkar 

Termer inom vetenskap
Olaus

Mansnamnet Olaus är en latinsk form av Olav eller ''Olof.
Tidigare stod det endast Olaus Petri i almanackan den 19 april, men Olaus las till 1986 och Ola, som är en variant av namnet tillkom 1993. 
Namnet är mycket ovanligt.
31 december 2009 fanns det totalt 325 personer i Sverige med namnet Olaus, varav 18 med det som tilltalsnamn.
År 2003 fick 5 pojkar namnet, men ingen fick det som tilltalsnamn.

Namnsdag: 19 april.

Personer med namnet Olaus
 Olaus Brännström (1919-2008), biskop i Luleå stift 1980-1986, far till generalmajor Anders Brännström.
 Olaus Petri (1493-1552), reformator, humanist och historiker
 Olaus Magnus (1490-1557), präst, diplomat, humanist, etnolog och kartograf

Noter 

Mansnamn
Svenska mansnamn
Signhild Björkman

Signhild Maria Björkman, under en tid Björkman Johansson, född 27 augusti 1906 i Visby stadsförsamling på Gotland, död 12 juli 1994 i Sofia församling i Stockholm, var en svensk skådespelare.

Biografi
Björkman filmdebuterade 1928 i John W. Brunius Gustaf Wasa, och kom att medverka i drygt tio filmproduktioner. 

Signhild Björkman tillhör släkten Björkman (från Hille). Fadern John Björkman var fängelsedirektör i Visby och sedan i Örebro och modern hette Maria Berenice Nordling. Signhild Björkman var 1929–1943 gift med regissören Gunnar Skoglund, (1899–1983) 1945–1949 med läraren Hugo Birger Lindholm (1902–1981) och från 1952 med källarmästaren Arne Johansson (1913–1970).

Filmografi

Teater

Roller (ej komplett)

Radioteater

Källor

Fotnoter

Externa länkar
 

Svenska scenskådespelare
Svenska skådespelare under 1900-talet
Skådespelare från Visby
Födda 1906
Avlidna 1994
Kvinnor
Bibi Lindkvist

Bibi Lindkvist, folkbokförd Birgit Richard, född Birgit Emilia Eleonora Lindkvist 8 juli 1923 i Västerås, död 24 april 2016 i Hedvig Eleonora distrikt i Stockholm, var en svensk skådespelare, regiassistent och ljudtekniker.

Lindkvist filmdebuterade 1943 i Gunnar Skoglunds En vår i vapen, och kom att medverka i sex filmproduktioner som skådespelare. Just Skoglund var hon även gift med från 1944 till hans död 1983. Andra gången gifte hon sig 2009 med civilekonom Klas Richard (1923–2016), före detta byrådirektör på Statistiska Centralbyrån och son till företagsledaren Erling Richard och disponenten Astri Richard, ogift Uddenberg.

Filmografi

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser

Externa länkar 

Svenska ljudtekniker
Svenska skådespelare under 1900-talet
Skådespelare från Västerås
Födda 1923
Avlidna 2016
Kvinnor