kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Eduard Dietl

Eduard Wohlrath Christian Dietl, född 21 juli 1890 i Aibling, död 23 juni 1944 i Hartberg, Österrike i en flygplanskrasch, var en tysk general. Han utnämndes till generalöverste den 1 juni 1942. Han erhöll Riddarkorset av Järnkorset med eklöv och svärd 1944. Eklöven förlänades Dietl den 19 juli 1940 som den förste tyske soldaten.

Biografi 
Dietl deltog som officer i första världskriget och var 1919 med om att kämpa ned det röda upproret i München. Han närvarade den 7 oktober 1919 vid ett av Tyska arbetarpartiets möten och blev en tidig anhängare till Adolf Hitler. Tyska arbetarpartiet bytte året därpå namn till Nationalsocialistiska tyska arbetarepartiet (NSDAP). Efter Hitlers maktövertagande 1933 steg Dietl snabbt i graderna. Vid krigsutbrottet 1939 kämpade han i Polen och var under invasionen av Norge chef över de tyska bergsjägarna (och senare sjömännen från de sänkta jagarna) som sattes i land vid Narvik. 

Då Tyskland 1941 gick till angrepp mot Sovjetunionen ledde han en bergsarmékår i riktningen Murmansk och erövrade Petsamo. Vid ingången av 1942 fick han befälet över den tyska Lapplandsarmén (sedermera 20. Bergsarmén) som skötte fronten norr om Ule träsk. På grund av sitt intagande och karismatiska väsen åtnjöt han stor respekt bland sina trupper och var ytterst uppskattad även bland den inhemska befolkningen. 

Dietl besökte i juni 1944 Hitler i Berchtesgaden för att dryfta läget och omkom i en flygolycka. Legenden om att han föll offer för ett attentat som Hitler arrangerat lever fortfarande i norra Finland.

Befäl 
3. Gebirgs-Division 1 maj 1938 – 24 april 1940
Gebirgs-Armeekorps Norwegen 14 juni 1940 – 15 januari 1942
Armee Lappland 15 januari – 22 juni 1942
20. Gebirgs-Armee 22 juni 1942 – 23 juni 1944

Utmärkelser i urval 
 Järnkorset av andra klassen: 16 september 1914
 Järnkorset av första klassen: 3 september 1916
 Såradmärket i silver
 Bayerska militärförtjänstorden av fjärde klassen med svärd och krona
 Blodsorden
 Wehrmachts tjänsteutmärkelse
 Riddarkorset av Järnkorset med eklöv och svärd
 Narvikskölden: 21 mars 1941
 Storkorset av Finlands Vita Ros’ orden med svärd och kraschan: 9 november 1941
 NSDAP:s partitecken i guld: 30 januari 1943
 Östfrontsmedaljen
 Omnämnd i Wehrmachtbericht (Wehrmachtrapporten) den 10 juni 1940
 Frihetskorsets orden av första klassen med stor stjärna, svärd, eklöv och kraschan: 21 januari 1944
 Storkorset av Frihetskorsets orden med svärd: 24 juni 1944

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar 

 

Födda 1890
Avlidna 1944
Generaler i Nazityskland
Personer som omkommit i flygincidenter
Män
Mottagare av Riddarkorset med eklöv och svärd
Bayrare
Mottagare av Blodsorden
Personer från Bad Aibling
Mottagare av Finlands Vita Ros’ orden
Floyd Du Pont

Floyd Du Pont född 1895 död 23 oktober 1937, koreograf, dansare och skådespelare. Han var gift med dansaren och koreografen Sonja Du Pont.

Filmografi (urval)
1936 - Premiere
 
1931 - Rumba

Koreografi
1936 - Premiere 
1935 - Princesse Tam Tam
1934 - Le Roi des Champs-Élysées
1934 - Zouzou 
1932 - Hans livs match
1931 - Rumba
1931 - Brokiga Blad

Teater

Koreografi

Referenser

Noter

Källor

Externa länkar
 
 

Svenska dansare under 1900-talet
Svenska koreografer under 1900-talet
Födda 1895
Avlidna 1937
Män
Friedrich Dollmann

Friedrich Dollmann, född 2 februari 1882 i Würzburg, död 28 juni 1944 i Le Mans, var en tysk generalöverste. Han var befälhavare för 7. Armee från 1939 till 1944. Dollmann erhöll Riddarkorset av Järnkorset med eklöv.

Referenser 
 

Personer från Würzburg
Generaler i Nazityskland
Män
Födda 1882
Avlidna 1944
Mottagare av Riddarkorset med eklöv
Deltagare i landstigningen i Normandie
Eddie Fisher

Edwin John "Eddie" Fisher, född 10 augusti 1928 i Philadelphia, Pennsylvania, död 22 september 2010 i Berkeley, Kalifornien, var en amerikansk sångare och skådespelare.

Fisher var tonårsidol under 1950-talet. Han låg på topplistorna (bl.a. med "Anytime" 1950 och "I'm Walking Behind You" och "O Mein Papa!" 1953) och hade sin egen radioshow och TV-show (Coke Time, sponsrad av Coca-Cola). 

År 1955 gifte han sig med den populära skådespelerskan Debbie Reynolds – deras dotter var skådespelerskan Carrie Fisher (1956–2016).

Hans karriär fick emellertid ett tvärstopp när han övergav sin hustru för Elizabeth Taylor. Fisher och Taylor gifte sig 1959. De två spelade in filmen Inte för pengar... tillsammans 1960. Äktenskapet varade i fyra år, fram tills Taylor träffade Richard Burton.

Diskografi
Album
 (10-tums-album)
 (10-tums-album)
 (10-tums-album)
 (10-tums-album) 
 
 
 
 
 
 
 
 
 (nyinspelningar) 
 
 
 

Singlar (topp 5 på Billboard Hot 100)
1950 – "Thinking of You" (#5)
1951 – "Any Time" (#2)
1952 – "Tell Me Why" (#4)
1952 – "I'm Yours" (#3)
1952 – "Wish You Were Here" (#1)
1953 – "Downhearted" (#5)
1953 – "I'm Walking Behind You" (#1)
1953 – "Many Times" (#4)
1953 – "Oh! My Pa-Pa" (#1)
1954 – "I Need You Now" (#1)
1954 – "Count Your Blessings (Instead of Sheep)" (#5)

Referenser

Externa länkar

Eddie Fisher på allmusic.com
Diskografi på Discogs

Amerikanska sångare
Amerikanska skådespelare
Skådespelare från Philadelphia
Män
Födda 1928
Avlidna 2010
Elsa Berglund

För konstnären med samma namn, se Elsa Berglund (konstnär).

Elsa Vilhelmina Berglund, född Wickman 14 januari 1885 i Gävle, död 15 maj 1967 i Täby, var en svensk skådespelare och matskribent.

Biografi 
Berglund var dotter till tjänstemannen Axel Wickman och Edla Fougman. Elsa Berglund utbildade sig vid Josephine Gullbergs balettskola och Elin Svenssons dramatiska elevskola. Hon började vid teatern vid 15 års ålder och var anställd vid olika teatrar fram till 1911. Hon var engagerad vid Blancheteatern i Stockholm 1922–1926. Hon gjorde roller som Lisa i Värmlänningarna, Agnes i Löjen och tårar, Stephi i Herr senatorn, Lotta i En Stockholms-flicka och Fru Andersson i Kassabrist. 

Elsa Berglund var också verksam som skribent och föreläsare inom kokkonsten. Hon studerade matlagning i Paris och Bordeaux 1920–1921 och hade en mat- och hushållsspalt i Stockholms-Tidningen 1935–1938. Hon blev diplomerad från Kockinstitutet le Cordon bleu i Paris och höll ett flertal föredragsturnéer i landsorten samt kurser i matlagning såväl i Stockholm som på landsorten. Tillsammans med maken utgav hon Bullens kokbok 1930.

Hon gifte sig första gången 1906 med skriftställaren Helge Malmberg (1881–1952) och andra gången 1912 med skådespelaren Erik "Bullen" Berglund (1887–1963).

Teater

Roller (ej komplett)

Filmografi

Källor

Fotnoter

Externa länkar

Svenska skådespelare under 1900-talet
Skådespelare från Gävle
Gravsatta på Katolska kyrkogården i Stockholm
Födda 1885
Avlidna 1967
Kvinnor
Johannes Friessner

Johannes Frießner, född 22 mars 1892 i Chemnitz död 26 juni 1971 i Bad Reichenhall var en tysk militär. Han befordrades till generalmajor 14 augusti 1940 och till generalöverste 23 juli 1944. Han erhöll Riddarkorset av järnkorset med eklöv 1944.

Biografi 
Frießner påbörjade sin militära karriär i ett infanteriregemente 1911. Under första världskriget var han bataljonsadjutant innan han blev generalstabskadett och -adjutant. Efter kriget fortsatte han att tjänstgöra i Reichswehr. 

År 1938 blev han stabschef för der Inspektion der Kriegsschulen. Vid krigsutbrottet den 1 september 1939 fick han tjänsten som inspektör för arméns utbildningsväsende. Efter en tvist med partifunktionärer i NSDAP fick han den 1 maj 1942 befälet över 102. Infanterie-Division som befann sig på östfronten. I januari 1943 fick Frießner istället befälet över en armékår som befann sig i samma område som hans tidigare division. 

Sommaren 1943 utkämpade hans kår strider vid Orel och han förlänades den 23 juli med riddarkorset. Efter att i december 1943 en kort tid ha vikarierat som befälhavare för 4. Armee fick han i februari 1944 befälet över den tillfälliga Armeegruppe Frießner som sattes in i skarven mellan 16. Armee och 18. Armee. Dessa arméer befann sig på norra delen av östfronten och var hårt ansatta av den sovjetiska vinteroffensiven. Den 23 februari fick Frießner befälet över Armee-Abteilung Narwa som bland annat hade III. SS-Panzerkorps som underställt förband. Här ledde han försvarsstriderna runt Narva fram till den 3 juli 1944 då han fick befälet över Armégrupp Nord. Frießner belönades för sina insatser vid Narva med eklöven till sitt riddarkors. 

I slutet av juli 1944 lämnade Frießner norra delen av östfronten och reste söderut för att ta befälet över Armégrupp Sydukraina. Armégruppen led stora förluster i en sovjetisk storoffensiv i augusti och krossades i stort sett. Därför återuppställdes Armégrupp Syd med Freissner som befälhavare. 

Den 29 november 1944 lyckades Frießners armégrupp tillfälligt stabilisera fronten. Men reträtten fortsatte snart in i Ungern och han hamnade i onåd hos Adolf Hitler. Han placerades därför den 22 december i befälsreserven och kom inte få någon mer tjänstgöring under kriget. Vid krigsslutet hamnade han den 8 maj 1945 i allierad krigsfångenskap och släpptes fri den 17 november 1947.

Befäl 
 102. Infanterie-Division 1 maj 1942 – 20 januari 1943
 23. Armekåren 20 januari 1943 – 31 januari 1944
 Arnégrupp Friessner 2 februari – 22 februari 1944
 Arméavdelning Narva 23 februari – 3 juli 1944
 Armégrupp Norr 3 juli -25 juli 1944
 Armégrupp Sydukraina 25 juli – 23 september 1944
 Armégrupp Syd 23 september – 23 december 1944

Källor 
 Axis History Factbook (http://www.axishistory.com/index.php)
 Axis Biographical Research (http://www.geocities.com/~orion47/)

Noter

Födda 1892
Avlidna 1971
Generaler i Nazityskland
Män
Mottagare av Riddarkorset med eklöv
Deltagare i slaget vid Kursk
Friedrich Fromm

Friedrich "Fritz" Fromm, född 8 oktober 1888 i Charlottenburg, död 12 mars 1945 i Brandenburg, var en tysk general. Han var 1939–1944 chef för reservarmén. Fromm utnämndes 1940 till generalöverste och erhöll Riddarkorset av Järnkorset.

Biografi
Under första världskriget var Fromm löjtnant.

Fromm var under andra världskriget befälhavare för reservarmén. Fromm kände till att flera av hans underlydande, i synnerhet stabschefen Claus Schenk von Stauffenberg, konspirerade för att mörda Hitler men han valde att tiga. Efter attentatet den 20 juli 1944, lät han avrätta flera av de sammansvurna, bland andra Stauffenberg, Albrecht Mertz von Quirnheim, Friedrich Olbricht och Werner von Haeften. Hitler hade uttryckligen befallt att kuppmännen skulle tas levande.

Fromm blev dock snart misstänkt för att ha undanhållit sin vetskap om sammansvärjningen. Han arresterades och ställdes inför Folkdomstolen, vilken dömde honom till döden; han arkebuserades i fängelset i Brandenburg i mars 1945.

Befordringshistorik 
Friedrich Fromms befordringshistorik

 Fänrik: 16 augusti 1907
 Löjtnant: 18 juni 1908
 Överlöjtnant: 28 november 1914
 Kapten: 18 april 1916
 Major: 1 mars 1927
 Överstelöjtnant: 1 april 1931
 Överste: 1 februari 1933
 Generalmajor: 1 november 1935
 Generallöjtnant: 1 januari 1938
 General av artilleriet: 20 april 1939
 Generalöverste: 19 juli 1940

Utmärkelser 
Friedrich Fromms utmärkelser

 Riddarkorset av Järnkorset: 13 juli 1940
 Järnkorset av första klassen
 Järnkorset av andra klassen
 Såradmärket
 Hansakorset (Hamburg)
 Militärförtjänstkorset av tredje klassen med krigsdekoration
 Ärekorset
 Wehrmachts tjänsteutmärkelse av fjärde, tredje, andra och första klassen
 Anschlussmedaljen (Medaille zur Erinnerung an den 13. März 1938)
 Sudetenlandmedaljen (Medaille zur Erinnerung an den 1. Oktober 1938) med Pragspännet
 Memellandmedaljen
 Tilläggsspänne till Järnkorset av första klassen
 Tilläggsspänne till Järnkorset av andra klassen

Populärkultur 
I filmen Valkyria från 2008 porträtteras Friedrich Fromm av Tom Wilkinson.

Referenser

Noter

Webbkällor

Tryckta källor

Externa länkar 

Födda 1888
Avlidna 1945
Män
Generaler i Nazityskland
20 juli-attentatet
Motståndare till Nazityskland som blivit avrättade
Personer som blivit avrättade genom arkebusering
Personer i Tyskland under första världskriget
Tyska militärer under 1900-talet
Mottagare av Riddarkorset
Personer från Charlottenburg
Curt Haase

Curt Haase, född 15 december 1881 i Bad Honnef, död 9 februari 1943 i Berlin (hjärtbesvär), var en tysk militär. Han befordrades till generalmajor 1 juni 1935 och till generalöverste 19 juli 1940. Han erhöll Riddarkorset av Järnkorset 1940.

Befäl
 3. Infanterie-Division: mars 1935 – mars 1936
 17. Infanterie-Division: mars 1936 – 1 oktober 1937
 Artilleriinspektör: 1 oktober 1937 – 16 november 1938
 III. Armeekorps: 16 november 1938 – 14 november 1940
 15. Armee: 15 februari 1941 – 1 december 1942

Referenser 

Axis History Factbook (http://www.axishistory.com/index.php)
Axis Biographical Research (http://www.geocities.com/~orion47/)

Födda 1881
Avlidna 1943
Generaler i Nazityskland
Män
Arc-et-Senans

Arc-et-Senans är en stad i departementet Doubs i östra Frankrike. År  hade Arc-et-Senans  invånare.

Arkitekten Claude-Nicolas Ledoux fick i uppdrag av Ludvig XV att skapa en industristad vid Arc-et-Senans för de kungliga saltbruken i regionen och därför att det där fanns gott om ved/skog till saltproduktionen. Ledoux påbörjade skapandet av saltbruket 1775 som en idealstad med fabriker för saltproduktion, bostäder för de anställda, kyrkor och andra byggnader. Det finns en stor ansats till utopisk helhetsmässig lösning och samtidigt en ton av anstalt över Ledouxs stad. Projektet fullbordades aldrig. 1982 blev Saline Royale i Arc-et-Senans av utsett till världsarv.

Befolkningsutveckling 
Antalet invånare i kommunen Arc-et-Senans

Referens:INSEE

De kungliga saltbruken i Arc-et Senans

Se även 
 Lista över kommuner i departementet Doubs

Källor

Externa länkar 
 Officiell webbplats (franska)

Kommuner i Doubs
Orter i Bourgogne-Franche-Comté
Christian Lund

Arvid Christian Ragnar Lund, född 7 september 1943 i Lund, död 8 januari 2007 i Katarina församling i Stockholm, var en svensk regissör och teaterchef.

Biografi
Christian Lund var son till advokat Wiggo Lund och förste bibliotekarie Brita Wahlquist samt bror till den socialdemokratiske politikern Gunnar Lund.

Lund började sin teaterbana tidigt. Vid 17 års ålder började han regissera i Stockholm. Tjugo år gammal började han som regissör på Stockholms stadsteater med uppsättningen av Nalle Puh och hans vänner (1964), följt av översättningsuppdrag, skådespelarmedverkan och Sandro Key-Åbergs 13 quinnor (1965) och Nya wermländingarne (1966) innan han både översatte och regisserade Goldonis Två herrars tjänare (1967). 1967 regisserade han också Sandro Key-Åbergs Kvinnobilder på TV-teatern. Han regisserade även på Radioteatern och genomförde två gästspel till Island, innan han 1967–69 vid 23 års ålder blev rekordung teaterchef och regissör på Wasa Teater i Finland. Han tog dit med sig Nalle Puh och inledde sitt andra spelår med inte mindre än tre pjäser av Sandro Key-Åberg, varav en urpremiär. I tidens anda verkade han för att införa en mer radikal, samhällstillvänd teaterform i den annars borgerligt traditionella finska teatern och han lyckades få ny fart på den nedgångna verksamheten med kraftigt ökade publiksiffror, publikarbete på verkstadsgolven med mera och ett helt nytt regionalt samarbete mellan kommunerna.

Tillbaka i Sverige regisserade han bland annat på Norrbottensteatern från 1971 med Jorden runt på 80 dagar och blev 1975-78 dess chef. Han har även regisserat på Göteborgs stadsteater 1979 och gjorde i början av 1980-talet utredningen som låg till grund för skapandet av Folkteatern i Gävleborg 1983. Han arbetade mycket med en politiskt färgad debatt-teaterform om samhällsfrågor.

Känd för en större publik blev han med en rad filmer för Sveriges Television och dess TV 2-teater, såsom Badjävlar (1971) med manus av Lars Molin och Ernst Rolf-TV-serien Lykkeland (1984).

Christian Lund var gift första gången 1967–1975 med dansösen och skådespelaren Sonja Lund (född 1942), med vilken han fick en dotter: skådespelaren Regina Lund (född 1967). Andra gången var han gift 1977–1983 med Carina Olofsson (1945–1987), med vilken han fick en son (född 1978).

Teater

Regi (ej komplett)

TV-regi (i urval)

Referenser

Webbkällor 
Helsingborgs Dagblad 18 januari 2007, om Christian Lunds verksamhet

Externa länkar

 

Svenska teaterregissörer
Svenska teaterchefer
Födda 1943
Avlidna 2007
Män
Regissörer från Lund
Svenska TV-regissörer
Walter Heitz

Walter Heitz, född 8 december 1878 i Berlin, död 9 februari 1944 i rysk fångenskap i Moskva, tysk militär. Han befordrades till generalmajor 1 februari 1933, generallöjtnant 1 oktober 1934 general av artilleriet 1 april 1937 och till generalöverste 30 januari 1943. Erhöll Riddarkorset av järnkorset 1942.

Heitz var befälhavare för VIII. Armeekorps 25 oktober 1939 – 31 jan 1943. Tillfångatagen av Röda armén vid Stalingrad och förd till krigsfångenskap.

Generaler i Nazityskland
Födda 1878
Avlidna 1944
Män
Deltagare i slaget vid Stalingrad
Personer från Berlin
Österrikes Grand Prix 1997

Österrikes Grand Prix 1997 var det fjortonde av 17 lopp ingående i formel 1-VM 1997.

Resultat 
 Jacques Villeneuve, Williams-Renault, 10 poäng
 David Coulthard, McLaren-Mercedes, 6
 Heinz-Harald Frentzen, Williams-Renault, 4
 Giancarlo Fisichella, Jordan-Peugeot, 3
 Ralf Schumacher, Jordan-Peugeot, 2
 Michael Schumacher, Ferrari, 1
 Damon Hill, Arrows-Yamaha
 Johnny Herbert, Sauber-Petronas
 Gianni Morbidelli, Sauber-Petronas
 Gerhard Berger, Benetton-Renault
 Ukyo Katayama, Minardi-Hart
 Jos Verstappen, Tyrrell-Ford
 Pedro Diniz, Arrows-Yamaha
 Rubens Barrichello, Stewart-Ford (varv 64, snurrade av)

Förare som bröt loppet
 Jarno Trulli, Prost-Mugen Honda (varv 58, motor)
 Jan Magnussen, Stewart-Ford (58, motor)
 Shinji Nakano, Prost-Mugen Honda (57, motor)
 Mika Salo, Tyrrell-Ford (48, växellåda)
 Eddie Irvine, Ferrari (38, kollision)
 Jean Alesi, Benetton-Renault (37, kollision)
 Mika Häkkinen, McLaren-Mercedes (1, motor)

Förare som diskvalificerades
 Tarso Marques, Minardi-Hart (0, för lätt bil)

VM-ställning

1997 i Österrike
Österrikes Grand Prix
Kasa

Kasa, en by i Örnsköldsviks kommun, Ångermanland, Västernorrlands län, belägen ca 25 km norr om Örnsköldsvik.

Kasa delas i två delar av E4:an som går rakt genom. Botniabanan skär numer genom den västliga delen av byn.

Sport
Kasa IP ligger centralt belägen mitt i Kasa, strax bredvid E4:an.

Orter i Örnsköldsviks kommun
Saga (namn)

Saga är ett kvinnonamn av fornnordiskt ursprung med betydelsen 'hon som ser', 'sierska'. Saga  var en asynja i den fornnordiska mytologin. I en berättelse om henne dricker hon och Oden ur ett gyllene kärl i hennes boning Sökkvabäck. Enligt Snorre var hon ett fristående väsen, men vissa menar att hon var identisk med Odens maka Frigg.

I modern tid har namnet även felaktigt förknippats med ordet saga i betydelsen 'sägen', 'folksaga' eller 'berättelse'. Namnet har varit relativt ovanligt, men blivit populärare på senare år. I 1880 års folkräkning finns 29 personer med namnet Saga, den äldsta född 1803. 

Sedan 2018 har Saga namnsdag den 8 mars i den officiella svenska namnlängden, vid sidan av Siv. Båda namnen är gamla nordiska gudinnenamn.

Kända namnbärare 
Saga Becker, skådespelare 
Saga Berlin, fotograf 
Saga Borg, pseudonym för ett författarkollektiv
Saga Gärde, skådespelare och regissör
Saga Sjöberg, skådespelare
 Saga Walli, konstnär

Fiktiva personer med namnet Saga
Saga,  en asynja i den fornnordiska mytologin
Saga Norén i Bron

Referenser 

Kvinnonamn
Fornnordiska kvinnonamn
Svenska förnamn
Rhonda Fleming

Rhonda Fleming, född som Marilyn Louis den 10 augusti 1923 i Hollywood, Los Angeles, Kalifornien, död 14 oktober 2020 i Santa Monica, Los Angeles, var en amerikansk skådespelare.

Flemings föräldrar var i nöjesbranschen. När hon avslutat sin skolgång fick hon omgående småroller i diverse filmer. Med sitt röda hår och tjusiga figur hade hon sin storhetstid under mitten av 1950-talet. Sedan hon lämnat filmen, ägnade sig Fleming åt välgörenhetsarbete. Hon intresserade sig särskilt för vård av cancersjuka kvinnor. 1991 grundade hon, tillsammans med sin dåvarande make, Rhonda Fleming Mann Clinic For Women's Comprehensive Care vid University of California.

Rhonda Fleming tilldelades en stjärna för filminsatser på Hollywood Walk of Fame vid adressen 6660 Hollywood Blvd.

Filmografi i urval

Källor

Externa länkar 

 
 

Amerikanska skådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Kvinnor
Födda 1923
Skådespelare från Los Angeles
Avlidna 2020
Koprolit

Koprolit är det vetenskapliga namnet på fossiliserad avföring. Ordet härstammar från grekiskans kopros (avföring) och lithos (sten). Koproliter räknas till spårfossil eftersom de endast är spår efter den organism som lämnade dem. Och utifrån dem kan man se vad organismen i fråga åt för typ av föda. 

Koproliter hade länge varit kända, men om deras ursprung hade man däremot ingen aning. De var ofta njurformiga och försedda med karaktäristiska vindlingar. De kallades besoarstenar på grund av att de påminde om innehållet i besoargetens matsmältningskanal och William Buckland gav dem 1829 namnet koproliter. Buckland antog från början att stenarnas skåror skapats genom vågrörelser i mjuk lera. Gideon Mantell hade hittat liknande fynd i Tilgate Forest och konstaterat att de ofta förekom i lager rika på djurfossil. I samband med sina studier av grottan i Kirkdale påträffade Buckland förstenade exkrementer från hyenor. Det fick honom att inse att även exkrementer från forntida havsödlor kunde ha fossiliserats. Sedan Mary Anning observerat bezoarstenar inuti buken på Ichthyosauriefossil, ofta i buken nära revbenen eller bäckenet, kom deras funktion att anses tämligen väl fastställd. Trots varningar från andra forskare som ansåg ett närgånget studium av avföring som mindre passande för en seriös forskare blev Buckland snart trollbunden av den nya information som kunde utvinnas ur koproliterna. Bland annat kunde han konstatera att ichthyosaurus varit kannibalisk.

Noter 

Spårfossil
Italiens Grand Prix 1997

Italiens Grand Prix 1997 var det trettonde av 17 lopp ingående i formel 1-VM 1997.

Resultat 
 David Coulthard, McLaren-Mercedes, 10 poäng
 Jean Alesi, Benetton-Renault, 6
 Heinz-Harald Frentzen, Williams-Renault, 4
 Giancarlo Fisichella, Jordan-Peugeot, 3
 Jacques Villeneuve, Williams-Renault, 2
 Michael Schumacher, Ferrari, 1
 Gerhard Berger, Benetton-Renault
 Eddie Irvine, Ferrari 
 Mika Häkkinen, McLaren-Mercedes 
 Jarno Trulli, Prost-Mugen Honda
 Shinji Nakano, Prost-Mugen Honda
 Gianni Morbidelli, Sauber-Petronas
 Rubens Barrichello, Stewart-Ford
 Tarso Marques, Minardi-Hart

Förare som bröt loppet 
 Damon Hill, Arrows-Yamaha (varv 46, motor) 
 Ralf Schumacher, Jordan-Peugeot (39, kollision)
 Johnny Herbert, Sauber-Petronas (38, kollision)
 Mika Salo, Tyrrell-Ford (33, motor)
 Jan Magnussen, Stewart-Ford (31, transmission)
 Jos Verstappen, Tyrrell-Ford (12, växellåda)
 Ukyo Katayama, Minardi-Hart (8, snurrade av)
 Pedro Diniz, Arrows-Yamaha (4, upphängning)

Noteringar 
 Mika Häkkinens första snabbaste varv.

VM-ställning

Källor 

 

1997 i Italien
Italiens Grand Prix