kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ivar Vidfamne

Ivar Vidfamne var en dansk (skånsk) och senare svensk sagokung vars existens inte är historiskt belagd, men vilken förekommer i ett flertal isländska sagor.

Ivar skall från början ha varit kung av Skåne. Enligt Snorre Sturlasson blev han sedermera även kung av Svitjod, samt av Norge, Danmark, Finland, Saxland, Kurland, Estland, Gårdarike och norra England, det vill säga Northumbria. Han skall ha erövrat sveaväldet efter att Ingjald Illråde bränt sig inne, och sedan ha underlagt sig alla kustländerna kring Östersjön och Nordsjön. Vidfamne omnämns dock inte i Saxo Grammaticus Gesta Danorum, där Sigurd Ring, utan mellanleden Vidfamne och Harald Hildetand, efterträder Ingjald Illråde som kung.

Ivar var enligt berättelserna son till Halvdan Snälle av Skjöldungaätten, och enligt Hervararsagan var han, på sin mors sida, ättling till en östgotisk kungasläkt. Han var far till Aud Djupaudga (gift först med Hrörek av Lejre och sedan med Radbard av Gårdarike). I Danmark satte han enligt den sägenhistoriska Sögubrot sin dotters make Hrörek till underkonung men lät senare dräpa honom. Därefter gjorde han Valdar till kung.

Ivar Vidfamne skall ha omkommit (kastades i vattnet och drunknade) på en härfärd till Gårdarike då han blev ordentligt uppläxad för sin grymhet, svekfullhet och makthunger, av sin egen fosterfar Hord. Han kastade sig i havet efter sin fosterfar, men kom aldrig mer upp. Äldre forskning, bland annat av Birger Nerman, påstod att Ivar skulle vara höglagd på Valsgärde, i den näst äldsta gravhögen som daterats till slutet av 600-talet, utanför Uppsala. Antagandena kritiserades redan tidigt av bland andra John-Elof Forssander, Rupert Bruce-Mitford och Sune Lindqvist. Idag har man lämnat dessa antaganden, och bland annat Riksantikvarieämbetet fastslår att det är oklart vilka som blivit begravda där.

Frans G. Bengtsson gjorde sin romanhjälte Röde Orm till ättling av Ivar Vidfamne.

Sagor där Ivar Vidfamne figurerar
Ivar är omnämnd i dessa fornnordiska skrifter:
Hervararsagan
Hyndlas sång
Sögubrot
Upplendinga konungum
Ynglingasagan
Njals saga

Källor
Ohlmarks, Åke, Fornnordiskt lexikon (1983)

Svenska sagokungar
Skånska sagokungar
Danska sagokungar
Sagokungar
Halvdan snälle

Halvdan snälle (fornvästnordiska Hálfdan snjalli) var en skånsk sagokung som tillhör 600-talet. Han omnämns i genealogier i Hervarar saga och i Hversu Noregr byggðist, där han sägs ha varit far till imperiebyggaren Ivar vidfamne. Enligt Hversu var han i femtonde led en ättling av Odens son Sköld, som var Sköldungaättens stamfader. Halvdans far var Harald den gamle (Haraldr gamli), sonson till Hroar Halvdansson (Hróarr Hálfdanarson) som tycks vara identisk med Beowulfkvädets kung Hroðgar. Halvdans mor hette Hild, enligt Hervarar saga, men i Hversu kallas hon Hervör. Enligt båda var hon dotter till  Heidrek ulvhamn (Heiðrekr úlfhamr), kung över Reidgotaland, som var son till kung Angantyr, känd för att i ett ohyggligt slag som varade i åtta dagar ha krossat hunnernas välde.

Snorre Sturlasson uppger i Ynglingasagan att Halvdan snälle var bror till Gudröd Skånekung, som var gift med Åsa illråda – Ingjald illrådes dotter. Åsa ”vållade” att Gudröd dräpte sin bror Halvdan och sedan orsakade hon även maken Gudröds död, skriver Snorre, men han förklarar inte hur eller varför detta skedde.

Eftersom Halvdan snälle också i Ynglingasagan sägs vara far till Ivar vidfamne, beskrivs mordet på Halvdan som startpunkten för Ivars stora välde. Efter Gudröds fall gjorde sig Ivar till kung över Skåne, och för att hämnas sin far angrep han sveaväldet som erövrades. Ingjald och Åsa begick självmord. Därefter fortsatte Ivar av bara farten att erövra Danmark, Kurland, Saxland och alla länder fram till Gårdarike. I väster sträckte sig hans rike till Northumberland.

Tillnamnet 
Ordet snjallr har flera betydelser. Eftersom vi inte känner till hur Halvdan snjalli fick sitt tillnamn – eller ens vet något om honom själv – är det egentligen omöjligt att säga hur namnet skall tolkas. Det enda som kan fastställas är den ram inom vilken en tolkning är möjlig. Finnur Jónsson föreslog att [hinn] snjalli skulle översättas ”den modige, raske”. Gabriel Turville-Petre väljer i sin engelska utgåva av Hervarar saga tolkningen ”the valiant”. Äldre svenska historiker ger Halvdan tillnamnet ”den snälle”. Lars Lönnroth kallar honom ”Halvdan raske”. Men förmodligen skulle tillnamnet även kunna översättas ”den kloke”, ”den duktige” eller den ”vältalige”.

Källor 

Skånska sagokungar
Åsa Ingjaldsdotter

Åsa Ingjaldsdotter eller Åsa Illråda är enligt Ynglingasagan dotter till den svenske kungen Ingjald Illråde och dennes hustru Göthild, Algöts dotter. 

Åsa gifts bort med kung Gudröd av Skåne. Hon är lika grym till sinnelaget som sin far och övertalar Gudröd att dräpa sin bror Halvdan snälle. Därefter låter hon även mörda Gudröd. Halvdan snälle har en son, Ivar Vidfamne, som flyr efter mordet på fadern. Efter att Åsa röjt även Gudröd ur vägen återvänder Ivar till Skåne och återtar sitt fädernerike. Åsa flyr då till sin far Ingjald i Uppsala. 

En dag, när Ingjald och Åsa är borta på gästabud, kommer budskapet att Ivar befinner sig i närheten i spetsen för en stor här. Då Ingjald inte ser någon utväg att försvara sig eller undkomma, beslutar han sig för att ta sitt liv tillsammans med sin ondskefulla dotter på Ränninge kungsgård. De låter sina män dricka sig döddruckna och bränner sig därefter inne med alla de andra.

Referenser

Se även
 Ynglingaätten

Gestalter i nordisk sagalitteratur
Béchamelsås

Béchamelsås, vit grundsås eller fransk vit sås, är en sås som i sin enklaste form består av redd (med mjöl och smör) mjölk.  Såsen utgör en bas för påbyggnad och diverse olika smaksättningar ger andra såser. I italiensk matlagning kan den smaksättas med muskotnöt. Såsen är en viktig komponent i bland annat lasagne och moussaka. Smaksatt med senap eller kryddpeppar serveras den i svensk matlagning till lutfisk.

Historia 
Såsen har sitt namn efter Louis de Béchameil, markis av Nointel (1630–1703), hovmästare hos Ludvig XIV av Frankrike. Huruvida denne själv komponerat såsen eller bara populariserat den var länge oklart, men troligen är det en av Ludvig XIV:s kockar som vidareutvecklat ett äldre recept. Också en hertig d'Escar gjorde anspråk på att ha uppfunnit såsen och hävdade att han serverat den långt före Béchameil. I Italien har man länge hävdat att det var Katarina av Medicis kockar i Toscana som uppfann såsen under 1500-talet, men det finns inga historiska belägg för den uppgiften, och den kände italienske mathistorikern Massimo Alberini har visat att hela historien om Katarina av Medici och hennes kockar är en myt. Såsen fick troligen det namn den bär idag för att smickra Béchameil.

Vid den tid såsen uppfanns vid Ludvig XIV av Frankrikes hov lagades den genom att en tjock velouté tunnades ut med färsk grädde. I äldre recept kunde såsen också smaksättas med något av lagerblad, lök, muskotblomma, muskotnöt, selleri, morot, skinka och svamp. För att såsen skulle dra till sig alla smaker fick den också stå i en halvtimme.

Se även 
 Velouté

Referenser 

Franska såser
Italienska såser
Vreta

Ej att förväxla med Vrena.
Vreta kan syfta på

 Vreta kloster – ett benediktinskt nunnekloster i Östergötland
 Vreta klosters socken – en socken i Östergötland
 Vreta klosters kyrka – en kyrkobyggnad i Vreta klosters socken
 Vreta klosters församling – församling i Svenska kyrkan
 Vreta klosters distrikt – ett distrikt i Linköpings kommun 2016–
 Vreta, Kimitoöns kommun – en by i Kimitoöns kommun i Åboland
 Vreta – ett område i tätorten Ytternäs och Vreta i Uppland
 Vreta – ett område tätorten Häggeby och Vreta i Uppland
 Vreta, Norrtälje kommun – småort
 Vreta, Södertälje kommun – småort
 Vreta, Östervåla - en by i Östervåla socken, Heby kommun
Ulvhild Håkansdotter

Ulvhild Håkansdotter (även Ulfhild) av Thjottaätten, född 1095, död 1148, var Sveriges och Danmarks drottning, genom sina äktenskap med Inge den yngre, Nils av Danmark och Sverker den äldre. Hon var dotter till den norske stormannen Håkon Finnsson av Thjottaätten.

Biografi

Ulvhild var gift tre gånger, med tre olika kungar: Inge den yngre, Nils av Danmark samt Sverker den äldre. Hennes två första äktenskap var barnlösa. 

Efter kung Nils bortgång lämnade Ulvhild Danmark för Sverige (vissa källor anger att hon gjort sig omöjlig i Danmark och lämnade honom redan innan). 

Hon övertygade den östgötska hövdingen Sverker om att han skulle ha större utsikter att bli accepterad även i Västergötland om han tog henne till maka vilket även skedde; Sverker blev år 1130 hyllad som hela Sveriges konung. 

Genom sin börd och sina äktenskap kom Ulvhild att få ett betydelsefullt kontaktnät och stora tillgångar. Hon var vän med ärkebiskop Eskil i Lunds stift, vilken i sin tur stod Bernhard av Clairvaux nära. Kontaktnätet hade hon med sig in i äktenskapet med Sverker den äldre, och det var hon som tog initiativ till att bjuda in cistercienserna till Östergötland och tillsammans med Sverker låta grunda Alvastra kloster. 

Ulvhild var känd för sin fromhet och kristna nit i flera källor. I andra framställningar har hon utmålats som extremt ondskefull i yngre år, men from i sin ålderdom. Under hennes tid som drottning grundades även klostren i Nydala och Varnhem.

Barn 
 Johan (ihjälslagen efter att ha förövat kvinnorov) - tveksamheter kan råda om Johan var son till Ulvhild liksom brodern Karl - årtalen för giftermål och födslar kan vara felaktiga.
 Karl Sverkersson (kung av Sverige 1161–67) 
 dotter (Helena?) som år 1156 gifte sig med Knut V av Danmark, son till Magnus Nilsson av Danmark
 Sune Sik (egentligen osäkert vem hans mor var)
 Ingegerd, abbedissa i Vreta kloster (egentligen osäkert vem hennes mor var)

Källor 
 

 Adolf Schück, "Drottning Ulvhilds härkomst." Personhistorisk tidskrift 1953.

Kvinnor
Avlidna 1148
Sveriges drottningar
Födda 1095
Personer i Sverige under 1100-talet
Personer i Danmark under 1100-talet
Johan Sverkersson

För sonen till Sverker d.ä., se Johan Sverkersson den äldre

Johan Sverkersson, Johan I, i äldre källor ofta Jon, född 1201, död 10 mars 1222, var svensk kung från 1216. Johan var son till kung Sverker den yngre och Ingegärd Birgersdotter, Birger Brosas dotter. Han dog ogift och barnlös. Johan Sverkersson var den siste regenten ur den Sverkerska ätten.

Biografi 
1216 blev han vald till kung, förmodligen på grund av sin mäktiga mödernesläkts inflytande, och 1219 krönt i Linköping. Om honom sägs det i Västgötalagens kungalängd att han var "barnsker" till åldern och mycket välvillig samt att han regerade tre vintrar, dog strådöd på Visingsö och begravdes i Alvastra kloster.

Under hans korta regering företogs en svensk härfärd till Estland, varvid Johans frände, jarlen Karl döve, och hans kansler, biskop Karl Magnusson (Bjälboätten) i Linköping, stupade i slaget vid Leal (Lihula) 8 augusti 1220 mot de hedniska esterna, efter att kung Johan återvänt till Sverige. Johan och hans bundsförvanter gjorde visserligen en del erövringar i Estland, men inte något som blev bestående. Även kristnandet var ett misslyckande då det visade sig att såväl danskar som Tyska Orden redan varit där, kristnat och lämnat en tysk biskop.

Med den katolska hierarkin stod Johan på god fot, även om påven velat ha Erik Eriksson som kung istället, samt bekräftade och utvidgade flera av hans företrädare åt kyrkliga institutioner förlänade privilegier. Med honom utslocknade den sverkerska konungaätten.

Benämningen Johan den unge är inte samtida; den förekommer tidigast i Lilla Rimkrönikan och hos Ericus Olai samt torde i dessa krönikor närmast bero på missuppfattning av äldre latinska kungalängders "Johannes, Suercheri junioris filius", det vill säga "Johan, son till Sverker den yngre"

Antavla

Se även 
 Sverkerska ätten
 Erikska ätten
 Bjälboätten

Källor 

Johan 1
Sverkerska ätten
Personer i Sverige under 1200-talet
Födda 1201
Avlidna 1222
Män
Inkubationstid

Inkubationstid är den tid som förflyter mellan smittotillfället och tidpunkten då en sjukdom bryter ut. Inkubationstiden varierar beroende på vilken infektion människan eller djuret drabbats av. 

För förkylningsvirus finns ingen bestämd inkubationstid. Viruset kan ligga i kroppen och vänta på att immunförsvaret blir svagare för att sedan attackera. Andra sjukdomar, som till exempel vattkoppor, har en något mer bestämd inkubationstid.

Lepra, även känt som spetälska är en av sjukdomarna med längst inkubationstid då man kan bli smittad redan som barn men sjukdomen behöver inte bryta ut förrän i vuxen ålder.

Referenser

Noter

Immunsystemet
Termer med anknytning till tid
Eringsboda

Eringsboda är en tätort i Ronneby kommun, Eringsboda socken i Blekinge, belägen vid gränsen till Småland. Orten var tidigare huvudort i Eringsboda landskommun.

Befolkningsutveckling

Samhället

Blomstergården
Blomstergården i Eringsboda är en känd turistattraktion. Vid Blomstergården finns även en campingplats.

Eringsboda Brunn
Strax utanför Eringsboda ligger Eringsboda Brunn. Redan vid invigningen 20 juni 1929 hade det blivit omodernt att dricka brunn och syftet med verksamheten var att kunna koppla av och ta det lugnt. De första åren arrenderades hälsobrunnen av Linnéa Gustava Lundberg, känd som damen med den stora Sankt Bernhardshunden. Efter att ha varit ägt av landstinget köpte Ulrik Wittman anläggningen 1963 och byggde om den till ett danspalats.

Näringsliv
Här finns viss träindustri och jordbruk.

Idrott
Fotbollslaget Eringsboda/Blåningsmåla spelar i division 6.

Noter

Externa länkar 
 Eringsboda samhällsförening
Blomstergården

Orter i Ronneby kommun
Tätorter i Sverige
Birgitta Haraldsdotter

Birgitta Haraldsdotter (i Norge kallad Brigida Haraldsdatter), född efter 1130, död 1209, var en svensk drottning genom sitt äktenskap med kung Magnus Henriksson. Hon var frillodotter till kung Harald Gille av Norge.

Biografi
Hennes mor är okänd, men det var troligen Tora Gudmundsdotter, med vilken Harald hade ett långvarigt förhållande och som också var mor till Sigurd Munn. Genom sitt äktenskap med Magnus Henriksson var hon svensk drottning 1160–1161. Efter hennes siste make, Birger Brosas död levde hon de sista åren av sitt liv i Riseberga kloster där hon även gravsattes.

Äktenskap
 Karl Sunesson, död kort efter bröllopet.
 Magnus Henriksson, svensk kung 1160–1161 (dödad 1161).
 Birger Brosa, svensk jarl 1174–1202.

Barn (med Birger Brosa)

Osäkra
Filip, jarl av Norge.
Knut, jarl av Sverige, stupad 31 januari 1208 i slaget vid Lena.

Säkra
Folke, jarl av Sverige, stupad 17 eller 18 juli 1210 i slaget vid Gestilren.
Magnus.
Ingegärd, gift med Sverker den yngre.
Kristina.
Margareta.

Referenser

Litteratur
Agneta Conradi Mattsson: Riseberga kloster, Birger Brosa & Filipssönerna, Vetenskapliga skrifter utgivna av Örebro läns museum 2, 1998, 
Dick Harrison: Jarlens sekel - En berättelse om 1200-talets Sverige, Ordfront, Stockholm, 2002, 

Kvinnor
Avlidna 1209
Sveriges drottningar
Födda 1130-talet
Personer i Sverige under 1100-talet
Personer i Sverige under 1200-talet
Riseberga

Riseberga är kyrkbyn i Riseberga socken i Klippans kommun i Skåne. Byn är belägen en bit öster om Ljungbyhed. Mitt i Riseberga ligger kyrkan (Riseberga kyrka) och strax bredvid en lågstadieskola (Riseberga skola).

Namnet Riseberga
Riseberga ligger geografiskt i den så kallade mellanbygden mellan slättbygden och skogsbygden. Mellanbygden kallades förr ofta för ”risbygden”. Ordet ”rise” betydde förr risskog eller småskog, ”berga” var en benämning på en allmänning. Riseberga är idag omgivet av mindre skogar.

Historia

Tidigaste bebyggelsen
Trakten runt Riseberga befolkades sannolikt redan under yngre stenålder. De fornlämningar som har hittats visar att jordbruk bedrevs i trakten redan 2500 år f.Kr. Det har hittats en hel del fynd i form av flintyxor och liknande. Även en del fasta minnesmärken från äldre tider förekommer i trakten, bland annat bautastenar.

Kyrkor
I mitten av 1100-talet byggde cistercienserorden Herrevadskloster fyra kilometer nordväst om Riseberga. Det religiösa livet i trakten var under medeltiden mestadels knutet till detta kloster.

Det finns inget bestämt årtal för när den första kyrkan uppfördes i Riseberga, men det är troligt att det skedde under första delen av medeltiden. Riseberga kyrka har byggts om vid ett antal tillfällen. Dess nuvarande form fick den 1820.

Marknadsplats
I västra delen av Riseberga ligger ”Göingavången”. Detta område, som idag är betesmark, användes förr som marknadsplats. Fynd i form av gamla mynt visar att platsen användes som marknad redan på 1500-talet och fortsatte fram till 1700-talet.

Naturupplevelser
Riseberga ligger längs Rönne ådalen. Ån kan användas för att paddla kanot i och när man passerar Riseberga åker man först under stenbron "Kättabro" och därefter träbron "Stocken" nedanför kyrkan.

Precis utanför själva byn ligger Bandsjön, en av kommunens badplatser med badbrygga och grillplats.

Öster om Riseberga ligger Juskushall. I detta område finns storslagna basaltpelar som vittnar om vulkanisk aktivitet i trakten.

Personligheter
Kända personer från Riseberga
 Nils Forsberg, konstnär
 Sture Henriksson, politiker
 Niclas Larsson, advokat
 Are Waerland, hälsoideolog

Noter

Orter i Klippans kommun
Småorter i Sverige
Stenhamra

Stenhamra är en tätort i Ekerö kommun i Stockholms län på västra sidan av ön Färingsö i Mälaren. Mest känd är orten för sitt nedlagda stenbrott från 1800-talet med tillhörande brukssamhälle.

Gamla Stenhamra och stenbrottet 

 

I det nedlagda stenbrottet i gamla Stenhamra har en stor del av Stockholms gat- och kantsten brutits. Verksamheten inleddes 1884 och fortgick till 1919 med full styrka. Omkring 130 arbetare sysselsattes året runt. Stenen sprängdes och bröts loss varifrån den transporterades i lastvagnar dragna av ett ånglok. Många arbetare omkom i sprängningsolyckor. Dessutom drabbade reumatism, tuberkulos och stendammslunga arbetarna. Den enda förbindelsen med Stockholm var sjövägen varför den färdighuggna stenen fraktades på pråmar. 1937 lades driften ned efter att billigare sten kunde inköpas från Blekinge och Bohuslän. 

De tjänstebostäder som Stockholms stad tillhandahöll för stenhuggarnas familjer finns kvar i välbevarat skick. Stenbrottet, bostäderna, skolan och konsumbutiken ger tillsammans en sällsynt bild av hur en industrimiljö från slutet av 1800-talet kunde se ut och hur arbetsförhållandena var.

I stenbrottet, som numera är delvis vattenfyllt, har många filmscener (exempelvis för Pippi Långstrump, Bröderna Lejonhjärta, Love Boogie, Sökarna och Vägen till Klockrike) spelats in till följd av den speciella miljön som bildats när berget brutits och blivit synligt som ett stort ärr i landskapet. Enligt uppgifter lär en fornborg funnits på stenbrottets plats. Från det som kallas Högsta Toppen i stenbrottet kan man se Globen och Stadshustornet i Stockholm, om sikten tillåter och vegetationen inte är för hög.

Befolkningsutveckling

Samhället
I Stenhamra med omgivning bor ungefär 3 600 invånare (2020). Det finns två kommunala skolor: Stenhamraskolan (300 elever) och Uppgårdsskolan (400 elever). Vidare finns en båthamn, en livsmedelsbutik, ett bibliotek, ett strandbad (Stockbybadet), två gym, en pizzeria och en restaurang. Biblioteket, som har namnet Barnens eget bibliotek i Stenhamra, är ett folkbibliotek med särskild plats för barnen, och är även skolbibliotek för Stenhamraskolan.

De flesta yrkesverksamma pendlar inom Stockholmsområdet. 1994 hade 64 % av de förvärvsarbetande sin arbetsplats i Stockholm. Bussar går mellan Stenhamra och Brommaplan; på vardagar går cirka sextio avgångar i vardera riktning med en restid på 25–35 minuter. Blåbusslinje 176 går mellan Stenhamra och Danderyd via Bromma och Solna.

Fruktodlingar 
Bär- och fruktdryckestillverkaren Stockmos har sedan 1932 sin fabrik i Stenhamra. Råvarorna köpes och fraktas till fabriken, men odlades tidigare i anslutning till den. 1968–1970 uppfördes villaområdet Eknäs på Stockmos gamla trädgårdar. Äppelträd är därför fortfarande en vanlig syn i detta område, både inom och utanför villatomterna. Många vägnamn minner om odlingarna och flera ursprungliga byggnader finns kvar.

Se även
Sånga socken, Uppland

Referenser

Externa länkar 

Sevärdheter i Stenhamra
Stockholms läns museum om Stenhamra: Stenhamra stenhuggarsamhälle
Stockholms läns museum om Stenhamra (arkiverad)

Orter i Ekerö kommun
Tätorter i Sverige
Stenbrott
Kurön

Kurön är en ö i Mälaren i Adelsö socken i Ekerö kommun i Uppland, Stockholms län.

Kurön, som även kallas Hoppets Ö, ägs sedan 1912 av Frälsningsarmén som på ön bedriver behandling för blandmissbrukare. Tidigare togs bara män emot, men sedan 2009 tar man även emot kvinnliga klienter. Behandlingshemmet är uppbyggt som ett eget samhälle med omkring 25 byggnader. Klienterna har möjlighet att deltaga i olika arbetsgrupper som kök, hemvård/tvätt, jord- och skogsbruk, reparation/underhåll och trädgårdsarbete m.m. Kurser och föreläsningar är andra viktiga delar i behandlingen.

Ön är 185 hektar stor och består av skogs- och åkermark. Närmaste grannöar är Adelsön och Björkö med Birka.

2022 togs beslutet att lägga ned verksamheten av Frälsningsarmen som tidigare bedrivet verksamhet på ön.

Se även 
Mälaren

Externa länkar 
Kuröns hemsida

Behandlingshem i Sverige
Öar i Ekerö kommun
Frälsningsarmén i Sverige
Öar i Mälaren
EPA

EPA eller Epa kan syfta på

 EPA - ESD-skyddat område
 EPA (varuhus) – en tidigare svensk varuhuskedja
 Epa (runmyntare) – en anglosaxisk runmyntare
 EPA (fettsyra) – eikosapentaensyra, en fettsyra som tillhör familjen omega-3
 Kulturföreningen EPA – en organisation bakom bland annat projektet Megaexpress
 EPA-traktor – en bil ombyggd till jordbruksfordon. Idag används begreppet EPA-traktor oegentligt för a-traktorer.
 EPA – ICAO:s kod för ett flygbolag i Kina, se Shenzhen Donghai Airlines

Geografi
 Epa Kaboundé – ett vattendrag i Kongo-Brazzaville
 Epa Kanda – en administrativ by i Sri Lanka

Miljöskyddsmyndigheter

Australien 
 Environment Protection Authority South Australia, delstatlig miljöskyddsmyndighet i South Australia
 Environemntal Protection Authority Victoria, delstatlig miljöskyddsmyndighet i Victoria
 New South Wales Environment Protection Authority, delstatlig miljöskyddsmyndighet i New South Wales

USA 
 EPA – federal miljöskyddsmyndighet i USA, se Environmental Protection Agency

Se även
 EPA-huset

Referenser