kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Gnällbältet

Gnällbältet är en skämtsam eller nedsättande benämning på det område i Mellansverige där dialekterna, som främst tillhör sveamålen men även götamålen, har en gnäll-liknande ton. Det förekommer att eskilstunabor och örebroare hävdar att den andra staden har en betydligt gnälligare dialekt än den egna. Detta tyder på att fenomenet är starkast runt detta område. 

Språkvetaren Fredrik Lindström har undersökt gnällbältet i ett avsnitt i infotainmentserien Svenska dialektmysterier.

Ljud 
Ett ord som är typiskt för gnällbältet är "träligt", vilket betyder tråkigt eller segt. Ordet uttalas ungefär "träelit". Ett typiskt uttal för gnällbältet är att man lägger till ett lätt framstönat 'e' (schwa-ljud) efter vissa vokaler, vilket låter som bokstaven ö i "öppen". Andra exempel på detta är "telefåen", "hae", och "brae". 

I "träligt" finns även det karakteristiska l- ljudet, som uttalas med tungan mer mot gommen än för längre fram, mot övre tandraden. Detta ljud hörs även väl i ordet glad, som uttalas "glaed".

Geografi 
Enligt Fredrik Lindström sträcker sig bältet från Laxå-trakten i väst till Kjula/Jäder-gränsen i öst. Det är tydligt att en dialektgräns går mellan de små orterna Kjula, en mil öster om Eskilstuna, som har klart gnällig dialekt, och Jäder strax nordöst därom, som liksom Strängnäs längre österut har en dialekt som liknar stockholmskan. Kjula kan räknas till bältet medan dialekten i angränsande Jäder är betydligt mer lik stockholmskan. Sådana tydliga gränser till gnällbältet finns inte på någon annan plats.

Lindströms ursprungsteori 
I avsnittet om gnällbältet i Lindströms serie Svenska dialektmysterier presenterar han en teori om de historiska orsakerna till gnällfenomenet.
 
Lindström argumenterar för att rötterna till gnällets diftonger finns i perioden då svear levde i östra Sverige och götar levde i västra Sverige. Han påstår att svearnas talspråk tidigare var den mest statusfyllda dialekten, på grund av svearnas maktposition, och att invånarna i det nutida gnällbältet antagligen ville låta som riktiga svear. Lindström menar att gnället kan förklaras genom en konflikt mellan svearnas och götarnas dialekter som kan ha funnits i det område som utgör dagens gnällbälte.

Svearna uttalade "Erik" som "ierik", "ben" som "bien", "sten" som "stien", och så vidare. Götarna å andra sidan drog ut på ä-ljuden i många ord.

Lindström påstår att en sammanblandning av dessa båda dialekter kan förklara dagens gnäll:

 Bien + brett ä-ljud = beän
 Ierik + brett ä-ljud = Eärik

Det är möjligt att dessa diftonger från början endast hörts i ord innehållande 'e' och senare ha spridits till andra vokalljud.

Gnällbältet är, enligt Lindström, en språkrest från en svunnen tid. De båda dialekterna som orsakade gnällbältets dialekt finns inte längre. Svearnas dialekt i öst har sedan länge försvunnit från stockholmsområdet. Även götarnas dialekt har förändrats.

Källhänvisningar 

 SVT, Svenska dialektmysterier, del 7/8 – Gnällbältet. Programledare: Fredrik Lindström

Informella regioner i Sverige
Svenska dialekter
Siewert Öholm

Henrik Siewert Natanael Öholm, född 7 augusti 1939 i Husby socken i Kopparbergs län, död 25 januari 2017 i Växjö, var en svensk journalist, TV-personlighet och debattör.

Yrkesliv 
Öholm utbildade sig till folkskollärare och var verksam som sådan i Jönköping 1962–1966 och i Dorotea 1966–1971. År 1971 kom han till Sveriges Radio och övergick snart till TV-produktion, bland annat för det populära allsångsprogrammet Hela kyrkan sjunger 1973–1983. Han var därefter programledare för bland annat Kvällsöppet, Nattcafé och Svar direkt i Sveriges Television, där han blev känd för sin rapphet som debattledare. En av de mer berömda debatterna inträffade 1984 och gällde hårdrock, som beskyllts för satanism.

2006–2007 var Öholm chef för den Oslobaserade kristna TV-kanalen Värdekanalen, men sade upp sig efter att TV-kanalen hotats med nedläggning på grund av obetalda skulder. Öholm var sedan redaktör för tidningen Världen idags näringslivsbilaga men slutade i protest mot förändringar i tidningens ledning. 2015 blev Siewert Öholm ledamot i styrelsen för den nystartade kristna webbkanalen TV2020 AB.

Sedan 2002 frilansade han som journalist och debattör, bland annat som kolumnist för den kristna tidningen Dagen.

Han kritiserade Jonas Gardells och Mark Levengoods ledande av Melodifestivalen 2003, bland annat genom att anklaga Sveriges Television för att göra Melodifestivalen till en manifestation för homosexualitet. Han fick senare själv kritik i media för sina uttalanden. Öholm gjorde sig känd för moralkonservativa värderingar, exempelvis i kritik mot abort och samkönade äktenskap, samt för sitt stöd till landet Israel.

Privatliv 
Öholm var son till baptistpastorn Erik Öholm (1893–1965) och Astrid Gustafsson (1901–1977). Hans bror var skolledaren Sören Öholm.

Han gifte sig första gången 1962 med läraren Ann-Britt Larsson (1941–2004), dotter till köpmannen Sven Larsson och Kerstin Nilsson. De fick fyra söner, varav en är den moderata politikern och riksdagsledamoten Oskar Öholm. Öholms första hustru Ann-Britt Öholm blev senare VD och avled av bröstcancer. Han gifte 2007 om sig med Gitten Bolin Öholm (född 1962).

Han var sist bosatt i Öjaby i Växjö och avled 2017 av levercancer på Växjö lasarett. Öholm är begravd på Skogskyrkogården i Stockholm.

Källor

Externa länkar

Födda 1939
Avlidna 2017
Programledare i Sveriges Television
Medlemmar av Långarydssläkten
Gravsatta på Skogskyrkogården i Stockholm
Män
Uppsaliensare
Sommarvärdar 1974
Personer från Husby socken
Greve Dracula

Greve Dracula (eller Draculitz som han lanserades i Sverige 1899) är en övernaturlig litterär figur, som förekommer i Bram Stokers roman Dracula från 1897. Vissa auktoriteter på området tror att Stoker fick sin inspiration till figuren från den rumänske fursten Vlad III Dracul, andra anser att Stoker aldrig hört talas om denne. Greve Dracula har tjugo mäns styrka och livnär sig helt och hållet på människors blod.

Boken om Dracula börjar med att den unge Jonathan "John" Harker kommer till Draculas slott för att få till stånd ett affärsavtal. Ganska tidigt börjar Harker inse att något är skumt med Draculas slott, och han lyckas fly. Dracula flyttar därefter till Harkers hemstad London. Där börjar han lite då och då dricka blod från Lucy Westenra, en av mrs Mina Harkers väninnor. När Lucys noble fästman Arthur Godalming upptäcker att Lucy blir blekare och blekare, kallar han på doktor John Seward, som i sin tur kallar på professorn Abraham Van Helsing. När Lucy dör, misstänker professor Van Helsing att hon har blivit utsatt för ett vampyrangrepp. Tillsammans med Lucys gamla friare och paret Harker tar han upp jakten på Dracula.

Figuren har senare medverkat i olika berättelser, bland annat filmer, samt TV-spelsserien Castlevania som utkom 1986 på konsolerna NES och SNES. Hans planer kan variera, i ett avsnitt av Rättvisans kämpar från 1978 försöker han förvandla hela jordens befolkning till vampyrer.

Sverige 
I Sverige lanserades karaktären Dracula 1899, då under namnet Draculitz i en svensk omskriven version av berättelsen, benämnd . Novellen publicerades i dagstidningen Dagen (1896–1920) under serialiserad form mellan juni 1899 och februari 1900. Den svenska versionen avviker avsevärt från Stokers originalberättelse och har ett annorlunda slut.

Anmärkningar

Referenser

Noter

Externa länkar 

Bram Stoker - Biography and Works
Bram Stokers verk online i Project Gutenberg
Bram Stoker: Biography from Answers.com

Datorspelsbossar
Datorspelsfigurer
Fiktiva vampyrer
Dracula
Fiktiva figurer introducerade 1897
Fiktiva män i datorspel
Bram Stoker
George Thomas Staunton

Sir George Thomas Staunton, född den 26 maj 1781 nära Salisbury, död den 10 augusti 1859 i London, var en brittisk sinolog, politiker och baronet, son till George Leonard Staunton.

År 1792 följde han tillsammans med sin far George Macartneys ambassad till Kina och lärde sig tala och skriva kinesiska språket, så att han vid en audiens hos Qianlong-kejsaren var den ende i ambassaden, som kunde föra ett samtal på kinesiska. 

Han kvarstannade i Kina till 1817, dels i Ostindiska kompaniets tjänst vid dess faktori i Kanton, vars chef han slutligen blev, dels som kommissarie vid den brittiska ambassaden, i vilken senare egenskap han var av stort värde genom sin kännedom om landets språk och förhållanden. 1818-1852 satt han med få avbrott som liberal tory i underhuset. 

År 1823 medverkade han med Henry Thomas Colebrooke m.fl. vid stiftandet av Royal Asiatic Society och skänkte sällskapet 3 000 band kinesisk litteratur. Staunton skrev Miscellaneous Notices Relating to China and the British Commercial Intercourse with That Country (1822) samt översatte från kinesiska Kinas grundlagar (1810) samt Narrative of the Chinese Embassy to the Khan of the Tourgouth Tartars in the Years 1712, 13, 14 and 15 (1821).

Källor
 

Brittiska sinologer
Brittiska diplomater
Brittiska parlamentsledamöter
Baronetvärdiga personer
Irländsk adel
Diplomater under 1800-talet
Brittiska politiker under 1800-talet
Personer från Wiltshire
Födda 1781
Avlidna 1859
Män
Ugglan
WP:Projekt Kina
Ledamöter av Royal Society
Alumner från Trinity College, Cambridge
Eggeling

Eggeling är ett efternamn av tyskt ursprung, som också är etablerat i andra länder. Den 31 december 2013 var 11 personer med efternamnet Eggeling bosatta i Sverige.

Personer med efternamnet Eggeling
Fredrik Eggeling, tysk-svensk sånglärare
 Joachim Albrecht Eggeling, 
Julius Eggeling, tysk-brittisk indolog
Viking Eggeling, svensk konstnär

Källor

Tyska efternamn
Svenska efternamn
Fritz Todt

Fritz Todt, född 4 september 1891 i Pforzheim, Tyskland, död 8 februari 1942 i närheten av Rastenburg, Ostpreussen, var en tysk ingenjör, nazist och ledare för Organisation Todt. Han var därtill Obergruppenführer i SA.

Biografi 
Fritz Todt var son till en fabrikör. Han läste 1911–1914 till ingenjör i München tills första världskriget avbröt hans studier. Under kriget var han bland dem som hjälpte till att bygga upp det tyska flygvapnet Luftwaffe och han avancerade till flygofficer. Efter kriget arbetade han på en byggfirma tills Adolf Hitler tog makten 1933. Hitler utnämnde Todt till Generalinspekteur für das deutsche Straßenwesen och blev därmed högste chef för motorvägsbygget (Autobahn). Han fick även ansvaret för Organisation Todt som var den rörelse som skulle bygga befästningar före och under kriget samt tillse att det planerade Stortyskland förverkligades. 

Fritz Todt var naturvän, förordade miljöskydd och var inspirerad av völkisch-ideologin vilket gjorde att han hamnade i konflikt med exempelvis Martin Bormann.

Som ansvarig för ministeriet lär han ha färdigställt omkring 3 800 kilometer motorvägar och påbörjat ytterligare 2 000 kilometer av de planerade 20 000 kilometer motorvägar som skulle utgöra stommen i det framtida tyska riket, när alla arbeten ställdes in efter hans död. Endast ett par avsnitt fick lov att delvis färdigställas 1943. Efter Todts död upplöstes ministeriet.

Efter ett bråk med Führern omkom Todt i en mystisk flygolycka i februari 1942. Albert Speer skulle ha varit på samma flygplan som Todt men avstod för att han ville sova ut.

Utmärkelser

Referenser

Tryckta källor

Noter

Externa länkar 

Födda 1891
Avlidna 1942
Politiker i Nazityskland
Personer som omkommit i flygincidenter
Män
Personer från Pforzheim
SA-officerare
Mottagare av Tyska orden
Personer relaterade till motorvägar
Julius Eggeling

Hans Julius Eggeling, född 1842 i Anhalt, död den 3 mars 1918, var en tysk-brittisk indolog. 

Eggeling blev 1872 professor i sanskrit vid University College i London och 1875 professor i sanskrit och jämförande indoeuropeisk språkvetenskap vid Edinburghs universitet. Han blev emeritus 1914. Eggeling författade bland annat en avhandling om en kommentar till "Rigveda praticakhya" (i Friedrich Max Müllers upplaga, 1869) och artikeln Brahmanism och Sanskrit language and literature i 9:e upplagan av "Encyclopedia britannica", upprättade kataloger över sanskritmanuskript i Royal asiatic society (i dettas "Journal", ny serie VIII, 1875; tillsans med Cowell) och India Offices bibliotek (1887-1889) samt lämnade en översättning - Eggelings viktigaste arbete - av "The Shatapatha-Brahmana" (i "Sacred books of the East", band 12, 26, 41, 43, 44, 1882-1900).

Källor
 
 

Brittiska indologer
Brittiska professorer
Personer verksamma vid universitetet i London
Personer verksamma vid Edinburghs universitet
Personer i Storbritannien under 1800-talet
Födda 1842
Avlidna 1918
Män
Ugglan
Francis Drake

Sir Francis Drake, född omkring 1540 i Tavistock, Devon, England, död 28 januari 1596 utanför Portobelo i nuvarande Panama, var en engelsk upptäcktsresande, sjömilitär och kapare.

Biografi
 
Den 13 december 1577 gav han sig iväg på fartyget Pelican i sällskap av fyra andra fartyg med totalt 166 mans besättning och styrde kurs mot Sydamerika. I augusti 1578 passerade de Magellans sund men vindarna drev dem söderut mot Kap Horn. Fartygen skildes sedan åt, utom Drakes fartyg som nu döptes om till Golden Hind. Övriga fartyg återvände till England. Drake seglade nu norrut med Golden Hind längs Chiles och Perus kuster och kapade spanska fartyg under färden, och nådde till och med så långt norrut som södra Kalifornien. I juli 1579 navigerade han åt sydväst och rundade Sydafrikas spets i juni 1580. Slutligen återvände Drake till England och hamnen i Plymouth den 26 september 1580. Detta var den andra jorden-runt-resan i historien och den första som genomförts av en engelsman. Resan hade tagit 33 månader. Den spanske ambassadören krävde att Drake skulle bestraffas för sina plundringar, men istället lät drottningen adla honom den 4 april 1581 ombord på Golden Hinds fartygsdäck i Deptford, London. 

Samma år blev han vald till borgmästare i Plymouth och 1584–85 var han parlamentsledamot. Han ledde en räd mot den spanska staden Cadiz 1587 och försenade därmed den spanska armadan. 1588 stationerades han utanför Ushant för att störa den ankommande armadan, men drevs tillbaka mot den engelska kusten av ogynnsamma vindar. Under slaget i Engelska kanalen tjänstgjorde han som viceamiral ombord på Revenge.

Han gjorde sin sista resa 1595 till Västindien, och avled 28 januari 1596 av dysenteri utanför Portobelo i nuvarande Panama, och begravdes till havs där.

Referenser

Externa länkar 
 

Födda 1540
Avlidna 1596
Brittiska amiraler
Brittiska upptäcktsresande
Drake, Sir Francis
Män
Kapare
Personer under Tudoreran
Personer från Devon
Gravsatta till sjöss
Slavhandlare
Upptäcktsresande under 1500-talet
Kjell Kruse

Kjell Teodor Kruse, född 28 juni 1964 i Rämmens församling i Värmlands län, är en svensk bandyspelare, som under sin aktiva karriär spelade i Lesjöfors IF och Karlstadslaget IF Boltic. Säsongerna 1985/1986 och 1989/1990 vann han skytteligan för högsta serien i Sverige. Han är känd för sitt skott och spelförmåga med boll.

Kjell Kruse finns med i Guinness rekordbok som den yngste spelaren som varit med i en allsvensk match. Han var endast 14 år och 242 dagar gammal när han debuterade för Lesjöfors IF. Den 17 juni 2014 utsågs Kruse till klubbdirektör/VD Leksands IF Ishockey AB.

Kjell Kruse är son till bandyspelaren Ivar Kruse och far till ishockeymålvakten Emil Kruse.

Referenser 

Svenska bandyspelare
Mottagare av Stora grabbars och tjejers märke
Svenska idrottare under 1900-talet
Svenska idrottsledare under 2000-talet
Personer från Rämmens socken
Födda 1964
Levande personer
Män
Mikael Forsell

Mikael Forsell, född 13 maj 1965, är en tidigare svensk bandymålvakt i Lesjöfors IF, Villa Lidköping BK, IF Boltic och landslaget. 

Han tilldelades utmärkelsen Årets man i svensk bandy 1995 efter att bland annat ha blivit svensk mästare det året. Forsell valdes till Årets pojkspelare i svensk bandy 1982. Idag är Mikael verksam som VD för butikskedjan Babyproffsen.

Källor 
 Bandysidan

Svenska bandymålvakter
Mottagare av Stora grabbars och tjejers märke
Födda 1965
Levande personer
Män
The Ladykillers (2004)

För filmen från 1955, se Ladykillers

The Ladykillers är en amerikansk film från 2004.

Handling 

Kriminelle professorn G.H. Dorr (Tom Hanks) och hans kumpaner låtsas vara en musikgrupp för att kunna råna ett kasino. De hyr rum hos en till en början ovetande äldre dam som bor ensam med sin katt, och planerar där rånet medan de hela tiden måste hålla skenet uppe att de faktiskt är musikaliska.

Om filmen 
Filmen är baserad på Alexander Mackendricks Ladykillers från 1955.

Rollista (i urval) 
 Tom Hanks - Professor G.H. Dorr
 Irma P. Hall - Marva Munson
 Marlon Wayans - Gawain MacSam
 J.K. Simmons - Garth Pancake
 Tzi Ma - The General

Externa länkar 
 

Filmer 2004
Filmer från Touchstone Pictures
Amerikanska komedifilmer
Mississippi på film
Filmer i regi av Joel och Ethan Coen
Engelskspråkiga filmer
David Heinrich Müller

David Heinrich Müller, född den 6 juli 1846 i Buczacz, död den 21 december 1912 i Wien, var en österrikisk orientalist och epigrafiker.

Müller blev 1876 docent vid universitetet i Wien samt 1881 extra ordinarie och 1885 ordinarie professor där. Han företog 1898-1899 en forskningsresa till Sydarabien. 

Müller utgav bland annat Hamdanis Geographie der arabischen Halbinsel (2 band, 1884-1891) samt var redaktör för Wiener Zeitschrift für die Kunde des Morgenlandes.

Bibliografi (i urval) 

 Himjaritische Inschriften (1875)
 Himjaritische Studien (1876)
 Süd-arabische Studien (1877)
 Burgen und Schlösser Südarabiens (1879-1881)
 Sabäische Denkmäler (tillsammans med Mordtmann, 1883)
 Keilinschrift von Aschrut-Darga (1885)
 Die sabäischen Altertümer der Berliner Museen (1886)
 Epigraphische Denkmäler aus Arabien (1889)
 Die altsemitischen Inschriften von Sendschirli (1893)
 Epigraphische Denkmäler aus Abessinien (1894)
 Biblische Stunden (1895-1908)
 Die Propheten (2 band, 1896)
 Die Haggadah von Sarajewo (tillsammans med von Schlosser, 1898)
 Palmyrenische Inschriften (samma år)
 Süd-arabische Altertümer (1899)
 Die Mehri- und Soqotri-sprache (3 band, 1902-1907)
 Die Gesetze Hammurabis (1903)
 Über die Gesetze Hammurabis (1904)
 Syrisch-römisches Rechtsbuch und Hammurabi (1905)
 Semitica (1906)

Källor 

 

Österrikiska orientalister
Epigrafiker
Österrikiska professorer
Personer verksamma vid universitetet i Wien
Födda 1846
Avlidna 1912
Män
Personer från Butjatj
Milo Ventimiglia

Milo Anthony Ventimiglia (uttalas maɪloʊ ˌvɛntɨˈmɪljə), född 8 juli 1977 i Anaheim, Kalifornien, är en amerikansk skådespelare.

Mest känd är Ventimiglia för rollerna som Peter Petrelli i Heroes och Jess Mariano i den amerikanska dramaserien Gilmore Girls .

Han har haft mindre roller i filmer som Winter Break, She's All That och Must Be the Music. Han har även gästspelat i bland annat CSI: Crime Scene Investigation, Boston Public, Fresh Prince i Bel Air och Sabrina tonårshäxan.
Han medverkar även med i Fergies musikvideo 'Big Girls Don't Cry'. 

Ventimiglia är intresserad av att läsa, åka snowboard och skateboard. Hans förnamn Milo betyder äpple på grekiska och efternamnet Ventimiglia betyder tjugo mil på italienska.

Filmografi

Externa länkar 

 

Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska skådespelare under 2000-talet
Amerikanska TV-skådespelare
Födda 1977
Personer från Anaheim
Män
Levande personer
Alumner från UCLA School of Theater, Film and Television
Ansgar (namn)

Mansnamnet Ansgar är ett forntyskt namn, sammansatt av ord som betyder Gud och spjut. Ansgar var den missionär som först försökte sprida den kristna läran i Sverige.

Ansgar är ett ovanligt namn.
Den 31 december 2019 fanns det totalt 295 personer i Sverige med namnet, varav 60 med det som tilltalsnamn. 
År 2003 fick 5 pojkar namnet, varav 2 fick det som tilltalsnamn.

Namnsdag: 4 februari.

Personer med namnet Ansgar 
 Ansgar, missionär, ärkebiskop och helgon
 Ansgar Almquist, svensk skulptör
 Ansgar Beckermann (född 1945), tysk filosof
 Ansgar Elde (1933 - 2000), svensk konstnär
 Ansgar Krook, svensk dirigent
 Ansgar Nelson, biskop och munk

Referenser

Mansnamn
Svenska mansnamn
Anita Ekström

Gertrud Anita Ekström, född 13 januari 1943 i Solna församling, Stockholms län, död 18 juni 2022, var en svensk skådespelare.

Biografi 
Anita Ekström blev skådespelare mest av en tillfällighet; när hennes syster Karin kom in på Dramatens elevskola tänkte hon att även hon kunde försöka sig på samma sak. Dessförinnan hade hon arbetat som kontorist vid elverket under tre år. 1964 kom hon in på Scenskolan i Göteborg, där hon avlade examen 1967. Under utbildningen värvades hon av Stockholms Stadsteater, där hon stannade mellan åren 1966 och 1969. Efter en kortare sejour till Proteatern (en avdelning av Riksteatern) återvände hon till Stockholms Stadsteater 1971.

På TV och film märks roller som Inger i Jänken (1970), för vilken hon tilldelades en Guldbagge i kategorin "bästa skådespelerska". Hon spelade även rollen som fröken Eternell i TV-serien Pip-Larssons (1998).

Utöver Guldbaggen tilldelades hon flera andra priser: Daniel Engdahl-stipendiet (1970), Carl Åkermarks stipendium (2002), Teaterförbundets De Wahl-stipendium (2002)  och Guldmasken (2005).

Hon var från 1990 gift med Leif Ångström (1932–2013), son till meteorologen Anders Ångström och Anna-Greta Montelius. Anita Ekström är gravsatt i minneslunden på Skogskyrkogården i Stockholm.

Film och TV 

 (röst)

1996 – Torntuppen (TV-serie)

Teater

Roller (ej komplett)

Källor

Externa länkar 
Anita Ekström på Stockholms stadsteaters webbplats

Anita Ekström på SVT Play

Svenska scenskådespelare
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska skådespelare under 2000-talet
Guldbaggen för bästa kvinnliga huvudroll
Guldmasken för bästa kvinnliga skådespelare
Alumner från Teaterhögskolan i Göteborg
Personer från Solna
Gravsatta på Skogskyrkogården i Stockholm
Födda 1943
Avlidna 2022
Kvinnor
Eine kleine Nachtmusik

Eine kleine Nachtmusik är en serenad för två violiner, viola, cello och kontrabas i G-dur, komponerad sommaren 1787 av Wolfgang Amadeus Mozart. (K. 525.) 

Serenaden komponerades av Mozart parallellt med operan Don Giovanni, som skrevs för Pragoperan.

Någon beställning låg inte till grund för Eine kleine Nachtmusik. Det var ovanligt att Mozart skrev icke-ändamålsenlig musik, det vill säga utan en särskild konsert i sikte. Möjligen tänkte han presentera stycket i samband med en gratiskonsert på någon paviljong i sommarnattens Wien eller Prag för att göra sitt namn mer ryktbart.

Verket har bevarats i fyra satser; dock angav Mozart själv i sin kompositionsförteckning att stycket hade fem - en av de ursprungligen två menuettsatserna tycks sålunda ha försvunnit. De flesta musikhistoriker anser att Mozart återanvände menuetten i en pianosonat. Stycket har blivit ett av Mozarts mest kända, och de första takterna i den inledande satsen används flitigt i film och tv-sammanhang,  i exempelvis den svenska filmen Sunes sommar från 1993.

Satser
 Allegro 
 Romans (Andante) 
 Menuett 
 Rondo (Allegro)

Verk av Wolfgang Amadeus Mozart
Lucian Müller

Eduard Friedrich Hermann Lucian Müller,  född 17 mars 1836 i Merseburg, död 24 april 1898, var en tysk klassisk filolog.

Müller, som var professor i Sankt Petersburg, skrev bland annat De re metrica poetarum latinorum (1861) samt utgav och biograferade flera latinska författare, särskilt Horatius.

Källor 

 

Tyska klassiska filologer
Tyska professorer
Personer verksamma vid Sankt Petersburgs universitet
Filologer under 1800-talet
Tyska forskare under 1800-talet
Personer från Merseburg
Födda 1836
Avlidna 1898
Män
Ugglan