kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Hapkeit

Hapkeit är ett mineral som hittats på en meteorit från månen. Mineralet bildas då järn och kisel fälls ut med två delar järn och en del kisel, Fe2Si. Namnet kommer från den amerikanske professorn Bruce Hapke som förutsade en sådan upptäckt.

Mineral
Vägen till Klockrike

Vägen till Klockrike är en roman skriven av författaren Harry Martinson och utgiven 1948.

Handling
Romanen skildrar den före detta cigarrmakaren Bolles liv, när han tvingas ut på luffen på de nordiska landsvägarna under slutet av 1800-talet och början av 1900-talet. Boken tar upp de komplikationer en luffare kan tänkas möta under denna tid, och de detaljerade naturbeskrivningarna gör berättelsen oerhört verklig. Bolle tvingas ständigt kämpa mot fördomar, rädslan för att bli missuppfattad och det förakt som fanns mot lösdrivare. Större delen av romanen är tämligen realistiskt skriven, men ett avsnitt mot slutet är något mera surrealistiskt.

Romanen filmatiserades 1953 i regi av Gunnar Skoglund. Där spelades rollen som Bolle av Anders Ek.

Den finlandssvenska teatern Klockriketeatern har tagit sitt namn från denna roman.

Källor

Skönlitteratur 1948
Svenska romaner som blivit film
Verk av Harry Martinson
William Coolidge

William Augustus Coolidge, född 28 augusti 1850 i New York, död 8 maj 1926 i Grindelwald, Schweiz, var en amerikansk-brittisk historiker och bergsbestigare, som med sina 1 750 bestigningar utförde en av de första systematiska utforskningarna av Alperna, i både Schweiz, Frankrike och Italien.

Det var en moster som fick honom fascinerad av Alperna redan i ungdomen och alpklättring förblev sedan hans stora intresse. Huvuddelen av hans bestigningar utfördes mellan 1865 och 1898. Från 1885 bodde han stadigvarande i Schweiz. År 1874 utförde han den allra första vinterbestigningen av det 4 158 meter höga Jungfrau i Schweiz.

Källor

Noter 

Amerikanska historiker under 1800-talet
Amerikanska bergsbestigare
Alumner från Exeter College, Oxford
Brittiska historiker under 1800-talet
Brittiska bergsbestigare
Amerikanska teologer under 1800-talet
Födda 1850
Avlidna 1926
Män
Brittiska teologer under 1800-talet
Forskare från New York
Potsdamkonferensen

Potsdamkonferensen var en konferens som hölls den 17 juli–2 augusti 1945 på slottet Cecilienhof i Potsdam. Syftet med konferensen var att de allierade segrarmakterna i andra världskriget skulle komma överens om hur det besegrade Tyskland skulle administreras. Polens västgräns mot Tyskland skulle utgöras av Oder-Neisse-linjen. En slutlig de jure-överenskommelse om Polens västgräns skulle fattas senare. (Oder-Neisse-linjen fastställdes först 1990 i Två plus fyra-fördraget.) Konferensen resulterade i Potsdamöverenskommelsen.

Förlopp
Under Potsdamkonferensen noterades i artikel XIII av Potsdamöverenskommelsen i augusti 1945 att "the transfer to Germany of German populations (...) in Poland, Czechoslovakia and Hungary will have to be undertaken". Ungern som varit en tysk allierad och i vilket ingen fördrivning ännu skett motsatte sig de allierades beslut, men tvingades ge med sig efter påtryckningar från Sovjetunionen och det allierade kontrollrådet.

Deltagare 
 USA, president Harry S. Truman och utrikesminister James F. Byrnes
 Sovjetunionen, Josef Stalin och utrikesminister Vjatjeslav Molotov
 Storbritannien, Winston Churchill och utrikesminister Anthony Eden och senare Clement Attlee och utrikesminister Ernest Bevin.

Resultat
 Potsdamöverenskommelsen

Museum 
På slottet Cecilienhof, som idag är museum, finns idag en utställning om konferensen, där bland annat originalmöbleringen med det runda bordet och en utställning om konferensens förlopp och Potsdamöverenskommelsen finns att beskåda. I villaområdet Neubabelsberg i stadsdelen Babelsberg ligger de villor där de allierade ledarna bodde under konferensen. Villorna är idag i privat ägo: Truman-villan, där beslutet om atombombningen av Nagasaki togs, är hem för den liberala politiska Friedrich-Naumann-stiftelsen, Churchill-villan är miljardären och konstmecenaten Hasso Plattners privatbostad och Stalin-villan ägs idag av Berlin-Brandenburgs byggindustriförbund.

Se även 
Potsdamöverenskommelsen
Potsdamdeklarationen
Jaltakonferensen
Oder-Neisse-linjen
Teherankonferensen
Tyska skadestånd efter andra världskriget
Fördrivningen av tyskar efter andra världskriget
De allierade under andra världskriget

Källor 
Bo G. Jansson, Episkt dubbelspel: om faktionsberättelser i film, litteratur och TV (2006)

Noter

Externa länkar

Konferenser i samband med andra världskriget
1945 i Tyskland
Politikåret 1945
Efterspel till andra världskriget
Kalla kriget
Virvelmaskar

Virvelmaskar (Turbellaria) är en klass plattmaskar som omfattar minst 5 000 arter, varav åtminstone 350 i Sverige. De är vanligtvis små, ovala eller långsträckt platta maskar. Hos flertalet arter blir maskarna bara några få millimeter långa. De flesta virvelmaskarna är frilevande i söt- eller saltvatten, men några få arter förekommer i fuktig jord.

Anatomi 
Små arter är ofta runda i tvärsnitt medan de större är plattare, men alla har osegmenterade kroppar. Maskarnas är beklädda med flimmerhår (cilier), som används vid förflyttning: hos de större arterna används även muskler. I maskarnas hud förekommer några kroppar som motsvarar kavitetsdjurens nässelceller. Ögon och "hörselblåsor" finns. Munöppningen ligger på buksidan, vanligen närmare kroppens mitt. Svalget (pharynx) är vanligen muskulöst och kan skjutas ut vid födointag; utformningen är viktig för gruppens systematik. Tarmen är oftast rikt förgrenad men slutar blint, eftersom analöppning saknas. Nervsystemet består av ett dubbelt ganglion med därifrån åt olika håll utgående nervstammar. Den lilla kroppsstorleken, den platta formen och tarmens förgreningar möjliggör syresättning utan att särskilda andnings- och cirkulationssystem behövs.

Vissa arter saknar mun, exempelvis Symsagittifera roscoffensis.

Föda 
Virvelmaskar är mestadels frilevande i hav och sötvatten, i fuktiga landmiljöer. De flesta arterna är predatorer eller asätare; ett mindre antal är växtätare, kommensaler eller parasiter. Slem som avsöndras av hudkörtlarna är viktigt både för maskarnas förflyttning, och för deras förmåga att fånga och svälja födan.

Fortplantning 
Virvelmaskar är hermafroditer med inre befruktning.

Källor 

Plattmaskar

th:พลานาเรีย
Långskepp

Långskepp, även kallat drakskepp, var en typ av vikingaskepp som primärt avsågs som stridsfartyg. De var enmastade, mycket långsmala fartyg med höga stävar och var byggda enligt klinktekniken. De karaktäriseras av sina sidoroder, råsegel och vid stridssammanhang, löstagbara snidade drakhuvud och svans i för och akter, samt sköldar längs relingen. Förutom segel var de även försedda med flera roddarbänkar för att effektivt kunna förse skeppet med drivkraft från åror, med eller utan segel.

Denna förenklade bild har kompletterats av arkeologiska fynd som ger en mer nyanserad bild av mycket skickligt byggda fartyg, vilka bidragit mycket till sjöfartens utveckling. Skeppen var öppna och odäckade. Långskeppens era var från 700-talet till 1200-talet. Det verkar att ha funnits också en annan typ av krigsskepp, snäcka.
Ett av de mer berömda långskeppen kallades enligt sagorna Ormen Långe. 

De viktigaste fynden av vikingaskepp är Osebergs- och Gokstadsskeppet, hittade i norska gravhögar, och de fem fartyg som hittades i Roskildefjorden på 1960-talet. Ett av de sistnämnda var ett långskepp och en rekonstruktion av det sjösattes hösten 2004 för att sommaren 2007 segla till Irland (se Havhingsten fra Glendalough).

Sedan länge har det varit känt att vikingaskeppen var sjödugliga och välseglande. Havhingsten bekräftar att man gott kan kryssa med ett långskepp. Också med revat segel var seglingsegenskaperna goda. Att kryssa i hög sjö är ändå långsamt och påfrestande för både skepp och besättning, varför man hellre väntar på lämplig vind.

Långskeppen har en stor besättning i förhållande till hur mycket last de kan bära: på Havhingsten räknade man med att kunna föra mat och vatten för ungefär fem dagar, alltför litet för långa resor över öppet hav. Utrymmet för folk utöver den egentliga besättningen är också mycket begränsat.

Kommentarer

Se även
Äskekärrskeppet
Gokstadsskeppet
Osebergsskeppet
Ladbyskibet
Ormen Långe
Havhingsten fra Glendalough
Knarr
Vidfamne
Råsegel
Vikingatiden
Vikingatidens skepp
Sigrid Storråda

Externa länkar

Hur ett långskepp var konstruerat - ”Skuldelev 2” i Vikingeskibshallen i Roskilde.
Bilder von den Wikingerschiff-Nachbauten im Museum Roskilde

 
Segelfartygstyper
Fartyg under vikingatiden
Klinkbyggda båtar
Sträckbänk

Sträckbänk var ett tortyrredskap som var i bruk under flera hundra år. Framför allt under medeltiden användes det för att få anklagade att erkänna sina brott.  Tortyroffrets kropp drogs ut och tänjdes i sträckbänken. Det var mycket smärtsam och orsakade skador på kroppen.  Sträckbänken bestod av en bänk eller en nästan horisontellt liggande stege. Tortyroffrets händer bands fast i ena änden och runt fötterna bands ett rep som drogs åt motsatt håll. Kroppen drogs ut och tänjdes genom att repet  sträcktes med hjälp av till exempel en vals och ett hjul eller påhängda vikter.

Källor 

 

Tortyrredskap
Ugglan
Sam Nujoma

Sam Nujoma, född 12 maj 1929 i Ongandjera, är en namibisk politiker som var det självständiga Namibias första president, från 21 mars 1990 till 21 mars 2005. Han är självständighetsrörelsen SWAPOs ordförande sedan 1960.

Källor

Externa länkar

Namibias presidenter
Födda 1929
Män
Levande personer
Panafrikanister
Svetozar Borojević von Bojna

Svetozar Borojević von Bojna, född 13 december 1856 i Umetić, död 23 maj 1920 i Klagenfurt, var en österrikisk-ungersk friherre och militär. Borojević var en ytterst skicklig strateg och räknas av moderna militärhistoriker som en av första världskrigets främsta generaler.

Biografi 
Borojević föddes den 13 december 1856 i byn Umetić, nära Hrvatska Kostajnica, i dåvarande kejsardömet Österrike. Han inledde sin militära karriär år 1876 då han fick tjänst som officer vid infanteriet. 1897 blev Borojević överste och steg sedan snabbt i graderna, för att slutligen befordras till general av infanteriet år 1913. Vid första världskrigets utbrott förde Borojević befäl över den österrikiska 6:e kåren i Galizien. I september samma år tog han över ledningen över 3:e armén och deltog den 10 oktober i den framgångsrika undsättningen av det belägrade Przemyśl.

Vid Italiens inträde i kriget förflyttades Borojevic till fronten Alperna, där han under två års tid slog tillbaka elva italienska offensiver. 1918 deltog han sedan i den tysk-österrikiska Caporetto-offensiven och befordrades samma år till fältmarskalk. Efter dubbelmonarkins sammanbrott erhöll han i oktober 1918 avsked och slog ner i Klagenfurt i Kärnten, där han avled den 23 maj 1920.

Se även
Slagen vid Isonzo
Slaget vid Piave

Referenser

Tryckta källor 
 Svensk uppslagsbok, Malmö 1939.

Webbkällor 
 Austro-Hingarian Army.co.uk - Svetozar Boroević von Bojna (på engelska)

Noter 

Födda 1856
Avlidna 1920
Österrikiska fältmarskalkar
Män
Kronstadt

För staden i Rumänien med det tyska namnet Kronstadt se Brașov

Kronstadt (ryska: Кронштадт/Kronsjtadt; på svenska tidigare Kronstad) är en stad i västra Ryssland på ön Reitskär i Finska viken. Staden utgör en rajon inom Sankt Petersburgs federala stadsområde. Folkmängden uppgår till cirka 44 000 invånare.

Staden grundlades på 1700-talet av Peter den store som ryska flottans huvudbas. Den var 1921 platsen för det så kallade Kronstadtupproret. Här finns även Kronstadts havskatedral.

Efter Sovjetunionens fall och Baltikums självständighet 1991 har Kronstadt åter fått viss betydelse som flottbas. Staden och Kotlinön förbinds med fastlandet via Sankt Petersburgdammen.

Kända personer från Kronstadt 
 M.A. Goltison, (1870–1914), sångare och musikkritiker.
 Pjotr Kapitsa, (1894−1984), fysiker.

Bilder

Se även 
 Kronstadtbukten

Källor

Externa länkar 

Kronstadt
Städer i Ryssland
Reitskär

Reitskär (ryska Котлин, Kotlin, finska Retusaari) är en 15 km² stor rysk ö, belägen i östra Finska viken, 25 kilometer väster om Sankt Petersburg. På ön finns staden Kronstadt.

Källor 

Ryska öar i Finska viken
Étienne Lenoir

Jean Joseph Étienne Lenoir, född 1822, död 1900, var en belgisk-fransk uppfinnare.

Lenoir föddes i Mussy-la-Ville som då låg i Luxemburg, och är en del av Belgien från 1839. Han emigrerade till Frankrike i början av 1850-talet och blev fransk medborgare 1870.

Han byggde världens första förbränningsmotor med kommersiella framgångar. Den allra första förbränningsmotorn byggdes av italienarna Eugenio Barsanti och Felice Matteucci 1856.

Det var 1860 som Lenoir patenterade en tvåtaktsmotor som drevs på lysgas och okomprimerad luft. Tre år senare byggde han en automobil som drevs av en motor anpassad till flytande bränsle. Bilen behövde 3 timmar för att färdas 18 km.

Motorn hade en verkningsgrad på bara 4 %, men den var mycket tillförlitlig och hållbar (vissa exemplar kördes oavbrutet i 20 år). Totalt byggdes 400 motorer, som främst användes till pumpar och tryckerier.

Lenoir uppfann även en elektrisk telegraf, en elektrisk tågbroms och en metod att färga läder med ozon.

Belgiska uppfinnare
Franska uppfinnare
Födda 1822
Avlidna 1900
Män
SMART-1

Smart 1 eller SMART-1 var en månsatellit som sköts ut 2003 och använde sig av solcellsdrivna finjusterande jonmotorer för att placera sig i omlopp runt Jordens måne. "SMART" står för Small Missions for Advanced Research in Technology. Satelliten utvecklades av Rymdbolaget och byggdes av Saab Ericsson Space i Linköping.

Smart 1 var en lättviktig sond (367 kg varav 80 kg drivmedel), endast en meter tvärsöver. Den totala kostnaden var relativt låg, 110 miljoner euro. Smart 1 var del av Europeiska rymdorganisationens (ESA) strategi att bygga mindre och billigare rymdfarkoster än NASA, den amerikanska motsvarigheten.

Dess solelektriska framdrivning var avsedd att ge bättre uthållighet än rymdsonder utrustade med traditionella vätskebaserade raketer. 
Drivmedelsreserverna ombord var bara på 60 liter och bestod av xenon. Justerrakterna använde elektromagnetiska fält för att driva fram xenonjoner i hög hastighet. Eftersom den utströmmande hastigheten var mycket högre än kemiska justerraketer kan uppnå behövde rymdfarkosten mycket mindre drivmedel för att nå det givna deltat (hastighetsförändringen).

Smart 1 skickades upp den 27 september 2003. Det tog tretton månader efter dess uppskjutning, som gjordes med en Ariane 5-raket från Kourou, Franska Guyana, att manövrera den i omlopp runt månen och ytterligare ett par veckor att förflytta den till ett snävt månomlopp.

Väl där använde satelliten infrarött ljus för att söka efter fruset vatten, speciellt runt omkring sydpolen, där några områden av ytan aldrig träffas av direkt solljus. I uppdraget ingick även att använda röntgenspektrografi för att kartlägga den kemiska sammansättningen av hela månens yta.

 15 november 2004 SMART-1 är framme vid månen nästan 13 månader efter start.
 3 september 2006 kl 05:42 UTC tog uppdraget slut och SMART-1 kraschades mot månens yta med en fart av ca 7 000 km/h.  Forskare världen över observerade kraschen för att samla in information om månytans sammansättning och data om själva nedslaget.

Se även 
 Calipso

Källor

Fotnoter

Externa länkar 
 ESA SMART-1s hemsida
 Europeiska rymdstyrelsens hemsida
 Nuvarande uppskjutningsinformation
 SMART-1 framme vid månen. Artikel i Aftonbladet
 NyTeknik - Smart väg till månen

Utforskningen av månen
Rymdsonder
ESA
2003 i Europa
Rymdfartsåret 2003
Chełmno (förintelseläger)

Förintelselägret Chełmno (tyska Vernichtungslager Kulmhof) var ett av Nazitysklands förintelseläger, beläget cirka 70 km nordväst om Łódź i Reichsgau Wartheland.

Lägerhistoria 

Chełmno var som förintelseläger verksamt från december 1941 till mars 1943, men verksamheten återupptogs från juni 1944 till januari 1945. Det uppskattas att minst 152 000 människor mördades i Chełmno, de flesta judar. Även polacker, tjecker och ryska krigsfångar mördades här. I Chełmno användes bland annat gasvagnar, där kolmonoxid leddes in i lastutrymmet, i vilket offren befann sig.

De tyska myndigheterna återupptog i juni 1944 deportationerna till Chełmno. Arthur Greiser, Gauleiter i Warthegau, hade övertalat Heinrich Himmler att judarna i Łódź getto skulle förintas. Himmler hade länge förordat att gettot skulle omvandlas till ett kombinerat arbetsläger och koncentrationsläger men han böjde sig för Greisers protester. Mellan den 13 juni och den 14 juli 1944 deporterades omkring 7 000 judiska män, kvinnor och barn till Chełmno, där de antingen mördades i en gasvagn eller arkebuserades. Övriga judar i gettot gasades ihjäl i Auschwitz-Birkenau.

I september 1944 inleddes Aktion 1005 i Chełmno. Judiska lägerfångar straffkommenderades till Chełmno för att där gräva upp de förruttnade liken ur massgravarna och därefter kremera dessa. Lägerpersonalen lämnade Chełmno den 18 januari 1945; två dagar senare anlände Röda armén.

I dag finns på platsen ett litet museum. Vid massgravarna finns ett minnesmärke.

Personal i urval 
 Herbert Lange – kommendant 1941–1942
 Hans Bothmann – kommendant 1942–1945
 Ernst Burmeister – chef för polisvakten
 Walter Burmeister – chaufför åt Lange och Bothmann
 Erwin Bürstinger – fordonsansvarig
 Hermann Gielow – gasvagnsoperatör
 Alois Häfele – chef för de judiska arbetarna
 Oskar Hering – gasvagnsoperatör, stupad i strid vid Vratanica den 4 oktober 1944
 Rudolf Kramp – administration
 Gustav Laabs – gasvagnsoperatör
 Willi Lenz – övervakare för skogslägret (Waldlager), dödad av judiska fångar den 18 januari 1945
 Kurt Möbius – vakt
 Walter Piller – ställföreträdande kommendant 1944–1945
 Albert Plate – ställföreträdande kommendant 1941–1943, stupad i strid vid Vratanica den 4 oktober 1944

Se även 
 Mordechaj Podchlebnik
 Koncentrationsläger i Nazityskland
 Arbetsläger
 Koncentrationsläger
 Lista över koncentrationsläger
 Märken för fångar i nazistiska koncentrationsläger
 Chełmnorättegångarna

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar 
Chelmno
 

Koncentrationsläger i Nazityskland
Reichsgau Wartheland
Förintelseläger
Lista över olympiska dammedaljörer i friidrott

Det här är en komplett lista över alla medaljörer i friidrott vid olympiska spelen på damsidan från 1896 till 2021. Se även Lista över olympiska herrmedaljörer i friidrott

Nuvarande program

Löpning

100 meter

200 meter

400 meter

800 meter

1 500 meter

5 000 meter

10 000 meter

100 meter häck

400 meter häck

3 000 meter hinder

4 x 100 meter stafett

4 x 400 meter stafett

Landsväg

20 kilometer gång

Maraton

Hoppgrenar

Längdhopp

Tresteg

Höjdhopp

Stavhopp

Kastgrenar

Kulstötning

Diskuskastning

Spjutkastning

Släggkastning

Mångkamp

Sjukamp

Borttagna sporter

3 000 meter

80 meter häck

10 kilometer gång

Femkamp

Se även 
 Lista över olympiska herrmedaljörer i friidrott

Referenser

Källor
IOK:s resultatdatabas

Friidrott vid olympiska sommarspelen
Friidrott
Lista över olympiska herrmedaljörer i friidrott

Det här är en komplett lista över alla medaljörer i friidrott vid olympiska spelen på herrsidan från 1896 till 2020. Se även Lista över olympiska dammedaljörer i friidrott

Nuvarande program

Löpning

100 meter

200 meter

400 meter

800 meter

1 500 meter

5 000 meter

10 000 meter

110 meter häck

400 meter häck

3 000 meter hinder

4 x 100 meter stafett

4 x 400 meter stafett

Landsväg

20 kilometer gång

50 kilometer gång

Maraton

Hoppgrenar

Längdhopp

Tresteg

Höjdhopp

Stavhopp

Kastgrenar

Kulstötning

Diskuskastning

Spjutkastning

Släggkastning

Mångkamp

Tiokamp

Borttagna sporter

Löpning

60 meter

5 miles

200 meter häck

2 500 meter hinder

2 590 meter hinder

3 200 meter hinder

4 000 meter hinder

1 600 meter stafett

3 000 meter lag

5 000 meter lag

3 miles lag

4 miles lag

Terränglöpning individuellt

Terränglöpning lag

3 000 meter gång

3 500 meter gång

10 kilometer gång

10 miles gång

Hoppgrenar

Stående längdhopp

Stående höjdhopp

Stående tresteg

Kastgrenar

Kulstötning dubbelfattning

Diskuskastning grekisk stil

Diskuskastning dubbelfattning

Viktkastning

Spjutkastning fristil

Spjutkastning dubbelfattning

Mångkamp

Trekamp

Femkamp

Se även 
 Lista över olympiska dammedaljörer i friidrott

Referenser

IOK:s resultatdatabas

Friidrott vid olympiska sommarspelen
Friidrott
Majdanek

Majdanek, även Konzentrationslager Lublin (ursprungligen Kriegsgefangenenlager der Waffen-SS Lublin), var ett av Nazitysklands förintelseläger, beläget 4 kilometer från staden Lublin i sydöstra Polen.

Lägrets historia 

Majdanek började byggas i oktober 1941 som ett krigsfångeläger. Arbetet utfördes främst av ryska krigsfångar av vilka flertalet avled. Från april 1942 till Röda arméns befrielse av de överlevande lägerfångarna i juli 1944 fungerade det som kombinerat arbets-, koncentrations-, krigsfånge- och förintelseläger.

Som mest fanns det ungefär 50 000 fångar i Majdanek men totalt skrevs över 150 000 fångar in i lägret från 1942 till befrielsen. Det beräknas att 78 000 av dessa dödades eller dog av svält och tyfus.

Avrättningar skedde genom gasning eller arkebusering. I samband med Aktion Erntefest anlände flera tusen SS-män och sköt ihjäl cirka 18 000 judiska fångar.

Majdanek finns i dag kvar som minnesmärke över Förintelsen.

Satellitläger

Kommendanter 
 Karl Otto Koch (september 1941 – juli 1942)
 Max Koegel (augusti 1942 – oktober 1942)
 Hermann Florstedt (oktober 1942 – september 1943)
 Martin Weiss (september 1943 – maj 1944)
 Arthur Liebehenschel (maj 1944 – 22 juli 1944)

Se även 
 Arbetsläger
 Koncentrationsläger
 Lista över koncentrationsläger
 Märken för fångar i nazistiska koncentrationsläger
 Erich Mussfeld
 Anton Thernes
 Wilhelm Gerstenmeier

Referenser

Noter

Tryckta källor

Vidare läsning

Externa länkar 

Förintelsen i Polen
Koncentrationsläger i Nazityskland
Förintelseläger
Henry Eriksson

Henry Eriksson, född 23 januari 1920 i Folkärna församling, Kopparbergs län, död 8 januari 2000 i Gävle Tomas församling, Gävleborgs län, var en svensk friidrottare i löpning. 

Eriksson tävlade för Gefle IF. Eriksson var en av de tre som tände den olympiska elden vid Stockholmsdelen av OS 1956.

Meriter
OS-guld 1948 i grenen 1500 meter löpning. 

Henry Eriksson satte åren 1947-1949 tillsammans med Gefle IF:s övriga brandmän (Olle Åberg, Gösta Bergkvist och Ingvar Bengtsson) fyra världsrekord på 4 x 1500 meter och 4 x 1 engelsk mil 1947–1949.

Referenser

Källor

Noter 

Svenska medeldistanslöpare
Olympiska guldmedaljörer 1948
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1948 från Sverige
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1948
Svenska olympiska guldmedaljörer
Födda 1920
Avlidna 2000
Män
Svenska mästare i medeldistanslöpning
Svenska mästare i terränglöpning
Svenska idrottare under 1900-talet
Friidrottare i Gefle IF