kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Hertha (tidskrift)

För Fredrika Bremers roman se Hertha (roman), för asteroiden, se 135 Hertha.
Hertha är namnet på Fredrika-Bremer-Förbundets tidskrift, uppkallad efter Fredrika Bremers utmanande roman Hertha. Tidskriften Hertha grundades 1914 och gavs ut regelbundet fram till 1999. Mellan 2001 och 2005 publicerades den endast digitalt och 2009 gavs ett jubileumsnummer ut i tryck. Sedan 2015 utkommer tryckta nummer av Hertha. 

Hertha var efterföljare till tidskriften  Dagny som startats när Sophie Adlersparre grundade Fredrika Bremer-Förbundet 1884. Tidskriftens historia går tillbaka till 1859, då Sophie Adlesparre och Rosalie Roos gav ut Tidskrift för hemmet för att till "kvinnan i andligt avseende, ge kunskap och insikter i första hand".

Hertha innehåller, liksom sina föregångare Tidskrift för hemmet och Dagny, förbundsmeddelanden, artiklar i aktuella sociala, kulturella, ekonomiska och etiska frågor samt artiklar som handlar om jämställdhet.

Tidskriftens redaktör från starten till 1932 var Ellen Kleman. Bland skribenterna i Hertha under dess första decennier märks Elin Wägner, Emilia Fogelklou, Lydia Wahlström, Klara Johanson och Gurli Linder. I dag, under 2000-talet, har bland andra Lawen Mohtadi, Ebba Witt-Brattström, Kristina Hultman,  Barbro Hedvall, Kajsa Ekis Ekman och Parvin Ardalan bidragit med artiklar (i de tryckta numren 2009- 2014).  Sedan 2020 är Camilla Wagner chefredaktör.

Referenser 
Hertha:tidskrift för den svenska kvinnorörelsen, Kvinnsam, Göteborgs Universitet

 Hertha, Fredrika Bremerförbundet
Anna Nordenstam, Hertha — Tidskrift för den svenska kvinnorörelsen i Äldre svenska kvinnotidskrifter, Gbg:s Universitet

Externa länkar
Om tidskriften Hertha på Fredrika Bremer-Förbundets webbplats
Faksimil av Hertha 1914-35 på Göteborgs Universitetsbiblioteks webbplats
 KvinnSam - Digitaliserade av KvinnSam vid Göteborgs universitetsbibliotek.

Svenska tidskrifter
Tidskrifter startade 1914
Svenskspråkiga tidskrifter
Svenska feministiska tidskrifter
1914 i Sverige
James Caird

Sir James Caird, född 1816 i Stranraer, Skottland, död den 9 februari 1892, var en brittisk politiker.

Caird verkade såsom författare och ledamot av underhuset för höjande av Storbritanniens jordbruk och var omkring mitten av 1800-talet en av det brittiska jordbrukets mest representativa män. 

Bland hans skrifter är mest kända: High farming as the best substitute for protection, som utkom 1848, kort efter de engelska spannmålstullarnas upphävande, samt English agriculture (utkom i svensk översättning 1855). Efter hans i parlamentet väckta motion grundlades Englands officiella jordbruksstatistik.

Källor

Noter

Brittiska parlamentsledamöter
Skotska politiker
Personer i Storbritannien under 1800-talet
Personer från Dumfries and Galloway
Födda 1816
Avlidna 1892
Män
Ugglan
Ledamöter av Royal Society
Alumner från Edinburghs universitet
Cairngorms

Cairngorms ("blå berg") är en bergskedja i Grampianbergen i Skottland. Kedjan är uppkallad efter berget Cairn Gorm,  meter över havet, men den högsta toppen är Ben Muich dhui,  meter över havet. Bland bergen ligger flera små sjöar, bland annat Loch Avon.

Källor

Externa länkar

Berg i Skottland
Ugglan
Bergskedjor i Storbritannien
Cairo, Illinois

Cairo är en stad i Alexander County i sydligaste hörnet av delstaten Illinois, vid Ohioflodens förening med Mississippi. Cairo är administrativ huvudort (county seat) i Alexander County. Staden har genom sin historia ofta varit utsatt för översvämningar och blev så tidigt som 1858 nästan alldeles förstörd, men har återuppbyggts och blivit skyddad genom dammar. Cairo var tidigare av vikt såsom bomullsstapelplats.

Källor

Externa länkar 

Orter i Illinois
Ugglan
Alexander County, Illinois
Polymyalgia reumatika

Polymyalgia reumatika (PMR) är en sjukdom med inflammation i skelettmuskulatur och kallas ibland "muskelreumatism". Den kännetecknas av stelhet på morgonen i båda skuldrorna, båda höfterna och i nacken. De som drabbas är nästan uteslutande över 50 år, men de flesta som insjuknar är över 70 år. Kvinnor drabbas oftare än män.

Orsaker
Orsaken är okänd, men beror troligen på en immunologisk reaktion. Kvinnor är drabbade tre gånger oftare än män. Sällan insjuknande före 60 års ålder. Det finns ej fullständig konsensus beträffande diagnoskriterier.

Symtom
Relativt hastigt insjuknande med symmetrisk stelhet och värk i proximal muskulatur, skuldra, bäcken, armar, lår. Vanligt med bilateral skulderbursit. Morgonstelhet. Allmänsymtom som trötthet, avmagring, matleda, subfebrilitet är inte ovanligt. 
Ofta anses att patienter med PMR skall:
 Vara över 50 år
 Uppvisa 1 månads värk/stelhet i minst två av tre regioner (axlar och överarmar, höfter och lår, hals och bål).
 Ha SR 40 mm (kan vara normal vid debut för att senare stiga).
 Ej ha annan sjukdom (frånsett temporalisarterit). 
 Uppvisa påtaglig symtomlindring inom några dagar på kortisonbehandling

PMR och temporalisarterit samvarierar i hög grad, det vill säga 15 % av alla med PMR har temporalisartrit (TA) medan 50 % av TA har PMR. TA engagerar medelstora kärl och medför risk för blindhet om inte behandling snabbt sker. Hög dos kortison ges vid temporalisarterit, och en något lägre dos ges vid polymyalgia reumatika.

Se även
 Myalgi
 Fibromyalgi

Referenser

Bindvävssjukdomar
Geriatriska sjukdomar
Muskuloskeletala inflammationer
Takayasus sjukdom

Takayasus sjukdom eller Takayasus arterit är en inflammatorisk sjukdom i stora och medelstora artärer, exempelvis aorta. Sjukdomen drabbar främst unga kvinnor. Feber, trötthet och smärta över drabbade kärl är vanligt. Kortisol och cellgiftet Metotrexat är vanlig behandling. Kallas ibland för pulseless disease eftersom inflammationen kan förtränga kärlen till till exempel armarna och göra att pulsen där försvagas eller helt försvinner.

Sjukdomen har fått namn efter Mikito Takayasu, den japanske oftalmolog som beskrev sjukdomen i början av 1900-talet.
Diagnosen ställs med hjälp av datortomografisk angiografi.

Förekomst 
Studier från England tyder på att sjukdomen förekommer hos 5 personer per miljon invånare, vilket för Sveriges del skulle motsvara ca 50 personer. Sjukdomen är vanligare hos kvinnor än hos män och vanligare i Asien än i Europa.

Orsaker 
Det är inte känt varför Takayasus arterit uppstår. Symtomen är en följd av inflammation i kärlväggarna, när immunförsvaret reagerar mot kroppens egna vävnader. När blodkärlen blir inflammerade förtjockas kärlväggarna, vilket leder till förträngningar och i vissa fall ett totalt stopp i blodkärlet.

Sjukdomen är inte ärftlig.

Vaskulit 
Takayasus arterit tillhör de sjukdomar som sammanfattas under benämningen vaskuliter (blodkärlsinflammation). Vaskuliterna indelas efter storleken på de kärl som drabbas. Takayasus arterit tillhör sålunda storkärlsvaskuliterna.

Symtom 
Sjukdomen kan uppträda hos barn och debuterar vanligtvis före 40 års ålder. Den kan troligen debutera även högre upp i åldrarna men är då svår att skilja frånandra storkärlsvaskuliter. Kärlförändringarna drabbar framför allt i aorta, aortabågen nedanför hjärtat och de kärl som avgår från aorta till armarna och hjärnan.

Sjukdomen går vanligen skov, dvs. perioder med aktiv sjukdom växlar med långa perioder då sjukdomen är mild eller verkar vara latent. Symtomen i vissa fall förblir mycket lindriga.

Referenser

Noter

Externa länkar 
 Reumatikerförbundet om Takayasus arterit

Kärlinflammationer
Caithness

Caithness (ibland Katanäs på svenska) är ett område på det skotska fastlandets nordostspets, med ytan 1 844 km². Det var ett grevskap fram till 1975, då det blev ett ståthållarskap och distrikt i regionen Highland. 1996 omvandlades distriktet till en committee area (ungefär kommundel) i Highland. Kusterna är oftast höga och branta; den norra delen av landet är en av sumpmarker uppfylld slätt. Huvudnäringen har traditionellt varit fiske, mest sillfiske. Många minnen finns från danskarnas och norrmännens välde. Huvudort är Wick. Bryggeriet Far North Brewery ligger i Caithness.

Skottlands geografi
Skottlands ståthållarskap
Polyarteritis nodosa

Polyarteritis nodosa är en inflammation i små och medelstora artärer. Den är sällsynt och drabbar 1-3 miljoner i Sverige per år. Njuren är ofta drabbad, och njursvikt kan utvecklas. Nervsystemet och hjärtat kan bli skadat, och inte sällan uppträder högt blodtryck. Angiografi eller biopsi av blodkärl görs. Behandling sker med kortisol och cellgift. 

Denna sjukdom kan te sig på två sätt, dels den som kallas classic och sätter sig i organen, såsom magen, tarmar, njurar med mera.
Den andra typen av denna sjukdom visar sig i huden i form av svårläkta sår.

Sjukdomssymptom är influensaliknande symptom, exempelvis feber, trötthet, ont i leder och muskler, det visar också genom blodprov på inflammation. Detta gör dock att det kan ta tid att diagnostisera sjukdomen.

Kärlinflammationer
Exponentialfunktion

Exponentialfunktioner är en klass av matematiska funktioner som kännetecknas av att funktionsvärdets ändringstakt är proportionell mot funktionsvärdet. Exempelvis kan ränta på ränta beräknas som

där rx är en exponentialfunktion, den årliga räntefaktorn är r (till exempel 1,10 för 10 % ränta) och x antalet år.

Exponentialfunktionerna kan skrivas på flera former, exempelvis
 
 
 
Då det talas om exponentialfunktionen (i bestämd form), avses funktionen  (skrivs även som exp(x) i de flesta programspråk). 

Talet e är den naturliga logaritmens bas och har egenskapen att 

det vill säga, exponentialfunktionen är sin egen derivata. Därför är det ofta lämpligt att skriva om exponentialfunktioner till basen e när de används exempelvis vid deriveringar eller i differentialekvationer.

Definition 
Det finns minst fem olika sätt att definiera exponentialfunktionen som en funktion vars definitionsmängd är de reella talen och vars värdemängd är de positiva reella talen:
 Som en potensserie: 

Som den unika lösningen till integralekvationen

Som talet e upphöjt till talet x
Som den inversa funktionen till den naturliga logaritmfunktionen
Som en gränsfunktion:

Definitionerna 1 och 5 kan generaliseras till att gälla mer abstrakta rum än de reella talen. Exempelvis kan en "exponentialfunktion" definieras i så kallade Banachalgebror; dessa är Banachrum med den extra strukturen att en produkt av två element i Banachrummet förblir ett element i Banachrummet.

Har man väl valt en av ovanstående framställningar som definition av exponentialfunktionen så kommer de övriga fyra att vara teorem om exponentialfunktionens egenskaper.

Derivator och differentialekvationer 

Derivatan av en exponentialfunktion är också en exponentialfunktion, närmare bestämt är

eller allmänt

Detta innebär att en differentialekvation av första ordningen 

har lösningen

vilken kan användas för att beräkna radioaktiva ämnens sönderfallshastighet och en approximation av tillväxten av en population, då denna är så liten att medlemmarna i populationen inte konkurrerar nämnvärt med varandra om resurser.

Se vidare om differentialekvationer av första ordningen.

Exponentialfunktioner med reella argument 
Några egenskaper hos exponentialfunktioner när x är ett reellt tal:
 Exponentialfunktioner är strikt växande eller strikt avtagande.
 Exponentialfunktioner skär aldrig x-axeln – funktionsvärdet växlar aldrig tecken.

Exponentialfunktioner med komplexa argument 
En exponentialfunktion med ett komplext argument kan skrivas på formen

som i sin tur kan skrivas på formen

De första två faktorerna beter sig som en reell exponentialfunktion, med eventuell anpassning för att C kan vara ett komplext tal, medan den sista faktorn bildar komplexvärd funktion.

Den komplexvärda faktorn kan beskrivas med sambandet

Av detta följer också att exponentialfunktioner med rent imaginära argument ger en periodisk funktion enligt

Se även 
 Exponentiell avbildning
 Matrisexponential
 Potensfunktion

Referenser

Externa länkar 

Funktioner
E
Amédée de Caix de Saint-Aymour

Amédée de Caix de Saint-Aymour, född 1843 i Senlis i Oise, död 1920 i Paris, var en fransk vicomte och författare,

de Caix de Saint-Aymour blev 1869 ledare för en arkeologisk expedition till Bosnien och Hercegovina, varöver han sedermera utgav en vidlyftig redogörelse. Bland hans många vetenskapliga arbeten märks särskilt: La langue latine étudiée dans l'unité indoeuropéenne (1867), Les pays sud-slaves de l'Austro-Hongrie (1883), Les intéréts français dans le Soudan éthiopien (1884), Histoire des relations de la France avec l'Abyssinie chrétienne sous les règnes de Louis XIII et de Louis XIV (1886), Recueil des instructions données aux ambassadeurs et ministres de France. Portugal (1887), Anne de Russie, reine de France et comtesse de Valois au XI:e siècle (1895) och Histoire illustrée de la France (t. I, 1899; tillsammans med Albert Lacroix).

Källor

Noter

Franska författare
Födda 1843
Avlidna 1920
Män
Vita fingrar

Vita fingrar, Raynauds sjukdom, eller Raynauds fenomen, yttrar sig i att fingrar eller tår vitnar. Detta beror på nedsatt blodflöde på grund av tillfälliga kramper i fingrarnas blodkärl. 

Man skiljer på primär form, som uppkommer utan känd orsak, och sekundär form. Den sekundära formen orsakas ofta av skador från arbete med vibrerande verktyg, men förekommer också i samband med arterioskleros, SLE, tidigare köldskador etc. Vita fingrar uppkommer ofta i samband med kyla. Det är en biverkning som förekommer vid behandling med betablockerare.

Orsaken till den primära formen är inte känd, men man vet att det finns vissa ärftliga samband. 
Den drabbade uppmanas att sluta röka, snusa och att ta av sig alla ringar. Om inte ringarna tas av kan kärlskador eller blodproppar uppstå, vilket senare kan leda till nekros och i värsta fall kallbrand. I sådant fall kan delar av eller hela fingret med ringen på behöva amputeras. Sjukdomen kan behandlas med hjälp av läkemedel mot kärlkramp.

Se även
 Cyanos
 Pallor
 Livedo reticularis
 Handvärmare
 Psykroestesi

Källor 
 Fass.se. Rörelseorganens sjukdomar. Vita fingrar. Nätutgåva, läst 2 februari 2008. Länk.
 Nationalencyklopedin. Vita fingrar. Nätupplaga, läst 2 februari 2007.
 NE.se om Raynauds fenomen läst 31 juli 2013
 Internetmedicin.se om Raynauds fenomen läst 31 juli 2013

Noter

Externa länkar 
  

Autoimmuna sjukdomar
Hjärt- och kärlsjukdomar
Medicinska symtom
Handen
Paul Emil Cajander

Paul Emil Cajander (finska: Paavo Emil Cajander), född 24 december 1846 i Tavastehus, död 14 juni 1913 i Helsingfors, var en finländsk skald och översättare. 

Han blev student 1863 och filosofie kandidat 1873. Han var 1873-1874 en av utgivarna av det litterära månadsbladet Kirjallinen Kuukauslehti och 1875-1880 biträdande redaktör i det illustrerade bladet Suomen Kuvalehti. Efter att ett par år ha varit tillförordnad lektor i finska vid universitetet i Helsingfors, blev Cajander ordinarie lektor där 1890. 

Cajander gav ut originaldikter i det tavastländska albumet Kaikuja Hämeestä (band I-V) och i andra kalendrar. Främst har han dock utmärkt sig som översättare till finska. Särskilt med översättningar av Shakespeares dramer, av vilka under åren 1879-1903 utgavs nitton stycken. Cajander översatte också flera texter av Johan Ludvig Runeberg, bland andra dikterna Hanna (1880), Julkvällen (1881, ånyo 1902) och några av Fänrik Ståls sägner, av vilken diktsamling han 1889 utgav en ny reviderad upplaga. Han översatte också Zacharias Topelius' Naturens bok och Boken om vårt land samt delvis hans Läsning för barn samt Josef Julius Wecksells Daniel Hjort med flera.

Han är begravd på Sandudds begravningsplats i Helsingfors.

Källor

 

Finländska poeter
Finländska översättare
Födda 1846
Män
Personer verksamma vid Helsingfors universitet
Avlidna 1913
Ugglan
Personer från Tavastehus
Gravsatta på Sandudds begravningsplats
Leffler (släkt)

Efternamnet Leffler har burits av två kända svenska släkter:

 släkt, vars äldste, med full visshet kände stamfader, Hans Leffler, levde på 1600-talet. Hans sonson, Daniel Leffler, född 1685, död 1749, kunglig räntmästare 1724–1734, adlad 1719 med namnet Lagersparre, vilket hans änka och barn fick byta ut mot Reuterskiöld, sedan Lagersparre avsatts från sin tjänst för förskingring.
 borgerlig släkt av tyskt ursprung. Äldste kände stamfadern, Georgius Leffler, levde i början av 1600-talet i Breslau, där en Johannes Leffler var rådsherre på 1460-talet. Georgius son Tobias Leffler, född 1641, död 1702, inkom ung till Sverige och gifte sig med en svenska. Tre hans sonsöner bildade släktgrenar här, av vilka Gotlands- och Västmanlands-Dala-grenarna (till den senare hörde kyrkoherden i Romfartuna Eric Daniel Leffler, född 1761, död 1807) utslocknat, medan däremot den göteborgska, delad i sju grenar, talrikt fortlever. Dess stamfader, Johan Håkan Leffler (född 1745, död 1813), var mäklare i Göteborg, och ett stort antal släktmedlemmar har ägnat sig åt köpmansyrket. Släkten har förgrenat sig i släkterna Läffler och Mittag-Leffler.

Medlemmar i den andra släkten (inte komplett)
Sven Peter Leffler (1776-1850)
Niklas Robert Leffler (1811-1853), konstnär
Olof Leffler (1813-1884)
John Leffler (1825-1908)
Johan Leffler (1845-1912)
Gösta Mittag-Leffler (1846-1927)
Frits Läffler (1847-1921)
Anne Charlotte Leffler (1849-1892)
Artur Leffler (1854-1938)
Karl Peter Leffler (1863-1922)
Janne Leffler (1870-1929), riksdagsman, disponent
Edvin Leffler (1875-1940)
Janne Leffler (1882-1955)
Hakon Leffler (1887-1972)
Gösta Mittag-Leffler (1921-2014)
Christian Leffler (född 1955), diplomat
Josefin Crafoord (född Leffler 1973)
Tove Leffler (född 1977)

Källor

Se även
 Leffler – flera betydelser

Svenska släkter
Ugglan
Lista över riksvapen

Detta är en lista med bilder på statsvapen för världens länder.

A - C

D - H

I - L

M - P

Q - S

T - Ö

Se även 
Riksvapen
Heraldik
Lista över nationalflaggor
Lista över självständiga stater
Förenta nationernas medlemsstater
Lista över stater som saknar fullt internationellt erkännande
Associerad stat
Autonom region
Avhängiga territorier

Referenser

Heraldry of the World

Externa länkar 
Sodipodi: Flags (scalable vector graphic, public domain)
Flags of the World from CIA
Flags of the World (FOTW)

Statsvapen
 
Heraldiska vapengallerier
Robert Leffler (konstnär)

Niclas Robert Leffler, född 17 januari 1811 i Göteborg, död där 1853, var en svensk målare. Han var son till Niclas Leffler. 

Leffler var på 1830-talet elev på Konstakademien i Stockholm, begav sig omkring 1840 till Paris och uppehöll sig länge där, huvudsakligen sysselsatt med genrekompositioner och eldskenseffekter. Han förlorade emellertid snart nog sin arbetskraft. Hans tavlor är mycket sällsynta (en fanns hos professor Gösta Mittag-Leffler).

Källor

Externa länkar 

 

Svenska genremålare
Svenska målare under 1800-talet
Konstnärer från Göteborg
Födda 1811
Avlidna 1853
Män
Ugglan
John Leffler

Carl Johan "John" Laurens Leffler,  född 27 december 1825 i Göteborg, död 2 januari 1908 i Sheffield, var en svensk ingenjör och metallurg; kusin till Niklas Robert Leffler.
  
Leffler ledde 1857 vid Dormsjö bruk de första försöken i Sverige med bessemermetoden samt byggde samma år vid Edskens masugn efter Henry Bessemers ritningar den ugn, som sedermera utvecklades och fullkomnades av Göran Fredrik Göransson. Under senare delen av sitt liv var Leffler verksam i Sheffield som agent för svenskt järn.

Källor

Svenska ingenjörer under 1800-talet
Svenska metallurger
Födda 1825
Avlidna 1908
Män
Ingenjörer från Göteborg
Reumatologi

Reumatologiska sjukdomar kan drabba alla åldrar. Smärta och sämre rörelsefunktion är en gemensam nämnare för de olika sjukdomar. De flesta reumatologiska sjukdomar är vanligare hos kvinnor.

Reumatologiska sjukdomar 
 Reumatoid artrit
 Spondartriter
 Gikt
 Pyrofosfatsynovit
 Septisk artrit
 Artros
 SLE
 Antikardiolipin-syndromet
 Systemisk skleros
 Eosinofil fasciit
 Polymyosit
 Mixed Connective Tissue Disease
 Sjögrens syndrom
 Polykondrit
 Systemisk vaskulit
 Polymyalgia rheumatica
 Takayasus sjukdom
 Polyarteritis nodosa
 Wegeners granulomatos
 Henoch-Schönleins purpura 
 Raynauds fenomen
 Amyloidos

Se även
Ortopedi

Reumatologi
Frits Läffler

Leopold Fredrik (Frits) Alexander Läffler, före 1886 Leffler, född den 15 november 1847 i Stockholm, död den 31 juli 1921 i Djursholm i Danderyds församling, var en svensk språkvetare. Han var son till Olof Leffler och bror till Gösta Mittag-Leffler, Anne Charlotte Leffler och Artur Leffler. Han var även fosterbror till Viktor Lorén.

Biografi
Läffler blev student i Uppsala 1866 samt filosofie doktor och docent i nordiska språk vid Uppsala universitet 1872 på avhandlingen Om konsonantljuden i de svenska allmogemålen (I, 1872), den första sammanfattande framställningen i detta ämne.

Läffler förestod under ordinarie innehavarens sjukdom höstterminen 1875 samt vårterminen 1880 till vårterminen 1883 professuren i nordiska språk i Uppsala och utnämndes 1881 till extraordinarie professor i svenska språket där. Från och med höstterminen 1883 och tills han 1904 erhöll avsked, var han tjänstledig på grund av sjukdom. Läffler kan anses vara en av de första i Sverige som ägnat sig åt rent språkvetenskapliga studier i fullt modern mening. 

Läffler skrev en mängd uppsatser och artiklar i tidskrifter och tidningar om fonetik, germansk och nordisk grammatik, runkunskap, fornsvensk laghistoria, genealogi och heraldik, rättstavningsreformer och medeltidslatinsk vers, vittnande om mångsidig lärdom, självständighet och skarpsinne. 

Läffler invaldes 1908 i Vitterhetsakademien samt i Vetenskaps- och Vitterhetssamhället i Göteborg. Han är begravd på Djursholms begravningsplats.

Bibliografi (alfabetiskt ordnad)

Källor 
 
 
 Läffler, Frits på SvenskaGravar.se

Noter

Vidare läsning

 

Svenska professorer i nordiska språk
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Hedersledamöter vid Stockholms nation
Ledamöter av Vitterhetsakademien
Ledamöter av Kungliga Vetenskaps- och Vitterhetssamhället i Göteborg
Personer från Stockholm
Gravsatta på Djursholms begravningsplats
Födda 1847
Avlidna 1921
Män
Ugglan
DES

DES kan syfta på

 DES – en krypteringsalgoritm fastslagen av NIST, se Data Encryption Standard
 DES – en incoterm inom logistik, se Delivered Ex Ship
 DES – ett xenoöstrogen som inte är en steroid, se dietylstilbestrol
 DES – IATA:s kod för en flygplats i Desroches, Seychellerna, se Desroches Airport
 des- – ett prefix, se Lista över prefix i svenskan
Antonio Cesti

Antonio Cesti eller Antonio Pietro Cesti, född 5 augusti 1623 i Arezzo, död 14 oktober 1669 i Florens, var en italiensk franciskanmunk och präst, samt kompositör.

Biografi 
Cesti var med i gosskören i Arezzos katedral och Santa Maria della Pieve, inträdde 1637 i franciskanorden, studerade i Florens och Rom, för att sedan få tjänst som organist i Volterra och Florens. Han prästvigdes omkring år 1647, efter att han fått titeln magister musices.

Cesti blev kapellmästare i Florens 1646, påvlig sångare i Rom 1660, vice kapellmästare i Wien 1666, och direktör för körverk och kammarmusik hos ärkehertigen av Innsbruck. 

Cesti skrev omkring 55 kantater och satte upp åtminstone elva operor (bland andra Orontea, La Dori, Il pomo d'oro) framförallt i Wien och Innsbruck, där han stod i förbindelse med ärkehertig Ferdinand Karl av Innsbruck. Många kantater är skrivna för två röster. Han samarbetade ofta med librettister och poeter som Salvator Rosa och Giovanni Filippo Apolloni. Han överförde på operan de former och erfarenheter, som Giacomo Carissimi och han själv vunnit på kantatens område, och verkade fortbildande på utvecklingen av både recitativet och företrädesvis arian, som av honom fick tydligare delning och fastare form. Han uppträdde ibland själv som tenor i sina operor.

Externa länkar

Källor 
 
 HOSAM Antonio (Pietro) Cesti, sidan läst 15 september 2009
 HOSAM VD: The Cantata, sidan läst 15 september 2009

Italienska barockkompositörer
Italienska operatonsättare
Italienska franciskaner
Personer i Italien under 1600-talet
Personer från Arezzo
Födda 1623
Avlidna 1669
Män
Italienska musiker under 1600-talet