kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Kyrklig interiör

Kyrklig interiör är den utsmyckning och de inventarier som finns inne i en kyrkobyggnad i form av bland annat altare, predikstol, orgel, målningar, nattvardskalkar, silverföremål, dopfuntar, tavlor, psalmnummertavlor, kyrkobänkar, ljuskronor, skulpturer/statyer, kyrkotextilier, krucifix med mera.

Historia 
I medeltida kyrkorum var det vanligt att man målade helgonbilder som placerades i skåp eller nischer. Under senmedeltiden brukade valv och väggar dekoreras med olika motiv från bibeln och målningar.

Kyrkor 
Utsmyckningen i en kyrkobyggnad skiljer sig beroende på vilken man befinner sig i.

Ortodoxa kyrkor 
I ortodoxa kyrkor kan man väldigt mycket ikoner och en ikonostas som är en skärmliknande vägg täckt med ikoner som ligger mellan koret och församlingen. Mosaiker och målningar förekommer också. Ortodoxa kyrkor brukar sakna bänkar då. Dopfuntar och oljelampor finns också. Orglar förekommer inte heller då man sjunger utan musikinstrument.

Romersk-katolska kyrkor 
I romersk-katolska kyrkor finns bland annat bänkrader, statyer och orglar. En annan grej som också förekommer är vigvattenskålar, där katolikerna brukar doppa fingrarna i vattnet och göra korstecknet.

Protestantiska kyrkor 
I protestantiska kyrkor finns bland annat långa bänkrader som brukar ha en bibel och psalmbok frömför sig, predikstolar där prästen brukar be och läsa ur bibeln, altaruppstats och altartavlor.

Bilder

Källor

 Kyrkorummet (fragaprasten.nu)

Referenser
Skogstorp, Falkenbergs kommun

Skogstorp är en bebyggelse i Stafsinge distrikt (Stafsinge socken) i Falkenbergs kommun i Hallands län. Orten utgjorde före 2015 en separat tätort och ingår från 2015 i tätorten Falkenberg.

Skogstorp är i det närmaste sammanvuxet med industriområdet Smedjeholm.

Befolkningsutveckling

Samhället
Orten präglas av bostäder byggda från 50-talet och framåt, både villor och flerfamiljshus. Pizzeria, närbutik och ett antal småföretag finns också på orten. En av kommunens högstadieskolor, Skogstorpsskolan, ligger i Skogstorp.

Noter 

Orter i Falkenbergs kommun
Tidigare tätorter i Sverige
FLCL

FLCL, eller Furi Kuri som namnet ofta uttalas är en sexepisoders OVA från Gainax, skriven och regisserad av Kazuya Tsurumaki. FLCL fick relativt stor uppmärksamhet när den släpptes i Japan.

Serien handlar i regel om Nandaba Naota, en tolvårig skolpojke från förorten Mabase.
Naota bor ensam med sin pappa, Kamon och sin farfar Shigekuni i familjens egna lilla bageri.
Naota lever ett väldigt ordinärt liv och har en bror, Tasuku som fått ett basebollkontrakt i Amerika. Man får aldrig se någonting av honom men han kommer ändå att spela en ganska stor roll i serien. Tasukus flickvän, Samejima Mamimi, som ofta hittas under en bro verkar ha varit väldigt fäst vid honom och har, nu när Tasuku har åkt, fäst sig vid Naota istället.

Serien gavs ut i Japan 1999 och i övriga världen 2001. Den gavs dessutom ut som en  manga på två volymer och en romanserialisering på tre volymer.
Serien handlar om en ung tjej som rekryterar nya medlemmar till sitt gäng. Eller så var det hur hela började i alla fall.

Externa länkar 

 
 Synch-Point, Nordamerikanska distributören av FLCL 
 Open Directory länkar relaterade till FLCL
 
 FLCL World, en FLCL fan site (innehåller diverse information) 

Anime (OVA)
Mangaserier
Musikrelaterad anime och manga
WP:Projekt Japan
Kodansha
Södermanlands runinskrifter 107

Södermanlands runinskrifter  107 är en runsten som står tillsammans med Sö 108 och Sö 109 i området Balsta nära utfartsvägen från Eskilstuna mot Kjula. Den har funnits där länge och möjligen kan detta vara dess ursprungliga plats, för här gick landsvägen förbi och i närheten rann Karpbäcken och där fanns även "Gredby bro".

Den är en av de så kallade Ingvarsstenarna som restes efter de män som färdades och förolyckades i det ödesdigra Ingvarståget.

Stenen 
Stenen är 170 cm hög och 70 cm bred vid foten. Materialet är granit. Stenen flyttades flera gånger: Peringskiöld skriver om runstenen 1686: "att den skall för några är sedan blivit inlagd i kyrkan, där den togs från Gredby gata och de andra runstenarna". Vid kyrkan fanns den kvar till 1931 då den flyttades till Gredby gata. Den flyttades 1967 till läget markerat vid revideringsinventeringen (). Ungefärlig ursprunglig plats är , flyttad ca 150 åt NÖ år 2004.

Sö 107 tillhör gruppen av Ingvarsstenar som restes efter dem som deltog i ett olyckligt vikingatåg mot Ryssland och Särkland. Efter sex år återkom endast ett av trettio skepp till Mälartrakten. Detta ska ha inträffat året 1042 enligt Ingvar den vittfarnes saga.

Ristaren, som är okänd, använder Svensk runrad från 1000-talet med en stungen runa (E). Orden särskiljs av dubbla punkter.

Runslingan börjar med ett klumpigt, rundögt ormhuvud och saknar en riktig avslutning: slingan dubbleras mot slutet, återupptas inne i ristningen, och sedan fortsätter texten med lösa runor. Texten som löper från ormens huvud och medsols lyder enligt nedan:

Inskriften 

Runor:
᛬ ᚱᚢᛚᛁᚠᛦ ᛬ ᚱᛅᛁᛋᛏᛁ ᛬ ᛋᛏᛂᛁᚾ ᛬ ᚦᚾᛋᛁ ᛬ ᛅᛏ ᛬ ᚠᛅᚦᚢᚱ ᛬ ᛋᛁᚾ ᛬ ᛋᚴᛅᚱᚠ ᛬ ᚼᛅᚾ ᚢᛅᛦ ᛬ ᚠᛅᚱᛁᚾ ᛬ ᛘᛁᚦ ᛬ ᛁᚴᚢᛅᚱᛁ ᛬

Se även 
 Alfabetisk lista över runinskrifter
 Lista över runinskrifter i Eskilstuna kommun

Anmärkningar

Källor 
Samnordisk runtextdatabas, Sö 107

Södermanlands runinskrifter
Runinskrifter i Eskilstuna kommun
Ingvarståget

en:Ingvar runestones#Sö 107
Skrea

Skrea är en bebyggelse i Skrea distrikt i Falkenbergs kommun och kyrkbyn i Skrea socken i Hallands län. Orten utgjorde före 2018 en separat tätort där även Ringsegård ingick 2015 och från 2018 räknas Skrea som en del av tätorten Falkenberg.

Skrea kyrka ligger här.

Befolkningsutveckling

Se även 
Skrea IF
Skrea källa
Skrea strand
Skreabanan

Referenser

Noter

Externa länkar 
Excavations in Skrea - settlement and cultural landscape 1200 BC - AD 500
Skrea IF

Orter i Falkenbergs kommun
Tidigare tätorter i Hallands län
Vinbergs socken

Vinbergs socken i Halland ingick i Faurås härad, ingår sedan 1971 i Falkenbergs kommun och motsvarar från 2016 Vinbergs distrikt.

Socknens areal är 35,50 kvadratkilometer, varav 34,93 land. År 2000 fanns här 3 507 invånare. En del av Falkenberg (stadsdelen Tröingeberg), tätorten Vinberg samt tätorten  Vinbergs kyrkby med sockenkyrkan Vinbergs kyrka ligger i socknen.

Administrativ historik
Vinbergs socken har medeltida ursprung.

Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till Vinbergs församling och för de borgerliga frågorna till Vinbergs landskommun.  Landskommunen utökades 1952 i innan den 1971 uppgick i Falkenbergs kommun. Församlingen uppgick 2010 i Vinberg-Ljungby församling.

1 januari 2016 inrättades distriktet Vinberg, med samma omfattning som församlingen hade 1999/2000.  

Socknen har tillhört fögderier och domsagor enligt Faurås härad. De indelta båtsmännen tillhörde Södra Hallands första båtsmanskompani.

Geografi och natur
Vinbergs socken närmast nordost om Falkenberg och avgränsas i sydost av Ätran och med Vinån som flyter genom socknen. Socknen är en mjukt kuperad uppodlad slättbygd med några skogsbackar norr om nedre Ätran. Den högsta punkten är Ståberg, som ligger 86,5 meter över havet.

Vinbergs naturreservat är ett kommunalt naturreservat.

Länsväg 154 passerar genom den västra delen av socknen, fram till 1990-talet passerade den genom Vinbergs samhälle. Väg 700 mellan Vessigebro och Falkenberg passerar både Vinbergs kyrkby och Tröingeberg. Mellan Vinbergs samhälle och Vinbergs kyrkby går väg 702, medan väg 701 och 750 förbinder samhället med Stafsinge respektive Långås.

Historia

Namnet
Namnet (1330-talet Windbyerghe) kommer från kyrkbyn. Förleden innehåller vind, 'blåst'. Efterleden är bjär, 'berg'. Namnet bör ha syftat på att berget vid kyrkbyn varit utsatt för vind och blåst.

Förhistoria 
Från stenåldern finns boplatser och vid Hällinge en hällkista. Från bronsåldern finns högar och stensättningar vid Faurås (kallad "Kungshögen" med "Kung Fares sten"), Tågarp och Töringe. Från järnåldern finns gravar och domarringar.

Medeltid 
Den äldsta kända kyrkan i Vinberg byggdes troligen på 1100-talet och revs i början av 1900-talet för att ersättas av en större kyrka invigd 1899. Bland inventarier som bevarats finns två ljusstakar från 1479, medan en dopfunt från 1100-talet förstörts.

Modern tid 
Vinbergs (stations)samhälle uppstod där Falkenbergs järnväg hade en station fram tills järnvägen lades ner 1959.

Befolkningsutveckling

Kända personer från Vinberg 
 Olof von Dalin (1708–1763), författare och historiker.
 John Anderson (1869–1948), fotograf.
 Magnus Svensson (född 1969), fotbollsspelare.
 Magnus Svensson (född 1983), innebandyspelare.

Se även
Vinbergs församling
Lista över fasta fornminnen i Falkenbergs kommun (Vinberg)

Referenser

Vidare läsning
 
 
 
 
 En bok om Vinberg, Kommittén för kulturforskning i Vinbergs kommun. 1972. Falkenberg: Hallands Nyheter AB

Externa länkar

Winbergs socken i Historiskt-geografiskt och statistiskt lexikon öfver Sverige i 7 band, Stockholm 1856-1870

Socknar i Faurås härad
Indelningar i Falkenbergs kommun
Södermanlands runinskrifter 108

Södermanlands runinskrifter 108 är ristad på en runsten som står tillsammans med Sö 107 och Sö 109 i området Balsta, nära utfartsvägen från Eskilstuna mot Kjula. Stenen har flyttats runt inom Eskilstuna men lär från början ha stått i närheten av sin nuvarande plats. Här passerade den forna landsvägen "Gredby gata" och i närheten rann Karpbäcken förbi under Gredby bro.

Den är en av de så kallade Ingvarsstenarna som restes efter de män som färdades och förolyckades i det ödesdigra Ingvarståget.

Stenen 
Stenen är 160 centimeter hög och 94 centimeter bred. Materialet är granit. Centralt på stenen finns ett stort, likarmat hjulkors utan flätning och utsmyckning. Runslingan är mycket ovanlig. Runslingan har varken huvud eller svans. Den börjar vid foten mitt på stenen, där den är öppen, och löper sedan medsols runtom stenens kanter tills den når samma ställe. De yttre linjer möter varandra, med även slutet är öppet. Huvudslingan binds av en andra slinga med ormhuvud. Ormen har spetsigt huvud och utstående, runda ögon, men ingen tunga. Slingans runtext börjar vid svansen och löper motsols mot huvudet.

Inskriften 
Runor:
ᚴᚢᚾᚢᛚᚠᛦ ᛬ ᚱᛅᛁᛋᛏᛁ ᛬ ᛋᛏᚨᛁᚾ ᛬ ᚦᛅᚾᛋᛁ ᛬ ᛅᛏ ᛬ ᚢᛚᚠ ᛬ ᚠᛅᚦᚢᚱ ᛬ ᛋᛁᚾ ᛬ ᚼᛅᚾ ᛬ ᚢᛅᛦ ᛁ ᛬ ᚠᛅᚱᚢ ᛬ ᛘᛁᚦ ᛬ ᛁᚴᚢᛅᚱᛁ ᛬

Stenen tillhör gruppen av Ingvarsstenar som restes efter dem som deltog i ett olyckligt vikingatåg mot Ryssland och Särkland. Efter sex år återkom endast ett av trettio skepp till Mälartrakten, vilket lär ha skett året 1042 enligt Ingvar den vittfarnes saga. Förutom namnen är detta nästan exakt samma text som på Södermanlands runinskrifter 107 som står bredvid.

Runristaren är okänd. Han använder Svensk runrad från 1000-talet och orden avskiljs med dubbla punkter.

Runsten Sö 108 är som fornlämning registrerad Klosters socken Raä 263.

Se även 
 Alfabetisk lista över runinskrifter
 Lista över runinskrifter i Eskilstuna kommun
 Sverige under äldre medeltiden

Referenser

Noter

Källor 
Samnordisk runtextdatabas, Sö 108

Södermanlands runinskrifter
Runinskrifter i Eskilstuna kommun
Ingvarståget

en:Ingvar runestones#Sö 108
Långås

Långås är en tätort i Falkenbergs kommun, Sverige.

Befolkningsutveckling

Samhället
Marken som samhället ligger på består av sand, med inslag av lera. Området får sitt vatten från en vattentäkt öster om samhället, medan avloppet är anslutet till ett reningsverk i Morup.

Huvuddelen av bostäderna är enfamiljshus byggda efter 1970. Det finns barnomsorg, idrottsplats och en livsmedelsbutik på orten. Sommartid hålls Långås marknad som lockar runt 20 000 besökare.

Det finns en låg- och mellanstadieskola på orten.

I Långås fanns tidigare en järnvägsstation.

Idrott
Den allsvenske fotbollsspelaren Patric Andersson kommer från Långås. Långås IF spelar bland annat fotboll.

Se även 
Lindhults säteri
Morups socken

Noter

Externa länkar 
Delöversiktsplan över Långås

Orter i Falkenbergs kommun
Tätorter i Sverige
Södermanlands runinskrifter 109

Runinskrift Sö 109 är en runsten i Klosters socken och Eskilstuna kommun i Södermanland. Den står tillsammans med Sö 107 och Sö 108 i området Balsta cirka 200 meter norr om utfartsvägen från Eskilstuna mot Kjula. Tidigare har den legat som brosten vid Gredby bro över Karpbäcken i närheten av dess nuvarande plats.

Stenen 
Stenen är 3,14 meter hög och 2,32 meter bred vid foten. Materialet är gråsten med inslag av röd fältspat.

Ornamentik 
Centralt på stenen finns ett stort likarmat, flätat hjulkors utan utsmyckning. Runslingan utgörs av två rundögda drakar med nosflik. Dessa är sammanväxta svans mot hals och binds dessutom av en tredje drake i stenens topp. Dennes rundögda huvud har en snabel och dess kropp indelas i två hopflätade ändlösa slingor. Vid stenens fot binds drakarna genom flätning. Den överkorsande svansen utgör även huvudstaven i två runor i den underliggande halsen. Slingan är ovanlig bred, upp till 20 cm. Texten börjar vid den nedre drakens huvud och löper medsols till bindningen. Den fortsätter medsols i den andra draken. Runornas bas är inåtriktad.

Inskriften 

 
 

Vifrid och Holmfrid är kvinnonamn och namnlikheten antyder att de är systrar, den ena gift med Ormar, den andra med Kal. Tolv och Skrime bör vara kvinnornas bröder. Relationen till Tolv som fick stenen rest efter sig framgår inte. Han har en namnlike bland stenresarna. Ofta gav man sitt namn till ett barnbarn.

Ristaren är inte känd. Han använder Svensk runrad från 1000-talet och orden avskiljs med dubbla punkter. Stenen är mycket välkomponerad, hela ytan har utnyttjats och inga runor har hamnat utanför slingorna.

Se även 
Alfabetisk lista över runinskrifter
Lista över runinskrifter i Eskilstuna kommun
Lista över Södermanlands runinskrifter
Sverige under vikingatiden
Sverige under äldre medeltiden

Källor 
Samnordisk runtextdatabas, Sö 109

 
Södermanlands runinskrifter
Runinskrifter i Eskilstuna kommun
Dionysius Exiguus

Dionysius Exiguus, född cirka 470, död mellan 540 och 560, var en skytisk-romersk munk.

Dionysius Exiguus var den som genom att börja med det år Jesus antogs ha fötts startade vår vedertagna västerländska tideräkning, det vill säga år 1 (noll fanns inte som begrepp på den tiden). Han utgick därvid från antagandet att Kristus dog i sitt 31:a levnadsår och att hans uppståndelse på påskdagen skulle ha inträffat 25 mars. Då påskdagen efter 532 julianska år åter inträffar på samma datum och påsken enligt den diokletianska eran som brukades på Dionysius tid, inträffade 25 mars 279, skulle därför Kristus vara född 284 före den diokletianska erans inledning, vilket blev år 1.

För att årsindelningen skulle sammanfalla med veckoindelningen på så sätt att det första året i den kristna tideräkningen (Anno Domini, AD, eller Herrens År) började med en hel vecka fanns det två alternativa startdatum där årets första dag också var den första dagen i den judiska och kristna veckan, söndagen (Herrens dag, den dag då Jesus uppstod från de döda, har alltid varit en högtidsdag i den kristna kyrkan) den 1 januari det år vi nu känner som år 7 f.Kr. samt söndagen den 1 januari det år som vi nu känner som år 1. Kristi födelse inträffade sannolikt mellan år 7 f.Kr. och år 4 f.Kr..

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Födda 470
Avlidna 540
Munkar
Kronologer
Män
Plovdiv

Plovdiv (, under antiken Filippopolis) är Bulgariens näst största stad med 345 213 invånare (2017). Staden, som har industrier inom ett flertal olika branscher, är belägen vid floden Maritsa, cirka 130 km öster om huvudstaden Sofia, 15 km nord om Rodopi (bergskedja i Bulgarien) samt 50 km söder om Balkanbergen. Plovdiv har förbindelse med järnväg till Sofia och ligger även vid den viktiga motorvägen mellan Sofia och gränsen till Turkiet. Plovdiv utsågs till europeisk kulturhuvudstad 2019.

Historia 
Området, där Plovdiv idag är beläget, har en historia som sträcker sig 6 000 år tillbaka i tiden, även om staden i sig inte är så gammal. Staden hette Eumolpia då den 342 f.Kr. erövrades av Filip II av Makedonien som döpte om den till Philippopolis (Filips stad på grekiska). Den blev senare en självständig thrakisk stad, då under namnet Pulpudeva innan den blev en del av Romarriket och huvudstad i Thrakien. Romarna kallade staden Thrimontium (Tre berg) på grund av att det runt staden fanns tre kullar. Från början fanns där sju s.k. kullar men de flesta är numera bebyggda och kan vara svåra att urskilja.

Slaverna erövrade staden på 500-talet innan bulgarerna tog över år 815. Namnet Plovdiv fick den under 1400-talet.

Under 1800-talet, när Bulgarien styrdes av det osmanska riket, leddes den bulgariska självständighetskampen från Plovdiv. När staden blev fri från osmanerna efter slaget vid Plovdiv 1878, blev den inte en del av furstendömet Bulgarien utan var istället huvudstad i det osmanska Östrumelien fram till 1885, då den blev en del av Bulgarien.

Utgrävningar
Plovdivs centrum ligger över den antika staden Philoppolis och gågatan följer stadens stadion som delvis har grävts ut. 

Philippopolis stadion upptäcktes år 1923 och har grävts ut vid flera tillfällen. Den norra delen av den 240 meter långa arenan gjordes  tillgänglig från Dzhumayatorget år 1976 och andra delar ligger täckta av glas under affärer på gågatan. Fler detaljer friläggs successivt i samband med renoveringar.

Klimat 
Uppmätta normala temperaturer och -nederbörd i Plovdiv:

Sport 
Volleybollklubben VK Maritsa kommer från staden. Dess damlag har vunnit både bulgariska mästerskapet och bulgariska cupen flera gånger.

Bilder

Referenser

Externa länkar

 Officiell webbplats

 
Europas kulturhuvudstäder
Panch Mahals

Panch Mahals är ett distrikt i den indiska delstaten Gujarat. Här finns Champaner-Pavagadhs arkeologiska park. Yta 5 219,9 km². Huvudort är Godhra, nordöst om Baroda.

Distrikt i Gujarat
Champaner-Pavagadhs arkeologiska park

Champaner-Pavagadhs arkeologiska park består av fornminnen på en rad olika platser i distriktet Panch Mahals i den indiska delstaten Gujarat.

Det rör sig om till största delen ej utgrävda platser av arkeologiskt och kulturhistoriskt intresse.
 Ett fort på en kulle, en tidig hinduisk huvudstad
 religiösa byggnader, fortifikationer, palats, vattenledningssystem
 Kalikamatatemplet på Pavagadh Hill, den enda existerande islamiska ruinstaden på Indiska halvön från tiden före stormogulerna.
 Jami Masjid, "Stora moskén", en förebild för senare islamisk arkitektur i Indien
 Blandningen av hinduisk och islamisk arkitektur

Parken sattes 2002 upp på Unescos världsarvslista

Externa länkar

Världsarv i Indien
Gujarat
Manas nationalpark

Manas nationalpark på Himalayas utlöpare i den indiska delstaten Assams distrikt Barpeta och förklarades som världsarv av Unesco 1985. Flera hotade djurarter, som indisk elefant, indisk pansarnoshörning och bengalisk tiger, finns inom reservatet.

Mellan 1992 och 2011 var nationalparken inskriven i listan över hotade världsarv.

Växtligheten i nationalparken är varierande med gräsmarker, savanner och tropiska skogar. Floden Manās som parken är uppkallad efter ligger i parkens västra del och den skiljer sig här i två grenar som senare mynnar i Brahmaputra. Under monsunen är regionen kring dessa grenar tidvis översvämmad. Området kännetecknas av varmt och fuktigt väder med en relativ luftfuktighet av 76 procent under största delen av året. Tiden med monsunregn sträcker sig från mitten av maj till september men redan från mitten av mars och fram till oktober är regnfall vanligt. Den genomsnittliga årsnederbörden dokumenterades med 3330 mm. I Manas nationalpark ligger den maximala temperaturen i genomsnitt vid 37 °C (varierar mellan åren) och den genomsnittliga minsta temperaturen vid 5 °C.

Flora och fauna 
Typiska träd som ingår i städsegröna skogar är bland annat Aphanamixis polystachya, Breonia chinensis, Syzygium cumini, Bauhinia purpurea, Mallotus philippensis och indisk lager (Cinnamomum tamala). De lövfällande skogarna kännetecknas av träd som Bombax ceiba, Sterculia villosa, Dillenia indica, Careya arborea och Lagerstroemia parviflora. Ungefär 45 procent av parken är täckta med gräsmarker eller savanner.

I nationalparken dokumenterades 55 olika däggdjursarter, 50 olika kräldjursarter och tre olika groddjursarter. Av de 450 olika fågelarter som registrerades häckar 350 arter i nationalparken och 16 av dessa är endemiska.

Referenser

Se även 

 Kaziranga nationalpark

Världsarv i Indien
Nationalparker i Indien
Världsarv inskrivna 1985
Assam
Keoladeo nationalpark

Keoladeo nationalpark 5 mil väster om Agra i den indiska delstaten Rajasthan förklarades som världsarv av Unesco 1985. Efter att under äldre tid varit ett jaktreservat, där maharajan bedrev jakt på and har området nu blivit en skyddad vinterlokal för inte mindre än 364 olika sjöfågelarter från Afghanistan, Turkmenistan, Kina och Sibirien. Unikare arter som kan beses är Snötrana och Pallas fiskörn, och nationalparken attraherar många ornitologer.

I mitten av den 29 km² stora parken finns ett tempel tillägnat Shiva, och templets namn har givit parken dess namn. Parken anlades på 1700-talet genom att vatten leddes om från bevattningar för att skapa ett område lämpligt for fågeljakt. Till största delen består parken av våtmark och sjöar som fylls på under monsunperioden från juli till september. Flera uteblivna monsuner senaste åaren har lett till ett minskat antal fåglar och förslag på att avleda vatten från jordbruket har diskuterats, men lett till protester.

Externa länkar 
 UNESCO World Heritage Centre - Keoladeo National Park
 World Conservation Monitoring Centre - Keoladeo (Bharatpur) National Park

Världsarv i Indien
Nationalparker i Indien
Världsarv inskrivna 1985
Geografi i Rajasthan