kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Resö

Resö är en ö och en småort i Tanums kommun i Bohuslän och Västra Götalands län. 

Resö är beläget i kommunens nordvästra hörn. Från fastlandet tar man sig till Resö genom att ta av från E6:an mot väster vid Skälleröd. Sedan passerar man Kragenäs och därefter åker man först över en bro till ön Galtö och sedan över ytterligare en bro till Resö.

Vatten och öar väster om Resö, bland annat ön Bissen, ingår i Kosterhavets nationalpark.

Historia 
På en karta från 1600-talets finns fem bebyggelsetecken markerade på Resö. Troligen är det jordbrukare, med fiske som binäring, som bor på ön. Under 1800-talet ökade befolkningen och två strandsamhällen växte upp: dels ett vid Torgelsholmen i nordost och dels ett vid västra stranden mitt mot ön Bissen.

Under 1900-talet ökade fisket i betydelse och vid mitten av 1930-talet, när nya fiskehamnen i väster invigdes var 26 fiskebåtar hemmahörande på Resö. Det var under denna period, som även pensionatsrörelsen startade.

Samhället 
I Resös hamn finns fortfarande trålare. Ön har en matbutik. Det har uppförts en byggnad i hamnen som utgör samlingslokal och även servering (sommartid), Hamnmagasinet, som även går att hyra till olika evenemang. Hamnen är en gästhamn. En bit upp i backen, sett från hamnen, ligger det gamla pensionatet, som numera är privatbostad med uthyrd caféverksamhet i källarplan. På Resö finns ett kapell invigt år 1916.

Näringsliv 
Fortfarande finns några trålare med Resö som hemmahamn; fisket är inriktat på räkor och kräftor. Affären är öppen året runt. Några öbor försörjer sig som hantverkare, främst med uppgifter med de sommarboendes fritidshus. Många pendlar till arbete, främst i Tanumshede och Strömstad.

Se även 
 Lurs socken

Källor

Noter

Tryckta källor

Externa länkar 
 Reso.nu (lokal webbportal)

Orter i Tanums kommun
Öar i Tanums kommun
Fiskelägen
Småorter i Sverige
Tusenbröder – Återkomsten

Tusenbröder – Återkomsten är en svensk thrillerfilm inspelad 2005 med biopremiär den 10 mars 2006. Filmen utgör fortsättning och avslutning på TV-serien Tusenbröder och är en nerklippt version av de två avsnitten i säsong 3. Dessa två långfilmslånga avsnitt premiärsändes först den 5 respektive 7 januari 2007 i Sveriges Television.

Handling 
Hoffa flyter iland i Estland, efter att hans stulna flyktbåt har exploderat. Han försöker börja ett nytt liv där, men längtan efter familjen blir för stor och han bestämmer sig för att försöka ta sig tillbaka till Sverige. Nu börjar hans tuffa kamp för att ta sig hem till sin familj. En familj som gått vidare i livet och som dessutom tror att han är död. Det underlättar ju inte heller att han har ett förflutet som fängelserymling och före detta bankrånare som jagas av polisen.

Rollista 
Ola Rapace - Hoffa 
Anja Lundqvist - Annelie 
Magnus Krepper - Patrik 
Bisse Unger - Max 
Danilo Bejarano - Hamid 
Jacob Ericksson - Tommy 
Jakob Eklund - Petter
Allan Svensson - Holger
Liina-Riin Olmaru - Piret
Marko Matvere - Mart
Margus Prangel - Madis
Lembit Ulfsak - Rein
Claudia Galli - Tanja
Jörgen Bergström - Jimmy

Se även
Tusenbröder

Svenska filmer 2006
Svenska thrillerfilmer
Filmer i regi av Erik Leijonborg
Svenskspråkiga filmer
Bunker

En bunker är ett starkt, täckt stridsvärn av jord eller betong och en mindre befästning som i stridsverksamhet skall underlätta eldgivning, observation eller stridsledning. Stridsvärn är den korrekta svenska benämningen, men vanligtvis heter anläggningen ofta bunker.

På svenska är bunker ett vidare begrepp, som dels omfattar täckta stridsvärn men även skyddsrum och större försvarsanläggningar som ubåtsbunkrar.

Stridsvärn är ett samlingsbegrepp och anläggningarna har olika benämning beroende på vad de skall skydda, till exempel pjäsvärn för artilleripjäser. Från och med sent 1800-tal kommer betong och järn in som byggnadsmaterial. Stridsvärnet, eller bunkern, är således en sen form av stridsvärn och kan vara anpassade för till exempel observationer eller artilleripjäser.

Så beskrivs en bunker i boken ”Från borg till bunker” från Riksantikvarieämbetet 1993: "En bunker, eller värn som de också kallas, är alltså ett stridsvärn uppfört i armerad betong och tekniskt anpassad för sin uppgift. Så har till exempel ett kanonvärn en större embrassyr (skottglugg), än ett kulsprutevärn. Ett kulsprutevärn har oftast mer än en embrassyr. Ett observationsvärn har smala siktspringor genom vilka observationen kan ske. Ett luftvärnsvärn har skyddet i sida, och är helt öppet uppåt."

Bland de svenska militära värnen, eller bunkrarna, kan följande grundmodeller urskiljas:

Kulsprutevärn 
Pansarvärnskanonvärn
Kanonvärn 
Observationsvärn 
Minstationer
Kustartillerivärn
 
Värn som inte är täckta kan vara skyttevärn, luftvärnsställning och granatkastarställning.

Utöver dessa, mer eller mindre standardiserade värn och anläggningar finns en uppsjö av ”skräddarsydda” konstruktioner. Ledningsplatser, förrådsanläggningar, minstationer, mätstationer och stadsvärn. Svenska värn, eller stridsvärn, det som utomlands ofta kallas bunker, är små i jämförelse med sina europeiska ”kollegor”. Värnen, eller forten, i till exempel Maginotlinjen och Atlantvallen var jättelika anläggningar. Även de enskilda bunkrarna var mycket stora i förhållande till ett svenskt kulsprutevärn.

Ordet "bunker", i denna betydelse, är belagt i svenska språket sedan 1941 och kommer från engelskan där ordet har samma betydelse.

Galleri

Se även
Adolf Hitlers bunker
Bunker GO-42
Bunkrar i Albanien
Mount Bunker
OW Bunker
Regeringsbunkern
The Bunker
Skyddsrum
Ubåtsbunkern Valentin

Referenser

Noter

Externa länkar 
http://www.bunker.nu/
Bunker Pictures - Pictures, locations, information about bunkers from WW2, The Atlantikwall and the Cold War

Befästningskonst
MasterCard Classic

MasterCard Classic är en golftävling på den amerikanska LPGA-touren för damer.

Det är en av säsongens första tävlingar på LPGA-touren och äger rum utanför Mexico City. Den spelades första gången 2005 och segraren de två första åren var Annika Sörenstam.

Segrare

Externa länkar
Webbplats på LPGA Tour

Golftävlingar på LPGA Tour
Myrliljeväxter

Myrliljeväxter (Nartheciaceae) är en familj med enhjärtbladiga växter. Familjen består av 41 arter som är indelade i fem släkten. Myrliljeväxterna är örter. Blommorna är små och växer i klasar.

Den enda myrliljeväxtarten som finns vildväxande i Sverige är myrlilja (Narthecium ossifragum).

I äldre klassificeringssystem ingick myrliljeväxterna i liljeväxtfamiljen.

Externa länkar 
 Den virtuella floran - Myrliljeväxter

Enhjärtbladiga växter
Erik William Gustaf Leidzén

Erik William Gustaf Leidzén (Erik Leidzén junior), född 1894, död 1962, son till Erik Leidzén senior.

Erik var medlem av Frälsningsarméns stabsmusikkår. 1911–1915 studerade han vid Kungliga Musikaliska Akademien i Stockholm. Han emigrerade 1915 till USA där han blev dirigent för FA:s nationella stabsmusikkår och arbetade som nationell musikmästare. Leidzén var lärare vid flera universitet och musikskolor. Många av hans kompositioner är publicerade i FA:s svenska, engelska och amerikanska musikutgåvor men även en stor del kompositioner av honom finns utgivna på andra "profana" förlag.

Han finns representerad i Frälsningsarméns sångbok 1968 med ett verk (nr 450) För Gud och för hans frälsningshär

Svenska koralkompositörer
Personer inom Frälsningsarmén i Sverige
Män
Födda 1894
Avlidna 1962
För Gud och för hans frälsningshär

För Gud och för hans frälsningshär är en sång med text av Emanuel Booth-Hellberg som publicerades första gången 1885 i Stridssånger och som tonsattes 1930 av Erik William Gustaf Leidzén (Erik Leidzén jr.).

Sången finns publicerad som
Nummer 338 i Musik till Frälsningsarméns sångbok 1907
Nummer 382 i Frälsningsarméns sångbok 1929 under rubriken "Strid och verksamhet - Maning till kamp".
Nummer 382 i Musik till Frälsningsarméns sångbok 1930
Nummer 450 i Frälsningsarméns sångbok 1968 under rubriken "Strid Och Verksamhet - Kamp och seger".

Svenska psalmer
Daegu Stadium

Daegu World Cup Stadium (Blue Arc) är en sportarena i Daegu i Sydkorea.

Den tar  åskådare och började uppfördes 1997. Arenan stod klar i juni 2001 och kostade 265 miljoner dollar att bygga.

Arenan byggdes för Fotbolls-VM 2002. Fyra matcher i detta VM spelades på arenan. Universiaden 2003 ägde rum här. Även VM i friidrott år 2011 ägde rum på denna arena. Den är hemmaarena för fotbollsklubben Daegu FC.

Externa länkar 

Daegu Stadium
Daegu Stadium Mall

Källor
 

Sportanläggningar i Sydkorea
WP:Projekt Korea
Roger Blomquist

Roger Blomquist, folkbokförd Sven Roger Blomqvist, född 25 september 1956 i Enköping, död 15 september 2014 i Malmö, var en svensk journalist anställd på Sveriges Television (SVT). Under många år var han SVT:s idrottsliga ögon i Malmö där han bland annat bevakade Malmö FF, Trelleborgs FF, Helsingborgs IF och Landskrona BoIS (fotboll), Malmö IF (ishockey), samt IFK Ystad, Ystads IF, Malmö, Lugi och H43 (handboll). Blomquist var kommentator i många sporter varav några var basket, bandy, dans, dragkamp, friidrott, frisbee, golf, gymnastik, konståkning, rugby, ridsport, squash, simhopp, simning, short track, skridsko och snöskotercross. Han var särskilt intresserad av konståkning, simhopp och ridsport.

Vid Olympiska spel bevakade Blomquist huvudsakligen handboll, gymnastik, konståkning, short track och simhopp. Utöver detta var han intervjureporter i allehanda sammanhang samt arbetade som redaktör för Sportspegeln, Sportnytt, Fotbollskväll och Hockeykväll.

På Sveriges Television hade han också ett fackligt förtroendeuppdrag.

Roger Blomquist var gift och hade två barn. Han avled i sitt hem under måndagsmorgonen den 15 september 2014 efter en tids sjukdom.

Referenser

Svenska journalister under 1900-talet
Män
Födda 1956
Personer från Enköping
Avlidna 2014
Gorgona, Italien

Gorgona är en 2,23 km² stor ö som ingår i den toskanska arkipelagen. Det är den nordligaste och minsta av de sju öarna och är belägen i Liguriska havet mellan Italien och Korsika, ca 34 km västsydväst om den italienska kuststaden Livorno. Gorgona är en bergig ö med en högsta punkt som mäter 225 meter över havet. På ön växer mestadels pinjeträd och på ställen överväxt av macchia. Sedan 1869 finns här en fångvårdsanläggning, varför det krävs specialtillstånd för att landstiga ön, vilket under sommarmånaderna ges till mindre, föranmälda turistsällskap. 

Gorgona är ett av fem ställen i världen där man kan hitta fågelarten korsikansk siska (Serinus corsicanus).

Italiens öar
Olivier Föllmi

Olivier Föllmi, född 1958, är en fransk fotograf som har fotograferat och rest runt i Himalaya i över 20 år. Föllmi och hans fru Danielle har gjort många fotoböcker efter sina resor i området. Paret startade sin familj genom att adoptera två tibetanska barn. De har även startat en hjälporganisation i Himalaya kallad "HOPE".

Externa länkar
Olivier Föllmis hemsida

Franska fotografer under 1900-talet
Födda 1958
Män
Levande personer
Franska fotografer under 2000-talet
Per Schiller

Per Adolf Schiller, född 3 september 1858 i Lindbergs socken i Halland, död 31 december 1892 i Ödsmåls socken i Bohuslän, var en svensk lantbrukare och hunduppfödare.

Per Schiller var son till prosten Svenning Andersson Schiller och hans hustru Josephina Claesson samt bror till Karl Schiller. Han var från 1861 bosatt i Ödsmål. Genom fadern, som var ivrig jägare, greps han tidigt av intresse för jakt och hundvård. Han ägnade sig vid sidan av lantbruket åt uppfödning av stövare, varvid han inriktade sig på att avla fram en god ras med i första hand svenskt påbrå. Efter att på den första svenska hundutställningen 1886 ha väckt uppmärksamhet med sina stövare Tamburini och Ralla födde han årligen upp ett stort antal stövare, av vilka många exporterades till Norge och Finland. Schillerstövaren som togs fram av Schiller kom att räknas som en av de mest homogena av de svenska stövarraserna. Hans avelsarbete fortsattes av brodern Karl.

Noter 

Födda 1858
Avlidna 1892
Män
Svenska eponymer
Personer inom hundhållning
Liguriska havet

Liguriska havet (; ) kallas den del av Medelhavet som ligger mellan den italienska rivieran (Ligurien och Toscana) och öarna Korsika och Elba. Liguriska havet gränsar till länderna Italien, Frankrike och Monaco. Söder om Elba övergår Liguriska Havet till Tyrrenska havet. I norr finns Genuabukten och floder från Apenninerna rinner ut i havets östra sida, bland annat har floden Arno sin mynning vid sjöstaden Livorno. Havet är som djupast (ungefär 2850 m) nordväst om Korsika.

Kusten mot liguriska havet, speciellt den nordvästra delen, är berömd för sin skönhet och sitt fördelaktiga klimat. Längs denna kuststräcka finns till exempel städer som Genua, La Spezia och Portofino och områden som Cinque Terre.

Externa länkar 

Medelhavet
Spetshund

Spetshundar eller spetsar (av tyskans spitz eller spitzhunde) är en av de allra äldsta hundrastyperna. Arkeologiska fynd av hundkranier från yngre stenåldern påvisar likheter med senare tiders spetsar. De har även likheter med urhundsraser och med den australiska dingon.

Spetsen har fått sitt namn av den karakteristiska kilformade skallen. Andra karaktärsdrag är upprättstående, spetsiga öron och kraftig svans som bärs ringlad över ryggen. De har kompakt kropp och förhållandevis lite vinklade bakben.

Spetsar tillhör enligt den internationella kennelfederationen Fédération Cynologique Internationales (FCI) gruppindelning av hundraser grupp 5, spetsar och urhundar. I Norden utgjorde de t.o.m. 1994 en helt egen grupp, innan Nordisk Kennelunion (NKU) anslöt sig till den internationella gruppindelningen. Då räknades även den belgiska skeppshunden schipperke och den walesiska vallhunden welsh corgi, som anses besläktad med västgötaspetsen, till spetsarna.

De flesta spetshundsraserna räknas till de nordliga spetsarna. Dessa är fördelade på tre sektioner efter användningsområde: 

1. Nordliga slädhundsspetsar (polarhundar) som har använts och än idag används för att framföra slädar. De är mycket uthålliga, envisa och gott socialt flockbeteende. Slädhundsspetsarna tål också kyla väldigt bra. I den här sektionen finner vi raser som Siberian Husky och Alaskan Malamute. 

2. Nordliga jaktspetsar är typiska älg- och fågelhundar. Vanligtvis används de i jakt av alla olika typer av klövdjur. Raser i undergruppen är Västsibirisk lajka och Karelsk björnhund.

3. Nordliga gårdsspetsar och vallande spetsar. Det här kan röra sig om flera olika raser som används till vakt eller vallning.

Därutöver utgör de asiatiska och europeiska (kontinentala) varsin sektion (nummer 4 och 5).

Till denna grupp hör 

 Chow chow
 Finsk lapphund
 Japansk spets
 Jämthund
 Norsk älghund
 Pomeranian
 Samojedhund
 Siberian Husky
 Svensk lapphund
 Volpino italiano
 Västgötaspets
 Västsibirisk lajka
 Östsibirisk lajka

Källor
 Nationalencyklopedin
 Ivan Swedrup: Våra hundar i färg, Stockholm 1974, 
 Renée Willes: Hundraser A-Ö, Höganäs 1992, 

Hundrastyper
Eksplintbagge

Eksplintbagge (Lyctus linearis) är en skalbagge i familjen kapuschongbaggar. Den lever främst i döda, uttorkade ekgrenar och stammar. Återfinns ibland som skadedjur även i yxskaft av ek samt i ekparkett. Förekommer i södra Sverige, upp till och med området kring Mälaren.

Hos eksplintbaggen är huvudet tydlig skilda från kroppen. Arten är långsträckt och rödbrun med en längd av 2,5 till 5 mm. Antennarna är vid slutet tjockare.

Arten förekom ursprungligen i Centraleuropa men den introducerades oavsiktlig i Nordamerika. De vuxna exemplaren flyger mellan april och augusti. Honan lägger sina ägg i träsprickor. Larverna äter träet och skapar gångar. Vid hålen syns ofta ett ljust mjölliknande ämne. Födan utgörs uteslutande av stärkelse. Efter ett år bildas den full utvecklade skalbaggen. Hålen i träet har en diameter av 1 till 2 mm.

Larverna bekämpas med kemiska vätskor, med höga temperaturer och med gas.

Referenser 

Skalbaggar
Oravais fabrik

Oravais fabrik är ett gammalt bruksområde i Oravais i Finland, belägen i närheten av Oravais masugn, nordost om tätorten Oravais. Där fanns tidigare en betydande textilindustri. Idag huserar bland annat sandpapperstillverkaren KWH Mirka OY i de gamla fabrikslokalerna.

Oravais
Byggnader och anläggningar i Vörå
Ekvecklare

Ekvecklare (Tortrix viridana) är en ljusgrön fjäril med ett vingspann på 18-23 millimeter. Den har fått sitt namn på grund av att den lägger sina ägg i ekens trädkrona. Äggen läggs redan på tidigt på hösten, övervintrar i trädet och kläcks vid ekens lövsprickning.
Ekvecklaren förekommer i lövskog, parker och trädgårdar med ek över hela Europa.

Ekvecklare kan uppträda massvis och äta alla blad av ett träd. Larverna skapar ett litet tråd och når så marken. När populationen är stor lever larverna även på andra trädarter. Puppan bildas i ihoprullade blad, i sprickor i barken eller i marken. Efter cirka två veckor är insekten full utvecklad. Denna insekt äts av olika fåglar, av brokparasitsteklar, av parasitflugor och av röd skogsmyra. Några träd utvecklar polyfenoler med besk smak och de undviks av fjärilen.

Referenser

Vecklare
Eldticka

Eldticka (Phellinus igniarius) är en svamp i den polyfyletiska gruppen tickor, i eldtickesläktet i familjen Hymenochaetaceae. Arten parasiterar på sälg och björk.

Utbredning 
Eldtickan förekommer i alla världsdelar utom Antarktis.

Fnöske 
Eldtickan har använts vid framställning av fnöske, även om fnösktickan är den art som förknippas med fnösktillverkning. Fnöske är ett läderaktigt, lättantändligt material som framför allt framställts från olika tickor, men även annat liknande material. Fnösket har huvudsakligen haft tre användningsområden: eldslagning, sjukvård och kläder, men har främst förknippats med eldmakande.

Växtfärgning 
Eldtickan färgar garn i färger från citrongult till ljusorange beroende på betningmedel.

Namnet 
Eldtickan har fått sitt namn av att den förr i tiden också användes för att hålla elden vid liv över natten genom att låta en ticka ligga och glöda. Den brinner mycket långsamt. När elden nästan brunnit ut på kvällen lades en eldticka på härden och fick ligga och glöda under natten. Nästa morgon behövde man bara lägga på nytt bränsle och blåsa på eldtickan för att väcka elden till liv.

Eldtickan är en av tre svenska arter som haft denna funktion. De andra arterna, som också tillhör eldtickesläktet, är björkeldticka (Phellinus lundellii) och svart eldticka (Phellinus nigricans).

Bildgalleri

Se även 
 Fnöske

Referenser

Tryckta källor 
 
 

Elddon
Basidiesvampar
Ekorrspinnare

Ekorrspinnare (Stauropus fagi) är en fjärilsart som tillhör familjen tandspinnare (Notodontidae).

Fjärilen har gråbruna vingar. De främre, som i utkanten är svagt tandade, är tecknade med gulaktiga, skarpt vinklade tvärlinjer och med en rad svarta, inåt av vitt begränsade punkter längs utkanten. Den tämligen långa bakkroppen bär på ryggsidan av de främre lederna små hårtofsar. Hannens antenner är kammade och honans enkla. Vingbredd ligger mellan 47 och 65 mm. 

Larven som lever på bok, ek, lind och björk är känd för sitt märkliga utseende. De två bakre paren bröstfötter är av en för fjärillarver ovanlig längd. Framryggens leder är försedda med spetsiga, uppstående knölar. Den tjocka och uppsvällda sista leden bär ett par till smala spröt ombildade analfötter. Då larven oroas, reser den upp både främre och bakre kroppsdelen, en ställning, som i förening med den rödbruna färgen torde ha givit anledning till namnet "ekorrspinnare". De långa bröstfötterna röra sig vid detta tillfälle oroligt fram och tillbaka, och främre delen av djuret liknar då en spindel, varvid huvudet föreställer spindelns bakkropp. De uppresta bakre kroppsdelar liknar en bärfis, och larven härmar således samtidigt två helt olika slags djur, som vart för sig på sitt särskilda sätt kan sätta sig i respekt.

Fjärilen förekommer i maj till juli sällsynt i södra Sverige upp till Stockholm. I mellersta Europa är de ganska vanlig i bland- och lövskogar.

Källor
 

Tandspinnare
Ugglan
Sånger för söndagsskolan och hemmet

Sånger för Söndagsskolan och Hemmet gavs ut i flera olika upplagor, den första utgiven 1873 av Teodor Trued Truvé och den fjärde publicerades 1875. Senare titel blev "Svensk söndagsskolsångbok för hem, skolor och barngudstjänster" vid utgivningen 1929. Bokens utgivning 1929 var ett samarbete mellan flera samfund: Svenska Missionsförbundet, Metodistkyrkan, Svenska Baptistsamfundet och senare även Evangeliska Fosterlandsstiftelsen och Svenska Alliansmissionen.

Utgåvor
Sånger för Söndagsskolan och Hemmet 1873 första upplagan
Sånger för Söndagsskolan och Hemmet 1875 fjärde upplagan
Svensk söndagsskolsångbok för hem, skolor och barngudstjänster 1908
Svensk söndagsskolsångbok för hem, skolor och barngudstjänster 1929

Skall inte förväxlas med:
Sångbok för söndagsskolan av C. A. V. Lundholm
Sångbok för söndagsskolan & hemmet från 1888 från den 10:e upplagan

Källor
Oscar Lövgren Psalm och Sånglexikon 1964.

Fotnoter

Externa länkar 

Hos Projekt Runeberg finns Svensk söndagsskolsångbok för hem, skolor och barngudstjänster från 1929 publicerad, och dess bakgrund framgår av förordet

Se även
Sånger för söndagsskolan och hemmet 1875
Svensk söndagsskolsångbok 1908
Svensk söndagsskolsångbok 1929
Stockholms söndagsskolförenings sångbok 1882

Svenska psalmböcker
Din jaspismur, de gators guld

Din jaspismur, de gators guld är en psalm med fem verser på svenska författade av predikanten Eric Bergquist. Texten har fyra strofer med en lika omfattande återkommande refrängtext. Troligen är den ursprungliga texten engelsk och Bergqvist har översatt den.

Publicerad i
Kom (sångbok) som nr 90 under rubriken "Hemlandssånger".
Samlingstoner som nr 247 under rubriken "Hemlandssånger".
Svenska Missionsförbundets sångbok 1920 som nr 447 under rubriken "Hemlandssånger".
Barnatoner 1922 som nr 275 under rubriken "Hemlandssånger".

Svenska psalmer
Riviera (kustremsa)

Riviera är en benämning på en kustremsa med badstränder och gott klimat, speciellt använt i turistsammanhang. Ordet används allmänt för att beskriva kustremsor som liknar den fransk-italienska Rivieran, med den franska rivieran (Côte d'Azur) och den italienska rivieran (Riviera ligure).

Krimhalvöns sydkust mot Svarta havet kallas stundom "ryska rivieran".

Övriga stränder som kallas rivieror
Albanska rivieran
Makarskas riviera
Turkiska rivieran
Polska rivieran
Skånska rivieran
Norrbottens riviera
Tyska rivieran, södra Östersjökusten i Mecklenburg-Vorpommern
Amerikanska rivieran - Miami Beach i Florida samt Santa Barbara i Kalifornien
Coyoacán

Coyoacán är en stadsdel och ett av 16 distrikt i Mexico City. strax söder om centrala Mexico City och norr om Xochimilco samt med Tlalpan till öster. Coyoácan var en lydkungarike under Aztekerna. Namnet kommer från nahuatl och betyder sannolikt "hem för prärievargar".

Historia 

Coyoácan var den första spanska bosättningen efter erövringen från Aztekerna (den 13 augusti 1521). Hernán Cortés inrättade sitt högkvarter här tills 1523. Efter att Mexiko intogs av spanjorerna blev Coyoacán ett populärt område för de mer bemedlade.

Området 
I Coyoácan finns många äldre byggnader, parker och natur. Genom centrum går Río Churubusco. Hernán Cortés gamla sommarpalats är numera folkbokföringskontor. Museo de las Intervenciones, med historia över erövringstågen mot Mexiko samt flera museer över kända invånare finns här. Konstnärer är vanliga i Coyoacán och La Esmeranda är en av konstinstitutets institutioner (Instituto Nacional de las Bellas Artes).

Kända personer från eller boendes i Coyoacán 
Adolfo Aguilar Zínser
David Alfaro Siqueiros
Lola Beltran
Diana Bracho
Luis Buñuel
Wojciech Cejrowski
Hernán Cortés
Pedro de Alvarado
Dolores del Río
Miguel de la Madrid Hurtado
Miguel Ángel de Quevedo
Lila Downs
Laura Esquivel
Emilio (El Indio) Fernández
Adolfo Gilly
Jorge Ibargüengoitia
Frida Kahlo
Diego Luna
Marina (La Malinche)
Miguel Moreno Arreola
Salvador Novo
Zelia Nuttall
Sergio Pitol
Diego Rivera
Carlos Salinas de Gortari
Soberano Jr.
Benjamin Travers
Lev Trotskij

Externa länkar 
Officiell webbplats (på spanska)

Mexico City
Stadsdelar i Mexico City