kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Vi kallar honom Anna

Vi kallar honom Anna är en ungdomsroman skriven av Peter Pohl, utgiven 1987 på AWE/Gebers bokförlag.

Handling
Boken handlar om fjortonårige Anders Roos, som skickas till ett sommarhem då han blir mobbad i skolan. Skolpsykologen tror att gruppaktiviteter på sommarhemmet ska göra honom starkare, men också på sommarhemmet blir han trakasserad och får öknamnet Anna. Sommarhemmets idrottsledare Micke försöker hjälpa honom, men tycker inte att han har tillräckliga möjligheter. Slutligen får Anders flytta till ett annat logement, där stämningen är bättre.  Då han efter sommaren fortfarande mobbas på skolan och hemma fortsätter Anders att söka Mickes hjälp, men Micke blir så småningom irriterad. Han undviker pojken och hans problem alltmer. När Anders märker att också Micke har svikit honom, klarar han inte mer.

Källor

Svensk litteratur
Svensk ungdomslitteratur
Skönlitteratur 1987
Om din synd än är blodröd

Om din synd än är blodröd är en sång med text skriven 1888 av Fanny Crosby och med musik av William Howard Doane.

Publicerad i 
Fridstoner 1926 som nr 110 under rubriken "Frälsnings- och helgelsesånger".
Frälsningsarméns sångbok 1929 som nr 19 under rubriken "Frälsningssånger - Frälsningen i Kristus".
Frälsningsarméns sångbok 1968 som nr 83 under rubriken "Frälsning".
Frälsningsarméns sångbok 1990 som nr 363 under rubriken "Frälsning".

Amerikanska psalmer
Michael Tetzschner

Michael Tetzschner, född 1954 i Köpenhamn, är en norsk politiker verksam i partiet Høyre. Tetzschner är en huvudaktör i Oslopolitiken.

Tetzschner är utbildad jurist och har arbetat som advokat. Han satt i stadsfullmäktige (bystyret) i Oslo åren 1975-1999. Tetzschner kom med i stadsstyrelsen (byrådet) 1986 och var dess ordförande (byrådsleder) mellan 1989 och 1991. Tetzschner är sambo med Kristin Clemet, även hon högerpolitiker, och tillsammans har de två barn. Sedan tidigare har Tetzscnner två äldre söner. 1995 avsade sig Tetzschner alla ledande politiska uppdrag efter att han och Høyre i Oslo bestämde sig för att inte samarbeta med Fremskrittspartiet om att ingå en lokal regeringskoalition. Efter flera år utanför politiken valdes Michael Tetzschner den 21 januari 2006 till ordförande i Høyre i Oslo. I samband med sin comeback som lokal partiordförande har Tetzschner uttalat att det är högst rimligt att Høyre regererar tillsammans med Fremskrittspartiet. I karikatyrstriden har Tetzschner varit en av de mest konsekventa försvararna av kravet på yttrandefrihet.

Politiska uppdrag 
Ordförande i partiet Høyre i Oslo (2006-)

Näringsliv 
Styrelsemedlem i Opera Software
Styrelseordförande i AS Oslo Sporveier

Källor

Externa länkar

Norska politiker
Födda 1954
Män
Levande personer
Så nära Guds rike

Så nära Guds rike är en sång med text skriven 1888 av Fanny Crosby och med musik av Robert Lowry.

Publicerad i
Musik till Frälsningsarméns sångbok 1907 som nr 184. 
Frälsningsarméns sångbok 1929 som nr 95 under rubriken "Frälsningssånger - Inbjudning".
Frälsningsarméns sångbok 1968 som nr 93 under rubriken "Frälsning".
Frälsningsarméns sångbok 1990 som nr 368 under rubriken "Frälsning".

Amerikanska psalmer
Jakobsberg-Pettersberg

Jakobsberg-Pettersberg är en för Västerås kommun administrativ enhet i nordvästra Västerås, huvudsakligen bestående av bostadsområden. Jakobsberg-Pettersberg omfattar delarna Jakobsberg, Ormberget, Pettersberg, Trumslagarbacken och Vetterslund. Området avgränsas av Råbyleden, Narvavägen och E18. Området gränsar i öster till Lustigkulla och Djäkneberget.

Området är till största del ett villaområde som sträcker sig kring Drottninggatan. Pettersberg och Vetterslund är övervägande flerfamiljshus.

Noter 

Bostadsområden i Västerås
Jag är din, o Gud

Jag är din, o Gud är en sång från 1875 med text av Fanny Crosby och musik av William Howard Doane. Engelsk titel I Am Thine, O Lord. En ny översättning av Erik Nyström gjordes 1893 för Svenska Missionsförbundet, då han inte fick använda sina tidigare översättningar till denna sångbok.

Publicerad i
Herde-Rösten 1892 som nr 49 under rubriken "Helgelse:" med titeln "Drag mig närmare".
Svenska Missionsförbundets sångbok 1894 som nr 283 under rubriken "Guds frälsande nåd. Trosvisshet".
Musik till Frälsningsarméns sångbok 1907 som nr 205
Svenska Missionsförbundets sångbok 1920 som nr 283 under rubriken "Jesu efterföljelse" 
Frälsningsarméns sångbok 1929 som nr 156 under rubriken "Helgelse - Bön om helgelse och Andens kraft".
Sånger och psalmer 1951 som nr 283 under rubriken "Troslivet. Efterföljelse och helgelse".
Frälsningsarméns sångbok 1968 som nr 173 under rubriken "Helgelse".
Psalmer och Sånger 1987 som nr 647 under rubriken "Att leva av tro - Glädje - tacksamhet".
Frälsningsarméns sångbok 1990 som nr 421 under rubriken "Helgelse".
Sångboken 1998 som nr 64

Referenser

Noter 

Amerikanska psalmer
Sébastien Vaillant

Sébastien Vaillant, född 26 maj 1669 i Vigny, Val d'Oise, död 20 maj 1722 i Paris, var en fransk botaniker och mykolog.

Biografi 
Vid sex års ålder började Vaillant följa med en präst vid namn Subtil på botaniska exkursioner. När han var elva inskrevs han i benediktinernas klosterskola. Sedan studerade han medicin vid sjukhuset i Pontoise och begav sig därefter till Paris för att praktisera som kirurg. I Paris studerade han botanik vid Jardin des Plantes under Joseph Pitton de Tournefort från 1691. År 1702 blev han anställd vid trädgården. Tack vare Guy-Crescent Fagon blev han 1708 professor och underdemonstratör där.  

Vaillant blev invald i franska Vetenskapsakademien 1716. Året därpå gav han ut Discours sur la structure des fleurs, leurs différences et l'usage de leurs parties. Han insjuknade och hade inte råd att publicera Botanicon Parisiense (eller Dénombrement par ordre alphabétique des plantes qui se développent aux environs de Paris) som illustreradats av Claude Aubriet med 300 bilder. Det var Herman Boerhaave som gjorde detta 1727. 

Verket är betydelsefullt för botanikens historia, då det är ett av de första vetenskapliga verken inom floristiken, och det är här som begreppen ståndare (d'étamine), fruktämne (d'ovaire) och fröämne (d'ovule) lanserades i disciplinen. Han gjorde även jämförelser med växters och djurs reproduktion i vetenskapens första ansats att beskriva pollinering. Carl von Linné uppkallade ett släkte i familjen Rubiaceae efter honom, Vaillantia. När Linné skapade sin berömda systematik var han starkt påverkad av Vaillants arbete.

Vaillants herbarium finns på Frankrikes Naturhistoriska museum.

Källor

Webbkällor

Noter 

Franska botaniker
Personer från Val-d'Oise
Födda 1669
Avlidna 1722
Män
Ugglan
Frwp
Enwp
Pinje

Pinje eller pinjeträd (Pinus pinea) är ett träd inom tallsläktet och familjen tallväxter som växer i större delen av Medelhavsområdet. Pinjeträdet blir över 20 meter högt och förekommer på sandiga marker runt Medelhavet. Trädkronan av barrtäckta grenar är paraplyformad.

Förekomst
I Italien, Spanien och Portugal är pinjen ett mycket vanligt träd. Den förekommer i Medelhavsområdet, där den är ett karaktärsträd som känns igen i landskapsbilden. Den förekommer österut till Levanten och är inte härdig nog att kunna växa i Sverige.

Biologi
Trädet är släkt med vanlig tall (Pinus sylvestris), och kottarna ser ut som tallkottar men är betydligt större. Kottarna är runt kulformade, ljusbruna till färgen och cirka 10 cm i diameter

Pinjeträd kan bli flera hundra år gamla och det dröjer upp till 25 år innan de börjar få kottar. Förutom den egentliga pinjen (Pinus pinea) finns ett tiotal olika snarlika arter inom Pinus-släktet.

Barken på trädet är röd-orange, medan trädets krona är välvd och mörkt grön. Barren är enkla och glesa under de första 6-7 åren så kallad ungdomsform, vilket gäller för de plantor som säljs till jul. Barren övergår sedan i långa dubbla barr som är minst 12 cm långa och i regel något vridna. (se eng wik stone pine)

På senmedeltiden blev det väldigt populärt med medaljongmönster som man använde främst på tyger av olika slag som man sedan använde till kläder, vackra klänningar till hovet och kyrkliga dräkter. Draperier var också många gånger dekorerade med medaljongmönster. Det är en mönsterform som hade sina rötter i Kina, och i mitten av medaljongen hade man ofta ett granatäpple eller en pinjekotte.

Pinjefrön 
Av pinjekottarna kan man få de populära pinjefröna, som tar 3 år för att mogna. Ur en enda kotte kan man få 20 till 50 frön. För att få upp kottarna kan man använda en maskin eller så låter man dem soltorka, då öppnar de sig själv. Sammanlagt ett tjugotal olika Pinea-arter inom tallsläktet har tillräckligt stora frön för att göra dem praktiska att ta tillvara. Fröet har på svenska även kallats piniol, pingel, pinjol eller pinjon.

Pinjefrön används i bland annat kakor, andra bakverk, sallader och som tilltugg. De är en av huvudingredienserna i pesto, som härrör från italienska kuststaden Genua. Det finns också pinjesläktingar som växer i Asien och har lite mörkare frön än den som växer i Europa. Pinjefrön är rika på järn, zink, fleromättat fett och protein.

Pinjefrön är kända som afrodisiaka.

Etymologi
Ordet pinje kommer från latinets pinea, med den allmänna betydelsen gran eller tall.

Galleri

Se även 
Pinjemun

Referenser

Externa länkar 

Tallväxter
Träd
Pi Växtindex
Ornament
Bodagrottorna

Bodagrottorna är ett grottsystem och ett naturreservat i Hudiksvalls kommun i Hälsingland.

De är Europas längsta urbergsgrottor och ligger i närheten av Iggesund. Bodagrottorna är cirka 2 600 m långa och på sina håll är gångar och salar i tre våningar. Området är sedan 1989 skyddat som naturreservat. Det omfattar bara 4 hektar. Grottsystemets stora ingång, Fläckgrottan, är relativt lätt att nå medan övriga delar är mera svårtillgängliga.

Källor
Länsstyrelsen, naturreservat Bodagrottorna

Grottor i Sverige
Naturreservat i Hudiksvalls kommun
Naturskyddsområden bildade 1989
Sveriges invandrarminister

Invandrarminister var tidigare det statsråd i Sveriges regering som handlade invandrar- och flyktingärenden. Statsrådet var placerat i arbetsmarknadsdepartementet. De första att handlägga ärenden rörande invandrings- och flyktingfrågor var Ulla Lindström, som följdes av Camilla Odhnoff. Från 1996 är posten uppdelad på en integrationsminister och en migrationsminister.

Se även biträdande arbetsmarknadsminister.

Invandrarministrar
 1954–1966 Ulla Lindström
 1967–1973 Camilla Odhnoff
 1973–1976 Anna-Greta Leijon
 1976–1977 Per Ahlmark (arbetsmarknadsminister)
 1977–1978 Ola Ullsten
 1978 Rolf Wirtén
 1978–1979 Eva Winther
 1979–1982 Karin Andersson
 1982–1986 Anita Gradin
 1986–1989 Georg Andersson
 1989–1991 Maj-Lis Lööw
 1991–1994 Birgit Friggebo (kulturminister)
 1994–1996 Leif Blomberg

Referenser 

Sveriges biträdande arbetsmarknadsministrar
Sveriges migrationspolitik
Gymnasiet Lärkan

Gymnasiet Lärkan är ett svenskspråkigt kommunalt gymnasium i stadsdelen Södra Haga i Helsingfors med ca. 390 elever. Skolan skiljer sig från övriga svenskspråkiga gymnasier i Finland genom sin satsning på naturvetenskaper. Lärkan erbjuder elever möjligheten att genom sitt MAX-spår fördjupa sina kunskaper inom matematik, fysik, biologi och kemi. MAX-spåret består av skolans egna kurser där eleverna utvecklar sitt tvärvetenskapliga tänkande genom bl.a. laborationer och studiebesök. 

I samma byggnad finns Hoplaxskolans Haga-enhet.

Historik
Namnet Lärkan kommer från skolans tidigare namn Nya svenska läroverket, som ända till år 1972 var en pojkskola. Några viktiga årtal:
1882 Nya Svenska Läroverket grundas.
1887-1962 Skolan fungerar på Mikaelsgatan 25 i Helsingfors centrum.
1962 Skolan flyttar till dess nuvarande skolbyggnad (arkitekt: W. Baeckman) på Stormyrvägen i Södra Haga.
1971 Lärkan blir samskola och de första flickorna tas in.
1977 Grundskolan införs, skolan blir ett av stadens gymnasium och tar namnet Gymnasiet Lärkan.
2000 Lärkans auditorium invigs.
2007 Lärkan firar sitt 125-årsjubileum.
 2012 Lärkan firar sitt 130-årsjubileum.
 2015 MoK-specialiseringen firar sitt 25-årsjubileum i form av en filmgala med inbjudna gäster.

Lärkans traditioner
Filmens Natt - elever och elevers kompisar inbjuds till att se på film i skolan en kväll.
Korvlucia - Lärkans motsvarighet till den svenska Lucia-traditionen. Istället för en blond flicka kröns en av abiturientklassens pojkar till lucia. Den traditionella luciakronan med lingonris har ersatts av en länkkorv. Traditionen har sin början från Nya Svenska Läroverkets tid, då Lärkan var en pojkskola och inga flickelever existerade.
Talangafton - en kväll då vem som helst får ställa upp med någonting kulturellt (musik, dans, skådespel etc.) inför skolans andra elever. Årets Talang utses av en jury.
Magnusgalan - en nyare tradition uppkallad efter den fd. rektorn Magnus Perret. Under galan ses alla elevfilmer som gjorts under året och de bästa filmerna röstas fram inom olika kategorier.
LärkLAN - dataevenemang som varar under ett veckoslut på våren.
Hemliga vännen - en tradition man upprätthållit under vändagsveckan. Alla lärare och elever tilldelas slumpvis en "hemlig vän", mot vilken man förväntas bete sig extra trevligt och uppvaktande. Den hemliga vännen skall inte avslöja sin identitet, utan eventuella presenter läggs fram på ett bord där var och en kan se om man fått någonting.
Flingan - Finlands äldsta skoltidning. Det första numret utgavs år 1886.

Kända lärkor
Riko Eklundh, skådespelare
Christina Gestrin, riksdagsledamot, sfp
Jens Kyllönen, pokerproffs
Henrik Lax, europarlamentariker, sfp
Herman Lindqvist, historiker, journalist, författare
Algot Niska, spritsmugglare
Tomas Roslin, ekolog
Göran Schildt, författare
Alexander Stubb, finansminister, saml.
Nils Törnqvist, fysiker
Paul Uotila, musiker, Satin Circus
Kjell Westö, författare

Externa länkar
Gymnasiet Lärkan

Gymnasier i Helsingfors
Lärkan
Utbildningsinstitutioner bildade 1882
Haga, Helsingfors
Viewtiful Joe 2

Viewtiful Joe 2, i Japan känt som ビューティフル ジョー2 ブラックフィルムの謎 (Byūtifuru Jō Tsū: Burakkufirumu no Nazo, bokstavligen Viewtiful Joe 2: Den svarta filmens hemlighet), är ett datorspel och den andra delen i Viewtiful Joe-serien. Det utvecklades av Clover Studio för Capcom och släpptes år 2004 till Gamecube och Playstation 2.

Datorspel 2004
Datorspel utvecklade av Clover Studio
Datorspel utgivna av Capcom
Nintendo Gamecube-spel
Playstation 2-spel
Sveriges integrationsminister

Integrationsminister i Sverige är det statsråd som ansvarar för frågor rörande integrationspolitik. Posten inrättades 1996 då den tidigvarande invandrarministern ersattes av dels en integrationsminister och dels en migrationsminister. I ansvarsområdet ingick bland annat frågor rörande nyanlända invandrares etablering i Sverige, svenskt medborgarskap och diskriminering på grund av etniskt tillhörighet eller religion. Den förste att inneha posten var Leif Blomberg. 

Posten sorterade ursprungligen under Inrikesdepartementet men flyttades 1998 till Kulturdepartementet och 2000 till Justitiedepartementet. 2007-2010 var integrations- och jämställdhetsministern Nyamko Sabuni departementschef på det samtidigt inrättade Integrations- och jämställdhetsdepartementet. Efter att detta departement avvecklats 2010 placerades integrationsministern på Arbetsmarknadsdepartementet. När regeringen Löfven I tillträdde 2014 avskaffades posten helt. Integrationsfrågorna handlades dock alltjämt på Arbetsmarknadsdepartementet under arbetsmarknadsminister Ylva Johansson. 2019 fick  jämställdhetsminister Åsa Lindhagen på Arbetsmarknadsdepartementet även benämningen "minister med ansvar för arbetet mot diskriminering och segregation" i regeringen Löfven II. Den 5 februari 2021 genomfördes en regeringsombildning där Märta Stenevi tog över politikområderna tillhörande det tidigare nämnda ämbetet och behöll samma titel. Hon fortsatte med samma arbetsuppgifter i Regeringen Löfven III.

Efter att Stefan Löfven avgått och en ny socialdemokratisk regering ledd av Magdalena Andersson tillträtt, Regeringen Andersson, återinrättades posten som integrationsminister. Frågorna placerades på Justitiedepartementet i en portfölj som också inkluderar idrottsfrågor och migrationsfrågor under statsrådet Anders Ygeman.
Efter riksdagsvalet 2022 och efterföljande regeringsskifte fick Johan Pehrson integrationsfrågor i sin ministerportfölj.

Lista över integrationsministrar 

Sveriges biträdande inrikesministrar
Sveriges biträdande justitieministrar
Sveriges biträdande arbetsmarknadsministrar
integrationsminister
Chip Beck

Chip Beck, född 12 september 1956 i Fayetteville i North Carolina är en amerikansk golfspelare.

Beck började att spela golf då han var tio år gammal. Han studerade vid University of Georgia och blev professionell 1978 och vann fyra tävlingar på den amerikanska PGA-touren.

Beck var den andre av fem golfare (Al Geiberger, Phil Mickelson, David Duval, Annika Sörenstam) som har gått på 59 slag på en runda i en officiell proffstävling i USA, Las Vegas International 1991. Han blev tvåa i 1993 års Masters Tournament och deltog i det amerikanska Ryder Cup-laget 1989, 1991 och 1993.

Från 1993 dalade hans karriär och fram till att han fyller 50 år, då han får spela på Champions Tour så spelar han tävlingar på Nationwide Tour.

Meriter

Segrar på PGA-touren
1988 Los Angeles Open Presented by Nissan,  USF&G Classic  
1990 Buick Open  
1992 Freeport-McMoRan Golf Classic

Externa länkar
Profil på PGA Tour
Intervju med Chip Beck på Golftoday

Födda 1956
Amerikanska golfspelare
Män
Levande personer
Personer från Fayetteville, North Carolina
Kristin Clemet

Kristin Clemet, född 20 april 1957 i Harstad i Troms fylke, är en norsk ekonom och politiker, som är verksam inom det liberalkonservativa partiet Høyre. Hon var stortingsledamot mellan 1989 och 1993. I två omgångar har hon suttit i den norska regeringen:
arbets- och administrationsminister 1989–1990 
utbildnings- och forskningsminister 2001–2005 

Clemet är utbildad civilekonom med examen från Norges Handelshøyskole år 1981. Hon bor tillsammans med Michael Tetzschner, högerpolitiker även han. De har tillsammans två barn. Clemet var redaktör för partiet Høyres tidskrift Tidens Tegn perioden 1993–1998 och vice verkställande direktör i arbetsgivarföreningen Næringslivets Hovedorganisasjon 1997–2001.

Externa länkar
 
 Biografi Stortingets hemsida

Norska politiker
Födda 1957
Kvinnor
Levande personer
Förtryck

Förtryck är tillstånd där en starkare part orättvist utövar sin makt på en svagare part. Termen förtryck används ofta för att beteckna hur en grupp hålls nere med hjälp av maktbefogenheter eller med oberättigat våld. När sådant förtryck sker under legitimerade former, brukar man tala om "systematiskt förtryck".

Typer av förtryck

Politiskt förtryck  
Användning av regimens maktmedel mot befolkningen då de mänskliga eller medborgerliga rättigheterna inskränks eller kränks. Till exempel en diktaturs förtryck av oliktänkande/dissidenter, oppositionen, fackföreningar eller religiösa grupper. FN:s deklaration om de mänskliga rättigheterna och principen om mänskliga rättigheter utformades för att stävja förtryck, genom att slå fast en begränsning av en repressiv regims makt över en individ eller en grupp av individer.

Ekonomiskt förtryck 

Användning av regimers eller organiserad brottslighets maktmedel mot befolkningen då de ekonomiska och materiella möjligheterna inskränks. Till exempel beskattning för beskydd (av stat eller maffia), en diktaturs förtryck genom stämning av oliktänkande/dissidenter, oppositionen, fackföreningar eller religiösa grupper.

Socialt förtryck  
Samhället eller starka grupperingar i samhället kan genom sina sociala normer och konventioner göra av vissa grupper fryses ut, förföljs, förlöjligas eller marginaliseras. Förtryck mot en grupp bygger ofta på den utbredda, om än omedvetna, uppfattningen att gruppen är underlägsen. När förtrycket riktas mot en individ snarare än mot en grupp, upplevs bördan av förtrycket som tyngre än om det finns en grupp att dela utfrysningens lidande med.

Strukturellt förtryck 
Ett undertryckande av en eller flera grupper som utgår från de samhälleliga strukturer och system som vi ingår i exempelvis kapitalismens förtryck av arbetarklassen, vitas förtryck av svarta, mäns förtryck av kvinnor, heterosexuellas förtryck av homosexuella.

Se även 
 Förföljelse
 Hemlig polis
 Kyros cylinder

Referenser

Noter 

Diskriminering
Missbruk
Orättvisa
Politisk verksamhet
Makt
Internationellt körkort

Ett internationellt körkort (IKK) är en översättning av ett nationellt körkort som gör det möjligt för innehavaren att föra  motorfordon i alla länder eller jurisdiktioner som erkänner dokumentet. Begreppet internationellt körkort nämndes första gången i den internationella konventionen i förhållande till biltrafik som undertecknades i Paris 1926. Internationella körkort utfärdas i de flesta länder av konsumentorganisationer för bilister och trafikanter, såsom Riksförbundet M i Sverige, Norges Automobilforbund i Norge och American Automobile Association i USA.

För personer med giltigt svenskt körkort kan beställning av internationella körkort ske hos någon av Riksförbundet M Sverige, OK Förlaget AB, Caravan Club of Sweden, Kungliga automobilklubben, Motorförarnas Helnykterhetsförbund och Svenska motorcyklisters centralorganisation.

Internationella körkort regleras av tre internationella konventioner: internationella konventionen i förhållande till biltrafik från Paris 1926,  Genèvekonventionen om vägtrafik från 1949 och Wienkonventionen om vägtrafik från 1968. När en stat är ansluten till mer än en konvention ersätter den senaste den tidigare.

Ett internationellt körkort har A6-storlek (148 × 105 mm),ett grått omslag och vita inre sidor. Utsidan och insidan av framsidan ska tryckas på (minst ett av) det eller de nationella språken i den utfärdande staten. De två sista inre sidorna ska skrivas på franska, och sidor som föregår dessa två sidor ska upprepa den första av dem på flera språk, som dock måste innehålla engelska, ryska och spanska.

För att vara giltigt måste ett IKK åtföljas av ett giltigt nationellt körkort. Ett IKK krävs inte om förarens nationella körkort uppfyller kraven år 1949 eller 1968 konventionerna; det nationella körkorten kan då användas i andra länder som är part i konventionen.

Inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet behövs inte IKK för innehavare av ett europeiskt körkort. Det samma gäller innehavare av ett interamerikansk körkort som kör i deltagande amerikanska länder.

Länder och jurisdiktioner som godkänner IKK

Referenser

Externa länkar 

 IDP-krav per land - visar IDP-status 1926 eller 1949 och särskilda krav för att använda en IDP i varje land 
 1926 Pariskonventionen 
 1949 Genèvekonventionen om vägtrafik 
 Wienkonventionen om vägtrafik från 1968 (konsoliderad version) . 
 Avtalsslutande parter till konventionen om vägtrafik - Wien, 8 november 1968 (lista över länder)

Personliga dokument
Vägtransport