kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Rattens musketörer

Rattens musketörer är en svensk komedifilm från 1945 i regi av Rolf Botvid. I huvudrollerna ses Thor Modéen, John Botvid och Christian Bratt.

Handling 
Tre taxichaufförer arbetar och tippar tillsammans. En dag vinner de högsta vinsten, men de visar sig få svårt att hantera sin nyvunna rikedom...

Om filmen 
Filmen premiärvisades den 29 oktober 1945 på biograf Aveny i Örebro; Stockholmspremiär ett par veckor senare på Plaza vid Odengatan och Alcazar vid Sankt Eriksgatan. Inspelningen skedde vid Filmoateljén i Stockholm med exteriörer från Solvalla, Råsunda och Stockholm av Erik Bergstrand. Filmen blev Rolf Botvids enda långfilm som regissör. Som dansbandsorkester hör man Thore Ehrlings orkester.

Rattens musketörer har visats i SVT, bland annat 2021 och i augusti 2023.

Rollista i urval 

Thor Modéen – Pontus Berg, taxichaufför 
John Botvid – John Kvist. taxichaufför 
Christian Bratt – Frans Blom, taxichaufför 
Ann-Margret Bergendahl – Ulla Kvist, Johns dotter 
Kajan Hjelm – Sven Kvist, Johns son 
Anna-Lisa Baude – Beda Kvist, Johns hustru 
Tord Andersén – Bengt Werner 
Gull Natorp – Martha Berg, Pontus syster 
Eric Gustafsson – "Linjalen" 
Åke Engfeldt – radiopolis 
Magnus Kesster – detektiv 
Arne Lindblad – villaägare 
Aurore Palmgren – villaägarens fru
Kate Thalén – fröken Lind, Berggrens sekreterare 
Wiktor "Kulörten" Andersson – tiggare 
Evert Granholm – Berggren 
Arne Källerud – Dahlström
Gösta Lycke – "Sillen"

Musik i filmen 
Daisy Bell (Isabella), kompositör och text Harry Dacre, svensk text Alma Rek, musikarrangör Sam Rydberg, instrumental
Examens-sexa på Eklundshof (Här är gudagott att vara), kompositör och text Gunnar Wennerberg, sång John Botvid 
Rattens musketörer, kompositör Stig Hansson, text Karl-Ewert, sång Thor Modéen, John Botvid och Christian Bratt 
Älvsborgsvisan (Ny Elfsborgsvisa/Den blomsterprydda gondolen gled), text August Wilhelm Thorsson, framförs av okänd sångerska
Jitterbug, kompositör Stig Holm och Curt Blomquist
Slow-fox, kompositör Stig Holm

Källor

Externa länkar 
  
 

Svenska filmer 1945
Svenska komedifilmer
Svenskspråkiga filmer
Stockholm på film
Regidebutfilmer
Hellblazer

Hellblazer är en av serieförlaget Vertigos mest långlivade och hyllade serietidningar. Huvudperson är den kedjerökande, trenchcoatklädde, ockult bevandrade engelsmannen John Constantine. Serien har i Sverige publicerats i tidningarna Magnum Comics och Inferno.

Långfilmen Constantine från 2005 är löst baserad på Hellblazer.

Amerikanska serier
Skräckserier
Amerikanska serietidningar
Tecknade serier som blivit film
Vak upp, min själ, giv ära

Vak upp, min själ, giv ära (Wach auf, mein Herz, und singe) är en gammal morgonpsalm i tio 4-radiga verser, införd i 1695 års psalmbok. Texten är diktad av Paul Gerhardt 1647 och översatt av Haquin Spegel 1682.

Enligt 1697 års koralbok är melodin densamma som för psalmen Nu låt oss Gudh wår Herra, Tacka (1695 nr 342).

Publicerad i
1695 års psalmbok som nr 359 under rubriken "Morgon-Psalmer".
1819 års psalmbok som nr 429  under rubriken "Med avseende på särskilda personer, tider och omständigheter: Morgon och afton: Morgonpsalmer".
Sionstoner 1935 som nr 723 under rubriken "Morgon och afton".
1937 års psalmbok som nr 429 under rubriken "Morgon".

Tyska psalmer
Verk av Paul Gerhardt
Morgonpsalmer
Vak upp, min själ, och var ej sen

Vak upp, min själ, och var ej sen är en gammal morgonpsalm i elva verser, införd redan i 1695 års psalmbok. Texten är skriven av Haquin Spegel 1686 och bearbetades av Johan Olof Wallin 1814.

Enligt 1697 års koralbok är melodin densamma som för psalmen Du morgonstjärna mild och ren (1695 nr 131) och Vår tid är ganska flyktig här (1695 nr 137), vilket med stor sannolikhet innebär att det är en melodi av Philipp Nicolai från 1599 som används till psalmen Var hälsad, sköna morgonstund, vars tonsättning kallas "Koralernas drottning"..

Publicerad som
Nr 360 i 1695 års psalmbok under rubriken "Morgon-Psalmer".
Nr 430 i 1819 års psalmbok under rubriken "Med avseende på särskilda personer, tider och omständigheter: Morgon och afton: Morgonpsalmer".
Nr 724 i Sionstoner 1935 under rubriken "Morgon och afton".
Nr 430 i 1937 års psalmbok under rubriken "Morgon".

Externa länkar
Hos Svenska Akademien återfinns psalmtexten från 1695 i "Den gamla psalmboken" i PDF.
Hos Sibelius-Akademin återfinns noterna enligt 1695 års melodi till Så skiön lyser then Morgonstiern, där framgår att förebilden är: "Wie schön leuchtet der Morgenstern".

Svenska psalmer
Morgonpsalmer
TLS

TLS kan stå för:

 Svensk förening för Informationsspecialister, som tidigare hette Tekniska Litteratursällskapet (TLS)
 Transport Layer Security, ett system för krypterade nätverksöverföringar mellan datorutrustning
Fillmore East - June 1971

Fillmore East - June 1971 är ett livealbum med Frank Zappa & the Mothers of Invention som släpptes 1971.

Albumet överraskade många Zappa-fans genom att inte ha en perfekt ljudmässig produktion. LP-versionen har ett "burkigt" och aningen skramligt ljud som rimmar illa med Zappas tidigare perfektionistiskt gjorda skivor. Å andra sidan är Fillmore East också den första Zappa/Mothers-skiva som gjordes helt och hållet live.
Skivans styrka är dess humor och energi, två egenskaper som före detta The Turtles-medlemmarna Mark Volman och Howard Kaylan bidrog kraftigt med, samt med sin unika stämsång. En del fans ogillar skivan som de tycker fokuserar den mer triviala sidan av Zappas humor, men sett till den period då den är gjord är den väldigt representativ för Zappas produktion vid den tiden. Humorn är densamma som på Chungas Revenge och 200 Motels, men serverad på ett mindre anspråksfullt sätt, vilket för många gör den mer aptitlig och lättillgänglig än de båda andra verken.

Låtlista
Alla låtar skrivna av Frank Zappa där inget annat anges.
Sida ett
"Little House I Used to Live In" – 4:41
"The Mud Shark" – 5:22
"What Kind of Girl Do You Think We Are?" – 4:17
"Bwana Dik" – 2:21
"Latex Solar Beef" – 2:38
"Willie the Pimp, Part one" – 4:03
Sida två
"Willie the Pimp, Part two
"Do You Like My New Car?" – 7:08
"Happy Together" (Gary Bonner, Alan Gordon) – 2:57
"Lonesome Electric Turkey" – 2:32
"Peaches en Regalia" – 3:22
"Tears Began to Fall" – 2:45

Medverkande
Frank Zappa - gitarr och dialog
Howard Kaylan - sång och dialog
Mark Volman -  sång och dialog
Ian Underwood - blåsinstrument, klaviatur och sång
Aynsley Dunbar - trummor
Jim Pons - elbas, sång och dialog
Bob Harris - Övriga klaviatur och sång
Don Preston - Minimoog

Livealbum 1971
Album av Frank Zappa
Tanka

Tanka kan avse:

 Tanka (poesi) – en form av japansk poesi
 Tanka (bensinstationskedja) – Volvohandlarnas eget bensinstationsmärke
Fyrhjuling

Fyrhjuling eller terränghjuling är ett transportmedel av typ terrängmotorfordon eller motorcykel med fyra hjul, huvudsakligen använd för terrängkörning, så kallad offroad. I många länder kallas fyrhjulingen för ATV (all-terrain vehicle) eller quad.

Vintertid förekommer varianter av liknande fordon, där de fyra hjulen bytts ut mot band. Därmed har man fått en variant av snöskoter, med band där fram där en vanlig snöskoter har skidor.

Fyrhjuling i Sverige
I Sverige är körning i terrängen inte tillåten annat än för nyttotrafik (skogsbruk, jordbruk samt vissa andra undantag). Detta gäller även på egen mark. Körning i rekreationssyfte kan därför endast ske inom för ändamålet godkända områden eller efter särskilt tillstånd. Regler för terrängkörning finns i Terrängkörningslagen.

En fyrhjuling kan antingen registreras som terrängmotorfordon (ATV), traktor, motorcykel (kvadricykel), moped eller lekfordon (fyrhjuling avsedd för barn) beroende på användningsområde och utförande. ATV är ett fyrhjuligt arbetsredskap registrerat som terrängmotorfordon - max 400 kg tjänstevikt (terrängskoter). En kvadricykel är ett fyrhjuligt fordon registrerat som motorcykel. Som lekfordon definieras fordon som har elmotor och är avsedda för barn upp till 14 år. Den högsta tillåtna hastigheten för ett lekfordon är 6 km/tim.

Tillverkare
 Access Motor, Taiwan

Referenser

Externa länkar
Svenska ATV Föreningen, Sveriges enda organisation för fyrhjulingsägare
"Motorcyklar och fyrhjulingar i terrängen", Naturvårdsverket

Motorcyklar
Shinanogawa

Shinanogawa  eller Chikumagawa  som den kallas i Nagano prefektur är Japans längsta flod 367 km. Genomsnittsflöde är 560 m³/s (mätt i Ojiya) vilket är det näst största av de japanska floderna efter Ishikarigawa. Floden avvattnar ett område på  km², vilket är det tredje största avrinningsområdet i Japan efter Tonegawa och Ishikarigawa och mynnar ut i Japanska havet i Niigata. 

Huvudflödet Chikumagawa räknas från  meters höjd på Kobushigadake. I Nagano flyter den ihop med Saigawa som kommer från  meter höjd på Yarigatake. När floden flyter in i Niigata prefektur byter den namn till Shinanogawa och flyter över Echigoplatån som är en av Japans mest produktiva marker för risodling. I Kawaguchi flyter den ihop med Uonogawa som kommer från  meters höjd på Nakanodake.

Källor 
 

Vattendrag i Japan
Honshu
Japanska havets avrinningsområde
WP:Projekt Japan
Guccio Gucci

Guccio Gucci, född 26 mars 1881 i Florens, Italien, död 2 januari 1953 i Milano, var en italiensk modeskapare.

Gucci var son till en lädermakare. Han bodde i Paris en tid, men flyttade snart till London där han arbetade på Savoy Hotel som portier. Det uppges att det var där han blev inspirerad av alla lyxiga väskor han såg gästerna ha med sig.

Gucci flyttade senare tillbaka till Italien där han hjälpte till att producera sadlar och väskor, bland annat åt märket Franzi. 1921 öppnade han firma i Florens under det egna märket Gucci. Inledningsvis låg fokus på sadlar och andra accessoarer för hästfolk. Senare blev väskor och andra accessoarer mer dominerande bland produkterna.

Guccis söner, Aldo, Vasco och Rodolfo, hjälpte honom att driva företaget från 1938 och det var tack vare deras hjälp som namnet Gucci växte sig allt starkare, bland annat med nya butiker i Rom och Milano.

Källor

Italienska modeskapare
Födda 1881
Avlidna 1953
Män
Kate Thalén

Kate Thalén, folkbokförd Gerda Lisbeth Käte Thalén, ogift Katerre, född 11 januari 1920 i Tyskland, död 18 oktober 2006 i Hedvig Eleonora församling i Stockholm, var en svensk skådespelare. Hon gifte sig 1938 med musikern Olle Thalén. Hon blev änka 1976.

Filmografi

Externa länkar 
 

Svenska skådespelare
Kvinnor
Födda 1920
Avlidna 2006
Vildfåglar

Vildfåglar är en svensk dramafilm från 1955 i regi av Alf Sjöberg.

Handling
En tragisk kärlekshistoria med Nisse och Lena som huvudpersoner. De träffas när Lena söker upp sin försvunne musiklärare, som i själva verket har tagit livet av sig. I hans påvra vindskupa har nu den ilandgångne sjömannen Nisse fått tillfällig husly. Ljuv musik uppstår i deras hjärtan. Lena är i sin tur dotter till en sjökapten och olyckligt förlovad med en trist och genomborgerlig styrman - det är upplagt för klasskonflikter. Till råga på allt dras Nisse in i diverse skumraskaffärer och hans situation blir alltmer ohållbar. Efter diverse förvecklingar skvallrar Lenas syster - som själv är betuttad i Nisse - på kärleksparet och fadern och fästmannen skyndar till den nedgångna kåken för att slita Lena ur Nisses klor. De möts dock av en igenbommad dörr. I samma ögonblick som de bryter upp den ljuder två skott. Nisse och Lena har skjutit sig.

Om filmen
Filmen premiärvisades på biograferna Cosmorama och Kaparen i Göteborg 22 oktober 1955. Inspelningen utfördes i Filmstaden Råsunda med exteriörer från Göteborg, Nacka och Ursvik i Sundbyberg av Martin Bodin. Som förlaga har man författaren Bengt Anderbergs roman Nisse Bortom som utgavs 1946. När filmen visades upp för Biografbyrån blev tre sexuellt färgade scener föremål för censursaxen, men SF överklagade beslutet hos Kungl Maj:t. Regeringen beslöt 22 juli 1955 att filmen skulle få visas i obeskuret skick.

Roller i urval
Maj-Britt Nilsson - Lena Hern 
Per Oscarsson - Nisse 
Ulf Palme - Harry, gangster och hallick 
Ulla Sjöblom - Ulla, prostituerad 
Gertrud Fridh - Lizzie, prostituerad, medlem i gänget 
Jane Friedmann - Ester, Lenas syster, 16 år 
Eva Stiberg - fru Carlsson 
Kolbjörn Knudsen - sjökapten Hern, Lenas och Esters far 
Helge Hagerman - Åke Carlsson, nattvakt, fru Carlssons man 
Erik Strandmark - handlaren med begagnade möbler 
Allan Edwall - Fiorentino, musiker 
Tommy Nilson - Stickan, medlem i gänget 
Gunnar Collin - Berra, medlem i gänget 
Jan-Olof Strandberg - Moje, medlem i gänget 
Bengt Blomgren - Gunnar, styrman, Lenas fästman
Norma Sjöholm

Musik i filmen
Ein Sommernachtstraum. Hochzeitmarsch (En midsommarnattsdröm. Bröllopsmarsch), kompositör Felix Mendelssohn-Bartholdy, instrumental
Din vår är min vår - och alla vackra flickors vår, kompositör Georg Enders, sång Maj-Britt Nilsson

Referenser

"Vildfåglar (1955)". (Svensk Filmdatabas)

Filmer 1955
Svenska dramafilmer
Filmer i regi av Alf Sjöberg
Svenska filmer baserade på romaner
Svenskspråkiga filmer
Svenska 1950-talsfilmer
Harry Asklund

Harry Sigfrid William Asklund, född 28 september 1917 i Adolf Fredriks församling, Stockholm, död den 11 juni 1985 i Högalids församling, var en svensk skådespelare.

Filmografi

Teater

Roller

Källor

Fotnoter

Externa länkar
 

Svenska skådespelare under 1900-talet
Män
Födda 1917
Avlidna 1985
Skådespelare från Stockholm
Olle Davide

Hans-Olov Michael "Olle" Davide, född 18 juli 1930 i Adolf Fredriks församling i Stockholm, död 27 juli 2019, var en svensk skådespelare.

Filmografi

Källor

Externa länkar 
 

Svenska skådespelare under 1900-talet
Män
Födda 1930
Avlidna 2019
Skådespelare från Stockholm
Anna-Greta Bergman

Anna Greta Jonsson, känd under flicknamnet Anna-Greta Bergman, född 28 augusti 1927 i Kungshamns församling, Bohuslän, är en svensk skådespelare.

Biografi
Bergman studerade vid Dramatens elevskola 1952–1955. Hon var 1955–1961 gift med filmfotografen Mac Ahlberg (1931–2012), och därefter från 1963 gift med skådespelaren Per Jonsson (1934–2022) till hans död.

Filmografi  

1987 – Allt ljus på mig!
1991 – Ingas metamorfoser
2001 – Fru Fortuna

Teater

Roller (ej komplett)

1992 - Ohållna tal av otyglade kvinnor
1993 - Charterresan
1983 - Teaterdirektören

Regi

Bilder

Källor

Fotnoter

Externa länkar
  

Svenska scenskådespelare
Svenska skådespelare under 1900-talet
Alumner från Dramatens elevskola
Personer från Kungshamns socken
Födda 1927
Levande personer
Kvinnor
Television South

Television South eller, vanligtvis, TVS, var ett företag som sände för ITV-nätverket i södra och sydöstra England mellan 1 januari 1982 och 31 december 1992.

När Independent Broadcasting Authority skulle meddela de nya tillstånden för att få sända på ITV-nätverket 1980 valde man att inte ge tillståndet i södra England till Southern Television som fram till dess hade sänt i området. Istället valde man att ge det till ett nytt företag, Television South (TVS).

TVS:s område var något större än det område där Southern sänt, eftersom man blivit tilldelade två sändare i norra Kent där tidigare London Weekend Television och Thames Television sänt. TVS skulle också, till skillnad från Southern, sända två varianter av sin kanal för olika delar av sitt område. De båda "underregionerna" kallades för TVS South och TVS South East och hade olika nyhetsprogram.

Vid den här tiden fanns det fem stora företag som dominerade ITV-nätverket (Thames, LWT, Granada, Yorkshire och Central). Dessa stod för de allra flesta program som visades över hela ITV-nätverket. TVS hade dock ambitionen att bli det sjätte stora ITV-företaget.

I slutet av 1980-talet köpte TVS det amerikanska medieföretaget MTM Enterprises. Detta ledde till omorganisation där TVS Entertainment blev moderbolag medan företaget som sände i södra England fick det tautologiska namnet TVS Television. Investeringen i MTM ledde dock till finansiella problem för företaget.

När TVS sändningstillstånd skulle förnyas 1991 hade reglerna för tillståndsgivning förändrats av Conservative Party. Under det tidigare systemet skulle de sökande bland annat kunna visa upp goda finanser och TVS bedömdes under dessa förhållanden inte kunnat behålla sitt tillstånd. Men det nya systemet byggde på budgivning och TVS valde därför att lägga ett högt bud - 59,76 miljoner pund per år - för att kunna behålla tillståndet. Independent Television Commission, som skötte tillståndgivningen, ansåg däremot att TVS hade bjudit för högt för att kunna upprätthålla en fullgod tjänst och valde därför att ge tillståndet till ett nytt företag, Meridian Broadcasting, som bara hade bjudit 36,52 miljoner pund.

Externa länkar
Southern-TV
Transdiffusion

ITV
John Landquists pris

John Landquists pris varett svenskt pris som årligen utdelas av Samfundet De Nio till en särskilt förtjänt essäist, idéhistoriker eller kritiker. Priset är på 200 000 kronor (2019) och instiftades 1991 till minne av litteraturkritikern John Landquist.

Priset ersattes 2021 av Inge Jonssons pris.

Pristagare 

 1991 – Madeleine Gustafsson
 1993 – Bengt Anderberg
 1994 – Horace Engdahl
 1995 – Anders Cullhed
 1996 – Knut Ahnlund
 1997 – Anders Olsson
 1998 – Anders Ehnmark
 1999 – Svante Nordin
 2000 – Michael Nordberg
 2001 – Tore Frängsmyr
 2002 – Nathan Shachar
 2003 – Johan Asplund 
 2004 – Göran Hägg
 2005 – Lars Lönnroth
 2006 – Anders Piltz
 2007 – Bengt Jangfeldt och Bengt af Klintberg
 2008 – Lars Gustafsson och Gunnar D. Hansson
 2009 – Ola Larsmo
 2010 – Lisbeth Larsson och Ingemar Nilsson
 2011 – Bengt Landgren och Henrik Berggren
 2012 – Fredrik Sjöberg
 2013 – Martin Kylhammar
 2014 – Hans Henrik Brummer och Carl-Johan Malmberg
 2015 – Lars Kleberg och Arne Melberg
 2016 – Nils Uddenberg
 2017 – Gunnar Wetterberg
 2018 – Jens Liljestrand
 2019 – Ulrika Milles, Per Rydén och Jenny Westerström
 2020 – Ernst Brunner

Källor

Externa länkar 
 samfundetdenio.se

De Nios priser
Kulturpriser i Sverige
Priser och utmärkelser instiftade 1991
Zulu

Artikeln behandlar folkslaget zulu: För språket zulu, se zulu (språk), för det historiska riket, se Zululand och för filmen, se Zulu (film).

Zulu är ett bantufolk (nguni) i Sydafrika, Lesotho, Malawi och Zimbabwe. Enligt uppgifter hämtade 2023 uppgår de till ~11 miljoner människor. Merparten lever i provinsen KwaZulu-Natal, men mindre grupper lever även i Zimbabwe, Zambia och Moçambique. Deras språk, zulu är ett bantuspråk. Kungariket Zululand har spelat en viktig roll i Sydafrikas historia under 1800- och 1900-talet. I västerlandet är de kanske mest kända från Zulukriget då britterna avslutade deras självständighet 1879. Under apartheid kategoriserades de som tredje klassens medborgare och led under statligt sanktionerad diskriminering.

Historik

Zulufolket var från början ett herdefolk som härstammar från ngunifolket, vilka kom långt norrifrån till Sydafrika på 1300-talet. De levde av boskapsuppfödning och omnämns på 1600-talet av européer som "ett ärligt, fredligt folk som löste konflikter genom lagar som stod över hövdingarna". Det berättas också att "om en krigare råkade kasta ett spjut så det dödade en motståndare var han omedelbart tvungen att lämna slagfältet för att renas från den dödes ande".

I början av 1800-talet ledde befolkningsökning och minskade betesområden till att zulufolket tog till vapnen. Med sin legendariske ledare Shaka lyckades de snabbt bilda en militärstat med rutinerade krigare, nya vapen (stötspjutet) och nya anfallsstrategier (flanker och reservenhet). Shaka införde ett värnpliktsystem där männen från 11 års ålder levde avskilda från resten av samhället i kaserner uppdelade efter årskullar. Tjänstgöringstiden var extremt lång och många zulumän fick inte skaffa fru och barn förrän de var över 40 år gamla. Åt framförallt väster och norr pressade zulufolket undan alla andra folkgrupper eller tvingade dem med som allierade med sådan kraft att man menar att cirka 1/5 av hela Afrikas befolkning direkt eller indirekt påverkades. En del folk flydde så långt som 300 mil norrut och jagade i sin tur undan andra folk, andra folk förintades helt.

Zulufolket brukar ibland nämnas som en armé utan land mer än en stat med en armé, eftersom de sällan rotade sig i sina nya områden för att stärka ekonomin eller befästa sina områden. År 1828 dog Shaka och makten övertogs av hans sonson Cetewayo, som var en framstående taktisk begåvning och en duglig organisatör. Zuluerna fortsatte att lägga alla sina resurser inom det militära och imperialistiska, men låg hela tiden steget efter européerna i vapenteknik, även om eldvapen kom att användas mot slutet. År 1879 led till slut zuluerna ett nederlag, slaget vid Ulundi, som de inte lyckades hämta sig ifrån och blev landet från 1882 ett engelskt protektorat.

Nutid
Zulu brukar traditionellt stödja Inkatha politiskt, till skillnad från xhosa, som brukar stödja ANC, men den före detta ANC-ledaren Jacob Zuma tillhör zulufolket.

Film
 Zulu (1964) i regi av Cy Endfield
 Striden i gryningen (Zulu Dawn, 1979) i regi av Douglas Hickox

Referenser

Externa länkar 

Etniska grupper i Sydafrika
Etniska grupper i Lesotho
Etniska grupper i Malawi
Etniska grupper i Zimbabwe
Cetshwayo kaMpande

Cetshwayo kaMpande (även stavat Cetawayo, Cetewayo, Cetywajo och Ketchwayo), född 1826, död 8 februari 1884, var zuluhövding från 1858 och kung av Zululand från 1873 till sin död 1884.

Biografi 
Cetshwayo var son till den mäktige zulukungen Mpande och brorson till Shaka. Han började redan 1856 konspirera mot sin far och lyckades småningom tillvälla sig högsta makten som ett slags medregent åt Mpande fram till dennes död 1873. Cetshwayo, som därefter högtidligen kröntes i närvaro av den brittiske administratören Theophilus Shepstone, såg sitt rike hotat av den brittiska kolonialismen, och efter några intermezzon vid gränserna mot Natal och boerrepubliken Transvaal kom i december 1878 Storbritanniens "high commissioner" i Sydafrika, sir Henry Bartle Frere, med ett skarpt ultimatum med krav på zuluhärens upplösning och emottagande av en brittisk resident vid Cetshwayos hov. Då britterna inte fick något svar gick en brittisk här under Frederic Thesiger, lord Chelmsford, in i Zululand, och efter ett kortvarigt krig, det så kallade anglo-zulukriget, där britterna i början led svåra motgångar, bland annat i det stora slaget vid Isandlwana, besegrades Cetshwayo i grund vid Ulundi den 4 juli 1879, togs till fånga 28 augusti och fördes som fånge till Kapstaden. Britterna delade därefter upp Zululand mellan tretton zuluhövdingar.

Sommaren 1882 tvingades Cetshwayo i exil i England och fick där genom kolonialministern lord Kimberley löfte om att på vissa villkor (militärsystemets avskaffande, emottagande av en brittisk resident med mera) återinsättas som kung, dock inte över hela sitt forna område. Denna plan ledde endast till förnyade inbördes strider bland zuluerna, eftersom Cetshwayos värste fiende Zibhebhu kaMaphitha enligt ett tidigare löfte han fått av Garnet Joseph Wolseley fått behålla ett stort område, och även andra hövdingar ansåg att Wolseley när Cetshwayo återställdes hade brutit mot de löften han gav 1879. I de strider som kort efter Cetshwayos återkomst i januari 1883 uppflammade, besegrades han av Zibhebhu och tvingades fly in på Natals område, där han dog i Ekowe den 8 februari 1884. Han efterträddes som kung av sin son Dinuzulu, som med hjälp av britterna under ledning av Louis Botha besegrade Zibhebhu.

Referenser

Fotnoter

Externa länkar 

 

Sydafrikas historia
Män
Födda 1826
Avlidna 1884
Zulukungar
Elvis

Elvis kan syfta på:

 Elvis – en amerikansk sångare, se Elvis Presley
 Elvis (namn) – ett förnamn och personer med namnet
 Elvis (tecknad serie) – en tecknad serie av Tony Cronstam
 Elvis (flipperspel) – ett flipperspel
 Elvis! Elvis! –  en barnbok från 1973 av Maria Gripe
 Elvis! Elvis! (film) – en svensk barnfilm.
 Elvis – That's the Way It Is – en amerikansk dokumentärfilm från 1970
 Elvis (1979) – en amerikansk TV-film från 1979
 Elvis (film, 2022) – en film från 2022
 Elvis (miniserie) – en TV-miniserie från 2005
 Elvis (TV-serie, 1990) – en TV-serie från 1990
 Elvis-film – en kategori där samtliga spelfilmer av Elvis Presley ingår, samt två konsertfilmer
 17059 Elvis − en asteroid i huvudbältet