kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Television i Frankrike

Television har förekommit i Frankrike sedan 1940-talet.

Historia 
Den första TV-kanalen startades 1948 av Radiodiffusion Française (1949 ändrat till Radiodiffusion Télévision Française). 1964 kom den andra TV-kanalen och 1974 den tredje. Dessa var samtliga en del av det statliga sändarföretaget, som 1964 fick namnet ORTF, tills det delades upp 1974. Kanalerna fick då namnen TF1, Antenne 2 och France Régions 3 (FR3).

Fram till 1980-talet var de tre TV-kanalerna statliga företag vars chefer byttes ut när makten i landet växlade. Ursprungligen bestod finansieringen av licenspengar, men 1968 började man sända reklam.

1984 startades den fjärde statliga kanalen, betal-TV-kanalen Canal+. Senare öppnades dock det franska TV-nätet för privata aktörer genom att den största kanalen, TF1, såldes och man beredde plats för två kanaler till, La Cinq och TV6. TV6 försvann år 1987 då M6 startade. La Cinq gick slutligen i graven 1992. Samma år började kulturkanalen Arte sända på den av La Cinq tidigare disponerade sändningsplatsen. La Cinqième började 1994 sända på dagtid på samma plats som Arte.

Antenne 2 och FR3 samordnades 1992 till France Télévisions, varpå de fick namnen France 2 och France 3. År 2000 blev La Cinquième en del av France Télévisions och bytte namn till France 5.

Styrning 
Etermedia styrs sedan 1989 av kontrollorganet CSA (Conseil supérieure de l'audiovisuel). Presidenten, nationalförsamlingens talman och senatens talman utser vardera en tredjedel av dess styrelse. CSA utser i sin tur cheferna för de statliga TV- och radiokanalerna, ger tidsbegränsade tillstånd till de privata stationerna, samt granskar efterlevnaden av ekonomiska och etiska regler.

Kanaler

Analogt marknät 
I det analoga marknätet sänds sex nationella kanaler, vilket är ovanligt många. En av dessa är delvis krypterad.
TF1 - en del av Groupe TF1, kontrollerad av Bouygues
France 2 - allmän, France Télévisions
France 3 - allmän, France Télévisions
Canal Plus - en del av Groupe Canal Plus, kontrollerad av Vivendi Universal
France 5 - allmän, France Télévisions / Arte - France Télévisions tillsammans med ARD och ZDF
M6 - en del av Groupe M6, kontrollerad av RTL Group

Utbudet är i stort det samma i samtliga kanaler, förutom i regionalkanalen France 3. M6 sänder lokala nyheter i vissa städer.

Dessutom finns i vissa regioner en lokal sjunde kanal som sköts av privata aktörer.

Kabel-TV 
De främsta kabeloperatörerna i Frankrike är UPC-Noos och Numéricâble.

Externa länkar
Hafez al-Assad

Hafez al-assad född 6 oktober 1930 i Qardaha, provinsen Latakia, död 10 juni 2000 i Damaskus, var Syriens president 1971–2000.

Uppväxt och karriär 
Assad gick med i Baathpartiet som sextonåring. Strax därpå gick han in i militären som stridspilot och steg där snabbt i graderna. Vid upplösningen av unionen mellan Syrien och Egypten fick han tillbringa en kort tid i egyptiskt fängelse. När Baathpartiet tog makten 1963 blev han ledare för flygvapnet. Efter en intern kupp utförd av partivänstern 1966, där bland annat officerarna Assad och Salah Djedid spelat ledande roller, upphöjdes Assad till försvarsminister.
Efter Syriens och de andra arabländernas förlust i sexdagarskriget blev situationen i landet instabil. En maktkamp utspelade sig mellan Assad och landets starke man, general Salah Djedid. I november 1970 genomförde Assad en oblodig kupp, fängslade Djedid och tog makten.

Presidenttiden 
Assad var ledare för den syriska grenen av Baathpartiet, som splittrats 1966. Han stabiliserade Syrien med hård hand, byggde ut militären och upprättade en stark polisstat där människor underkuvades. Under 70- och 80-talet förekom emellertid strider mellan Assads regim och sunnimuslimska islamister, inklusive den syriska grenen av Muslimska brödraskapet. Under 1980-talet försökte presidentens bror, Rifaat al-Assad genomföra ett kuppförsök, vilket medförde att han blev utvisad ur landet.

Assad fick militärt stöd av Sovjetunionen för att bygga upp Syriens armé. Han ansågs vara en skicklig utrikespolitiker, och det tidigare svaga Syrien etablerade sig under hans presidentperiod som ett viktigt land i regionen. Syrien bekämpade Israel i Oktoberkriget 1973, intervenerade i Libanon 1976 (och blev kvar till 2005) och deltog med en symbolisk truppstyrka i kriget mot Saddam Hussein 1991. 

År 1994 omkom al-Assads tilltänkte efterträdare, sonen Bassel, i en bilolycka. Han efterträddes istället av en annan son, Bashar al-Assad.

Källor

Noter 

Syriens presidenter
Födda 1930
Avlidna 2000
Män
Personer i Syrien under 1900-talet
Personer i Syrien under 2000-talet
Television i Danmark

Television i Danmark började sändas den 2 oktober 1951 av Statsradiofonien.

Historik
Från 1954 började Danmarks Radio (DR)  sända dagligen, och  hade monopol på TV-sändningar ända fram till 1980-talet.

Den 1 oktober 1988 etablerades den rikstäckande reklamkanalen TV2. Samma år kom TV3 i skandinavisk version, vilken senare nationaliseras till TV3 Danmark. En annan stor TV-kanal är Kanal 5 och systerstationen Kanal 4, som båda ägs av SBS.

TV2 och DR1 är de två största kanalerna. Under en vecka i början av januari 2005 ägnade genomsnittsdansken 70 procent av sin tittartid åt dessa två kanaler, varav 37 procent ägnades åt TV2.

Den 1 november 2009 släcktes det analoga TV-nätet, och Danmark övergick enbart till digital-TV.

Licens
Den danska TV- och radiolicensen bestäms av Folketinget för fyra år i taget. Huvuddelen går till Danmarks Radio, medan TV2 får en mindre del, något som lett till en del kritik. I och med Kulturministeriets avsikt att sälja majoriteten av TV2 kommer man sluta ge licenspengar till TV2:s rikssändningar, men ändå fortsätta att stödja de åtta TV2-regionerna.

År 2005 var licensen 2 040 danska kronor om året för färg-TV-licens, 1 310 kronor om man har svart-vit TV och 320 kronor om man bara har en radio.

Se även
DR1
DR2
TV 2 (Danmark)
TV Danmark
Marksänd digital-TV i Danmark

Referenser

Externa länkar
Trollkyrka

Trollkyrka är en bergknalle som ligger centralt i Tivedens nationalpark. 

När folklivsforskaren B. Gösta Carlshult dokumenterade folktraditionerna i Tiveden, 1940, så fann han ett "urgammalt folkligt kväde" som beskrev vad som ägde rum fordom vid berget. Möjligen kan dikten tolkas som att berget använts som en blotplats, ett harg, av kvarlevande hedningarna i Tiveden. Berättelsen förtäljer att den som upptäckte blotet tystades, antingen i ett hål i skogen, eller genom att bli insvuren i sällskapet. Sådana riter skulle nämligen ha betraktats som häxkonst på vilket det var dödsstraff. 

Det som talar för att det är en autentisk tradition är att den som skrev dikten tycks ha varit insatt i hur ett hedniskt blot skulle utföras, och att tillgången till isländska texter bör ha varit begränsad bland Tivedens bönder (under förutsättning att dikten skrivits av en bonde från Tiveden). Dessutom nämner dikten sådant som inte finns i medeltida texter, dvs att man tände med nio slags ved och att prelatus åkallade andarna efter att blodet stänkts och man ätit av offret. Eftersom inga bevarade källor beskriver ett sådant förfarande kan det dock heller inte användas för att bevisa autenticitet.

Kärken smyger på slingrande stig
helst osedd till Trollebergen.
Mässa skall hållas i dagarna tre,
det varde början på helgen.
Kolten är sid, så den nåder vid marken,
håsorna äro i topparna vassa,
hättan dras ned, så hålen för ögonen passa.
Alla är lika förutom på längda,
prelatus han räknar på mängda.

Lösen den gives i lågmälder ton,
prelatus han bjuder tre stötar i horn.
Elden den "köllas" av nio slags ved,
det är gammal sed.
Offer till andarna skänkes,
med blodet sig allom bestänkes.
Det bästa till andar föräras,
det som blir över skall av männerna täras.

Uti midnattens timma
då sjärnor beglimma,
prelatus han tystnaden bjuder
och männerna alla det lyder.
De falla till markone ner,
prelatus han bistert mot rymderna ser.
Och svärjan och formlar i dälderna skallar
prelatus han kallar på andar.

Allom de fick på sitt spörje ett svar,
ingen av androm fick då höra varom det var.

Platser kallade Trollkyrka finns även på andra platser i Sverige. En sådan är en stenformation belägen mitt i skogen norr om Norrhassel i Attmars socken i Medelpad. Huruvida denna har använts som blotplats är okänt men inte helt otroligt då järnålders- och vikingatida boplatser finns några kilometer därifrån och huvudorten runt Attmar är rik på järnåldersfynd.

Källor  
Lidman, H. (1972) Gudanatt, Stockholm:Askild & Kärnekull. 

Berg i Västergötland
Fornnordisk religion
Laxå kommun
Kurt Björkvall

Kurt Vilhelm Oskar Björkvall, född 22 juli 1903, död 30 maj 1940, var en svensk civil flygpionjär. Björkvall innehade trafikflygarecertifikat C 14, utfärdat den 19 april 1929 samt körkort A 16302.

Biografi 
28 augusti 1931 gjorde han den första non-stopflygningen mellan Stockholm och London med en de Havilland Puss Moth (SE-ACU), flygningen tog nio timmar. Flygplanet kom senare att användas av Björkvall för flygfotografering, ambulansflygningar och rundflygningar runt Åre i Jämtland. 

1936 for Björkvall över till USA för att köpa ett flygplan. Naturligt nog skulle det resultera i en atlantflygning. 6 oktober 1936 startade han från Floyd Bennet Field i USA med en enmotorig Bellanca CH 400W Pacemaker (SE-AFG) för att flyga till Bromma. På grund av dåligt väder och problem med inställningen av propellerbladen tvingades han att nödlanda i havet ca 100 km utanför den irländska kusten. Han blev upplockad av den franska trålaren Imbrim från La Rochelle. 

27 november 1939 startade han tillsammans med Åke Forsmark Björkvallsflyg AB, som utförde rundflygningar och taxiflyg. En verkstad för flygplansunderhåll byggdes upp vid Norrtälje flygfält. Kriget gjorde att det mest blev flygningar för Försvaret. Bland annat rekvirerades företagets Waco in som Tp 8 under perioden hösten 1939 våren 1940.

I samband med det finska vinterkriget anmälde sig Björkvall som frivillig. Han placerades på LeR 4 (Lentolaivue), ett flygförband nära Finska viken, där han flög en Bristol Blenheim. Hans första uppdrag var att tillsammans med observatören löjtnant Lennart Poppius (1909-1972) och skytten sergeant Henrik Austin utföra markattack mot sovjetiska trupper som kom över isen på Finska viken. Den 12 mars 1940 fick han vid en ceremoni det finska flygvapnets vingar. 

Vid krigsslutet återvände Björkvall till Sverige och återupptog målbogseringsflygning för Flygvapnet. Efter ett flygpass vid F 6 Karlsborg förolyckades Kurt Björkvall och hans mekaniker Hans Björkman när ett vapenförråd, som låg invid en hangar där de hade sitt flygplan, exploderade.

I vapenförrådet befann sig den sjuttonårige volontären Ernst Adolf Andersson-Rudolf, som skall ha varit sysselsatt med att aptera tändmekanismer på röksatser för målflygning. Han var ensam i förrådet. Genom olyckshändelse eller oskicklighet skall han ha orsakat explosionen, och med den slutsatsen avskrev fältkrigsrätten ärendet. Explosionen hade en sprängverkan motsvarande 20 kg dynamit. Rudolfs kropp förstördes helt. I angränsande lokaler, där väggar och tak rasat, dog värnpliktige Karl Henrik Gerhard Bengtsson och skadades tre andra svårt; av dessa avled värnpliktige David Einar Lund följande dag. Sammanlagt dog således fem män av explosionen. Björkvall är begravd på Norra begravningsplatsen.

Bibliografi

Filmmedverkan

Referenser

Källor 
 Underrättelser från Luftfartsmyndigheten N:r 61 1938.
 Sveriges dödbok nr 6, 1901–2013
Nilsson, Bo; Rosenberg, Torgil (2018). Det började med Kurt Björkvall … . Alstad Bokförlag.

Noter 

Män
Födda 1903
Avlidna 1940
Svenska frivilligsoldater
Svenska flygare
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Militärer från Stockholm
Ankh

Denna artikel handlar om tecknet ankh, men Ankh är även namnet på den flod som flyter genom den fiktiva staden Ankh-Morpork.

Ankh (☥) var den hieroglyf som stod för ordet ʿnḫ, d.v.s. livet. Gudar i den egyptiska mytologin kunde bära den i öglan eller hålla en i varje hand korslagda över bröstet. Latinska uttolkare har tolkat symbolen som crux ansata, ett "kors med ett handtag".

Betydelse 
Vad symbolen föreställer förblir ett mysterium för egyptologer. Några spekulationer tolkar det som en stiliserad livmoder, en hypotes som inte vunnit allmänt erkännande. Sir Alan Gardiner har föreslagit att symbolen föreställer en sandal med handtaget lagt kring smalbenet. Ordet för sandal skrevs också ʿnḫ men kan ha uttalats annorlunda. Det har även föreslagits att symbolen skall vara en schematisk karta över Egypten med den nedre linjen som Nilen, öglan som Nildeltat. Den horisontella linjen skulle då markera kopplingen mellan de två stränderna som ofta fick representera livet respektive döden.

Förekomst 
Ankh-tecknet förekommer rikligt på gravar och i annan egyptisk konst till exempel i bilder där gudar och gudinnor i livet efter detta överräcker livets gåva till en död människas mumie. Symbolen bars också av egyptier som amulett, både ensam eller tillsammans med hieroglyferna för "styrka" och "hälsa". Speglar utformades ofta i form av en ankh.  

Symbolen har också inlemmats i den kristna kyrkan, främst inom den Egyptisk-koptiska kyrkan där den symboliserar Kristi uppståndelse. Korset kallas i dessa sammanhang för Uppståndelsekors (crux ansata).

Liknande symboler 
Den snarlika venussymbolen (♀) användes för den romerska gudinnan Venus. Denna symbol, ofta kallad "Venus handspegel", associeras vanligen som en symbol för livmodern. I astrologin får samma symbol representera planeten Venus, i alkemin ämnet koppar och i biologin det kvinnliga könet.

Inom kultur 
I populärkulturen används ofta ankh-symbolen eftersom den konnoterar uråldrig historia, mystiska livskrafter och andlig magi. Ibland får den ensam agera logotyp för det forntida Egypten. Symbolen syns ofta också i batiktryck på t-shirtar, den används som symbol för panafrikanism och förekommer i flera tecknade serier, filmer och datorspel. 

1982 - 1983 använde Vinnie Vincent en medlem i hårdrocksbandet KISS ankh-symbolen som sin sminkning. På sina kläder hade han andra egyptiska symboler. 

En variant av Ankh-symbolen finns med i musikvideon till Ace of Base låt "The sign".

Ankh-symbolen används ofta inom subkulturerna Post-Punk och Goth.

Övrigt 
I Unicode har ankh värdet U+2625 (☥).

Externa länkar 
 Taylor Ray Ellison,"The ancient Ankh, symbol of life". Brief, balanced, illustrated.

Egyptisk mytologi
Kors
The Forgotten

The Forgotten är en amerikansk film från 2004.

Handling
En kvinna lever sitt vardagliga liv. Lämnar sin son i skolan och träffar ett annat barns far ute på kvällen, de gungar. Barnen försvinner sedan spårlöst, finns inte att finna vid skolan där de skall hämtas och väl hemma minns inte mannen i familjen att pojken ens existerat. Bara foton finns kvar, eller fanns. De är nu borta. Psykologhjälp kallas in och kvinnan förklaras sjuk, men ledtrådar dyker upp. Pappan från gungan dyker upp igen och bakom tapeten i hans lägenhet finns spår av ett barnrum...

Om filmen
The Forgotten är regisserad av Joseph Ruben.

Rollista (urval)
Julianne Moore - Telly Paretta
Christopher Kovaleski - Sam
Matthew Pleszewicz - Sam, som femåring
Anthony Edwards - Jim Paretta
Linus Roache -  en vänlig man 
Jessica Hecht - Eliot
Gary Sinise - Dr. Jack Munce
Dominic West - Ash
Lee Tergesen - Al Petalis 
Robert Wisdom - Carl Dayton

Externa länkar
 
Officiell webbplats

Amerikanska dramafilmer
Amerikanska science fiction-filmer
Amerikanska thrillerfilmer
Filmmusik av James Horner
Filmer 2004
Reine

Mansnamnet Reine är en förkortning av Reinhard eller Reinhold, vars första del, rein, kommer från ett ord som betyder de styrande eller gudarna.

Namnet är inte speciellt vanligt. Mellan fem och tio pojkar i varje årskull får för närvarande namnet, men knappt någon som tilltalsnamn.
31 december 2009 fanns det totalt 2 315 personer (varav 44 kvinnor) i Sverige med namnet Reine, varav 1 229 personer (varav 27 kvinnor) med det som tilltalsnamn.
År 2003 fick 6 pojkar namnet, men ingen fick det som tilltalsnamn.

Namnsdag: 16 juli.

Personer med namnet Reine
Reine Almqvist, fotbollsspelare och fotbollstränare
Reine Barkered, skidåkare
Reine Brynolfsson, skådespelare
Reine Fiske, gitarrist
Reine Wisell, racerförare

Fiktiva personer 
Reine, huvudpersonen i Barnens ö (bok), på vilken det sedan gjordes Barnens ö (film)
Reine Gustavsson, rollfigur i Tre Kronor (TV-serie) och filmen Reine och Mimmi i fjällen

Se även
Reine, Moskenes – centralort i Moskenes kommun, Norge

Noter 

Mansnamn
Rolling Stone

Rolling Stone är en amerikansk musiktidning, grundad i San Francisco 1967 av Jann Wenner och musikkritikern Ralph J. Gleason. Huvudkontoret ligger i New York på Avenue of the Americas. Wenner Media ger även ut veckotidningen US Weekly och magasinet Men's Journal. Bland Rolling Stone:s fasta skribenter märks David Fricke, Austin Scaggs och filmrecensenten Peter Travers. En annan känd skribent är Ben Fong-Torres. Fotografer som anlitas är bland andra Annie Leibovitz, Mark Seliger och Max Vadukul.

Regissören Cameron Crowe arbetade för Rolling Stone under början av 1970-talet. Hans erfarenheter ligger till grund för filmen Almost Famous.

Se även
 The 500 Greatest Songs of All Time
 The 500 Greatest Albums of All Time
 The 100 Greatest Artists of All Time

Externa länkar
Rollingstone.com Officiell webbplats

Amerikanska tidskrifter
Musik i New York
Tidskrifter startade 1967
Musiktidningar
Engelskspråkiga tidskrifter
Bajirao Peshwa

Bajirao, född 18 augusti 1700, död 28 april 1740, var en peshwa (ung. premiärminister) över marathernas rike i Indien från 1721). Han efterträdde sin fader Balaji Vishwanath på sin post.

Bajrao hade ett gott anseende under sin livstid, och ansågs modig och intelligent. Han utvidgade också det marathiska riket, åt norr. Han ska ha vunnit 36 militära segrar, och aldrig förlorat på slagfältet. Bajirao flyttade huvudstaden till Pune. Under hans tid nådde den marathiska makten sitt zenit.

Referenser 

Indiska regenter
Män
Födda 1700
Avlidna 1740
Personer i Indien under 1700-talet
John Marco Allegro

John Marco Allegro, född 17 februari 1923 i Balham i Wandsworth i London, död 17 februari 1988 i Sandbach i Cheshire, var en brittisk arkeolog och doktor i semitiska språk. Allegro ingick sedan 1953 i den internationella forskargrupp på sju personer som studerade Dödahavsrullarna. Från att ha varit kristen gick han under studiet av rullarna över till att bli ateist. Allegro hamnade i fejd med resten av forskargruppen när han blev frustrerad över att deras arbete inte blev publicerat och gav på egen hand ut flera böcker om rullarna. Konflikten kulminerade i att Allegro blev utestängd från tillgång till rullarna av den övriga gruppen, men den ledde också till att rullarna så småningom blev tillgängliga för allmänheten.

I början av 1970-talet skrev Allegro en bok där han hävdade att Jesus ingick i en sexkult som intog hallucinogena svampar. Ironiskt nog uppstod en ny kult kring denna bok.

Bibliografi 
 The Dead Sea Scrolls, 1956
 The Treasure of the Copper Scroll, 1960, 
 Search in the Desert, 1966
 The Sacred Mushroom and the Cross, 1972, 
 The Dead Sea Scrolls and the Christian Myth, 1979,

Källor

Noter

Externa länkar 
 The Copper Scroll
 Skepticfiles - John Allegro

Brittiska arkeologer
Brittiska lingvister
Födda 1923
Avlidna 1988
Män
Bimbisara

Bimbisara (sanskrit: बिम्भिसार, Bimbisāra), född 558 f.Kr., död 491 f.Kr., var kung i Magadhariket 544–491 f.Kr. och var samtida med Buddha. 

Han kan anses som grundare av Magadhas makt i det att han underlade sig staten Anga och genom äktenskap förband sig med flera mäktiga granndynastier. Bimbisara blev Buddhas trogna anhängare och beskyddare.  

Han avsattes och mördades av sin son, Ajatashatru. Enligt den buddhistiska traditionen förmåddes Ajatashatru till detta av Devadatta, Buddhas kusin och motståndare.

Referenser

Indiska regenter
Män
Födda 558 f.Kr.
Avlidna 491 f.Kr.
Personer i Indiens historia
Personer under 500-talet f.Kr.
Personer under 400-talet f.Kr.
Pour le Mérite

Pour le Mérite, förkortat PlM (), informellt känd som Blå Max (), var en preussisk, sedermera tysk, orden som instiftades 1740 av kung Fredrik II "den store" av Preussen i samband med dennes tronbestigning. Orden har ett franskspråkigt namn eftersom detta var språket vid Preussens hov vid denna tid.

Ordenstecknet utgörs av ett i blått emaljerat malteserkors med ett krönt "F" på den översta armen och texten "Pour le Mérite" utspridd på de tre återstående. Det bärs i ett ordensband i svart och silver.

Syfte
Pour le Mérite var ursprungligen en såväl civil som militär orden, men blev 1810 rent militär. 1866 tillkom ett storkors. Den militära orden upphörde att delas ut 1918. 1842 inrättade Fredrik Vilhelm IV av Preussen en ny civil variant avsedd för personer verksamma inom vetenskap och konst. Denna variant (vars ordenstecken är annorlunda utformat än det militära) återupprättades 1952 av förbundspresident Theodor Heuss och utdelas fortfarande i Tyskland.

Den militära varianten förknippas i dag kanske inte minst (bland annat genom filmer och annan populärkultur) med första världskriget, då den (populärt kallad Blauer Max) tilldelades, inom det unga tyska flygvapnet, många av de kända flygförarna, bland andra Max Immelmann, Oswald Bölcke och Manfred "Röde Baronen" von Richthofen.

Kända mottagare 
Axel Otto Mörner (1814)
Carl Bolle
Carl Fredrik von Cardell (1813)
Carl Gustaf af Forsell (1813)
Carl Johan af Wirsén (1813)
Ernst Jünger
Ernst Udet
Erwin Rommel (1917)
Fedor von Bock
Fredrik Adlercreutz (1813)
Gustaf Peyron den äldre (1813)
Hermann Göring (1918)
Hermann Hesse
Johan Peter Molin
Lennart Reuterskiöld
Lise Meitner (1957)
Lothar von Richthofen
Magnus Brahe (1813)
Magnus Fredrik Ferdinand Björnstjerna (1813)
Manfred von Richthofen
Martin Walser
Max Immelmann
Oswald Bölcke
Robert von Greim
Stanislaus von Engeström (1813)
Stig Strömholm
Werner von Blomberg
William Balck (1918)

Källor

Externa länkar 

Privat webbplats
Nanasaheb Peshwa

Nanasaheb (Balaji Bajirao) blev peshwa över marathernas rike i Indien 1740. 

Han tillbragte en väsentlig del av sin tid vid makten med att bygga ut sin huvudstad i Pune. Vid slaget i Panipat 1761, som maratherna förlorade mot invaderande afghaner, stupade Nanasahebs äldste son och broder. Nanasaheb själv repade sig aldrig från chocken av detta, och dog snart efter slaget, för att efterträdas av näst äldste sonen Madhavrao Peshwa.

Referenser 

Indiska regenter
Män
Personer i Indien under 1700-talet
Madhavrao Peshwa

Madhavrao, född 1745, död 1772, var andre son till Nanasaheb Peshwa. Madhavrao blev peshwa efter faderns död 1761, och styrde sedan marathernas rike i Indien till sin död i tuberkulos vid 27 års ålder. Han efterträddes av brodern Narayanrao Peshwa.

Referenser 

Indiska regenter
Män
Födda 1745
Avlidna 1772
Personer i Indien under 1700-talet
Incesticide

Incesticide är ett samlingsalbum av B-sidor och tidigare outgivna låtar av grungebandet Nirvana. Albumet utgavs den 14 december 1992 i Europa och dagen därpå i USA. Låtarna "Beeswax", "Downer", "Mexican Seafood", "Hairspray Queen" och "Aero Zeppelin" är från bandets första demo och "(New Wave) Polly" är en snabbare version av "Polly" från albumet Nevermind. Tre av låtarna är covers: "Turnaround" (Devo) samt "Molly's Lips" och "Son of a Gun" (The Vaselines), som tidigare getts ut på EP:n Hormoaning. Bilden på framsidan förekommer även i en kortare animering i dokumentären Kurt Cobain: Montage of Heck.

Låtlista 

Musikalbum 1992
Samlingsalbum
Album av Nirvana
Album producerade av Butch Vig
Engelskspråkiga samlingsalbum
Narayanrao Peshwa

Narayanrao, född 1749, död 1773, blev peshwa över marathernas rike 1772 efter äldre broderns, Madhavrao Peshwas död i tuberkulos. Han mördades själv av sin farbroder Raghunathrao 1773 i Shanivarwada, Pune.

Referenser 

Indiska regenter
Män
Födda 1749
Avlidna 1773
Personer i Indien under 1700-talet