kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Dobrudzja

Dobrudzja (bulgariska: Добруджа; rumänska: Dobrogea; turkiska: Dobruca) är området mellan nedre Donau och Svarta havet, inklusive Donaudeltat och Rumäniens kust. Den norra delen tillhör Rumänien och den södra tillhör Bulgarien.

Den rumänska regionen Dobrogea består av länen Constanța och Tulcea, med en kombinerad yta på 15 500 km² och en befolkning på något över en miljon människor. De viktigaste städerna är Constanța, Tulcea, Medgidia och Mangalia.

Den bulgariska regionen Dobrudzja är delad på de administrativa regionerna Dobritj och Silistra, har en yta på 7 565 km² och en folkmängd på omkring 350 000 personer.

Referenser

Externa länkar 

Bulgariens historia
Rumäniens historia
Agfa ePhoto CL18

Agfa ePhoto CL18 är en digitalkamera tillverkad av Agfa-Gevaert med 0,3 megapixels upplösning.

Modellen presenterades i april 2000 och började säljas i maj samma år. Den var avsedd att vara lättanvänd och att säljas till ett överkomligt pris. Därför hade den bland annat ett begränsat antal funktioner och saknade zoom samt display för förhandgranskning av bilderna.

Kameran har ett stationärt minne på 2 megabyte, vilket ger plats för ungefär 32 bilder och bilderna har upplösningen 640 × 480 pixlar, oavsett inställning. Kamerans vikt är 117 gram. Bilderna förs över till datorn med hjälp av USB-kabel, men det finns även möjlighet att visa bilderna på en tv-apparat genom en särskild port.

Digitalkameror
Dimmalætting

Dimmalætting är Färöarnas äldsta tidning. Tidningen ges ut i Tórshavn sedan 1878, med ett uppehåll 2013–2014.

Tidningen kallas i folkmun för "Dimma" och gavs ut med ett provnummer 8 december 1877 och regelbundet sedan 5 januari 1878. I mitten av första decenniet på 2000-talet hade tidningen en upplaga på 8  500 exemplar (1991 var upplagan 13 300), och utkom fem dagar i veckan. Efter att befolkningen på Färöarna blivit bättre på att återvinna papper så var ett nummer i veckan gratis från 5 april 2005.
Tidningen lades ner 2013. Från och med 10 oktober 2014 ges den åter ut, men nu som en veckoslutstidning varje fredag.

Dimmalætting var partiorgan för Sambandsflokkurin från partiets bildande 1906 till 1995 då man förklarade sig oberoende. Sedan år 2005 har chefen automatiskt blivit medlem i Sambandsflokkurins partiledning.

Namnet Dimmalætting kombinerar ordet dimmi ("mörker") och lætting från verbet lætta ("lämna"). Dimmið lættir betyder "dagen kommer", "gryning" eller bokstavligen "mörkret flyr". Tidningsnamnet kommer ifrån Venceslaus Ulricus Hammershaimb, den första moderna ortografen på Färöarna.

Till förlaget Dimmalætting hör också tryckeriet Prentmiðstøðin, där även konkurrenten Sosialurin trycks. Detta är det enda tidningstryckeriet i landet, bortsett från det lilla tryckeri som ägs och endast används av tidningen Norðlýsið.

Tidningens chefer
 1878–1879: Lütje Lützen exam. jur.
 1880–1882: Oliver Petræus Effersøe
 1882–1885: Louis Bergh
 1885–1886: H. C. Petersen
 1886–1889: R. C. Effersøe
 1889–1892: Jacob Johansen
 1892–1893: Oliver Petræus Effersøe
 1893–1894: Emil Bruun
 1894–1900: Enok Daniel Bærentsen
 1900–1901: Søren E. Müller
 1901–1902: Chr. Heilskov
 1902–1905: R. C. Effersøe
 1905–1918: Oluf Skaalum
 1918–1936: Poul Niclasen
 1936–1981: Georg L. Samuelsen
 1981–1995: Benny Samuelsen
 1995–2001: Beate L. Samuelsen
 1995–2002: Georg L. Petersen
 2002–2007: Ingi Samuelsen
 2007–2013: Árni Gregersen
 2014–: Sveinur Tróndarson

Se även
 Sosialurin, färöisk tidning

Externa länkar
 Dimma.fo

Färöiska dagstidningar
Färöiska veckotidningar
Dagstidningar startade 1878
Textus Receptus

Textus Receptus ('emottagen text') är en grekisk grundtext till Nya Testamentet sammansatt av Erasmus av Rotterdam på 1500-talet. Den bygger på majoriteten av de textfynd som fanns tillgängliga, de flesta med bysantinsk bakgrund från 800-talet. Texten kom att kallas Majoritetstexten, eller den [av Gud] mottagna texten, Textus Receptus. Beteckningen "textus receptus" härstammar från förordet till andra upplagan av den på 1500-talet tryckta grekiska versionen. Förläggarens avsikt var dock att förklara att den föreliggande versionen var "den (allmänt) antagna texten". Den fick också snabb spridning men kritiken mot den var att den bygger på ett fåtal sena handskrifter. 
Men senare har flera fynd gjorts av gamla dokument med nytestamentliga texter, till exempel Codex Sinaiticus. I denna handskrift är flera textsammanhang betydligt kortare eller fåordigare. En annan viktig handskrift som dagens textforskare föredrar är Codex Vaticanus, som redan år 1448 fanns med i Vatikanbibliotekets förteckning. I dessa är flera textsammanhang betydligt kortare eller fåordigare. Brooke Westcott och Fenton Hort redigerade därför med en annan metod fram en annan grekisk grundtext till Nya Testamentet. Och många menar att även om Textus Receptus har fler bevarade dokument bakom sig, så har Westcott och Hort text något äldre textfynd som grund. Eftersom de flesta textforskare föredrar Codex Sinaiticus och Codex Vaticanus, så utgår många översättningar i dag från Westcott-Hort texten. Men för några, inte minst i USA, men även i Europa vill man behålla Textus Receptus, den gamla erkända grundtexten. Än idag trycks dock många biblar som bygger på Textus Receptus, King James Bibeln och New King James Bibeln är två exempel på sådana biblar som är populära i den engelskspråkiga världen. I Sverige är Karl XII:s Bibel, Reformationsbibeln och King James bibeln på svenska översättningar av Nya testamentet som bygger på Textus Receptus.

Källor

Noter 

Nya testamentet
Filologi
Verk av Erasmus av Rotterdam
Walter Wangerin Jr.

Walter Wangerin Jr., född 13 februari 1944, död 5 augusti 2021, var en amerikansk författare som bland annat skrev The Book of God (Guds bok), en bok som skildrar Bibeln som roman. Förutom böcker inom religion och fantasy författade han även ett flertal barnböcker, samt en bok inom historisk fiktion.

Externa länkar 
Officiell webbplats

Källor

Noter 

Engelskspråkiga författare
Amerikanska författare
Män
Födda 1944
Alumner från Miami University
Avlidna 2021
King James Bible

King James Bible, King James Version eller Authorized Version (vanligen förkortat KJV) är en engelskspråkig översättning av Bibeln från 1611. Den har ett poetiskt språk, som kan upplevas som ålderdomligt av nutida läsare. Under nittonhundratalet har därför flera nyöversättningar och språkliga redigeringar gjorts. En sådan språklig anpassning och översättning är New King James Version. Trots det ålderdomliga språket ligger den nära grundspråket, till skillnad från New International Version som är mer av en parafras.

King James Bible är fortfarande en av de mest sålda bibelöversättningarna bland engelsktalande. Att den bygger på grundmanuskriptet, Textus Receptus, kan ha bidragit till det stora intresse för just Textus Receptus som finns i vissa grupper i USA.

Översättningen har fått sitt namn av Jakob I av England (James I på engelska) som stadfäste översättningen.

Se även 
 King James Only-rörelsen

Källor

Fotnoter

Externa länkar

Engelska bibelöversättningar
Verk 1611
Kristendomsåret 1611
Reuters

Reuters är en London-baserad nyhetsbyrå.

Tillsammans med Associated Press (AP) och Agence France-Presse (AFP) är den en av de tre stora nyhetsbyråerna.

Historia 
1849 grundade Paul Reuter en nyhetsbyrå i Aachen där han förmedlade nyheter från staden till Bryssel. Detta täppte till läckan i telegraflinjen mellan Paris och Berlin vilket resulterade i att nyheter kunde förmedlas mellan städerna mycket snabbare än med tåg. Han rapporterade bland annat färska nyheter från Parisbörsen. Företaget expanderade sedan med den nybyggda telegraflinjen mellan Brittiska öarna och kontinenten. År 1851 grundade han i London det moderna Reuters som kom att bli ett mycket framgångsrikt företag. Företaget är fortfarande en av världens största nyhetsbyråer och har ännu idag sitt huvudkontor i London.

Referenser

Noter

Externa länkar

Nyhetsbyråer
Brittiska företag
Mottagare av Webby Awards
Ajdovščina

Ajdovščina är ett samhälle och en kommun i Slovenien. Kommunen ligger i Vipavadalen i västra Slovenien nära gränsen till Italien. På grund av kommunens läge i landet är området mycket inspirerat och utsmyckat i italiensk stil, husen är typiskt italienska och liknande.
 
Kommunen tillhörde Italien åren 1945/1947 som Aidussina och ingick i provinsen Gorizia.

Kommunen har  invånare och huvudorten med samma namn har  invånare (2019).

Kända personer födda i Ajdovščina 
 Veno Pilon - konstnär
 Danilo Lokar - författare
 Anton Čebej - konstnär

Sport 
 NK Primorje

Källor

Sloveniens kommuner
Orter i Slovenien
Beltinci

Beltinci är en kommun belägen i nordöstra Slovenien. Den ligger cirka 50 kilometer öster om staden Maribor. Åt öster ligger Ungern och åt söder ligger Kroatien.

Bilder

Se även
Lista över Sloveniens kommuner

Sloveniens kommuner

hr:Općina Beltinci
Bled

Bled är en kommun belägen i nordvästra Slovenien. Området i Juliska alperna, och särskilt Bledsjön, är ett populärt turistmål.

Naturläkaren, "sonnendoktor", Arnold Rikli (1823–1906) från Schweiz bidrog märkbart till utvecklingen av Bled som en kurort under senare delen av 1800-talet. Genom ortens milda och behagliga klimat har Bled därigenom besökts av välbeställda gäster från hela världen. I dag är det ett viktigt "convention centre" och turistort, med golf, fiske, ridning och vandring, särskilt i den närliggande Triglavs nationalpark. Om vintrarna är Bled en vintersportort.

Källor

Fotnoter

Externa länkar 

Bled
Pokljuka Skidskytte VM
Hotell i Bled
Pokljuka Sportcenter
Elan

Sloveniens kommuner
Orter i Slovenien
Bovec

Bovec (tyska Flitsch, italienska Plezzo) är en kommun belägen i nordvästra Slovenien i Isonzos dalgång, orten Bovec är belägen 480 meter över havet.

Orten tillhörde Österrike-Ungern fram till 1918 och därefter Italien fram till 1945.

Referenser

Se även
Lista över Sloveniens kommuner

Sloveniens kommuner
Babyshambles

Babyshambles var ett brittiskt indierockband bestående av Mick Whitnall (gitarr), Pete Doherty (sång), Drew McConnel (basgitarr) och Adam Falkner (trummor). Andra medlemmar som funnits med i bandet är Patrick Walden, Scarborough Steve och Gemma Clarke.

Bandet bildades av Pete Doherty våren 2004, efter att han blivit utkastad från The Libertines på grund av sitt drogberoende. Doherty har ofta förnekat detta, och hävdat att han inte var den enda i bandet som använde sig av droger, samt hävdat att bandmedlemmen Carl Barat hade andra motiv till att kasta ut honom från bandet.

Bandets första singel, "Babyshambles", gavs ut i april 2004 på High Society Records i en begränsad upplaga på mindre än 1000 exemplar och en 7-tums LP släpptes.

Babyshambles har fått stor medial uppmärksamhet, främst på grund av Pete Dohertys drogberoende och hans förhållande med Kate Moss.

Sommaren 2006 gjorde de sin första Sverigespelning på Hultsfredsfestivalen. De gjorde sin andra spelning i Sverige på Hultsfredsfestivalen 2008. Redan ett år efter att Babyshambles stått på scenen i Hultsfred så var de tillbaka i Sverige, den här gången på Peace and Love festivalen i Borlänge. 2010 kom bandet till Arvikafestivalen.

Den andra juli 2013 meddelande bandet att ett tredje studioalbum skulle släppas. Den nya skivan släpptes under namnet Sequel To The Prequel hösten 2013.

Babyshambles splittrades 2014 när Dohertys tidigare band, The Libertines, återförenades.

Medlemmar
Medlemmar
Pete Doherty – sång, rytmgitarr, sitar (2003–2014)
Mick Whitnall – sologitarr (2006–2014)
Drew McConnell – basgitarr, bakgrundssång (2004–2014)
Adam Falkner – trummor, percussion (2013–2014)

Tidigare medlemmar
Patrick Walden – sologitarr (2004–2006)
Gemma Clarke – trummor, percussion (2003–2005)
Adam Ficek – drums and percussion (2005–2010)
Danny Goffey – trummor, percussion (2010)
Jamie Morrison – trummor, percussion (2012)

Diskografi
Studioalbum

Livealbum

EPs

Singlar (topp 40 på UK Singles Chart)
2004 – "BabyShambles" (UK #32)
2004 – "Killamangiro" (UK #8)
2005 – "Fuck Forever" (UK #4)
2005 – "Albion" (UK #8)
2006 – "Janie Jones" (UK #17)
2007 – "Delivery" (UK #6)

Externa länkar

 Officiell webbplats
 
 Babyshambles på Allmusic.com

Babyshambles, the
Musikgrupper bildade 2004
Brittiska musikgrupper
Brda

Brda är en kommun belägen i västra Slovenien med  invånare (2019).

Källor

Sloveniens kommuner
Majšperk

Majšperk är en kommun belägen i östra Slovenien.

Sloveniens kommuner
Šentilj

Šentilj är en kommun belägen i norra Slovenien. Den har  invånare (2019).
Huvudorten i kommunen är Šentilj v Slovenskih Goricah (tyska: St. Egidi in Windischbüheln). Orten ligger vid floden Mura
på gränsen till Österrike vars gränsort är Spielfeld.

Källor

Sloveniens kommuner
Juršinci

Juršinci är en kommun belägen i nordöstra Slovenien.

Bilder

Sloveniens kommuner
Žetale

Žetale är en kommun belägen i nordöstra Slovenien, på gränsen till Kroatien. År 2002 hade Žetale 1 364 invånare.

Sloveniens kommuner
Hajdina

Hajdina, uttal [xai̯ˈdiːna]; slovenska: Občina Hajdina, är en liten kommun belägen på högra stranden av floden Drava nära Ptuj i nordöstra Slovenien. Antal invånare är 3 879 (1/1 2020) och kommunens yta är 21.80 km². Hajdinas administrativa säte är Zgornja Hajdina. Området är en del av den traditionella regionen Stajerska. Kommunen ingår nu i den statistiska regionen Drava. Sevärdheter är reliker från den romerska bosättningen Poetovio och församlingskyrkan Saint Martin i Zgornja Hajdina.

Se även 
 Lista över Sloveniens kommuner

Referenser

Källor 

Sloveniens kommuner
Hoče-Slivnica

Hoče-Slivnica är en kommun belägen i nordöstra Slovenien.

Sloveniens kommuner
Duplek

Duplek är en kommun belägen i nordöstra Slovenien.

Sloveniens kommuner
Gabriel Fauré

Gabriel Urban Fauré, född 12 maj 1845 i Pamiers, död 4 november 1924 i Paris, var en fransk tonsättare, pianist, organist och musikpedagog. Särskilt berömda är hans Requiem, Cantique de Jean Racine, Après un rêve, Sicilienne och Pavane (opus 50). Hans verklista för piano innehåller många nocturner och barcaroller.

Asteroiden 8685 Fauré är uppkallad efter honom.

Biografi 
Gabriel Fauré var från nio års ålder elev till Niedermeyer och Saint-Saëns vid École Niedermeyer, han blev organist i Rennes 1866 och 1870 i Saint-Sulpice i Paris, senare vid S:t Honoré, även som kapellmästare vid Madeleine, och 1896 professor i komposition vid Pariskonservatoriet, vars direktör han blev 1905. Hans tid vid konservatoriet präglades av konflikter med konservativa krafter i undervisningen som Fauré försökte nydana. Han tvingades avgå 1920. Bland hans elever fanns Maurice Ravel och Nadia Boulanger.

Musikalisk gärning 
Fauré har skrivit flera stycken för violin, orkestersviter, symfoni, stråkkvartetter, pianokvartetter, körverk, duetter och romanser, operorna Prométhée (1900) och Pénélope (1907), ett requiem, samt scenmusik till dramer av Shakespeare m.fl. Han följde den av César Franck inslagna riktningen.

Fauré liknas ofta vid Robert Schumann för att han tonsatt många dikter, men Fauré är mer vågad i harmoniken. Bland de poeter han tonsatt finns Verlaine i främsta rummet, men även Prudhomme (Les berceaux) och Leconte de Lisle. I sin kammarmusik var han i yngre år formmässigt konventionell, lade stor vikt vid melodierna men blev med åren allt mera personlig i fråga om polyfoni, dock alltid melodiskt medveten. Mot romantikens skruvade känsloläge förefaller Fauré mera återhållsam.

Verkförteckning

Filmer innehållande Fauré-musik (urval) 
 1982 – Passion
 1993 -  Chefen Fru Ingeborg
 1995 – Babe – den modiga lilla grisen
 1995 – Copycat
 1998 – Under solen
 1998 – Den tunna röda linjen
 2000 – Legenden om Bagger Vance
 2002 – 28 dagar senare
 2004 – The Manchurian Candidate

Källor

Övriga källor 
 Alfred Einstein, Musikens historia, Stockholm 1958
 Musikens värld, sammanställd och utgiven av Kjell B. Sandved, Göteborg u.å.

Externa länkar 

 
 
 

Födda 1845
Avlidna 1924
Franska klassiska kompositörer
Män
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Ugglan
Personer från Ariège
Franska musiker under 1800-talet
Storkorset av Hederslegionen
Skuttunge prästgård

Skuttunge prästgård är en gård belägen invid Skutån i Skuttunge församling, Uppsala kommun i Uppland. Ärkebiskop emeritus Gunnar Hultgren bodde här från 1960-talet fram till cirka 1990. Prästgården bebos nu av församlingens  komminister.

Invid prästgården, vid åbrinken, finns en trefaldighetskälla.

Byggnadsminne
Huset är idag ett byggnadsminne.

Noter och hänvisningar

 Skuttunge Prästgård på Länsstyrelsens webbplats

Se även
 Skuttunge församling
 Skuttunge kyrka
 Skuttungeby

Byggnadsminnen i Uppsala kommun
Prästgårdar i Sverige
Gårdar i Uppland
Caryl Chessman

Caryl Chessman, född 27 maj 1921 i St. Joseph, Michigan, död 2 maj 1960 i San Quentin-fängelset i Marin County, Kalifornien, var en amerikansk dömd rånare, kidnappare och våldtäktsman. Han blev i juli 1948 dömd mot sitt nekande för att ha varit "Röda lyktan", en ökänd våldtäktsman och inbrottstjuv, som med en blinkande röd lampa kvällstid fick människor att stanna i tron att det var en röd polislykta. 

Chessman dömdes till döden i enlighet med Federal Kidnapping Act, som under vissa omständigheter förordar dödsstraff för kidnappning. Chessman blev den förste att avrättas för kidnappning med icke dödlig utgång.

Under sina drygt tolv år i fängelset San Quentin skrev Chessman fyra böcker, varav den självbiografiska Dödscell 2455 blev en bästsäljare världen över och även en Hollywoodfilm med samma titel 1955. Ett flertal gånger fick han avrättningen uppskjuten, i februari 1960 endast timmar innan det planerade verkställandet, men i maj 1960 gasades han slutligen till döds. Detta var ett fall som skapade omfattande samhällsdebatt rörande dödsstraff och Chessmans öde har lämnat avtryck i en mängd sånger, böcker, filmer med mera, till exempel Ronnie Hawkins The Ballad of Caryl Chessman (1960). 1977 spelade Alan Alda Chessman i CBS TV-film Kill Me If You Can. Författaren Dominique Lapierre besökte honom i fängelset (vilket även bl.a. den svenske journalisten Börje Heed gjorde) och skrev om detta i boken Mille soleils (1997; engelskspråkig utgåva: A Thousand Suns 1999). Författaren Theodore Hamm skrev 2001 boken Rebel and a Cause: Caryl Chessman and the Politics of the Death Penalty in Postwar California, 1948–1974.

Bibliografi
 Cell 2455 Death Row (1954) (Dödscell 2455: en dödsdömds berättelse, översättning Börje Hoffsten, Bonnier, 1954, nyutgåva 2015)
 Trial by Ordeal (1955) (Genom skärselden, översättning Elsa och Mons Mossner, Bonnier, 1955)  
 The Face of Justice (1957) (Rättvisans ansikte, översättning Elsa och Mons Mossner, Bonnier, 1957)  
 The Kid Was a Killer (1960)

Källor
The Crime Library: The True Story of Caryl Chessman

Noter

Externa länkar
Who was the Red-Light Bandit?

Personer från Berrien County, Michigan
Amerikanska brottslingar
Amerikanska författare
Våldtäkt
Kidnappning
Män
Födda 1921
Avlidna 1960
Personer som blivit avrättade av Kalifornien
Personer som blivit avrättade i gaskammare
Personer som blivit avrättade av USA under 1900-talet
Johann Nepomuk David

Johann Nepomuk David, född 30 november 1895 i Eferding, Österrike, död 22 december 1977 i Stuttgart, Tyskland var en österrikisk kompositör.

David skapade otaliga kör-, orgel- och orkesterverk. Han var en av de elever hos Arnold Schönberg vilka inte följde dennes exempel med tolvtonsteknik, och är inte så ofta uppmärksammad idag. David blev själv teorilärare till många kända kompositörer. Han skrev bland annat åtta symfonier och tre representativa stråktrior (Opus 30). Bland de mest kända verken är "Introduction, Choral und Fuge" för nio bleckblåsare och orgel, samt hans många Choralwerk för orgel.

Utmärkande för hans kompositioner är bland annat hans mycket utvecklade förmåga att skriva kanon och annan avancerad kontrapunkt.

Wir zogen in das Feld kan anses vara en av Davids bästa manskörssånger, tillika ett av de fåtaliga av Davids verk man idag framför.

Källor

Externa länkar
 Internationale Johann Nepomuk David Gesellschaft

Österrikiska klassiska kompositörer
Män
Födda 1895
Avlidna 1977
Gustav von Ziehlberg

Gustav Heistermann von Ziehlberg, född 10 december 1898, död 2 februari 1945 i Berlin (avrättad), tysk militär, Generalmajor. Avrättades för att ha deltagit i 20 juli-attentatet.

Externa länkar
Gustav Heistermann von Ziehlberg

20 juli-attentatet
Män
Födda 1898
Avlidna 1945
Busso Thoma

Busso Thoma, född 1 oktober 1899 i St. Blasien-Immeneich, Schwarzwald, död 23 januari 1945 i Berlin-Plötzenseefängelset (avrättad) var en tysk militär. Han avrättades för att ha deltagit i 20 juli-attentatet 1944 mot Adolf Hitler.

Externa länkar
Busso Thoma, Biographien
Busso Thoma

Födda 1899
Avlidna 1945
20 juli-attentatet
Motståndare till Nazityskland som blivit avrättade
Män
Personer avrättade i Plötzenseefängelset
Erwin Planck

Erwin Planck, född 12 mars 1893 i Berlin-Charlottenburg, död 23 januari 1945 i Plötzenseefängelset i Berlin, var en tysk jurist och motståndskämpe, son till fysikern och nobelpristagaren Max Planck. Erwin Planck avrättades för att ha deltagit i förberedelserna inför 20 juli-attentatet mot Adolf Hitler år 1944.

Referenser

Noter

Webbkällor

Tryckta källor

Externa länkar 

20 juli-attentatet
Tyska jurister
Födda 1893
Avlidna 1945
Motståndare till Nazityskland som blivit avrättade
Män
Personer från Berlin
Personer som blivit avrättade genom hängning
Personer avrättade i Plötzenseefängelset
Hermann Maaß

Hermann Maaß, född 23 oktober 1897, död 20 oktober 1944 i Berlin-Plötzenseefängelset (avrättad). Avrättades för att ha deltagit i 20 juli-attentatet.

Externa länkar 
Hermann Maaß

20 juli-attentatet
Män
Födda 1897
Avlidna 1944
Personer avrättade i Plötzenseefängelset
Philippe de Commines

Philippe de Commines, (de Commynes eller Philip de Comines) född omkring 1447, död 1511, var en fransktalande flamländare, en diplomat och författare som verkade vid de burgundska och franska hoven.

De Commines kom från Flandern och tjänstgjorde först hos Karl av Charolais, senare hertig av Burgund. Han övergick dock 1472 till dennes motståndare Ludvig XI av Frankrike. Av denne anlitades han flitigt som politisk rådgivare och erhöll flera stora utmärkelser. Under förmyndarregeringen efter Ludvigs död blev de Commines misstänkt för intriger och fängslad. Han återvann senare Karl VIII:s förtroende och användes även av honom i flera diplomatiskvav värv.

Den inblick han skaffat i tidens politik, gav honom möjlighet att skriva sitt stora historiskt-didaktiska verk, Cronique et hystoire contenant les choses advenues durant le règne du roy Loys XI och Cronique du roy Charles VIII. Här gav de Commines med utgångspunkt från egna erfarenheter en framställning av tidens historia, vilken till skillnad från det tidigare inte främst är en hyllning av kungarna utan en handledning i politik och beskrivning hur politiska intriger bör bedrivas. Verket behandlar den franska utrikespolitiken, främst gentemot Burgund och Italien 1464-97. Genom sitt praktiskt-didaktiska drag kan de Commines sägas förebåda Macchiavelli.

En av Johannes Sleidanus verkställd översättning till latin fanns i Erik XIV:s ägo. En översättning till svenska utförd av Johannes Schroderus utkom 1624.

Han har kallats "den förste verkligt moderna författaren" (Charles Augustin Sainte-Beuve) och "den förste kritiske och filosofiske historikern sedan klassisk tid" (Oxford Companion to English Literature). Att han varken var en krönikör eller historiker i ordets vanliga mening, gör hans analyser av den samtida politiska scenen är det som gör honom unik för sin tid.

Noter 

Födda 1400-talet
Flamländare
Belgiska historiker
Män
Avlidna 1511
Burgund