kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Europapall

En Europapall (i Sverige även känd som SJ-pall) är en sedan 1961 standardiserad lastpall i trä som ska vara märkt med EUR eller EPAL.

Denna typ av lastpall är framtagen genom samarbete inom UIC och ett flertal europeiska länder, däribland Sverige som har denna palltyp som standard vid lastningar. Palltypen är från början först och främst avsedd för transporter på järnväg, men även landsvägstransporter med lastbil utgår från denna standard. Håligheten är utformad så att en gaffeltruck kan lyfta den.

Historia 

År 1949 konstruerade BT, Gyllsjö Träindustri och Statens Järnvägar (SJ) den klassiska lastpallen, även kallad SJ-pallen, för effektiva transporter på järnväg. Måttet  standardiserades i hela Europa och kallas europapall, EUR. 1956 introducerades containern av en amerikansk lastbilschaufför som körde tobak och bomull. Containrar kunde lastas mellan lastbil, tåg och båt. Lastpallar och containrar sparade tid och utrymme.

Dimensioner 

Vikten är cirka  i torrt tillstånd .

Storleken är vald för att rymmas i en lastbil med bredd , en järnvägsvagn eller ett växelflak. Däremot passar de inte bra i en godscontainer med bredden 2,44 m (8 fot) utvändigt och 2,35 m invändigt, invändig längd 5,90 m. Det ryms endast 11 pallar i 20-fotscontainern, och 24 pallar i 40-fotscontainern.

I USA har man andra storlekar som passar bättre i containrar. De varierar per bransch men en vanlig storlek är 102 cm bredd och 122 cm längd (40 x 48 tum).

Lastgränser 
 Punktlast på 1000 kg.
 Jämnt fördelad last på 1500 kg.

Märkning 

 Pallen är märkt på alla 6 sidoklossarna.
 Vänsterklossen är märkt med respektive lands järnvägsbolag.
 Mittklossen är märkt med:
 Tillverkarens ID-nummer.
 IPPC märkt med HT eller MB för transport inom EU på någon av klossarna, vanligast på långsidans mittenkloss.
 Tillverkningsdatum.
 Högerklossen är märkt med EUR inom en ellips.

Vid tillverkning av EUR-pall eller SJ-pall krävs att man tillverkar med på ett styrt sätt att man använder virke och spikar/klammer som uppfyller kraven i ett antal standarder för lastpallar.

Ej godkänd EUR-pall 
En pall med dessa fel kan repareras:

 Saknar ett läsbart järnvägsmärke, EUR-märke eller ID-märkning på någon av sidoklossarna.
 Kloss eller bräda saknas.
 Avbruten bräda.
 Bräda har en så stor flisa att ett spikskaft syns.
 En kloss är vriden så att den orsakar problem i hanteringen.

En pall med dessa fel ska kasseras:

 Svårt förorenad av olja eller andra kemikalier.
 Uppfyller inte de korrekta dimensionerna ( ×  × ).
 Blöt, möglig eller avger en stark lukt.

Se även 
 Handtruck

Externa länkar 
 tya.se: Sorteringsregler för EUR-lastpallar (2010-06-10)

Referenser 

Godstransport
4 × 100 meter stafett för damer i friidrott vid olympiska sommarspelen 2004

Stafett 4 x 100 m damer vid Olympiska sommarspelen 2004 genomfördes vid Atens olympiska stadion den 26 och 27 augusti.

Medaljörer

Rekord

Förkortningar 
Alla tider visas i sekunder.
 Q innebär avancemang utifrån placering i heatet.
 q innebär avancemang utifrån total placering.
 DNS innebär att personen inte startade.
 DNF innebär att personen inte fullföljde.
 DQ innebär diskvalificering.
 NR innebär nationellt rekord.
 OR innebär olympiskt rekord.
 WR innebär världsrekord.
 WJR innebär världsrekord för juniorer
 AR innebär världsdelsrekord (area record)
 PB innebär personligt rekord.
 SB innebär säsongsbästa.

Resultat

Försöksheat
Från de två kvalheaten gick de tre första lagen i vardera försöksheatet samt de två snabbaste tiderna därutöver till final.

Final

Tidigare vinnare

OS 
 1896 - 1924: Inga tävlingar
 1928 i Amsterdam: Kanada – 48,4
 1932 i Los Angeles: USA – 46,9
 1936 i Berlin: USA – 46,9
 1948 i London: Nederländerna – 47,5
 1952 i Helsingfors: USA – 45,9
 1956 i Melbourne: Australien – 44,5
 1960 i Rom: USA – 44,5
 1964 i Tokyo: Polen – 43,69
 1968 i Mexico City: USA – 42,88
 1972 i München: Västtyskland – 42,81
 1976 i Montréal: DDR – 42,55
 1980 i Moskva: DDR – 41,60
 1984 i Los Angeles: USA – 41,65
 1988 i Seoul: USA – 41,98
 1992 i Barcelona: USA – 42,11
 1996 i Atlanta: USA – 41,95
 2000 i Sydney: Bahamas – 41,95

VM 
 1983 i Helsingfors: DDR – 41,76
 1987 i Rom: USA – 41,58
 1991 i Tokyo: : Jamaica – 41,94
 1993 i Stuttgart: : Ryssland – 41,49
 1995 i Göteborg: USA – 42,12
 1997 i Aten: USA – 41,47
 1999 i Sevilla: Bahamas – 41,92
 2001 i Edmonton: Tyskland – 42,32
 2003 i Paris: Frankrike – 41,78

Friidrott vid olympiska sommarspelen 2004
Oidipus

Oidipus (grekiska: Οἰδίπους, Oidípous = "med svullna fötter", på engelska och latin "Oedipus", på grekiska "Οιδίποδας" (klassisk "Οἰδίπους"), på franska "Œdipe") är en kung som förekommer i grekisk mytologi. Det mest kända verket om honom är Kung Oidipus av Sofokles.

Handling
Kungaparet i Thebe får av ett orakel reda på att deras nyfödda son ska komma att döda sin far och gifta sig med sin mor. En herde anlitas därför till uppdraget att lämna honom att dö ute i vildmarken, långt ute i vildmarken lägger herden ner det lilla barnet och  lämnar barnet att dö. En annan herde hittade barnet, och tog med det till sin kung Polybos i kungariket Korinth, som uppfostrar  barnet som sin egen son. Oidipus blir en mycket bra fäktare och kan utan större ansträngning vinna över två av sina bästa lärare.

Oidipus får sedan även han reda på spådomen om att han ska mörda sin far och avla barn med sin mor. Men eftersom han inte vet att han är ett hittebarn flyr han från Korinth för att detta inte ska kunna hända.

I ett T-kors möter han en man med en stor vagn och två soldater bredvid sig. De börjar bråka om vem som har väjningsplikt vilket slutar med att Oidipus dödar mannen (som är hans far) och soldaterna.

Han fortsätter och kommer till staden Thebe som är belägrad av en sfinx. Denna äter upp alla som försöker ta sig ut ur staden, men kan besegras genom att någon svarar rätt på en gåta. Oidipus får en gåta som lyder: Vilket djur går på fyra ben på morgonen, två ben på dagen och tre ben på kvällen? Oidipus svarar att det är människan som kryper på alla fyra som liten, går upprätt som vuxen samt stöder sig på en käpp vid äldre dar. Han svarar rätt och sfinxen som aldrig trodde att någon skulle klara gåtan kastar sig ner för berget och dör.

När han kommer till Thebe gifter han sig sedan med drottningen Iokaste i Thebe och får fyra barn med henne. Kungen Laios har dödats av ett gäng stråtrövare för inte alltför länge sedan, ute på en resa.

Men staden har drabbats av en landsplåga, en sjukdom som drabbar både människor och djur. Oidipus står rådlös inför den och har skickat sin högra hand, Iokastes bror Kreon, till Oraklet i Delfi för att få veta vad han ska göra. Kreon återvänder med meddelandet att Oidipus måste straffa Laios mördare. Han rådfrågar en blind siare vid namn Teiresias om hur han ska hitta mördaren. Siaren vill först inget säga, men säger till slut att Oidipus inte kom som en främling till Thebe och att han själv är mördaren han söker. Oidipus hävdar att siaren ljuger och driver iväg honom.

Oidipus forskar i saken och får till slut reda på att det verkligen är han som har dödat Laios. Han får också veta vem han är, att Iokaste är hans mor och att han mördat sin egen far. Iokaste hänger sig när hon får reda på detta och Oidipus sticker ut sina ögon och flyr. Tronen överlämnar han till Kreon.

Eftermäle
Oidipus har även gett namn åt Sigmund Freuds teori om Oidipuskomplexet.

Se även 
 Kreon 
 Antigone
 Mytologi: Dömda hjältar
 Oidipuskomplex
 Elektrakomplex
 Självuppfyllande profetia

Referenser

Personer i grekisk mytologi
Män
Grekiska eponymer
Incest
Da Capo (album av Love)

Da Capo är ett musikalbum av Love som lanserades tidigt 1967 på Elektra Records. På albumet ryms såväl snabb garagerock som finstämda ballader och barockpop. Albumet innehåller gruppens största hitsingel "Seven & Seven Is", vilken nådde 33:e plats på Billboard Hot 100-listan. Albumet klättrade till 80:e plats på Billboard 200 i USA.

Inför inspelningarna av albumet blev Michael Stuart ny trumslagare i gruppen, och Alban "Snoopy" Pfisterer som tidigare innehaft positionen bytte till harpa och elorgel. Harpan kan höras på albumets inledande låt "Stephanie Knows Who" och "The Castle". Tjay Cantrelli spelar flöjt och saxofon på albumet, men kom inte att medverka på flera album av Love.

"Revelation" är ett långt "jam" som var en av de första populärmusikverken att ta upp en hel LP-sida. Bob Dylan hade dock haft med en komposition som upptog en hel skivsida på Blonde on Blonde några månader tidigare, "Sad Eyed Lady of the Lowlands", men den var inte lika lång.

Låtlista
Samtliga låtar skrivna av Arthur Lee, om annat inte anges.

Sida 1
"Stephanie Knows Who" – 2:33
"Orange Skies" (Bryan MacLean) – 2:49
"¡Que Vida!" – 3:37
"Seven & Seven Is" – 2:15
"The Castle" – 3:00
"She Comes in Colors" – 2:43

Sida 2
"Revelation" (Johnny Echols/Ken Forssi/Arthur Lee/Bryan MacLean) – 18:57

Medverkande
 Arthur Lee – sång, munspel, gitarr, trummor, percussion
 Bryan MacLean – rytmgitarr, sång
 Johnny Echols – sologitarr
 Ken Forssi – basgitarr
 Alban "Snoopy" Pfisterer – orgel, cembalo
 Michael Stuart – trummor, percussion 
 Tjay Cantrelli – saxofon, flöjt, percussion

Källor

Externa länkar
Discogs.com

Musikalbum 1967
Album av Love
Album producerade av Paul A. Rothchild
Engelskspråkiga musikalbum
Who's Next

Who's Next är ett musikalbum av gruppen The Who, utgivet 1971. Albumet brukar räknas till en av gruppens höjdpunkter. Mycket av materialet kommer från en rockopera, Lifehouse, som aldrig kom att sättas upp. Albumet, som är gruppens femte, är känslomässigt mycket blandat, och låtarna på albumet uttrycker olika känslor och sinnestillstånd. Skivan blev uppmärksammad för sitt prominenta användande av keyboards och syntar i flera låtar vilket sågs som nyskapande i början av 1970-talet. De mest kända låtarna är "Baba O'Riley", "Behind Blue Eyes" och "Won't Get Fooled Again". En förkortad version av "Won't Get Fooled Again" släpptes som singel.

På skivans omslag står gruppmedlemmarna samlade runt en rektangulär monolit liknande den som förekommer i filmen 2001 – En rymdodyssé. Filmens regissör Stanley Kubrick hade tidigare tackat nej till ett erbjudande att regissera rockoperan Tommy. På fotot antyds att The Who urinerat på monoliten.

År 1999 gjordes en dokumentär om inspelningen av albumet i serien Classic Albums.

Skivan listades på plats 28 i magasinet Rolling Stones lista The 500 Greatest Albums of All Time. Albumet omnämns även i Robert Dimerys bok 1001 Albums You Must Hear Before You Die.

Låtlista 
Alla låtar är skrivna av Pete Townshend, om inget annat anges.

Original-LP

Sida A 
 "Baba O'Riley" – 4:59
 "Bargain" – 5:34
 "Love Ain't for Keepin'" – 2:11
 "My Wife" (John Entwistle) – 3:41
 "The Song Is Over" – 6:16

Sida B 
 "Getting in Tune" – 4:50
 "Going Mobile" – 3:43
 "Behind Blue Eyes" – 3:39
 "Won't Get Fooled Again" – 8:32

Bonusspår från 1995 års CD-utgåva 
 "Pure and Easy" – 4:22
 "Baby Don't You Do It" (Holland-Dozier-Holland) – 5:14
 "Naked Eye" – 5:31
 "Water" – 6:25
 "Too Much of Anything" – 4:25
 "I Don't Even Know Myself" – 4:56
 "Behind Blue Eyes" – 3:28

Medverkande 
 Roger Daltrey – sång
 Pete Townshend – gitarr, synthesizer, piano (1), bakgrundssång, orgel, ledande sång (5, 7)
 Keith Moon – trummor, percussion
 John Entwistle – elbas, blåsinstrument, bakgrundssång, piano (4), ledande sång (4)

Andra medverkande
 Dave Arbus – violin (1)
 Nicky Hopkins – piano (5 & 6)

Listplaceringar

Källor 
Who's Next på Allmusic
Fotnoter

Musikalbum 1971
Album av The Who
Albumettor i Storbritannien
The Rolling Stones (musikalbum)

{{Album infobox
|Namn = The Rolling Stones
|Typ = Studioalbum
|Artist = The Rolling Stones
|Utgivning = 16 april 1964 (UK)30 maj 1964 (USA)
|Inspelad = 3 januari – 25 februari 1964
|Genre = Blues rock, R&B
|Längd =  33:24 (UK)  30:48 (USA)
|Skivbolag = Decca Records (UK)London Records (USA)
|Producent = Andrew Loog Oldham, Eric Easton
|Förra album = 
|Detta album =The Rolling Stones'  (1964)
|Nästa album = 12X5  (1964)
}}The Rolling Stones är The Rolling Stones debutalbum, utgivet i april 1964 på skivbolaget Decca och i maj samma år i USA på London Records, med titeln England's Newest Hitmakers. Den brittiska hitsingeln, Buddy Hollys "Not Fade Away" var inte med på den brittiska versionen medan "Mona (I Need You Baby)" togs bort till förmån för "Not Fade Away" på den amerikanska versionen.

Här finns hårt rockande versioner av Chuck Berry-låten "Carol" och "Route 66". Även brittiska hiten "Tell Me''" finns här i en längre version med ett långt gitarrsolo som togs bort på singeln. Albumet nådde Billboard-listans 11:e plats medan det i Storbritannien låg på albumlistans förstaplats under tolv veckor.

Låtlista

Storbritannien

Sida 1 
 "Route 66" (Bobby Troup) - 2:20
 "I Just Want to Make Love to You" (Willie Dixon) - 2:15
 "Honest I Do" (Ewart Abner/Jimmy Reed) - 2:07
 "Mona (I Need You Baby)" (Ellas McDaniel)     
 "Now I've Got a Witness" (Nanker Phelge/Phil Spector) - 2:28

Sida 2 
 "Little by Little" (Nanker Phelge/Phil Spector) - 2:35
 "I'm a King Bee" (James Moore) - 2:33
 "Carol" (Chuck Berry) - 2:35
 "Tell Me" (Mick Jagger/Keith Richards) - 3:47
 "Can I Get a Witness" (Brian Holland/Lamont Dozier/Eddie Holland) - 3:00
 "You Can Make It If You Try" (Ted Jarrett) - 2:10
 "Walking the Dog" (Rufus Thomas) - 3:10

USA

Sida 1 
 "Not Fade Away" (Buddy Holly/Norman Petty) - 1:48
 "Route 66" (Bobby Troup) - 2:20
 "I Just Want to Make Love to You" (Willie Dixon) - 2:15
 "Honest I Do" (Ewart Abner/Jimmy Reed) - 2:07
 "Now I've Got a Witness" (Nanker Phelge/Spector) - 2:28
 "Little by Little" (Nanker Phelge/Spector) - 2:35

Sida 2 
 "I'm a King Bee" (James Moore) - 2:33
 "Carol" (Chuck Berry) - 2:35
 "Tell Me" (Mick Jagger/Keith Richards) - 3:47
 "Can I Get a Witness" (Brian Holland/Lamont Dozier/Eddie Holland) - 3:00
 "You Can Make It If You Try" (Ted Jarrett) - 2:10
 "Walking the Dog" (Rufus Thomas) - 3:10

Album av The Rolling Stones
Musikalbum 1964
Brittiska debutalbum
Debutalbum 1964
Engelskspråkiga musikalbum
Fresh Cream

Fresh Cream är rockbandet Creams debutalbum och gavs ut i december 1966. Albumet spelades in under sommaren samma år i Rayrik och Ryemuse Studios i London. Den brittiska versionen av albumet saknar hiten "I Feel Free" som däremot fanns med på den amerikanska versionen. Albumet blandar blues, psykedelisk musik och lite poppigare toner.

Albumet nådde 6:e plats på albumlistan i Storbritannien och 39:e plats på Billboard 200 i USA. Tidskriften Rolling Stone rankade det 2003 som nummer 102 på sin lista över de 500 bästa albumen genom tiderna.

Låtlista
Sida ett
"I Feel Free"  (Pete Brown/Jack Bruce) - 2:51
"N.S.U."  (Jack Bruce) - 2:43
"Sleepy Time Time"  (Jack Bruce/Janet Godfrey) - 4:20
"Dreaming"  (Jack Bruce) - 1:58
"Sweet Wine"  (Ginger Baker/Janet Godfrey) - 3:17
"Spoonful"  (Willie Dixon) - 6:30
Sida två
"Cat's Squirrel"  (Trad. arr. Ginger Baker/Jack Bruce/Eric Clapton) - 3:03
"Four Until Late"  (Robert Johnson arr. Eric Clapton) - 2:07
"Rollin' and Tumblin'"  (Muddy Waters) - 4:42
"I'm So Glad"  (Skip James) - 3:57
"Toad"  (Ginger Baker) - 5:11

Medverkande musiker 
 Eric Clapton - gitarr, sång
 Jack Bruce - bas, munspel, sång
 Ginger Baker - trummor, sång

Listplaceringar

Referenser

Noter

Övriga källor 
Fresh Cream på Discogs 

Musikalbum 1966
Album av Cream
Brittiska debutalbum
Lust for Life

Lust for Life är ett musikalbum av Iggy Pop, släppt 1977. Det var hans andra soloalbum och brukar tätt följt av hans första, The Idiot, räknas som ett av hans bästa album. På denna skiva är David Bowies inflytande mindre än på det första albumet, vilket märks i och med att albumet är mer traditionellt rockbaserat än baserat på experimentell och elektronisk musik. Många av låtarna är också självreflekterande. Som producent för skivan angavs "Bewley Brothers", vilket i själva verket var en pseudonym för Iggy Pop, David Bowie och Colin Thurston.

I USA släpptes en singel från albumet, "Success" med "The Passenger", som b-sida. I Europa släpptes titelspåret som singel i vissa länder, och då var "Success" istället b-sida.

Låtlista
"Lust for Life" (David Bowie/Iggy Pop) - 5:13 
"Sixteen" (Iggy Pop) - 2:26 
"Some Weird Sin" (David Bowie/Iggy Pop) - 3:42 
"The Passenger" (Ricky Gardiner/Iggy Pop) - 4:44 
"Tonight" (David Bowie/Iggy Pop) - 3:39 
"Success" (David Bowie/Iggy Pop) - 4:25 
"Turn Blue" (David Bowie/Walter Lacey/Warren Peace/Iggy Pop) 6:56 
"Neighborhood Threat" (David Bowie/Ricky Gardiner/Iggy Pop) - 3:25 
"Fall in Love With Me" (David Bowie/Iggy Pop/Hunt Sales/Tony Sales) - 6:30

Listplaceringar
Billboard 200, USA: #120
UK Albums Chart, Storbritannien: #28
Nederländerna: #8

Källor

Musikalbum 1977
Album av Iggy Pop
Roger Daltrey

Roger Harry Daltrey CBE, född 1 mars 1944 i Hammersmith i London, är en brittisk rocksångare, musiker och skådespelare.

Roger Daltrey är sångare i rockgruppen The Who. Han är känd för att slänga hysteriskt med mikrofonen under liveframträdanden. Han spelade huvudrollen i filmversionen av rockoperan Tommy 1975 och har sedan dess gjort ytterligare ett 30-tal roller i olika filmer och TV-serier. Än idag är Daltrey aktiv musikaliskt och fortsätter tillsammans med Pete Townshend att turnera som The Who. Han har även sedan början av 70-talet haft en framgångsrik karriär som soloartist.

Uppväxt 
Roger Daltrey föddes i stadsdelen Hammersmith men växte upp i Acton, samma grannskap där Pete Townshend och John Entwistle växte upp. Hans föräldrar heter Irene och Harry, och hans två syskon Gilian och Carol. När Daltrey var tre år gammal svalde han en rostig spik som de var tvungna att akut operera bort från magen; det är därför Roger har ett synligt ärr på magen. 

När Daltrey blev äldre började han på skolan Acton County Grammar School där han träffade sina blivande arbetskamrater Pete Townshend och John Entwistle. Lärare förutspådde att Daltrey skulle få en ljus framtid eftersom han skötte sig mycket bra i skolan, men allt vände efter att han hade börjat röka – han blev plötsligt den stygge grabben eftersom han blev avstängd just på grund av rökningen. Daltreys föräldrar ville att han skulle börja studera på universitetet men han ville inte eftersom han blev en "skolrebell", istället valde han rock 'n' rollen.

Daltrey gick med i bandet The Detours som sångare men blev senare gitarrist. Daltreys första riktiga gitarr var en Epiphone från 1959 som han fick av sin far. Några år senare jobbade Daltrey som plåtslagare på dagen och med bandet på kvällen, med bandet brukade han spela på bröllop, klubbar och pubar. Efter att många i bandet hoppat av bjöd Roger in basisten John Entwistle till bandet och John bjöd senare in Pete Townshend. Nu fanns det helt plötsligt två gitarrister och ingen sångare så Daltrey gick från att vara sångare till att vara gitarrist och sen sångare igen. Nu fanns Roger, Pete Townshend, John Entwistle och Doug Sandom med i bandet, men även Doug hoppade av efter ett tag. Lite senare kom Keith Moon på plats som trummisen i bandet.

Diskografi

Solo 

 (soundtrack)

 (soundtrack)
 (samlingsalbum)

 (samlingsalbum)
 (samlingsalbum)

Med The Who

Filmografi (urval) 

 (sju avsnitt)

 (fem avsnitt)

 (ett avsnitt)
 (två avsnitt)

 (ett avsnitt)

 (ett avsnitt)
 (ett avsnitt)

Litteratur 
 Geoffrey Giuliano (1996). Behind Blue Eyes: The Life of Pete Townshend. Penguin Books, Ltd. 
 David M. Barling, Biography of Roger Daltrey,

Externa länkar 

  
 
 The Whos officiella webbplats

Födda 1944
Brittiska rocksångare
Brittiska skådespelare
Män
Levande personer
Progressiv rock-sångare
4 × 400 meter stafett för herrar i friidrott vid olympiska sommarspelen 2004

Stafett 4 x 400 m herrar vid Olympiska sommarspelen 2004 genomfördes vid Atens Olympiska Stadion 27 och 28 augusti

Medaljörer

Försök 
Från de två kvalheaten gick de tre första lagen i vardera försöksheatet samt de två snabbaste tiderna därutöver till final.

Alla tider visas i minuter och sekunder.
Q automatiskt kvalificerad.
q en av de snabbaste tiderna därutöver.
DNS startade inte.
DNF kom inte i mål.
NR markerar nationsrekord.
SB markerar bästa resultat under säsongen.
DSQ markerar diskvalificerad eller utesluten.

Omgång 1

Final

Rekord

Världsrekord 
 USA - 2.54,20 - 22 juli 1998 - Uniondale, USA

Olympiskt rekord 
 USA – 2.55,74 - 8 augusti 1992 - Barcelona, Spanien

Tidigare vinnare

OS 
 1896 - 1908: Inga tävlingar
 1912 i Stockholm: USA – 3.16,6
 1920 i Antwerpen: Storbritannien – 3.22,2
 1924 i Paris: USA – 3.16,0
 1928 i Amsterdam: USA – 3.14,2
 1932 i Los Angeles: USA – 3.08,2
 1936 i Berlin: Storbritannien – 3.09,0
 1948 i London: USA – 3.10,4
 1952 i Helsingfors: Jamaica – 3.03,9
 1956 i Melbourne: USA – 3.04,8
 1960 i Rom: USA – 3.02,2
 1964 i Tokyo: USA – 3.00,7
 1968 i Mexico City: USA – 2.56,2
 1972 i München: Kenya – 2.59,8
 1976 i Montréal: USA – 2.58,65
 1980 i Moskva: Sovjetunionen – 3.01,1
 1984 i Los Angeles: USA – 2.57,91
 1988 i Seoul: USA – 2.56,16
 1992 i Barcelona: USA – 2.55,74
 1996 i Atlanta: USA – 2.55,99
 2000 i Sydney: USA – 2.56,35

VM 
 1983 i Helsingfors: Sovjetunionen – 3.00,79
 1987 i Rom: USA – 2.57,29
 1991 i Tokyo: : Storbritannien – 2.57,53
 1993 i Stuttgart: : USA – 2.54,29
 1995 i Göteborg: USA - 2.57,32
 1997 i Aten: USA - 2.56,47
 1999 i Sevilla: USA - 2.56,45
 2001 i Edmonton: USA - 2.57,54
 2003 i Paris: USA – 2.58,8

Friidrott vid olympiska sommarspelen 2004
Crown of Creation

Crown of Creation är ett musikalbum av det amerikanska rockbandet Jefferson Airplane, släppt 1968 av skivbolager RCA Victor. Albumet var mindre experimentellt än gruppens tidigare album. Det gjorde dock succé och blev gruppens andra guldskiva, med en sjätteplats som bästa placering på Billboards albumlista.

Låtlista 
Sida 1
 "Lather" (Grace Slick) – 2:57
 "In Time" (Marty Balin/Paul Kantner) – 4:14
 "Triad" (David Crosby) - 4:55
 "Star Track" (Jorma Kaukonen) – 3:11
 "Share a Little Joke" (Balin) – 3:09
 "Chushingura" (instrumental) (Spencer Dryden) – 1:20

Sida 2
 "If You Feel" (Balin/Gary Blackman) – 3:17 
 "Crown of Creation" (Kantner) – 2:54
 "Ice Cream Phoenix" (Charles Cockey/Kaukonen) – 3:02
 "Greasy Heart" (Slick) – 3:26
 "House at Pooneil Corners" (Balin/Kantner) – 5:54

Bonusspår på den remastrade CD-utgåvan från 2003
"Ribump Ba Bap Dum Dum" (instrumental) (Dryden/William Goodwin) – 1:32
"Would You Like a Snack?" (Frank Zappa/Slick) – 2:40
"Share a Little Joke" (singel-version, B-side RCA #9496) (Balin) – 3:09
"The Saga of Sydney Spacepig" (Dryden) – 7:55
"Candy Man" (gömd spår) (Reverend Gary Davis) – 2:25

Medverkande 
Musiker (Jefferson Airplane-medlemmar)
 Marty Balin – gitarr, sång
 Grace Slick – sång, piano, orgel
 Jack Casady – basgitarr
 Paul Kantner – gitarr, sång
 Jorma Kaukonen – gitarr, sång
 Spencer Dryden – trummor, orgel, piano, sång

Bidragande musiker
 ∞ – percussion
 Gary Blackman – ljudeffekter
 Charles Cockey – gitarr, sång 
 David Crosby – gitarr
 Tim Davis – congas
 Bill Goodwin – trummor
 Dan Woody – bongotrummor
 Gene Twombly – ljudeffekter
 Arthur Tripp III, Don Preston, Frank Zappa, Ian Underwood – bidragande musiker spår 13

Produktion
Al Schmitt – producent
Richie Schmitt – ljudtekniker
Pat Ieraci – ljudtekniker
Hiro (Yasuhiro Wakabayashi) – foto
J. Van Hamersveld – omslagsdesign
USAF – foto

Referenser

Externa länkar
"Welcome to the Studio" på Jefferson Airplanes webbplats

Musikalbum 1968
Album av Jefferson Airplane