kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Skägg

Skägg kallas det hår som växer på en människas haka, hals och kinder. Genom historien har manliga bärare av skägg tillskrivits egenskaper som vishet, virilitet och hög status, men även brist på renlighet och elegans eller att bäraren har en lite kufisk och excentrisk läggning. Skäggväxt förekommer även bland kvinnor, men då oftast inte i lika hög grad som hos män, men det finns undantag från regeln (se hirsutism och "Skäggiga damen").

En del religioner (till exempel islam, sikhism och judendom) påbjuder sina manliga anhängare att bära skägg. Skägg förknippas också med väsen i folktron, som dvärgar och tomtar. Skägg förekommer i talesätt som "tala ur skägget", "jämnt skägg",  "ät ägg, så får du skägg" och "sitta med skägget i brevlådan".

Skägg anses vara ett sekundärt könskarakteristikum och är starkt förknippat med manlighet. En undersökning visade att kvinnor bättre tycker om män med helskägg än om slätrakade män. Kvinnorna enligt denna studie ansåg att skäggiga män generellt sett sågs som mer sympatiska och sexigare. Detta resultat kunde förklaras dels genom att männens ansiktsdrag doldes av skägget vilket gjorde att de tillskrevs mer subjektiva egenskaper, men även studiens urval av kvinnor.

1995 utgav Magnus von Platen en samlad framställning av hur den svenske mannen fasonerat sin skäggväxt genom tiderna .

Typer av skägg
Franz Josef-skägg
Getskägg
Helskägg, heltäckande skägg
Knävelborrar
Mustasch
Pipskägg, smalt skägg mitt på hakan under munnen, vanligen kombinerat med mustasch
Polisong
Skepparkrans
Skäggstubb kallas strävt skägg som är någon eller några millimeter långt, eller så mycket som växer ut under ett dygn
Spadskägg växer som ett helskägg, men är rakt avklippt en decimeter under hakan (se bild)
Stödhjul (soul patch) är en liten skäggtofs under underläppen
Tangorabatt, en smal mustasch ovanför läppen
Tredagarsskägg
Tveskägg hakskägget är avskilt i två spetsar

Se även
Skäggen (TV-program)
Tvist om påvens skägg
Ben & Gunnar
Slutspelsskägg
Skäggiga damen

Referenser

Externa länkar
Haka (olika betydelser)

Haka eller H̱âka kan syfta på

 Haka (anatomi) – underkäkens främre del som skjuter fram under munnen
 haka (dans) – maoriernas krigssång och dans
 Haka (företag) – ett kooperativt byggnadsföretag i Helsingfors
 Haka (ö), ö i Gustavs kommun, Finland
 FC Haka – en fotbollsklubb i Finland

Se även
 Hakka (olika betydelser)
1427

1427 (MCDXXVII) var ett normalår som började en onsdag i den Julianska kalendern.

Händelser

Juli 
 11 juli – En hanseatisk flotta besegras av en nordisk i sjöslaget vid Köpenhamn.

Födda 
 Kasimir IV, kung av Polen 1447–1492.
 Françoise d'Amboise, saligförklarad hertiginna av Bretagne.

Avlidna 
28 maj – Henrik IV av Holstein, greve av Holstein och hertig av Schleswig.
19 juli – Stefan Lazarević, Serbiens regent
Gentile da Fabriano, italiensk målare.

Externa länkar
1447

1447 (MCDXLVII) var ett normalår som började en söndag i den Julianska kalendern.

Händelser

Mars 
6 mars – Sedan Eugenius IV har avlidit den 23 februari väljs Tommaso Parentucelli till påve och tar namnet Nicolaus V.

Juni 
Juni – Karl Knutsson (Bonde) besöker Reval och köper ett stort gods i Estland, vilket leder till en utdragen tvist med övriga intressenter.
25 juni – Kasimir IV blir kung av Polen.

Okänt datum 
Hans och Syuerd Freyse samt Hans Scryuer (alla i Erik av Pommerns tjänst) skriver en libell (liten bok), som är en smädesskrift mot Karl Knutsson.
Påven Nicolaus V grundar Vatikanbiblioteket.

Födda 
5 april – Katarina av Genua, italiensk mystiker, helgon.

Avlidna 
23 februari – Eugenius IV, född Gabriele Condulmaro, påve sedan 1431.
Costanza Varano – italiensk humanist, författare och brevskrivare.

Referenser

Fotnoter

Externa länkar
1424

1424 (MCDXXIV) var ett skottår som började en lördag i den julianska kalendern.

Händelser

Okänt datum 
 Tyske kejsaren Sigismund blir skiljedomare i tvistemålet mellan Erik av Pommern och de holsteinska grevarna. Han fäller dom i frågan och det beslutas, att Sønderjylland och Friesland skall tillfalla danska kronan, vilket holsteinarna emellertid vägrar.
 Kung Erik beger sig på pilgrimsfärd till Jerusalem, varvid drottning Filippa blir nordisk regent i hans frånvaro.

Födda 
 31 oktober – Vladislav III, kung av Polen 1434–1444
 Margareta Stuart av Skottland, fransk kronprinsessa.

Avlidna 
 12 augusti – Zhu Di, kejsare av den kinesiska Mingdynastin.

Externa länkar
1444

1444 (MCDXLIV) var ett skottår som började en onsdag i den julianska kalendern.

Händelser

Mars 
1 mars – Skanderbeg blir befälhavare för ett albanskt uppror mot sultanen.

April 
16 april – Vapenstilleståndet i Tours sluts, vilket innebär fem års fred i hundraårskriget.

November 
10 november – En korsriddararmé anförd av kung Vladislav III av Polen och Ungern tillintetgörs av Murad II och hans osmanska armé i slaget vid Varna. Vladislav stupar.

Okänt datum 
Hösten
Novgoroderna angriper Narva.
Svenska styrkor med flera besegrar novgoroderna i Slaget vid Narvafloden.
Kristofers landslag börjar tillämpas i Sverige.
Erik Axelsson (Tott) gifter sig med Bengta Mattsdotter (Lillie).
Sultan Murad II abdikerar till förmån för sonen Mehmed II efter att ha förlorat i slaget vid Jalowaz.

Födda 
11 mars – Donato Bramante, arkitekt från Urbino.
Heinrich Finck, tysk kompositör.
Charlotte av Cypern, regerande drottning av Cypern.

Avlidna 
26 april – Robert Campin, flamländsk målare.
20 maj – Bernardinus av Siena, franciskanmunk, katolskt helgon.
10 november
Vladislav III, kung av Polen från 1434.
Giuliano Cesarini, italiensk kardinal (död i slaget vid Varna).

Externa länkar
Vladislav III av Polen

Vladislav III (polska: Władysław III Warneńczyk), född 31 oktober 1424, död 10 november 1444, var kung av Polen från 1434 och kung av Ungern som Ulászló I från 1440.

Vadislav III var son till Vladislav II av Polen i dennes fjärde äktenskap med Sofia av Halshany. Han anförde det sista europeiska korståget när han med en ungersk, tysk, tjeckisk och polsk här anföll det osmanska Balkan. Försöket misslyckades och kungen stupade i nederlaget vid Varna i dagens Bulgarien.

Referenser

Externa länkar 

Polens regenter
Vladislav 01
Huset Jagiello
Kungligheter som stupat i strid
Födda 1424
Avlidna 1444
Män
Personer i Polen under 1400-talet
Kasimir IV av Polen

Kasimir IV av Polen (polskt namn: ; litauiskt namn: Kazimieras Jogailaitis), född 30 november 1427, död 7 juni 1492, tillhörde den jagellonska ätten, storfurste av Litauen från 1440 och kung av Polen från 1447.

Biografi
Kasimir var son till Vladislav II av Polen, bror till Vladislav III av Polen, far till Johan I Albrekt av Polen, Alexander av Polen och Sigismund I av Polen. 

Kasimir besegrade den mäktiga och expansionshungriga Tyska orden i Preussen och gjorde det till en polsk vasall. Under hans regeringsperiod växte det polsk-litauiska samväldet till en stormakt av rang. Förutom de militära framgångar var Kasimir en framgångsrik förhandlare som vid en rad kungaval och andra utnämningar lyckades framhäva sin egen dynasti Jagiello framför de rivaliserande dynastierna Luxemburg och Anjou. Kasimirs välde markerar också en höjdpunkt på förpolskandet av den litauiska adeln och han var sannolikt den siste litauiske storfursten som behärskade litauiska språket.                   

Kasimir IV var gift med Elisabet av Österrike, i Polen kallad Elżbieta Rakuszanka. Deras många barn gav honom möjligheter att sluta äktenskapsallianser och ättlingarna återfinns i snart sagt alla centraleuropeiska furstehus, vilket postumt gett honom eftermälet "Centraleuropas Fader". 

Kasimirs äldste son Vladislav II av Böhmen och Ungern kröntes till kung av Böhmen 1471 och senare också till kung av Ungern 1490. Den andre sonen Kasimir erbjöds den ungerska tronen 1471, men dog i ung redan 1484 och har senare heligförklarats. Tre av Kasimirs yngre söner, Johan I Albrekt, Alexander av Polen och Sigismund I av Polen, blev alla i tur och ordning kungar i Polen och Litauen. Den sjätte sonen, Fredrik, blev kardinal och ärkebiskop. Dottern Sofia giftes med markgreve Fredrik av Brandenburg med vilken hon fick sonen Albrecht von Brandenburg-Ansbach, som blev den siste stormästaren över Ordensstaten i Preussen. Hennes systrar Barbara och Jadwiga Jagiellon giftes in i de sachsiska respektive bayerska furstehusen.

Källor

Externa länkar 
 Sidor och forum om litauisk historia (litauiska, engelska, ryska)

Födda 1427
Avlidna 1492
Polens regenter
Litauens regenter
Huset Jagiello
Män
Personer i Polen under 1400-talet
1495

1495 (MCDXCV) var ett normalår som började en torsdag i den Julianska kalendern.

Händelser

Oktober 
 Natten till den 12 oktober – Ryssarna besegrar svenskarna vid utfallet vid Vatikivi.
 15 oktober – Vadstena boktryckeri och sjukstuga brinner ner.
 30 november – Viborgska smällen, varigenom en stor del av den ryska armén förintas, inträffar.

Okänt datum 
 Sturarnas ryska krig: Ryssland anfaller Finland. Sten Sture den äldre seglar över med en här för att försvara Finland. Han lyckas, med stöd av påven, definiera kriget som korståg.
 Med hänvisning till den rysk-danska alliansen mot Sverige lyckas Sten Sture, vid en riksdag i Linköping, avstyra att allmogen väljer Hans till svensk kung.
 Den första tryckta boken på svenska språket publiceras, Bok om Djävulens frästelse, av Johannes Gerson.
Teneriffa blir en spansk koloni.
 Stockholm drabbas av brand.
 Sverige drabbas av pesten.
 Den avslutande tredje delen av Matteo Maria Boiardos italienska renässansepos Orlando innamorato (Den förälskade Roland) utges postumt året efter diktarens död.

Födda 
 8 mars – Johannes av Gud, portugisiskfödd munk och ordensgrundare, helgon.
 Marie Dentière, schweizisk reformator och teolog.

Avlidna 
 21 januari – Magdalena av Frankrike, fransk prinsessa och regent av Navarra.
 24 augusti – Magdalena Karlsdotter (Bonde), dotter till Karl Knutsson (Bonde).
 10 november – Dorotea av Brandenburg, drottning av Sverige, Norge och Danmark 1445–1448 (gift med Kristofer av Bayern), av Danmark 1449–1481, av Norge 1450–1481 och av Sverige 1457–1464 (gift med Kristian I).
 7 december – Gabriel Biel, tysk skolastisk filosof.
 Elin Gustavsdotter (Sture), svensk riksföreståndargemål 1466–1467, gift med Erik Axelsson (Tott).

Referenser

Fotnoter

Externa länkar
Benjamin Wegner

Jacob Benjamin Wegner, född 21 februari 1795 i Königsberg (nuvarande Kaliningrad), död 22 maj 1864 i Kristiania (nuvarande Oslo), var en preussisk-norsk industrialist, diplomat, och godsägare. Han var ägare av och verkställande direktör för Modums blåfärgsverk.

Norska diplomater
Norska godsägare
Personer inom Norges näringsliv under 1800-talet
Personer från Königsberg
Födda 1795
Avlidna 1864
Män
Arn

Arn eller ARN kan syfta på 

 ARN – en svensk statlig förvaltningsmyndighet, se Allmänna reklamationsnämnden
 ARN – IATA:s kod för Arlanda flygplats
 Arn Magnusson – en romanfigur i flera böcker av Jan Guillou
 Arn - Tempelriddaren – en svensk-tysk-norsk-brittisk-dansk-finsk samproduktionsfilm från 2007
 Arn - Riket vid vägens slut – en långfilm baserad på Jan Guillous romantrilogi från 2007
 Arn (TV-serie) – en svensk dramaserie i sex delar från 2010, baserad på böckerna och filmerna om Arn Magnusson av Jan Guillou
 arn – ISO-kod för Mapudungun
 Komuna e Arrënit – en kommun i Albanien
Tempelriddaren

För filmen med motsvarande namn, se Arn – Tempelriddaren.

Tempelriddaren är den andra delen i Jan Guillous medeltidsepos om tempelriddaren Arn Magnusson.

Handlingen i romanen

När romanen inleds har 10 år gått av Arns botgöringstid. Han är en högt uppsatt tempelriddare och borgherre över tempelriddarnas borg i Gaza. Han har lärt sig tala franska och arabiska, samt är väl insatt i Islams heliga skrift Koranen. Av en händelse kommer han att rädda livet på saracenernas ledare, Saladin och de blir vänner (Arn vet inte att det är Saladin, han använder bara förnamnet Yussuf). Arn de Gothia, som han kallar sig som tempelriddare, eller Al Ghouti som saracenerna kallar honom, stiger i graderna inom tempelriddarorden och blir Jerusalems mästare, den näst högsta titeln inom tempelriddarorden i Heliga landet. Han upplever både segrar och nederlag, innan han till sin stora förtvivlan, tvingas uppleva hur de kristna på grund av maktintriger, inkompetent ledarskap och girighet, slutgiltigt förlorar kontrollen över Heliga landet år 1187 - nästan exakt samtidigt som hans ålagda botgöringstid är avtjänad. Av Saladin får Arn mottaga en enorm summa pengar. Arn inleder återresan till sitt hemland Västra Götaland.

Parallellt med skildringen av Arns tjänst som tempelriddare, följer vi Cecilias botgöringstid i klostret Gudhem. Cecilia föder sin och Arns son, Magnus. Sonen växer upp hos Arns farbror, Birger Brosa till Bjälbo som är ättejarl i Folkungaätten. Cecilia plågas svårt i klostret av den ondsinta abbedissan Rikissa, men hon får en vän för livet i Cecilia Blanka, kung Knut Erikssons trolovade, som hålls i klostret som familiare även hon. Tillsammans lyckas de överleva Rikissas trakasserier.

Se även
Vägen till Jerusalem (1998)
Riket vid vägens slut (2000) 
Fristående fortsättning Arvet efter Arn (2001).

Källor

Externa länkar
Västergötlands museum - "I Arns fotspår"

Skönlitteratur 1999

Historiska romaner
Romaner av Jan Guillou
Torah

Torah eller Tora, hebr. תּוֹרָה, är en skrift som ingår i Tanakh, den heliga skriften inom judendomen som ligger till grund för judisk, messiansk och hebreisk tro.

Toran innehåller de skrifter som den kristna världen benämner ”Moseböckerna” eller ”Pentateuken” och består av fem delar: Bereshit ("I begynnelsen"), Shemot ("Namnen"), Vajikra ("Och Herren kallade"), Bamidbar ("I öknen") och Devarim ("Ord").

Torah är ett hebreiskt ord vars betydelse är ”att undervisa” och/eller "läran". "Lagen" är en annan vanlig översättning, men enligt Bente Groth är tidigare nämnda översättningar mer lämpliga, eftersom det inte bara handlar om lagar utan även om israeliternas äldsta historia.

Enligt judisk tradition mottog Mose Toras på berget Sinai, direkt från Gud, som han därefter förde vidare till det judiska folket. Torah är en vittnesbörd över hur Gud har gripit in för att straffa eller hjälpa judarna genom historien och handlar i grunden om förhållandet mellan Gud och det judiska folket. Höjdpunkten i Torah finns i Andra Moseboken, där det beskrivs hur Mose tar emot de tio budorden från Gud, på berget Sinai.

Enligt rabbinsk tradition består Torah bara av den skriftliga läran, Torah she-bi-khetav. Det är den ena delen av det som kallas den tudelade Torahn. Den andra delen är den muntliga toran, som bland annat inkluderar Talmud. Alla delar av läran är lika viktiga enligt den rabbinska traditionen, eftersom man inte enbart kan gå till den skriftliga Toran för att tolka lagarna i praktiken. Därför anses man också behöva den muntliga, förklarande delen.

I synagogan finns Toran i form av pergament som är upprullad på två träkäppar, ofta med kronor av silver, och är synagogans heligaste föremål. Den är placerad i ett skåp, Aron ha-qodesh, "den heliga arken/lådan", vars vägg vetter mot Jerusalem.

Se även 
 Mishna
 Moseböckerna
 Talmud
 Bibeln
 Judisk kalender
 Anno Mundi
 Anno Graecorum

Källor

Tryckta källor

Noter
Robert F. Engle

Robert Fry Engle, född 10 november 1942 i Syracuse, New York, är en amerikansk nationalekonom och mottagare av Sveriges Riksbanks pris i ekonomisk vetenskap till Alfred Nobels minne år 2003.

Han tilldelades priset med motiveringen "för metoder att analysera ekonomiska tidsserier med tidsvarierande volatilitet (ARCH)". Han delade priset med Clive Granger.

Engle tog doktorsexamen vid Cornell University 1969. Sedan 2000 är han Michael Armellino Professor in the Management of Financial Services vid New York University.

På finansiella marknader har slumpmässiga svängningar över tiden – volatilitet – stor betydelse, eftersom värdet på aktier, och andra värdepapper beror på deras risk. Svängningarna kan variera kraftigt över tiden – lugna perioder med små svängningar avlöser mer turbulenta perioder med större variationer. Trots att volatiliteten alltså varierar över tiden arbetade forskare länge, i brist på alternativ, med statistiska metoder som förutsätter konstant volatilitet. Robert Engles upptäckter innebär ett stort genombrott. Han fann att begreppet autoregressiv betingad heteroskedasticitet (ARCH) väl fångar egenskaper hos många tidsserier och utvecklade metoder som gör det möjligt att statistiskt modellera tidsvarierande volatilitet. Hans ARCH-modeller har blivit omistliga redskap inte bara bland forskare utan också för analytiker på finansiella marknader, som använder dem vid riskbedömningar och prissättning av finansiella instrument.

Källor 

Amerikanska professorer i nationalekonomi
Ekonometriker
Mottagare av Sveriges Riksbanks ekonomipris till Alfred Nobels minne
Personer verksamma vid New York University
Personer från Syracuse, New York
Födda 1942
Levande personer
Män
Alumner från Cornell University
Alumner från Williams College
Clive Granger

Sir Clive William John Granger, född 4 september 1934 i Swansea, Wales, död 27 maj 2009 i San Diego, Kalifornien, var en brittisk nationalekonom, mottagare av Sveriges Riksbanks pris i ekonomisk vetenskap till Alfred Nobels minne år 2003.

Han tilldelades priset med motiveringen "för metoder att analysera ekonomiska tidsserier med samvarierande trender (kointegration)". Han delade priset med Robert F. Engle.

Granger tog doktorsexamen från University of Nottingham 1959. Han var professor emeritus i nationalekonomi vid University of California i San Diego, USA. 

Många makroekonomiska variabler växer med en slumpmässig trend, så att en tillfällig störning i exempelvis BNP dröjer kvar på lång sikt. Sådana tidsserier kallas icke-stationära, till skillnad från de stationära som inte växer över tiden, utan rör sig kring ett givet värde. Granger visade tidigt att statistiska metoder för stationära tidsserier kunde ge helt missvisande slutsatser vid analys av icke-stationära data. Hans stora upptäckt var att specifika kombinationer av icke-stationära tidsserier kan uppträda stationärt och därmed tillåta statistiska slutsatser. Granger kallade detta kointegration. Han utvecklade metoder som visat sig särskilt viktiga i system där den kortsiktiga dynamiken påverkas av stora slumpmässiga störningar, samtidigt som de långsiktiga variationerna begränsas av ekonomiska jämviktsrelationer, till exempel sambandet mellan förmögenhet och konsumtion, växelkurser och prisnivåer eller korta och långa räntor.

Utmärkelser 
 Ekonomie hedersdoktor vid Handelshögskolan i Stockholm (ekon. dr. h.c.) 1998

Se även 
 Lista över hedersdoktorer vid Handelshögskolan i Stockholm

Källor

Brittiska nationalekonomer
Ekonometriker
Professorer i nationalekonomi
Mottagare av Sveriges Riksbanks ekonomipris till Alfred Nobels minne
Hedersdoktorer vid Handelshögskolan i Stockholm
Män
Födda 1934
Avlidna 2009
Peter Agre

Peter Agre, född 30 januari 1949 i Northfield, Minnesota, är en amerikansk kemist som blev mottagare av Nobelpriset i kemi år 2003. Han tilldelades priset "för upptäckten av vattenkanaler". Han delade prissumman med sin landsman Roderick MacKinnon.

Han blev medicine doktor 1974 vid Johns Hopkins University School of Medicine i Baltimore, Maryland, USA. Han är nu professor i biologisk kemi och professor i medicin vid Johns Hopkins School of Medicine, Baltimore.

Att kroppens celler måste innehålla specifika kanaler för transport av vatten anade man redan vid mitten av 1800-talet, men det var först 1988 som Peter Agre lyckades isolera det membranprotein som han något år senare insåg måste vara den länge eftersökta vattenkanalen. Denna avgörande upptäckt öppnade dörren för en hel rad biokemiska, fysiologiska och genetiska studier av vattenkanaler i bakterier, växter och däggdjur.

Källor

Externa länkar 
 Nobelprize.org, Nobelpriset i kemi 2003
 Nobelprize.org, Peter Agre – självbiografi

Amerikanska nobelpristagare
Nobelpristagare i kemi
Amerikanska kemister under 1900-talet
Personer verksamma vid Duke University
Personer verksamma vid Johns Hopkins University
Alumner från Northeastern University
Personer från Northfield, Minnesota
Ledamöter av Videnskabernes Selskab
Ledamöter av National Academy of Sciences
Ledamöter av American Academy of Arts and Sciences
Ledamöter av Rysslands Vetenskapsakademi
Män
Födda 1949
Levande personer
Alumner från Johns Hopkins University
Amerikanska kemister under 2000-talet
Forskare från Minnesota
Roderick MacKinnon

Roderick MacKinnon, född 19 februari 1956 i Burlington utanför Boston, är en amerikansk neurovetenskaplig forskare och nobelpristagare i kemi (2003). Han tilldelades priset "för strukturella och mekanistiska studier av jonkanaler". Han delade prissumman med sin landsman Peter Agre.

MacKinnon blev medicine doktor 1982 vid Tufts Medical School i Boston. Han är professor i molekylär neurobiologi och biofysik vid Rockefeller University i New York.

MacKinnon har lyckats bestämma rymdstrukturen hos en jonkanal, närmare bestämt en kaliumkanal. Tack vare denna insats kan vi nu förstå hur joner strömmar genom dessa kanaler, som kan öppnas och stängas med hjälp av olika signaler i cellen.

1999 tilldelades han Albert Lasker Basic Medical Research Award.

Källor

Externa länkar
Nobelprize.org, Nobelpriset i kemi 2003
Nobelprize.org, Roderick MacKinnon – självbiografi

Nobelpristagare i kemi
Amerikanska läkare
Män
Födda 1956
Levande personer
Alumner från Brandeis University
Alumner från Tufts University
Oktav

En oktav är intervallet mellan två toner vars frekvensförhållande är 2:1, samt beteckning för den åttonde och högsta tonen i en diatonisk skala. Ordet kommer av latinets octava, ’åttonde’. Ordet används även inom andra vetenskaper, i analogi med musiktermen, för förhållandet 2:1 mellan två vågors respektive frekvenser, eller för frekvensområdet mellan två sådana vågors frekvenser.

Oktavintervallet anses vara det mest konsonanta intervallet förutom primen. Spelas två toner på oktavavstånd uppfattas oktaven som samma ton, och tonerna anses tillhöra samma tonklass. Detta kallas att spela unisont.

Intonation 
Vid ren intonation sammanfaller oktavens fundamentalfrekvens med grundtonens första överton. Därmed sammanfaller även oktavens alla andra övertoner med någon av grundtonens övertoner. Liksvävande temperatur är uppbyggt på en tolvdelning av oktaven. I Pythagoreisk stämning intoneras den dock något annorlunda och är därför inte helt konsonant i denna temperatur.

Notation 
Enligt Helmholtzka notationen anges toner efter oktavnamn och tonklass. Oktaverna numreras då från C under A440 som kallas ettstruket c (skrivs ). Nedåt benämns de i tur och ordning lilla oktaven, stora oktaven, kontra-, och subkontraoktaven.

Oktavnamnen 
 Femstrukna oktaven
 Fyrstrukna oktaven
 Trestrukna oktaven
 Tvåstrukna oktaven
 Ettstrukna oktaven
 Lilla eller ostrukna oktaven
 Stora oktaven
 Kontraoktaven
 Subkontraoktaven

Se även 
 Intervall (musik)
 Dekad

Källor 

Intervall
Logaritmiska skalor
Dagny

För andra betydelsers, se Dagny (olika betydelser).

Kvinnonamnet Dagny är ett nordiskt namn som är bildat av orden dag och ny. Namnet har funnits i Sverige sedan 1800-talet. 

I början av förra seklet var namnet vanligt i Sverige.

Den 31 december 2019 fanns det totalt 4 624 personer folkbokförda i Sverige med namnet Dagny, varav 1 631 bar det som tilltalsnamn.

Namnsdag: 11 september

Personer med namnet Dagny
Dagny Carlsson, svensk friidrottare
Dagny Carlsson (bloggare), svensk bloggare
Dagny Juel, norsk författare och kulturarbetare
Dagny Knutsson, fru till Charlie Norman
Dagny Lind, svensk skådespelerska
Dagny Mellgren, norsk fotbollsspelare
Dagny Stenius, svensk skådespelerska
Dagny Norvoll Sandvik , "Dagny", norsk sångerska

Fiktiva personer med namnet Dagny 
 Dagny, kaféservitris som tillägnats en sång av Owe Thörnqvist, se vidare Dagny (sång).
 Dagny Taggart, huvudperson i Ayn Rands roman Och världen skälvde
Dagny, Camilla Fågelborgs karaktär i podcasten "rollspelsklubben"

Källor

Kvinnonamn
Nordiska förnamn