kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Siden

Siden är ett tyg av silke med ursprung från Kina. Sedan år 7000 f.Kr. har siden framställts där, och kunskapen har spritts till Indien och Japan, främst via utvandrande kineser. Tyget är ofta tunt och glansigt, men med förvånansvärd förmåga att värma, och mycket starkt.

Sidentyger

Det finns många olika sorters sidenkvaliteter, bland annat dupion (thaisiden), mullbärssiden, tussahsiden, brokad, chiffong, crêpe (olika sorter), och chesse. Siden används främst till beklädnader, men också till möbeltyger och andra inredningsdetaljer.

Peau de soie (av franskans peau "hud", "skinn" och soie "silke", "siden") är ett mjukt sidenmaterial med matt yta.
Shantung tillverkas av vildsilke och har en något ojämn yta.

Konstsiden
Förr kallade man konstfiber som viskos (rayon) för konstsiden/konstsilke. Numera kallas endast tyg vävt av silkestråd för siden.

Sidenindustrin i Sverige
I Sverige uppmuntrade man tidigt sidenindustrin för att tillverka eget siden i stället för att importera det till höga priser. Den äldsta sidenmanufakturen i Sverige var Uttenhoffs, som fram till år 1740 drev silkesrederi, sidenväveri och trikåfabrik innan den lades ned av Margareta Toutin och 1744 omvandlades till Stockholms största trikåväveri.

Tiden från cirka 1750 fram till 1766 års överflödsförordning var sidenindustrins storhetstid i Sverige: 1746–1750 fanns 260 aktiva sidenvävstolar i Sverige, för att 1761–1765 ha ökat till 964, och 1762 fanns nära 2000 sidenarbetare i Stockholm vid 882 vävstolar. Den svenska sidenindustrin var nästan uteslutande koncentrerad till Stockholm. Ett sällsynt undantag var Emerentia Jernfelts "fabrik för tryckning å siden och linne" i Kristinehamn, som dock endast var verksamt i cirka tio år (1752–1762). Andra undantag var Per Husbergs sidenfabrik i Mariestad och Thomas Fehmans fabriker i Kungälv och Göteborg.

Ett av de mest betydande sidenväverierna vid denna tid var Fritz-Renats manufaktur. Advokatfiskalen Jonas Fritz grundade 1734 en manufaktur, som 1737–1749 drevs av hans änka Elisabeth Fritz, som sysselsatte 65 vävare vid 24 vävstolar under uppsikt av en mästare i sidenvävargården eller Fritziska vävargården vid Surbrunnsgatan. Hon gifte 1739 om sig med Johan Gustaf Renat, varvid företaget bytte namn. Företaget köptes senare av Koschell & Conradi och drevs av Abraham Westman till 1790 och hans änka Anna Maria Westman till 1801: när sonen Peter Gustaf Westman tog över hade dock företaget knappt 18 anställda kvar.

Överflödsförordningen 1766, där siden närmast förbjöds i kläder, innebar ett hårt slag mot den svenska sidenindustrin. Sidenföretagen krympte, och vid 1790-talet hade den svenska sidenindustrin förvandlats till en småverkstadsindustri. Ett undantag var Lovisa Christina Schönherr & Son som hade ca 70 vävstolar och 200 arbetare anställda i Stockholm. Företaget leddes av Lovisa Christina Schönherr. Efter detta började dock sidenbranschen i Sverige återhämta sig, och 1833 grundades K A Almgrens sidenväveri.

Se även 
 Jacquardvävstol
 Sidenvägen

Referenser

Externa länkar 

Sidentyger
Satin

Satin är dels namnet på en av de grundläggande bindningsformerna vid vävning, dels namnet på de tyger som framställs med denna teknik. 

Satinbindningen bygger på att bindepunkterna knappt syns på tyget, vilket ger ett tätt, slätt men ändå smidigt tyg. I varpsatäng är det varpen som främst är synlig på rätsidan och i väftsatäng är det inslaget som främst syns, den del av textilen som främst är tänkt att synas är då tätare än den andra.

Satintyg (även försvenskat satäng eller atlas) (franska satin ) är ett tätt vävt tyg av siden, bomull eller rayon. Ordet satin användes tidigare främst om bomullsvävar med satinbindning, medan sidentyger kallades atlas. Yllevävar med satinbindning har gått under ett flertal olika benämningar beroende på kvalitet, bland annat Lasting. Ordet atlas, som i formen atlask förekom i svenskan redan på 1500-talet betecknar idag ofta tyger med silkesvarp och bomullsinslag eller varptrikåvaror.

Satinets blanka yta får man genom att pressa kallt tyg med heta järn. Satin har använts som material i underkläder, först i korsetter, sedan 1810-talet.

Satintyger används idag till bland annat sängkläder och gardiner.

Ursprung
Namnet satin (satäng) kommer av det arabiska namnet på den stora kinesiska hamnstaden Quanzhou, som av araberna kallades Zayton. Staden var under flera hundra år utgångspunkt för den kinesiska marina exporten av siden.

Noter 

Sidentyger
Bomullstyger
Tyger av syntetfibrer
Donato Bramante

Donato Bramante, född 1444 i Urbino, Italien, död 11 april 1514 i Rom, var en italiensk arkitekt under ung- och högrenässansen.

Biografi
Bramante var tillsammans med Michelangelo och Rafael den romerska högrenässansens främsta exponent. Under påve Julius II skapade dessa tre konstnärer en rad konstverk och byggnader. Mest känd är Bramante för sitt fulländade lilla rundtempel, benämnt Tempietto, vilket är beläget på klostergården till kyrkan San Pietro in Montorio på kullen Janiculum i Rom. Det uppfördes cirka 1502 på den då förmodade platsen för aposteln Petrus korsfästelse. Byggnaden består av ett podium och ett kupoltäckt rum, vilket omges av sexton toskanska kolonner.

Klostergården (1503) till kyrkan Santa Maria della Pace var Bramantes första mästerverk i Rom. Dess proportioner är harmoniska: arkader med murpelare och framförställda pilastrar bär upp en lättare övervåning med omväxlande pelare och kolonnetter och ett rakt bjälklag.

Santa Maria delle Grazie i Milano är en gotisk kyrka, vars östparti lades till av Bramante år 1490. Han ändrade helt kyrkans karaktär med en rymlig korsmitt täckt av en stor kupol och runda fönster genom vilka ljuset flödar in. Rymligheten och enhetligheten förstärktes genom att korabsiden och tvärskeppsarmarna fick samma graciöst böjda linjer.

Bramante var den arkitekt som av Julius II fick i uppdrag att projektera och påbörja Peterskyrkan 1506.

Hans medhjälpare Bartolommeo Suardi tog sitt konstnärsnamn Bramantino efter hans efternamn.

Krater
Donato Bramante har fått en krater uppkallad efter sig på Merkurius, Bramantekratern. Även asteroiden 12147 Bramante är uppkallad efter honom.

Litteratur
 Bruschi, Arnaldo, Bramante architetto. Bari 1969.
 Marta, Roberto, Il Rinascimento a Roma fra Leon Battista Alberti e Donato Bramante: analisi delle forme costruttive. Roma: Elio De Rosa editore 2004.
 Murray, Peter, Bramante's tempietto. Newcastle upon Tyne 1972.

Externa länkar

Referenser 

Italienska arkitekter under 1400-talet
Renässansarkitekter
Italienska arkitekter under 1500-talet
Födda 1444
Avlidna 1514
Män
Personer från Fermignano
Petersplatsen

Petersplatsen (italienska Piazza di San Pietro) är en öppen plats framför Peterskyrkan i Vatikanstaten i Rom.

Beskrivning
Petersplatsen, uppkallad efter aposteln Petrus, ritades av barockarkitekten Giovanni Lorenzo Bernini och uppfördes 1659–1667. Närmast kyrkans fasad fick platsen formen av en trapets. Den formen betingas av att den högra sidan begränsas av flygeln med Scala Regia som inte löper i rät vinkel i förhållande till kyrkans fasad. Platsen smalnar därför mot den tvärställda ovalen som lades framför. Ovalens mittpunkt bestämdes i sin tur av den obelisk som redan stod där. Den hörde till den antika cirkusen på platsen, Caligulas och Neros cirkus, och hade förblivit stående vid sidan av den gamla basilikan till 1585, då den flyttades till sin nuvarande position av påven Sixtus V:s chefsarkitekt Domenico Fontana.

Den ovala platsen är svagt skålformad och bildar ett naturligt samlingsrum, omgivet av en kolonnad likt omfamnande armar. Platsen närmast kyrkans fasad sluttar som ett scengolv med sidor utformade så att de skall förstärka fasadens monumentalitet och rikta uppmärksamheten mot den. Berninis skisser vittnar om ett omsorgsfullt studium av proportioner och synvinklar. Därtill prövade han med kolonner av trä hur hög kolonnaden skulle vara. De troende som deltar i ceremonierna på Petersplatsen befinner sig också i sällskap av en härskara av 140 helgon, som kröner kolonnaden, presiderade av Kristus och apostlarna ovanpå basilikans fasad. Detta väldiga skulpturprogram blev inte färdigt under Berninis livstid; arbetet pågick in på 1720-talet.

Kolonnaden, med sina fyrdubbla rader av kolonner, avgränsar inte bara torget (piazzan) utåt, utan ger tillträde till den från alla håll. Den var även en täckt körväg med smalare passager för fotgängare på båda sidor. Därtill var den en permanent processionsväg för religiösa ceremonier, och ersatte de tillfälliga tak som tidigare hade satts upp på platsen och längs angränsande gator.

En del av Vatikanpalatset skymtar ovanför murarna på höger sida om basilikan. Närmast den ses Sixtinska kapellets gavel, krenelerad som en fästning. Därefter följer det medeltida palatset, som Bramante och Rafael försåg med en fasad med loggior i tre våningar, som öppnade sig mot staden (dessa är nu inglasade). Denna fasad skyms delvis av det nya palats, Palazzo Apostolico, som Sixtus V lät uppföra på 1580-talet och som fortfarande är påvens bostad. Det är från ett fönster i den översta våningen som han varje söndag läser ett budskap och välsignar de närvarande.

Källor

Externa länkar

Barockarkitektur
Torg i Rom
Byggnader och anläggningar i Vatikanstaten
Byggnader ritade av Giovanni Lorenzo Bernini
Motpåve

En motpåve, eller antipåve är en person som gör anspråk på påvevärdigheten, men som inte har accepterats av Romersk-katolska kyrkan. En motpåve har ofta stötts av någon världslig makthavare. Det finns drygt fyrtio motpåvar i den kristna kyrkans historia.

Lista över motpåvar 
 Hippolytus 217–235 
 Novatianus 251–258 
 Felix II 355–365 
 Ursinus 366–367 
 Eulalius 418–419 
 Laurentius 498–499, 501–506 
 Dioskurus 530
 Theodorus 687
 Paschalis 687
 Theofylactus 757
 Constantinus 767–768
 Filippus 768
 Johannes VIII 844
 Anastasius Bibliothecarius 855
 Christoforus 903–904
 Bonifatius VII 974, 984–985
 Donus II cirka 974
 Johannes XVI 997–998
 Gregorius VI 1012
 Gregorius VI 1045–1046
 Benedictus X 1058–1059
 Honorius II 1061–1064
 Clemens III 1080, 1084–1100
 Theoderic 1100–1101
 Adalbert 1101 
 Silvester IV 1105–1111
 Gregorius VIII 1118–1121
 Celestinus II 1124 
 Anacletus II 1130–1138
 Viktor IV 1138
 Viktor IV 1159–1164
 Paschalis III 1164–1168
 Calixtus III 1168–1178
 Innocentius III 1179–1180
 Nicolaus V 1328–1330
 Clemens VII 1378–1394
 Benedictus XIII 1394–1417
 Alexander V 1409–1410
 Johannes XXIII 1410–1415
 Clemens VIII 1423–1429
 Benedictus XIV 1425–?
 Felix V 1439–1449

Kommentarer 
 Två motpåvar har de facto kallat sig Viktor IV. 
 Benedictus XIV lär ha abdikerat 1430 och efterträtts av Benedictus XIV ”II”, men denna uppgift är ytterst osäker.
 Att successionsordningen ibland anges med "nummer si eller så" har sin grund i att det flera gånger rått förvirring vid namngivningen, och man då räknat fel på det ena eller andra sättet, varvid tvetydigheter uppstått.

Nutida motpåvar 
 Gregorius XVII (Clemente Domínguez y Gómez) 1978–2005
 Petrus II 2005–2011
 Michael I 1990–2022
 Pius XIII 1998–2009
 Johannes XX (Roberto Carnevale) 2005–
 Gregorius XIX (Reinaldus Michael Benjamins) 1983–
 Pius XIV (Thsung Zhong Huai-de [Joseph]) 1998–2002
 Gregorius XVIII 2006–

Litteratur 
 Dahlby, Frithiof, Påvelängd med korta notiser. Stockholm: Studieboksförlaget 1962.
 Kelly, J.N.D., The Oxford Dictionary of Popes. Oxford: Oxford University Press 1988.

Externa länkar 
 Catholic Encyclopedia – artikeln Antipope
 The Pope Encyclopaedia – artikeln Antipope

Katolicism
 
Katolska kyrkans historia
Michael E. Brown

Michael E. Brown, född 5 juni 1965 i Huntsville, Alabama, är en amerikansk astronom och professor i astronomi vid California Institute of Technology sedan 2002. Brown är känd för sina upptäckter inom solsystemet, speciellt i Kuiperbältet, där han upptäckt 7 st objekt, bland andra Eris, 90377 Sedna och 2007 UK126. Vid upptäckterna samarbetade han med C. A. Trujillo och D. Rabinowitz.

Tillsammans med  Megan Schwamb och David Rabinowitz upptäckte Brown dvärgplaneten 2007 OR10.

Minor Planet Center listar honom som M. E. Brown och som upptäckare av 32 asteroider. 

Asteroiden 11714 Mikebrown är uppkallad efter honom.

Asteroider och småplaneter upptäckta av Michael E. Brown

Se även 
 :Kategori:Astronomiska upptäckter av ME Brown

Källor

Externa länkar 
 Browns hemsida

Amerikanska astronomer under 2000-talet
Amerikanska professorer
Födda 1965
Män
Levande personer
Personer från Huntsville, Alabama
Forskare från Alabama
Sun Records

Sun Records var ett skivbolag i Memphis i Tennessee, som ägdes av Sam Phillips, där bland andra Jerry Lee Lewis, Elvis Presley och Johnny Cash spelat in sina första skivor. Även Carl Perkins spelade in på Sun.

Redan 1951 spelade musikproducenten Sam Phillips in låten "Rocket 88" med Jackie Brenston (som solist i Ike Turners band) och som av vissa musikhistoriker anses vara den första rockplattan. Elvis Presley spelade 1953 i Sun-studion in sin första skiva. Andra som gjort sina skivdebuter på Sun är B.B. King, Roy Orbison, Carl Perkins och Howlin' Wolf. Som talangscout och studiomusiker på Sun arbetade bland andra Ike Turner. En annan artist som debuterade på Sun var Annie Mae Bullock, senare mer känd som Tina Turner. Sun Records är mest känd för sina tidiga inspelningar med Elvis och andra rock'n'roll- och rockabilly-artister men spelade även in ett stort antal andra artister med musikstilar som gospel, blues, rhythm and blues, country, hillbilly och boogie woogie. 

Studiomusiker Billy Lee Riley, som spelade diverse stränginstrument samt munspel, har i en intervju berättat: "På Sun under 50-talet fanns det ingenting som vi i dag menar med arrangemang - vi spelade helt enkelt som vi kände och alla bidrog härtill. Intervjun via brev med Riley i svenska genretidskriften Kountry Korral (nr 3, 1979, Västerås),  har översatt till engelska nått ut i delar av världen. 

Sun Records var ett av de första skivbolagen som använde sig av elektroniska effekter i sina inspelningar, berömt är bland annat "slap-back-ekot" som var en kort fördröjning och repetition av det inspelade ljudet. Detta åstadkoms med hjälp av en bandspelare med skriv- och läshuvud placerade tätt efter varandra. Genom att variera bandhastigheten kunde tiden mellan originalsignal och eko varieras. Även andra skivbolag åstadkom liknande effekter, men gjorde det då på rent akustisk väg med hjälp av två inspelningsmikrofoner på olika avstånd från ljudkällan.

Sun Records flyttade redan 1959 från den numera smått historiska adressen 706 Union Avenue (tio minuters promenad öster om Beale Street). Originalstudion Sun Studios öppnades igen 1987, där bland andra U2 och Ringo Starr har spelat in skivor. Studion är numera en turistattraktion där det går att spela in sin egen skiva med förinspelat ackompanjemang.

Källor

Externa länkar 

 Officiell webbplats
 Sun studio i Memphis

 
Amerikanska skivbolag och skivmärken
Skivbolag och skivmärken bildade 1952
Musik i Tennessee
Memphis
Klasskamp

Klasskamp är en socialpolitisk teori och ett slagord inom samma fält. Tanken om socialt framåtskridande genom klasskamp utgör ett centralt politiskt begrepp inom socialismen. Begreppet används för att beteckna kampen mellan framför allt två samhällsklasser: arbetsgivare (arbetsköpare i viss socialistisk litteratur, eller kapitalister) och arbetare (arbetarklassen). Klasskampen är i grunden en benämning på den intressekonflikt som finns mellan arbete och kapital. I korthet handlar det om att arbetaren vill ha högre lön medan kapitalisten vill hålla arbetarens lön låg. 

Lenin kritiserade denna "primitiva" form av klasskamp och menade att arbetaren inte kan nöja sig med höjda löner - de måste gripa makten för att uppnå den socialistiska fasen "proletariatets diktatur". I större mening handlar klasskampen om medveten omstrukturering av arbetsplatser, en fabrik kan till exempel delas upp i ett flertal sektioner så att produktionen kan fortgå utan en eller flera sektioner som gått ut i strejk. Uttrycket präglades 1848 av Karl Marx i det Kommunistiska manifestet. Samtidigt och senare har en mängd likartade ord med klass som första led bildats och blivit gängse i den sociala och politiska diskussionen, till exempel klasshat, klassinstinkt, klassintresse, klasslag, klassmedvetande, klassmedveten (oftast liktydigt med socialistisk) och klassamhälle. 

En motsats till klasskampen finns i klassamarbetet, som återfinns inom korporativismen. Den svenska modellen har länge präglats av klassamarbete; det kända Saltsjöbadsavtalet formaliserade det även om det hade pågått tidigare.

Se även 
 Marxistisk dialektik
 Klasslöst samhälle
 Ojämlikhet
 Stånd (samhällsklass)
 Socialistisk revolution

Källor

Marxistisk teori
Termer inom arbetsliv
Samhällsklasser
Ugglan
Marxistisk dialektik

Marxistisk dialektik är det vanliga namnet på den dialektiska materialism som Karl Marx och Friedrich Engels utvecklade från Friedrich Hegels idealistiska dialektik. Marx och Engels utvecklade först historiematerialismen i boken Den tyska ideologin, där de breddade Hegels dialektiska idéhistoria till att omfatta den övergripande samhällsutvecklingen. Engels utvecklade senare den dialektiska materialismen i sin bok Naturens dialektik till att omfatta all naturlig utveckling.

Externa länkar
Tyska ideologin i urval (manuskript från 1846)
Naturens dialektik i urval (manuskript från 1872-76 och 1878-1883)

Se även
Marxism

Logik
Marxism
Kaleidoscope

Kaleidoscope var ett amerikanskt psykedeliskt rockband bildat 1966 i Kalifornien. Bandet upplöstes 1970. Bandet återförenades tillfälligt 1976 och 1990.

David Lindley och Chris Darrow tog initiativ till gruppens skapande, och satte snabbt ihop en musikgrupp med bl.a. banjo, fiol sida vid sida med turkiska instrument.

Gruppen blandade ofta in mellanöstern-influenser i sina låtar, och även mycket blues. En av deras kändaste låtar är "Egyptian Gardens", men gruppen nådde aldrig ut kommersiellt då det begav sig.

Medlemmar
Originalbesättning
David Lindley – banjo, violin, mandolin, gitarr, harpa, sång (1966–1970)
Chester Crill (a.k.a. Max Budda, Max Buda, Fenrus Epp, Templeton Parcely) – violin, basgitarr, orgel, munspel, dragspel, harmonium, cembalo, sång (1966–1970, 1976, 1990)
Solomon Feldthouse – saz, oud, bouzouki, dobro, vina, dumbec, dulcimer, gitarr, jumbus, violin, viola, klarinett, keyboard, orgel, piano, munspel (1966–1970, 1976, 1990)
John Vidican – trummor, slagverk (1966–1968)
Chris Darrow – banjo, mandolin, fiolin, klarinett, munspel, autoharp, sång (1966–1968, 1976, 1990)

Senare medlemmar
Stuart Brotman – basgitarr, sång (1968–1969, 1976, 1990)
Paul Lagos – trummor, sång (1968–1969, 1976, 1990; död 2009)
Jeff Kaplan – sång (1969–1970)
Ron Johnston – basgitarr (1969–1970)

Diskografi

Studioalbum 
Side Trips (1967)
A Beacon from Mars (1968)
The Incredible Kaledoscope (1969)
Bernice (1970)
When Scopes Collide (1977)
Greetings from Kartoonistan...(We Ain't Dead Yet) (1991)

Samlingsalbum 
Bacon from Mars (1983)
Rampe, Rampe (1983) 
Egyptian Candy (A Collection) (1990) 
Beacon From Mars & Other Psychedelic Side Trips (2004) 
Pulsating Dreams (2004)

Externa länkar
Kaleidoscope på allmusic.com
Diskografi på Discogs

Amerikanska rockgrupper
Linn (namn)

Kvinnonamnet "Linn" tros ha ett grekiskt ursprung och betyda "liten" eller den "lille".

Namnet var tidigare ovanligt i Sverige men ökade i popularitet och det finns över 5 000 flickor födda på 1990-talet som heter Linn. Den 31 december 2019 fanns det totalt 15 463 personer i Sverige med namnet, varav 11 893 bar det som tilltalsnamn. År 2003 fick 517 flickor namnet, varav 397 fick det som tilltalsnamn.

Namnsdag: 13 maj (1993–2000: 20 juni).

Personer med namnet Linn
 Linn Ahlborg, svensk influerare
Linn Blohm, svensk handbollsspelare
 Linn Bülow, svensk skådespelerska
 Linn Heed, svensk sexolog
 Linn Persson, svensk skidskytt
 Linn Stokke, norsk skådespelerska
 Linn Svahn, svensk längdskidåkare
 Linn Sömskar, svensk längdskidåkare
 Linn Ullmann, norsk författare

Se även 
 Lin (namn)

Referenser 

Kvinnonamn
The Smoke

The Smoke, brittiskt psykedeliskt rockband från York bildat 1965. 

The Smoke bestod av Mick Rowley (sång), Mal Luker (gitarr), John "Zeke" Lund (basgitarr) och Geoff Gill (trummor). Gruppens musikstil kan sägas var en blandning mellan The Who och Small Faces. De fick sin största hit med "My Friend Jack" i Västtyskland 1967. Låten förbjöds samtidigt från att spelas på brittiska BBC på grund av påstådda drogreferenser.

Diskografi
Album

Singlar
"Keep A Hold Of What You've Got" / "She's A Liar" (1965) (som The Shots)
"There She Goes" / "Walk Right Out The Door" (1965) (som The Shots)
"My Friend Jack" / "We Can Take It" (1967)
"High In A Room" / "If The Weather's Sunny" (1967)
"If The Weather's Sunny" / "I Would If I Could, But I Can't" (1967)
"Victor Henry's Cool Book" / "Have Some More Tea" (1967)
"It Could Be Wonderful" / "Have Some More Tea" (1968)
"Utterly Simple" / "Sydney Gill" (1968)
"Sydney Gill" / "It Could Be Wonderful" (1968)
"Dreams Of Dreams" / "My Birth" (1970)
"Ride, Ride, Ride" / "Guy Fawkes" (1971)
"Sugar Man" / "That's What I Want" (1972)
"Jack is Back" / "That's What I Want" (1972)
"Shagalagalu" / "Gimme Good Loving" (1974)
"My Lullaby" / "Looking High" (1974)
"My Friend Jack" / "Lady" (1976)

Referenser

Externa länkar
The Smoke på Marmalade-Skies
Diskografi på Discogs

Brittiska musikgrupper
City Gross

City Gross Sverige AB tillhör familjeföretaget Bergendahls och är en matkedja med fokus på svenskt kött, stort utbud av färskvaror och ett sortiment av allt från märkesvaror till lågprisvaror genom varumärken som Eldorado och Mevolution.

Historia 
Den första butiken, City Gross Hyllinge, öppnades 1993 och var 2007 Sveriges tredje största dagligvarubutik (beräknat på omsättning sålde Hyllingebutiken för 652 miljoner kronor 2003). Efter butiken i Hyllinge har ännu ett antal stormarknader öppnats. Under 2007 har man etablerat ytterligare fem butiker, bland annat genom att köpa flera Coop Forum-butiker. I Sydsverige har flera av AGs butiker konverterats till City Gross, till exempel i Höganäs, Helsingborg, Karlshamn och Staffanstorp. I dagsläget (2023) finns det 42 butiker.

City Gross erbjuder förutom fysiska butiker även e-handel med hemleverans av dagligvaror och matkassar.

Den 31 maj 2021 tillkännagavs att Bergendahls säljer 9,9 % av City Gross till Axfood, som under fem år har option på att köpa ytterligare 20,1 %. Det är en affär på 300 miljoner för de första 9,9 % och 700 miljoner för resterande 20,1 % av City Gross.

Viktigare årtal 
 1993: Sveriges första City Gross-butik öppnas i Hyllinge.
 1996–1998: City Gross i Hyllinge utses till Sveriges största dagligvarubutik.
 1999: City Gross-butiker öppnas i Mantorp och i Ytterby.
 2003: City Gross-butiker öppnas i Kungens Kurva och i Rosengård. 
 2005–2010: City Gross-butiker öppnas i Växjö, Landskrona, Bromma, Falun, Karlshamn, Norrköping, Sundsvall, Höganäs,  Helsingborg, Lund, Staffanstorp, Höör, Kalmar, Karlskrona, Värnamo, Nyköping, Trelleborg, Halmstad, Ljungby, Länna, Gävle, Uppsala, Jönköping och Skara.
 2011-2018: City Gross-butiker öppnas i Västerås, Borås, Örebro, Uddevalla, Linköping, Hässleholm, Värmdö, Kristianstad, Trollhättan och Eskilstuna.
 2021: Moderbolaget Bergendahl & Son säljer 9,9 % av City Gross till Axfood, som under fem år har option på att köpa ytterligare 20,1 %.

Egna varumärken 
City Gross hade tidigare Budget och Favorit som sina egna varumärken. Under 2022 gick man över till att sälja Axfoods EMV och fasade ut Budget och Favorit.
 Garant
 Eldorado

Källor

Externa länkar 
 

Företag i Hässleholm
Svenska dagligvaruhandelsföretag
Svenska detaljhandelsföretag
Svenska butikskedjor
Företag bildade 1993