kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Jørgen Skodborg

Jørgen Skodborg, död 15 december 1551, var ärkebiskop i Lunds stift mellan 1520 och 1521 (formellt till 1523).

Jörgen Skodborg var son till rådman Hans Jacobsen i Kolding. Han studerade i Rostock 1502 och var i tjänst hos drottningen, Kristina av Sachsen, i Odense 1507. Han var 1513 kanik i Roskilde och 1517 föreståndare för helgeandshuset där. Från drottning Kristinas kansli flyttade han till det kungliga kansliet, där han var sekreterare åt Kristian II vid diplomatiska uppdrag. Han sändes till Holland 1516 för att bevaka utbetalning av subsidier. Efter hemkomsten fick han leda rättegången mot Jens Andersen Beldenak. Kungen uppskattade arbetet, och 1518 sändes han åter till Nederländerna och Frankrike för att få hjälp till det kommande fälttåget mot Sverige. Under tiden avled ärkebiskop Birger Gunnersen den 10 december 1519. Domkapitlet valde sin dekan, Aage Sparre (Jepsen), till ärkebiskop. Kristian II ingrep då och befallde att Jörgen Skodborg skulle väljas, vilket skedde den 5 januari 1520. Han fick dock ingen stadfästelse av påven, eftersom han utnämnt sin kardinal Paolo Emilio dei Cesi till ärkebiskop. Värre var att Kristian II ville utnyttja Jörgen Skodborg till att återta Bornholm, Åhus borg och 3 skånska härader från ärkesätet till kronan. När Jörgen Skodborg inte ville svika kyrkan, blev han avsatt och ersattes av Didrik Slagheck. Jörgen Skodborg flydde från Lund och gömde sig i Gråbrödraklostret i Köpenhamn. När Slaghack avrättades i januari 1522 fann Jörgen Skodborg det lämpligt att fara till Rom. Under tiden utsåg Kristian II Johan Weze till ärkebiskop. När denne flydde tillsammans med Kristian II, valde domkapitlet åter Aage Sparre till ärkebiskop. Jörgen Skodborg började nu samarbeta med Fredrik I. Jörgen Skodborg lyckades nå förlikning med kardinalen, mot en avgift på 500 dukater per år, och blev då stadfäst av påven. Till slut, 1526, utnämnde ändå kungen Aage Sparre, mot att denne erkände kungen som kyrkans överhuvud, och inte påven. Jörgen Skodborg dog 1551, prisad för sin fromhet och sitt asketiska liv.

Källor
Dansk biografisk leksikon.

Noter 

Danska ärkebiskopar
Avlidna 1551
Biskopar i Lunds stift
Män
Födda 1400-talet
Frederick Sandys

Anthony Frederick Augustus Sandys (ursprungligen Antonio Frederic Augustus Sands), född 1 maj 1829 i Norwich i Norfolk, död 25 juni 1904 i Kensington i London, var en brittisk konstnär och illustratör. Sandys var medlem av det Prerafaelitiska brödraskapet.

Biografi

Utbildning 
Frederick Sandys undervisades i måleri av sin far, Anthony Sands, som var en ansedd porträttkonstnär. Vid tio års ålder ställde Sandys för första gången ut en målning. Han studerade vid Norwich School. År 1846 påbörjade han sina studier vid Norwich School of Design. Kort därefter uppmärksammades hans verk av Royal Society of Arts.

Privatliv 
Sandys gifte sig med Georgiana Creed. Paret separerade efter tre år, men utkrävde aldrig någon formell skilsmässa. Sandys hade därefter ett långvarigt förhållande med Keomi Gray, som flera gånger satt modell för både honom och Dante Gabriel Rossetti. Gray figurerar i Sandys verk Vivien (1864) och Morgan le Fay (1864). Sandys och Gray fick fyra barn tillsammans.

År 1862 träffade Sandys skådespelaren Mary Emma Jones, känd som Miss Clive, när hon satt modell för honom. De inledde senare ett förhållande och levde tillsammans till Sandys död. Hon satt modell för bland annat Love's Shadow (1867). Paret fick tio barn som levde till vuxen ålder. Barnen tilldelades efternamnet Neville.

Sandys var nära vän med konstnären Dante Gabriel Rossetti. Mellan maj 1866 och juni 1867 bodde de båda konstnärerna tillsammans på 16 Cheyne Walk i Chelsea i London.

Konstnärskap 
Sandys målade främst porträtt och mytologiska motiv, ofta från legenderna om kung Artur och från grekisk mytologi. Sandys fascinerades av historier om mäktiga och förföriska kvinnor, såsom den sköna Helena, Morgan le Fay och Medea.

Han gjorde också en serie träetsningar.

Även Sandys yngre syster Emma Sandys var konstnär. Hon influerades av sin brors arbete.

Galleri i urval

Referenser

Externa länkar 

Brittiska konstnärer
Brittiska målare
Födda 1829
Avlidna 1904
Män
Prerafaeliterna
Hexabiblos

Hexabiblos, en 1345 utfärdad, för östromerska riket gällande lagbok, sammansatt av utdrag ur äldre bysantinska rättskällor. Lagboken förblev i bruk även under det turkiska väldet och erhöll 1835 kraft av lag för kungariket Grekland.

Se även
Romersk rätt

Bibliografi
 Konrad Fuchs/Heribert Raab: Wörterbuch zur Geschichte. Bd. 1, dtv, München 1985
 Marie Theres Fögen: Das Lexikon zur Hexabiblos aucta: Fontes Minores VIII, 1990, 153-214
 Marie Theres Fögen: Die Scholien zur Hexabiblos aucta: Fontes Minores IV, 1980, 256-345

Källor
 

Rättshistoria
Ugglan
Lektyr (herrtidning)

Lektyr är en svensk herrtidning med pornografiskt innehåll.

Tidningen startades 1923 som veckotidning av Saxon & Lindströms förlag och innehöll under många år i huvudsak western-, detektiv- och äventyrshistorier, främst riktade till unga män. Under 1960-talet utvecklades tidningen i likhet med FIB aktuellt till en herrtidning med efterhand allt grövre pornografiska inslag. Till följd av ökad konkurrens från andra medier övergick tidningen 1987 till månadsutgivning och övertogs 1988 av förlaget Baltic Press.

Tidningen utgav åren 1979–1982 även musikkassetter.

Källor

Fotnoter

Svenska pornografiska tidningar
Svenskspråkiga tidningar
Tidskrifter startade 1923
Känslan av att jorden krymper, växer

Känslan av att jorden krymper, växer är Sci-Fi SKANEs debutalbum. Albumet skulle släppas 16 november 2005, men det har försenats på grund av felaktigheter med det självlysande omslaget i de första två tryckningarna.

Från skivan är singlarna "Jag har aldrig bott vid en landsväg" och "Vi kommer försent till bluesen".

Låtlista
 "Hyresgästen" - 3:33
 "Jag har aldrig bott vid en landsväg" - 2:51
 "Känslan av att jorden krymper, växer" - 4:24
 "Formulären" - 4:11
 "Rösten som aldrig blir hörd" - 1:30
 "Eld upphör" - 3:06
 "Det overkliga tränger sig på" - 3:20
 "Vi kommer försent till bluesen" - 3:56
 "Hör" - 1:10
 "Falla hårt, landa mjukt" - 3:44
 "Valsen" - 2:43

Musikalbum 2005
Svenska debutalbum
Album utgivna på Silence Records
Göteborgs synagoga

Göteborgs synagoga tillhör Judiska församlingen i Göteborg. Den ligger i stadsdelen Inom Vallgraven i Göteborgs kommun.

Historia 
Den första synagogan i Göteborg byggdes i slutet av 1700-talet och var ett trähus på Drottninggatan, vilket brann ner 1802. Nästa synagoga låg på Kyrkogatan 44 och invigdes 1808, men var fallfärdig kring 1800-talets mitt. Dagens synagoga stod färdig den 12 oktober 1855 och är den tredje som byggts i staden.

Den judiska kyrkogården invigdes år 1790 och utvidgades 1817, då gravkapellet anlades. Den förste kantorn vid synagogan i Göteborg var Gabriel Schlesinger, som tidigare arbetat vid Marstrands synagoga. År 1838 tillsatte församlingen sin förste rabbin.

Arkitektur 
Synagogan har 300 platser och är byggd efter den tyske arkitekten August Krügers ritningar. Den blev byggnadsminne 2 juli 1999.

Byggnaden består av ett rektangulärt rum med plant innertak och rundbågade fönster med spröjsar i bly. Lokalen, som går i brunt och guld har en plattform längst fram, biman, med en pulpet för läsning ur Torarullarna. På biman står också en ambo. Bakom pulpeten finns arken där Torarullarna och andra pergamentsrullar förvaras bakom en blågrön förlåt. På biman står också två stora nioarmade ljusstakar. Nedanför är församlingens bänkkvarter försedda med skåp och lådor. Platserna är numrerade och var i alla fall tidigare personliga. Längs sidoväggarna finns läktare i två våningar för kvinnorna och längst bak i synagogan en orgelläktare. Utsmyckningarna består av geometriska mönster; skulpturer och liknande avbildningar saknas.

Orgel 

År 1854 byggde firman Marcussen & Søn en mekanisk 13-stämmig piporgel med ljudande fasad. Samtliga stämmor utom pedalens Subbas 16’ och Principal 8’ är placerade på samma väderlåda. På 1930-talet utökade Hammarbergs Orgelbyggeri AB orgeln till sexton stämmor, då en 2:a manual byggdes till och orgeln pneumatiserades. På 1980-talet återställde orgelbyggare Herwin Troje, Göteborg, ursprunglig mekanik och disposition.

Disposition

Referenser 
 Göteborgs synagoga, karta från Lantmäteriet. Läst 7 juli 2014.
 Göteborgs synagoga, Bebyggelseregistret, Riksantikvarieämbetet. Läst 7 juli 2014.

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 

Judarna i Sverige och synagogan i Göteborg.
Religiösa rum: Judisk etablering och synagogor i Sverige.
Judiska församlingen i Göteborg

Synagogor i Sverige
Religiösa byggnader i Göteborg
Orgeldispositioner
Inom Vallgraven
Göteborg under 1800-talet
Arkitektur i Göteborg
Byggnadsminnen i Göteborgs kommun
Judendom i Göteborg
Synagogor invigda 1855
Drömvinsten

Drömvinsten är ett spel från Svenska Spel, där det gäller att pricka in 7 rätt på Lotto och minst 2 rätt på Joker. Vinsten börjar på 75 miljoner (tidigare var det 50 miljoner) och växer sedan varje vecka tills någon vinner. Något vinsttak finns inte, så vinsten skulle kunna bli hur stor som helst. Drömvinsten introducerades 2005 .

Drömvinsterna hittills 

Drömvinsten har hittills fallit ut 31 gånger enligt följande:

Sannolikheten för att vinna drömvinsten är 1 på  per lottorad, vilket ger en vinst på en kupong med 12 rader per 539 678 år. Anmärkningsvärt är att drömvinsten utföll sju gånger under 2010. I gengäld så utföll ingen drömvinst under 2009, 2017, 2019, 2021 eller 2022. Drömvinsten på drygt 237 miljoner som utföll den 20 april 2013 är den största spelvinsten på Lotto i Sverige genom tiderna. Utöver detta vann en svensk spelare nära 258 miljoner kronor på Eurojackpot den 20 juli 2018, och 562 miljoner på samma spel den 15 mars 2019.

Referenser

Externa länkar
Svenska Spel
Svenska Spels Lotto och Jokerdragning med Drömvinsten

Hasardspel
Carina Persson (fotomodell)

Carina Persson, född 14 juni 1958 i Stockholm, är en svensk fotomodell. Hon utsågs till herrtidningen Playboys Playmate of the Month för augusti månad 1983.

Externa länkar
 

Födda 1958
Svenska fotomodeller
Playboy Playmates
Kvinnor
Levande personer
Personer från Stockholm
Silkesstrumpan

För den amerikanska filmen med samma namn, se Silkesstrumpan (film)

Silkesstrumpan är en svensk dramafilm från 1921 regisserad av Lau Lauritzen.

Handling
Inga har gett hushållerskan sparken och hennes make Peter lämnar hemmet sedan de grälat eftersom han inte tror att hon kan sköta hushållet. När hennes farbror kommer på besök från Amerika tvingas grannen att spela Peter. Under tiden har Peter blivit ångerfull och beslutar sig för att återvända hem. När han ska ta sig in tror farbrodern att han är en inbrottstjuv. Allting ordnar sig till slut och grannen slipper spela sin roll som äkta make med de förpliktelser som det innebär.

Om filmen
Filmen premiärvisades 17 januari 1921 på biograf  Palladium i Malmö. Filmen spelades in vid Palladiumfilms ateljéer i Hellerup, Danmark. Filmmanuset publicerades i omarbetad form som novell "efter filmen med samma namn" i Filmjournalen nr 3 1921, signerad McBill.

Rollista i urval
Osvald Helmuth Herbert Pedersen - Peter Bille, musiker
Winifred Westover - Inga Bille, hans hustru
Lauritz Olsen - Lundbom, lektor
Axel Hultman - Farbror Buller från Amerika
Carl Schenstrøm - Alfred, Amandas kavaljer
Oda Rostrup - Amanda, husassistent

Filmer 1921
Svenska dramafilmer
Svenska 1920-talsfilmer
Synkron

Synkron kan avse:

 Synkron kommunikation – en data- och telekommunikation som bygger på ett specifikt förhållande till en tidsgrund
 Synkron (historia) –  ett perspektiv som ej tar hänsyn till historia utan bara till vad som existerar vid en viss tidpunkt
 Synkron (språkforskning) – språkforskning som inte tar hänsyn till språkhistoria
 Synkronisering – tidsmässig överensstämmelse mellan flera objekt

Se även 
 Synkronicitet
 Asynkron kommunikation
Diakron (historia) – koncentrerar sig på utvecklingen längs en tidsaxel
Diakron (historia)

Ett diakront perspektiv koncentrerar sig på utvecklingen längs en tidsaxel. Detta som kontrast till ett synkront perspektiv där man bara intresserar sig för vad som faktiskt existerar vid ett givet ögonblick.

Se även 

Synkron (historia)

Historiografi
Johan Engholm

Anders Johan Engholm (Niklasson), född 1 september 1820 i Ånaryd, Ödestugu, död 25 oktober 1918, Hestra, Ödestugu, var en smed, gelbgjutare och bonde från Småland. Hans föräldrar var Niklas Johansson och Britta Catharina Petersdotter. Namnet Engholm tog han efter styvfadern Peter Engholm.
 

Han ligger begravd på ödestugus kyrkoggård, där hans grav har blivit kulturmärkt.

Johan började troligen vapentillverkning någon gång på 1840-talet och tillverkade 1,2,3,4,6,7 och 8-pipiga länsmanspistoler (revolvrar), och även ljusstakar och mortlar med mera i mässing. Han gjorde bland annat kyrkkronor åt Ödestugu och Malmbäck kyrkor. Signaturer som han använde på pistolerna är J ENGh och IEH. På engelska kallas dessa revolvrar för Pepperbox-vapen(engelsk länk).  I samlarkretsar kallas Johan Engholms vapen, tillsammans med några andra smeders vapen från samma tid och plats, för Smålänningar.

En annan känd svensk lokal vapensmed som också gjorde mässingspistoler var Get-Ola i Ramdala.

Referenser

Noter 

Vapenkonstruktörer
Personer från Ödestugu socken
Födda 1820
Avlidna 1918
Män
Soul jazz

Soul jazz stammar från hardbop som i sin tur påverkats av gospel och blues och utvecklades under slutet av 1950-talet och början av 1960-talet. Den utvecklades bland annat av bröderna Adderleys och Horace Silvers grupper med låtar som The Preacher (Silver) och Sermonette (Adderley). Den hade sin grund i den rytmiska svarta gospeln och var en direkt föregångare till den soulmusik som företräddes av Aretha Franklin och andra. Ett flertal jazzmusiker deltog som studiomusiker i de första soul-inspelningarna.

1963 släppte trumpetaren Lee Morgan albumet The Sidewinder på etiketten Blue Note. Inledningsspåret, med samma namn som skivan, blev en stor hit med sitt bluesiga tema och bogaloo-rytmer. Efter denna succé blev bogaloolåtar legio som inledningsspår på Blue Notes skivor,  men ingen av efterföljarna fick samma framgångar.

Under andra halvan av 1960-talet och början av 1970-talet kom ett antal välrenommerade jazzmusiker att göra funk- och senare discoinriktade skivor, däribland Lou Donaldson (Midnight Creepers, Everything I Play Is Gonna Be Funky med flera) och Roy Ayers (Stoned Soul Picnic med flera). Inspelningar av kända evergreens gjordes också, framför allt med orgeltrio, till exempel Richard "Groove" Holmes "Theme from Love Story". Många av dessa skivor har mycket lågt substantiellt värde och är snarast att betrakta som sell-out, och man kan klart säga att genren hade stagnerat under slutet av 1960-talet. Man säga att Medeski Martin & Wood idag är en modern, och nyskapande, representant för genren.

Referenser

Musikgenrer
Jazz
Thomas Woolner

Thomas Woolner, född den 17 december 1825 i Hadleigh i Suffolk, död den 7 oktober 1892 i London, var en brittisk skulptör och poet. 

Woolner var elev till William Behnes och blev 1877 professor vid konstakademien i London. Hans första verk var av poetiskt och ideellt innehåll: Eleanor suger gift ur prins Edvards sår (1843) och gruppen Boadiceas död. Åren 1854-1856 vistades han i Australien, utförde sedan en mängd porträttstoder, realistiskt uppfattade, ofta även kraftfulla i uttryck och hållning och i detaljerna så naturtrogna, att man kallat honom "skulpturens Denner". Till Woolners erkänt bästa arbeten hör en byst av Richard Cobden (i Westminster Abbey), statyer av Macaulay (i Trinity College, Cambridge), prins Albert (i Oxford), Vilhelm III (i parlamentshuset), sir Henry Bartle Frere (i Bombay), lord Lawrence (i Calcutta), med flera. För övrigt utförde han ideala figurer, Mose (i Manchesters Court of Justice), en kolossal bronsstod av kapten Cook (i Sydney), byster med mera. 

Woolner var en av grundarna av Prerafaelitiska brödraskapet 1848. Hans dikter är ofta starkt känslomässiga, till exempel My Beautiful Lady (1863).

Källor

Brittiska skulptörer
Engelska konstnärer under 1800-talet
Engelska poeter
Engelskspråkiga poeter
Skulptörer under 1800-talet
Poeter under 1800-talet
Brittiska författare under 1800-talet
Personer från Suffolk
Födda 1825
Avlidna 1892
Män
Ugglan
Prerafaeliterna
Fäbodjäntan

Fäbodjäntan är en svensk pornografisk film från 1978. Filmen hade urpremiär på biografen Röda Kvarn i Orsa i september 1978 för att sedan ha Sverigepremiär på porrbiografen Fenix i Stockholm 25 september 1978. Filmen regisserades av den amerikanske regissören Joseph W. Sarno och producerades av den svenske producenten Sture Sjöstedt (1916–2008).

Filmen är inspelad i Skattungbyn utanför Orsa i Dalarna och uppmärksammades bland annat för blåsandet i hornet samt onaniscenen då skådespelerskan använder en falukorv som dildo. Mest känd bland filmmusiken är "Äppelbo gånglåt".

Handling
Handlingen utspelar sig i lantlig dalamiljö. I en av byggnaderna i filmen förvaras ett gammalt horn. Enligt legenden förde vikingar med sig detta horn på sina färder. När man återvände till bygden skulle de blåsa i hornet, varvid de hemmavarande kvinnorna gick ner till stranden för att möta sina män och för att älska. Hornet testas och de medverkandes reaktion vittnar om att legenden är sann.

Rollista 
Leena Hiltunen som Monika Skoglund
Anita Berglund som Britt Kindberg
Marie Bergman som Agneta Johansson, missionärsfrun
Knud Jørgensen som Olle Hansson, rättare
"Anne" som Maud Kindberg, Britts mor
"Tomas" som Björn Johansson, missionär
"Arne" som Karl Holmgren, Britts pojkvän

Filmens titel utomlands 
Come and Blow the Horn (Storbritannien och USA)
Hot Swedish Summer (engelsk version)
Walthorn (Västtyskland)

Källor

Externa länkar 
 

Filmer 1978
Svenska pornografiska filmer
Filmer i regi av Joseph Sarno
Svenskspråkiga filmer
Svenska 1970-talsfilmer
James Collinson

James Collinson, född 9 maj 1825 i Mansfield, Nottinghamshire, död 24 januari 1881 i Camberwell, London, var en brittisk målare; en av de ursprungliga medlemmarna av det prerafaelitiska brödraskapet.

Biografi 
Collinson föddes i Mansfield och var son till en bokhandlare. På Royal Academy School var han klasskamrat med Holman Hunt och Dante Gabriel Rosetti, varav den senare uppskattade hans konst och inbjöd honom till prerafaelitiska brödraskapet. Han blev dock aldrig särskilt engagerad i brödraskapet, kanske för att han var nybliven katolik, och efter några år lämnade han prerafaeliterna och slutade ställa ut konst. Omkring 1854 återupptog han sin karriär som konstnär och gifte sig med en bekant till John Rogers Herbert. Under resten av sitt liv målade han främst genremotiv. Han var medlem i Society of British Artists fram till 1880, året före hans död.

Verk 
Collinson målade bland annat Sankta Elisabet av Ungern ödmjukar sig inför den korsfäste Kristus i enlighet med prerafaeliternas ideal gällande färgskala, komposition och formspråk.

Galleri

Referenser 

Brittiska konstnärer
Födda 1825
Avlidna 1881
Män
Prerafaeliterna
Frederic George Stephens

Frederic George Stephens, född 10 oktober 1827 i Walworth, London, död 9 mars 1907 i London, var en brittisk målare, konstkritiker och skribent. Han var en medlem av det prerafaelitiska brödraskapet.

Biografi

Utbildning 
Stephens växte upp i Lambeth i södra London. Hans föräldrar var Septimus Stephens, ursprungligen från Aberdeen, och Ann (född Cook). Stephens drabbades av en olycka 1837 och fick fysiska men för livet. Detta ledde till att han undervisades privat under barndomen. Han utbildade sig senare vid University College School i London. År 1844 började Stephens studera vid Royal Academy Schools och kom där i kontakt med konstnärerna John Everett Millais och William Holman Hunt. Han anslöt sig till deras prerafelitiska brödraskap 1848.

Karriär 

Stephens satsade ursprungligen på en karriär som målare, men ansåg själv att hans konstnärliga förmåga var begränsad. Han bestämde sig så småningom för att uteslutande ägna sig åt författarskap och undervisning i konst. Sent i livet påstod Stephens att han hade förstört alla sina egna konstverk, vilket inte visade sig vara sant. Några av hans verk finns idag i Tates samlingar.

Stephens arbetade som konstkritiker och bildredaktör för litteraturmagasinet The Athenaeum mellan 1860 och 1901. Som frilansskribent författade han även texter för en rad konstmagasin, såsom The Art Journal och The Portfolio, samt för prerafelitiska brödraskapets egen publikation, The Germ. Han skrev dessutom artiklar som publicerades i internationella konstmagasin runtom i Europa och USA. Stephens publicerade också flera böcker som behandlade ämnet konsthistoria.

Stephens hade en konservativ syn på modern konst och ogillade särskilt impressionism, vilket var anledningen till att han avslutade sitt uppdrag som skribent för The Athenaeum efter drygt 40 år.

Stephens stod ofta modell för övriga prerafeliter. Han finns bland annat avbildad i John Everett Millais verk Ferdinand lockas av Ariel (1850) och Ford Madox Browns Jesus tvättar Petrus fötter (1852–56).

Privatliv 
Stephens gifte sig med konstnären Rebecca Clara Dalton 1866. Paret var bosatta i Hammersmith, London. Deras son var järnvägsingenjören Holman Fred Stephens (1868–1931). Stephens är begravd på Brompton Cemetery i London. Efter hans änkas död 1916, såldes stora delar av Stephens samling av konst och litteratur på auktion. Sonen skänkte emellertid en del av faderns samlade konstverk till Tate Britain.

Referenser

Externa länkar 

Födda 1827
Avlidna 1907
Män
Brittiska konstnärer
Brittiska konsthistoriker
Brittiska konstkritiker
Brittiska fackboksförfattare
Engelskspråkiga fackboksförfattare
Personer i Storbritannien under 1800-talet
Prerafaeliterna
Personer från London
Rashtrapati Bhavan

Rashtrapati Bhavan är den indiske presidentens officiella residens i New Delhi.

Från början avsett som vicekungen och generalguvernörens palats uppfördes byggnaden mellan 1920 och 1931, efter ritningar av arkitekten Edwin Lutyens.

Externa länkar
Bild på palatsets front

Officiella residens i Indien
Byggnader och anläggningar i New Delhi
Raisina Hill

Raisina Hill är ett exklusivt område i indiska huvudstaden New Delhi. Presidentpalatset Rashtrapati Bhawan reser sig högst upp på denna kulle, flankerad av premiärministerns kansli och flera ministerier. Vid kullens fot ligger parlamentsbyggnaden Sansad Bhawan.

New Delhi
Kansli

Kansli blev under medeltiden det  sammanfattande namnet på de tjänstemän, som skötte expeditionen hos kungar och furstar, emottog inkommande handlingar samt uppsatte och avfärdade utgående handlingar.

Namnet har uppenbarligen samma ursprung som kansler och betecknade väl först den lokal, där ifrågavarande tjänstemän arbetade, men sedan kollektivt dem själva som ämbetsmyndighet. Kansliet blev överallt ett viktigt organ för den uppväxande regeringsmakten, och de främsta kanslitjänstemännen var ofta nog furstens rådgivare på samma gång som hans organ för den formella expeditionen, men i den mån nya ämbeten och ämbetsverk uppstod för särskilda områden av regeringen, modifierades kansliets ställning på olika sätt.

I vissa länder förgrenades ur kansliet särskilda ämbetsverk (court of chancery i England); i regel uppdelade sig kansliet på fristående expeditioner, vilkas chefer i England och Frankrike under namnet statssekreterare (eng. secretaries of state, fr. secrétaires d'état) så småningom också blev rådgivande ministrar.

I Sverige används begreppet idag främst för myndigheters och ideella organisationers kontor.

Se även
 Rikskansler
 Kanslichef
 Kunglig Majestäts kansli, från 1975 omdöpt till Regeringskansliet
 Kansler

Källor

Förvaltning
Ugglan