kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Magnus och Brasse

Magnus och Brasse var en komikerduo bestående av Magnus Härenstam och Brasse Brännström.

Duon hade sin storhetstid under 1970-talet och är idag kanske mest känd för barnprogrammet Fem myror är fler än fyra elefanter. De gjorde ett flertal krogshower, varav bland annat Levande på Nya Bacchi (1974),  Varning för barn (1976) och Det är serverat (1978) även gavs ut på skiva. Paret gjorde comeback hösten 2005 i Neil Simons komedi "Muntergökarna" (Sunshine Boys) på Chinateatern i Stockholm.

Produktioner
 1973 – Fem myror är fler än fyra elefanter (tillsammans med Eva Remaeus)
 1973 – Pappas pojkar
 1973 – Lill med Magnus och Brasse (tillsammans med Lill Lindfors)
 1974 – Levande på Nya Bacchi
 1976 – Varning för barn
 1977 – Skyll inte på mig!
 1978 – Det är serverat
 1980 – Magnus och Brasse Show
 1981 – Show på Trägår'n
 2005 – Muntergökarna

Lasse Hallström-filmer med Magnus och Brasse
1975 – En kille och en tjej
1979 – Jag är med barn
1983 – Två killar och en tjej

Svenska komikergrupper
Svenska radarpar
Kvarngärdet

Kvarngärdet är en stadsdel i Uppsala, strax nordöst om citykärnan och norr om Vaksalagatan. Namnet Kvarngärdet syftar historiskt på ett större gärde nordost om Uppsalas centrum som delvis motsvarar dagens stadsdel, men även delar av Fålhagen.

Avgränsning 
Stadsdelen avgränsas enligt Uppsala kommuns definition av Vaksalagatan i sydost, Ostkustbanan i väst och sydväst, Gamla Uppsalagatan i nordväst och Tycho Hedéns väg i nordost. I denna avgränsning ingår även områdena Kapellgärdet (norr om Råbyvägen) och Höganäs (sydväst om Torkelsgatan). Med det egentliga Kvarngärdet menas här bostadsområdena Norra och Södra Kvarngärdet, det område omkring Kvarntorget som avgränsas av Torkelsgatan, Vaksalagatan, Tycho Hedéns väg och Råbyvägen.

Angränsande stadsdelar 
Sydväst: Centrum
Väster: Svartbäcken
Norr: Löten
Nordost: Gränby
Öster: Sala backe
Sydost: Fålhagen

Bebyggelse och stadsbild

Bostadsområdena Norra och Södra Kvarngärdet 
Bebyggelsen på det nordöstra Kvarngärdet består till stor del av låghus med hyresrätt, ägda av Stena Fastigheter i bostadsområdet Norra Kvarngärdet samt Uppsalahem och Rikshem i bostadsområdet Södra Kvarngärdet. Båda områdena uppfördes som del av det tidiga miljonprogrammet och ritades av Stig Ancker. När husen byggdes på 1960-talet kallades dock båda områdena för Norra Kvarngärdet, medan Södra Kvarngärdet ursprungligen syftade på de kvarter närmare centrum som här står upptagna under "Höganäs och Vaksalastaden".

Mellan Norra och Södra Kvarngärdet ligger Kvarntorget, Kvarngärdesskolan och S:t Pers kyrka tillhörig Svenska kyrkan. Tidigare fanns här även köpcentrumet Migo, idag delvis ombyggt till vandrarhem. De två höghusen Kvarntornen uppfördes 2015 i samband med en större ombyggnad av Kvarntorget och är idag områdets mest karakteristiska landmärken. Längs Tycho Hedéns väg i nordost finns en del bensinstationer och en hamburgerbar tillhörig Maxkedjan.

Kapellgärdet 

Kapellgärdet räknades tidigare som en del av Kvarngärdet, men enligt Uppsala kommuns nya stadsdelsindening som presenterades är 2018 är det nu en egen stadsdel.

Höganäs 

Höganäs räknades tidigare som en del av Kvarngärdet, men enligt Uppsala kommuns nya stadsdelsindening som presenterades är 2018 är det nu en egen stadsdel.

Stadsdelsutveckling 
Området har av Uppsala kommun kategoriserats som lämpligt för förtätning, och under 2000-talet pågår en successiv förtätning och nybyggnation omkring Råbyvägen och  Kvarntorget, samtidigt som större renoveringar av 60-talsbebyggelsen på det egentliga Kvarngärdet genomförs. Den omfattande ny- och ombyggnationen har utsatt området för en gentrifieringsprocess, med 30- till 60-procentiga omstridda hyreshöjningar på det egentliga Kvarngärdet efter totalrenoveringar.

Noter 

Stadsdelar i Uppsala
Hemse församling

Hemse församling var en församling i Visby stift. Församlingen uppgick 2006 i Alva, Hemse och Rone församling.

Församlingskyrka var Hemse kyrka.

Administrativ historik 
Församlingen har medeltida ursprung.

Församlingen var till 1 maj 1933 annexförsamling i pastoratet Alva och Hemse. Från 1 maj 1933 till 1962 var den annexförsamling i pastoratet Rone, Eke, Alva och Hemse. Från 1962 till 2006 var församlingen annexförsamling i pastoratet Alva, Rone och Hemse. Församlingen uppgick 2006 i Alva, Hemse och Rone församling.

Församlingskod var 098076.

Se även
Hemse socken

Källor 

Historiska församlingar i Visby stift
Indelningar i Gotlands kommun
Löten

Löten är en stadsdel i nordöstra Uppsala bestående av kvarteren Ling, Karin Boye, Ferlin, Dagerman, Lagerlöf, Bellman, Stagnelius, von Bahr samt Heidenstamsgatan. Söder om Löten passerar Tycho Hedéns väg och norr om Löten ligger Bärbyleden och norr om den Nyby. Bebyggelsen består övervägande av lägre flerfamiljshus, blandat med hyres- och bostadsrätter. Genom Löten går även von Bahrska häcken. Löten brukar traditionellt också räknas som en del av Gamla Uppsala. 
Folk som har vuxit upp i Uppsala och i stadsdelen kallar hela området för Heidenstam istället för Löten, och i andra hand kvartersnamnen, Bellman, Ling, Ferlin etc. 

Centrum för stadsdelen är Heidenstams torg, med bland annat ICA-affär, frisersalonger, pappershandel med postkontor (numera inne på ICA), restaurang, apotek, gatukök, gym, vårdcentral (lokalen utgjorde dessförinnan socialförvaltning och ännu tidigare tentamenslokal för Uppsala universitet), Lötenkyrkan (samarbetskyrka EFS/Svenska kyrkan), Johannelunds teologiska högskola och slutligen Heidenstamskolan och Lötens förskola. 

Sydväst om Löten, i den angränsande stadsdelen Kapellgärdet, finns Lötens IP.

Löten har fått sitt namn efter en gård med samma namn. I ett dokument från 1482 beskrivs detta område som "lötine i mellan nyaby oc stadhenom" – löten mellan nyby och staden. Löt betyder egentligen "sluttning", men har i nyare svenska ändrat betydelse till att avse även betesmark.

Stadsdelar i Uppsala
Sophie Ellis-Bextor

Sophie Michelle Ellis-Bextor, född 10 april 1979 i London, är en brittisk sångerska och låtskrivare. I sin musik blandar hon pop och disco med influenser från 80-talets elektroniska musik.

Biografi 
Ellis-Bextor inledde sin musikkarriär i det kortlivade bandet theaudience, som splittrades i december 1998. Två år senare samarbetade hon med den italienske DJ:n Spiller, och de gav ut singeln "Groovejet (If This Ain't Love)", som nådde förstaplatsen på den brittiska singellistan.

2001 släppte Ellis-Bextor sitt debutalbum Read My Lips, som bland annat innehåller hennes bästsäljande singel hittills, "Murder on the Dancefloor".

Hon är gift med Richard Jones (basist i The Feeling). Paret har tre söner

Diskografi

Studioalbum 
 2001 – Read My Lips
 2003 – Shoot from the Hip
 2007 – Trip the Light Fantastic
 2011 – Make a Scene
 2014 - Wanderlust

EP 
 2009 – Sophie Ellis-Bextor: iTunes Live in London

Singlar 
 "Groovejet (If This Ain't Love)" (14 augusti 2000)
 "Take Me Home" (13 augusti 2001)
 "Murder on the Dancefloor" (3 december 2001)
 "Get Over You"/"Move This Mountain" (10 juni 2002; dubbel A-sida)
 "Music Gets the Best of Me" (4 november 2002)
 "Mixed Up World" (13 oktober 2003)
 "I Won't Change You" (22 december 2003)
 "Circles (Just My Good Time)" (mars 2005; med Busface)
 "Catch You" (19 februari 2007)
 "Me and My Imagination" (7 maj 2007)
 "Today the Sun's on Us" (13 augusti 2007)
 "Heartbreak (Make Me a Dancer)" (22 juni 2009; med Freemasons)
 "Can't Fight this Feeling" (22 februari 2010)
 "Bittersweet" (2 maj 2010)
 "Not Giving Up on Love" (20 augusti 2010)
 "Starlight" (2011)

DVD 
 2003 – Watch My Lips

Referenser

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Födda 1979
Kvinnor
Engelska sångare
Sångare inom populärmusik
Levande personer
Mansa Musa

Mansa Musa, regerade i det historiska västafrikanska Maliriket från 1307 alternativt 1312 till 1332 alternativt 1337 (källor varierar). Mansa Musa efterträdde Mansa Abu Bakr II som seglade iväg över Atlanten och aldrig återkom. Mansa Musa har beskrivits som världens rikaste man genom tiderna. Maliriket blomstrade under Mansa Musas regering och var ett av de största rikena i världen. Riket sträckte sig över moderna Mali, Senegal, Gambia, Guinea, Niger, Tchad, Mauretanien och Burkina Faso. Mansa Musa byggde moskéer och anlade universitet i Timbuktu och blev mest känd i Mellanöstern och Europa i och med sin extravaganta pilgrimsfärd till Mecka 1324. Mansa Musa gjorde Timbuktu till ett centrum för lärande i den muslimska världen.

Pilgrimsfärden till Mecka 

Mansa Musa begav sig iväg på pilgrimsfärd till Mecka 1324. Resan genom Egypten väckte uppståndelse. Maliriket var relativt okänt utanför Västafrika före denna resa. Samtida arabiska skriftställare skriver att han reste med ett sällskap av tiotusentals människor, dussintals kameler som bar 140 kg guld var och en. I Kairo träffade Mansa Musa sultanen av Egypten och han lämnade efter sig så mycket guld att guldpriset i Egypten inte hämtade sig på 12 år. Ryktet om hans rikedom nådde även Europa där den Katalanska världskartan från 1375 visar Mansa Musa, sittande på en tron i Västafrika.

Övertagande av Gao och Timbuktu 
Maliriket växte till att bli var ett av de största i världen vid den tiden. En av Mansa Musas generaler utvidgade riket under sin pilgrimsfärd till Mecka  genom att erövra Songo-huvudstaden Gao och även Timbuktu. Mansa Musa utvecklade Timbuktu och Gao till att bli viktiga kulturella centrum. Han tog dit arkitekter från Mellanöstern och andra delar av Afrika. Timbuktu växte till en viktig handelsstad med karavanförbindelser med alla viktiga handelscentra i  Nordafrika. Staden blev också ett viktigt centrum för lärande och konst.

Källor

Personer i Afrikas historia
Afrikas monarker
Män
Malis historia
Tintin i Amerika

Tintin i Amerika, fransk originaltitel: Tintin en Amérique, är det tredje i en serie klassiska seriealbum, skrivna och illustrerade av belgaren Hergé, vars huvudperson är den unge reportern Tintin.

Efter att Hergé ritat Tintin i Sovjet och Tintin i Kongo gavs han lite friare tyglar och han ritade nu vad han länge hade velat rita. Tintin och Milou skulle till Amerika. I egenskap av scout ville Hergé att hans hjältar skulle ut i vildmarken och träffa nordamerikanska indianer. Hans chef ville hellre att Tintin skulle bekämpa maffian i Chicago och svartmåla den politiska situationen som rådde i USA.

I likhet med Tintin i Kongo utkom först Tintin i USA i en svartvit primitivt tecknad version under perioden 3 september 1931–20 oktober 1932, och släpptes 1932 som svartvitt seriealbum. Den moderna och färglagda versionen av Tintin i Amerika utkom 1945. Det är den senare som 1975 översattes till svenska, som svenskt Tintin-album nummer 19.

Synopsis

Journalisten Tintin åker till Chicago för att bekämpa den organiserade brottsligheten i staden.

Något som inte bör gås förbi obemärkt är att Tintin i Amerika är det enda Tintin-album där en verklig person dyker upp, nämligen Chicagos gangsterkung Al Capone och hans brottssyndikat. Tintin blir inte bara kidnappad av dem, han slår även ligan gul och blå och fångar in dem. Sorgligt nog tror inte polisen på honom senare när han försöker berätta detta.

Andra skurkar i albumet är Bobby Smiles, som försöker förgifta Tintin med gasen O.X2 men som av misstag söver honom med sömngasen Z 4, Pedro Ramona samt Tom Hawake.

Liksom Hergés två tidigare album Tintin i Sovjet och Tintin i Kongo innehåller Tintin i Amerika politisk satir. Albumet tecknades under den amerikanska förbudstiden, den utbredda korruptionen samt politikernas och polisens undfallenhet för den organiserade brottsligheten kritiseras skarpt och mycket tydligt. Det amerikanska samhällets behandling av den amerikanska ursprungsbefolkningen får sig också några rejäla kängor.

Referenser

Seriealbum 1932
Serieåret 1931
Serieåret 1932
Tintinalbum
USA i fiktion
Chicago i fiktion
Motreformationen

Motreformationen, även tridentinska reformen, den katolska pånyttfödelsen eller den katolska reformationen, var en period i den romersk-katolska förnyelsen som inleddes med Tridentinska mötet (1545-1563) och upphörde med slutet av trettioåriga kriget (1648). Motreformationen var en förnyelse inom den romersk-katolska kyrkan. Den uppstod som en motreaktion på reformationen och hade fyra huvudsakliga inriktningar:

 Kyrklig eller strukturell omvandling
 Andliga ordnar
 Andliga rörelser
 Politiska dimensioner

Bland dessa reformer fanns bland annat grundandet av prästseminarier för att utbilda präster i kyrkans andliga liv och teologiska tradition, omvandlingen av det kristna livet genom att återföra de andliga ordnarna till sin teologiska grund och nya andliga rörelser som fokuserade på ett liv i bön och en personlig relation med Kristus, inklusive de spanska mystikerna och den franska spiritualistiska skolan. Motreformationen hade också politiska dimensioner, till exempel den romerska inkvisitionen. Ett viktigt syfte med motreformationen var att missionera i de delar av världen som koloniserats som huvudsakligen katolska, men även att återföra länder som Sverige och England till katolicismen. Före och i inledningen av trettioåriga kriget kom den också till uttryck genom förbud av icke-katolska gudstjänster, exempelvis i Wien med omgivningar.

Denna rörelse föranleddes utan tvivel av den oro som reformationen väckte men fullföljde redan tidigare ställda reformkrav. En bättre beteckning är därför ”tridentinska reformen”. Uttrycket ”motreformation” är däremot berättigat, när man talar om åtgärder som den romersk-katolska kyrkan vidtog för att bemöta och motarbeta reformationen.

Den katolska kyrkan tog också mera målmedvetet än tidigare konsten i sin tjänst, och den triumfatoriskt överdådiga, sydeuropeiska barockstilen blev ett viktigt propagandavapen i motreformationens tjänst. Motreformationen lyckades tränga tillbaka reformationen i Mellaneuropa och konsoliderade katolicismen under en stark påvemakt.

Se även
 Konfessionalisering
 Liturgiska striden
 Örebro artiklar

Referenser

Översättning

Noter
Investiturstriden

Investiturstriden (av investitur, den symboliska högtidliga insättningen av en person i ett kyrkligt ämbete), som pågick officiellt mellan ca 1075 och 1122 men kom att fortsätta under hela medeltiden, flammade upp på grund av det dittillsvarande bruket att furstar och stormän insatte präster i deras ämbeten. I bakgrunden fanns även en politisk och ideologisk strid mellan kejsare och påve om makten över kristenheten. Båda sidor menade att de fått makten från Gud. En episod i investiturstriden var Canossavandringen år 1077.

Medan denna grundläggande fråga förblev omstridd "enades" man i det så kallade Wormskonkordatet 1122 i investiturfrågan. Framdeles skildes insättningen i kyrkliga ämbeten (som helt sköttes av prästerskapet) från förläningen av vidhängande världsliga maktbefogenheter på sådant sätt att påven överlämnade stav och ring och den världsliga härskaren överlämnade spiran.

Investitur (latin:iklädnad) var den medeltida termen för överlämnande av ett ämbete inom feodalväsendet. Sedan vasallen avlagt trohetsed - homagium - till länsherren överlämnade denne genom en symbolisk handling förläningen till vasallen. Biskopar erhöll vid investituren biskopsstaven som tecken på sin andliga ledarställning, en ring som tecken på sin trohet och en spira som symbol för den världsliga makten över de förläningar som normalt hörde till biskopsdömet.

Källor

Katolska kyrkans historia
Cimabue

Cimabue (egentligen Cenno di Pepo), född cirka 1240 i Florens, Italien, död 1302 i Pisa, var en italiensk målare, huvudsakligen verksam i Florens.

Cimabue inledde sannolikt sin bana i mosaikverkstaden vid Baptisteriet i Florens. Omkring 1272 verkade han i Rom och cirka 1301–1302 i Pisa, och även en tid i Assisi. I sin konst präglades Cimabue inledningsvis starkt av den bysantinska konsten, men han började att övervinna den genom en antydning till plastiska former, tredimensionalitet och rörelser hos figurerna.

Han tog även successivt avstånd från den i den västeuropeiska medeltidstraditionen förhärskande deformationen. Så nådde han fram till mindre stiliserade framställningar med monumentalitet och intensitet. Med denna konstuppfattning räknas Cimabue till banbrytarna inom det italienska måleriet. Redan Dante betecknade honom som den ledande bildkonstnären före Giotto.

Asteroiden 11578 Cimabue är uppkallad efter honom.

Verk (i urval) 
 Kristus på korset (cirka 1260–1270) San Domenico, Arezzo
 Den heliga jungfrun med änglar (cirka 1270) Louvren, Paris
 Tronande Madonna med sankt Franciskus (cirka 1277) San Francesco, Assisi
 Tronande Maria (cirka 1280) Uffizierna, Florens

Referenser

Tryckta källor 
 Svensk uppslagsbok, Lund 1931

Noter

Externa länkar 

 

Italienska konstnärer
Avlidna 1302
Födda 1200-talet
Män
Italienska målare under 1200-talet
Italienska målare under 1300-talet
Maria Shriver

Maria Shriver, född 6 november 1955 i Chicago, Illinois, är en amerikansk nyhetsjournalist. Hon gifte sig med Arnold Schwarzenegger den 26 april 1986, men de separerade 2011. De har fyra barn tillsammans. Shriver är dotter till Eunice Kennedy Shriver och Sargent Shriver, och därmed systerdotter till Joseph P. Kennedy, Jr., John F. Kennedy, Robert F. Kennedy och Ted Kennedy.

Shriver är sedan 1985 tv-journalist och nyhetsankare och har bland annat arbetat för den rikstäckande tv-kanalen NBC. Hon slutade arbeta som journalist 2004 i samband med att hennes dåvarande man, Arnold Schwarzenegger, inledde sin politiska karriär. I primärvalen inför presidentvalet 2008 stödde Shriver den demokratiske kandidaten Barack Obama och Schwarzenegger den republikanske kandidaten John McCain.

Referenser

Externa länkar

Kennedyklanen
Födda 1955
Kvinnor
Personer från Chicago
Levande personer
Alumner från Georgetown University
Margareta von der Saale

Margareta von der Saale, född 1522, död 6 juli 1566 i Spangenberg, var en tysk hovdam och adelsdam, gift 1540 med lantgreve Filip den ädelmodige av Hessen-Kassel. Detta var tvegifte. 

Margareta var dotter till Anna av Miltitz och Hans von der Saale. Hon lärde känna den redan gifte lantgreven Filip då hon var 17 år; Filip levde vid denna tid separerad från sin maka Christina av Sachsen, som han dock formellt fortfarande var gift med. Filip önskade gifta sig med Margareta morganatiskt, eftersom han visste att han skulle förlora sitt anseende religiöst om han levde med henne utan att gifta sig med henne, men ville dock inte ta ut skilsmässa, då även det betraktades som syndigt.

Han sökte och fick reformatorn Martin Luthers stöd den 10 december 1539, då han skrev att mellan de två onda tingen skilsmässa och bigami, var bigami ändå bättre än skilsmässa. Ceremonin ägde rum den 4 mars 1540 i Rotenburgs slott i närvaro av Martin Bucer och Philipp Melanchthon. Margareta visade sig aldrig vid hovet i Kassel utan bodde i Wolkersdorf Bottendorf (Burgwald) i Frankenberg och senare i ett korsvirkeshus vid torget i Spangenberg. 

Barn: 
 Philipp (1541-1569)
 Hermann (1542-1568)
 Christoffel, Ernst (1543-1603)
 Margaret (1544-1608)
 Albrecht (1546-1569)
 Philipp Conrad (1547-1569)
 Moritz (1553-1575)
 Ernst (1554-1570)
 Anna (1557-1558)

Äktenskapet mellan Margareta och Filip ledde till en betydande försvagning av reformationen.

Se även 
 Elisabeth Helene von Vieregg

Referenser

 Denna artikel är delvis baserad på tyskspråkiga Wikipedia

Kvinnor
Födda 1522
Avlidna 1566
Personer i Tyskland under 1500-talet
Tysk adel
Tyska mätresser
Tyska hovdamer
Morganatiska gemåler
Tridentinska kyrkomötet

Tridentinska kyrkomötet (även Tridentinum) var det nittonde av den romersk-katolska kyrkans allmänna (ekumeniska) kyrkomöten. Det hölls i Trento (Trient) i norra Italien 1545–1563.

Efter konciliet i Konstanz (1414–1418) fanns förhoppningar om ett ”fritt kristet koncilium” som skulle genomföra den kyrkoreform som syntes behövas. 1500-talets reformatorer anslöt sig till dessa förhoppningar och menade, att ett sådant skulle kunna ena de olika parterna. När ett koncilium till slut sammanträdde i Trient, hade splittringen dock gått för långt. De inbjudna protestanterna infann sig inte (f.ö.  hade också de svenska biskoparna inbjudits), varför mötet dominerades av dem som förblivit påven trogna under protestantismens första våg. Mötet beslutade dock om genomgripande reformer som kom att prägla de följande århundradena (tridentinska reformen).

Trientkonciliet fastställde en rad centrala romersk-katolska läror om framförallt rättfärdiggörelsen, mässan och eukaristin. Konciliefäderna beordrade jämväl en kodifiering av de olika latinska riterna, däribland den romerska riten.

Samtliga beslut underställdes 1570 påve Pius V för stadfästelse. De lades till grund för den tridentiska trosbekännelsen, Professio fidei Tridentinae, utgiven 1564, "förkortad" i Carechismus romanus 1566. Mötet föranledde även utgivning av breviariet 1568 och mässordningen 1570 (Missale romanum), vilken med få undantag har använts alltid och överallt i hela kyrkan ända till Andra vatikankonciliet på 1960-talet.

Referenser

Noter

Källor

Externa länkar

Katolska kyrkans koncilier
Lennie Norman

Lennie Rickard Charles Norman, född 4 december 1948 i Stockholm, är en svensk musiker (basist) och ståuppkomiker.

Biografi
Lennie Norman har som basist ingått i fadern Charlie Normans trio och spelade redan på 1960-talet i olika popband.

Norman har senare främst varit verksam som ståuppkomiker och syntes som sådan runt 1990 i TV-programmet Stina med Sven. Åren 1996–2000 var han bisittare i Kanal 5-programmet Måndagsklubben. Senare har han samarbetat med Claes Malmberg som var en kollega i Måndagsklubben, bland annat i revyer på Gunnebo slottsteater.

Under 2018 var Norman aktuell med Gubbvarning Live!, hans första egna turné som komiker på 27 år. Den baserades på samma material som hans  Gubbvarning-böcker. Enligt teaterns reklam har de båda böckerna samt samlingsvolymen sålts i över 70 000 exemplar.

Charlie Norman fick sonen Lennie med Dagny Knutsson.

Bibliografi
 (illustrationer: Hans Lindström)
 (illustrationer: Hans Lindström)
 (illustrationer: Hans Lindström)

Referenser

Externa länkar
Officiell webbplats

Svenska musiker
Svenska komiker
Födda 1948
Män
Levande personer
Musiker från Stockholm
Tridentinska reformen

Tridentinska reformen var de reformer inom romersk-katolska kyrkan efter Tridentinska mötet (1545-1563).

Tridentinska reformen omtalas ofta som motreformationen, men detta ord bör snarare reserveras för de åtgärder som vidtogs för att bekämpa den protestantiska reformationen. Reformen, som syftade till att förnya den katolska kyrkan, tog sig bl.a. uttryck i en rad viktiga publikationer: den tridentinska trosbekännelsen, Tridentinum (1564), den romerska katekesen, Catechismus Romanus (1566), en ny tidegärd, Breviarium Romanum (1568) och en enhetlig mässbok, Missale Romanum (1570); de båda sistnämnda var i bruk ända till 1960-talets liturgireform. 

Tridentinska reformen bestod vidare i en förbättrad prästutbildning, nya skolor, nya ordnar och kongregationer. Många medeltida bruk avskaffades, bl.a. penningavlaten. Tridentinska reformen medförde även en ny och aktiv fromhetstyp som fick sitt konstnärliga uttryck i barocken.

Se även
 Konfessionalisering

Katolska kyrkans historia