kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Campo de' Fiori

Campo de' Fiori (’blomsterfältet’) är en öppen plats i centrala Rom mellan Piazza Farnese och Corso Vittorio Emanuele II. På förmiddagarna hålls här en marknad som bland annat tillhandahåller blommor, kött och fisk.

Campo dei Fiori var under medeltiden en öppen plats utan större betydelse, men på 1400-talet flyttades kommersiella och andra aktiviteter från trakten av Capitolium till detta område. Campo dei Fiori utvecklades snabbt till en sorts centrum i Rom, i kvarteren runtom etablerades ett stort antal värdshus och härbärgen. Två av dem ägdes av Vanozza Cattanei, mor till påve Alexander VI:s fyra barn.

Campo dei Fiori var inte bara en marknadsplats utan användes också ibland för avrättningar, även om den vanligaste avrättningsplatsen var belägen intill Ponte Sant'Angelo. Giordano Bruno brändes som kättare här den 17 februari 1600. År 1889 restes efter utdragna diskussioner ett monument till denne mitt på torget (piazzan), utfört av skulptören Ettore Ferrari. Initiativet till monumentet togs av Romuniversitetets studenter.

Källor

Externa länkar

Torg i Rom
Rione Parione
Rione Regola
Brassband

Ett brassband (av engelskans brass för ’mässing’) eller en bleckblåsorkester  är en blåsorkester med enbart bleckblås- (av tyskans bleck för ’plåt’) och slagverksinstrument.

Besättning 

En typisk bleckblåsorkester av den typ som förekommer bland annat i Frälsningsarmén och på ett flertal bruks-, gruv- (såsom i filmen Brassed Off) med flera orter i England består av:
 1 soprankornett (esskornett)
 ett antal b-kornetter (ofta 9 stycken) fördelade på stämmorna:
solokornett (4 stycken, varav en principal/stämledare) 
1:a kornett (oftast kallad repianokornett) (1 stycken)
2:a kornett (2 stycken)
3:e kornett (2 stycken)
 ett antal althorn (ofta 3 stycken) fördelade på stämmorna:
solohorn
1:a horn
2:a horn
 1 flygelhorn 
 ett antal barytoner (barytonhorn, ofta 2 stycken) fördelade på stämmorna:
1:a baryton
2:a baryton
 eufonium (ofta 2 stycken)
 tenortromboner (ofta 2 st) fördelade på stämmorna:
1:a trombon
2:a trombon
 1 bastrombon
 ess- och b-basar (ofta 4 st, två av vardera) – bastubor
 slagverk (ofta 3 st)

En fulltalig bleckblåsorkester består av 28 personer.

Tävlingar 
Det är vanligt med tävlingar mellan bleckblåsorkestrar. I Storbritannien finns ett flertal tävlingar på regional och nationell nivå. I Sverige genomförs tävlingar årligen i samband med Svenska brassbandfestivalen där Sveriges representant till EM i brassband utses. År 2018 vanns brassbandfestivalens elitdivision av Göta Brass Band.

Referenser

Externa länkar 
 Svenska brassbandfestivalen
 European Brass Band Association

Orkestertyper
Barnens ö

Barnens ö är det vedertagna namnet på ett sammanhängande område som är beläget i Väddö socken i Stockholms län, Norrtälje kommun vid vilket barnkoloniverksamhet bedrivits sedan 1912. Det omfattar Lingslätö på södra delen av Väddö och angränsande delar av Granö och Salnö. Området gränsar i öster till Ålands hav och i väster till Bagghusfjärden.

Historik
Innan Barnens ö invigdes 1912 fanns långtgående planer på att man skulle låta järnvägen som passerade Edsbro vika av österut, passera strax söder om nuvarande Bagghusbron och ha en slutstation i Granö-området. Den järnvägen var en viktig förutsättning för planerna på att bygga en hotell- och badanläggning av kontinentalt snitt på södra Väddö, något i stil med Grand hotell i Saltsjöbaden. Bolaget Samnäs AB bildades för detta projekt, men det kunde aldrig förverkligas. Det fanns tankar om att luxuösa fartyg skulle trafikera Väddö-S:t Petersburg men de storstilade idéerna lyfte aldrig från papperet. De förmögna stockholmare som skulle bebo anläggningen tyckte att Väddö var alldeles för avlägset och alltför få var intresserade av att satsa pengar i den planerade järnvägen. Dessutom var viken där kryssningsfartygen skulle lägga till för grund. Hotell- och badanläggningen blev istället barnkolonin Barnens ö. Egendomen köptes 1911 av stiftelsen Barnens dag med medel som hade samlats in vid Barnens dag 1910.                      

Barnens ö invigdes 1912 efter att Barnensdagsföreningen i Stockholm inköpt Lingslätö på Väddö. På Lingslätö fanns sedan tidigare två kolonier, Östergården och Västergården som drevs av Östermalms skollovskoloniförening. Nu införlivades dessa i Barnens ö med ytterligare tre kolonier, Vretarna, Stugorna och Solbo samt en sjukstuga. Genom donationer har sedan ytterligare kolonier tillkommit, till exempel Wassbergs minnen, Cervinska hemmet och Assögården. 

År 1980 övergick Barnens ö till stiftelsen Barnens dag, som drivs av Stockholms stad. I dag finns det ungefär 20 barnkolonigårdar på Barnens ö och hela koloniområdet omfattar omkring 650 hektar.

Här bedrivs också konferensverksamhet och stuguthyrning året runt.

Efter en nedåtgående trend med färre ansökningar till kollo på Barnens ö, såväl som till kollo överlag inleddes 2013 en marknadsföringskampanj.

Se även
 Väddö
 Barnens ö (bok)
 Barnens ö (film)
Barnens ö naturreservat

Stockholms skärgård
Intresseorganisationer för barn
Tomas Fryk

Tomas Björn Erik Fryk, född 18 september 1966 i Huddinge, Stockholms län, är en svensk skådespelare.

Fryk fick sitt genombrott 1980 i Kay Pollaks filmatisering av P C Jersilds roman Barnens ö. För sin insats i filmen fick Tomas Fryk en halv guldbagge eftersom regissören Kay Pollak bestämde att dela den i två delar.

Filmografi
1980 – Barnens ö

1985 – On the Loose
1986 – Älska mej

1987 – Nionde kompaniet
1990 – Black Jack
2001 – Jordgubbar med riktig mjölk
2001 – Sprängaren
2009 – Beck – I stormens öga

Referenser

Externa länkar
 

Födda 1966
Svenska skådespelare
Män
Levande personer
Machine Head (musikalbum)

Machine Head är det sjätte studioalbumet av det brittiska rockbandet Deep Purple, utgivet i mars 1972. Albumet räknas som ett av de bästa inom brittisk hårdrock. Albumet skulle ha spelats in på ett kasino i Montreux, Schweiz, men kasinot brann ner efter en konsert av Frank Zappa. Albumet spelades då istället in på ett närliggande hotell. Inspelningarna påbörjades 6 december och avslutades drygt två veckor senare, 21 december.

Den mest välkända låten från albumet är tveklöst "Smoke on the Water" som genom sitt karakteristiska riff blivit en av rockmusikens mest välkända kompositioner. Texten i låten handlar om inspelningen av Machine Head, och hur galet det gick med denna. "Highway Star" är en annan känd låt som kopplar ihop kvinnor med bilar. Musikaliskt innehåller låten också två virtuosa solon, båda inspirerade av barockmusik (egentligen rena citat från konserter av Antonio Vivaldi).

Albumet gav gruppen sin andra listetta i Storbritannien (den första var Fireball) medan det i USA nådde plats sju på Billboard 200. Albumet nådde också topp-10 placeringar i Kanada, Nederländerna, Norge, Tyskland och Österrike.

Kuriosa 

År 2002 gjordes en dokumentär om inspelningen av albumet i serien Classic Albums.

Låtlista
Samtliga låtar är skrivna av Ritchie Blackmore, Ian Gillan, Roger Glover, Jon Lord och Ian Paice.

Medverkande

Deep Purple
Ian Gillan – sång, munspel
Ritchie Blackmore – gitarr
Roger Glover – bas 
Jon Lord – orgel
Ian Paice – trummor, slagverk

Produktion
Martin Birch – ljudtekniker, mixing (tillsammans med Deep Purple)
Jeremy (Bear) Gee - assistent
Nick Watterton – tekniker
Ian Hansford, Rob Cooksey, Colin Hart – utrustning
Shephard Sherbell – foto
Roger Glover, John Coletta – omslagsdesign

Listplaceringar och certifieringar

Referenser

Musikalbum 1972
Album av Deep Purple
Fireball (musikalbum)

Fireball är det brittiska hårdrocksbandet Deep Purples femte studioalbum, utgivet 1971. Albumet gavs ut på skivbolaget Harvest Records i Europa och Warner Bros. Records i USA. Albumet innehåller mer heavy metal än de föregående och titellåten är ett exempel på det. På albumet finns också countryinspirerade "Anyone's Daughter", och lite progrockiga "Fools". Låten "The Mule" har en kort text för att sedan låta musikerna visa vad de går för. Albumet är lite bortglömt eftersom det släpptes mellan de två klassiska albumen Deep Purple in Rock och Machine Head.

Låten "Strange Kind of Woman" spelades in samtidigt som låtarna på Fireball, men eftersom man av tradition ofta inte tog med singlar på album i Storbritannien var den inte med på skivan. De nordamerikanska utgåvorna av Fireball är den dock med på och låten "Demon's Eye" uteblev på de utgåvorna.

Av medlemmarna i Deep Purple är Ian Gillan mest nöjd med albumet. I en intervju har han sagt; "Fireball var ett viktigt album eftersom det var det andra albumet, och för att det släppte lös de andra vitala elementen av Deep Purple. [Skivan] In Rock var en explosion".

Låtlista

Medlemmar
Ritchie Blackmore – gitarr
Ian Gillan – sång
Roger Glover – bas
Jon Lord – keyboard, hammondorgel
Ian Paice – trummor

Listplaceringar och certifikationer

Källor
Fireball på Allmusic
Fotnoter

Musikalbum 1971
Album av Deep Purple
Albumettor i Storbritannien
Albumettor i Sverige
Made in Japan

Made in Japan är ett livealbum av hårdrocksbandet Deep Purple. Albumet släpptes som dubbel-LP i december 1972. I Europa släpptes skivan på gruppens eget skivbolag Purple Records och i USA på Warner Bros. Records. I Nordamerika släpptes Made in Japan senare eftersom skivbolaget där ville få ut albumet Who Do We Think We Are först. Made in Japan spelades in i Osaka den 15, 16 augusti 1972 samt Tokyo den 17 augusti. Albumet gavs ursprungligen bara ut i Japan, och då med titeln Live in Japan. Så gott som allt material från alla tre konserterna gavs senare ut på en 3CD utgåva, även den med titeln "Live in Japan".

Albumet innehåller fyra låtar från studioalbumet Machine Head, en låt var från studioalbumen, Deep Purple in Rock och Fireball samt singeln "Strange Kind of Woman". De flesta av låtarna är betydligt längre, och har i några fall även något högre tempo än i studioversionerna. De har dessutom längre solon, vilket främst märks i den avslutande "Space Truckin" som ursprungligen tog upp en hel skivsida av dubbel-LP:n. Albumet är ett av Deep Purples mest kända, och brukar ofta röstas fram som ett av de bästa rock-albumen genom tiderna.

År 1998 släpptes en nymixad utgåva av albumet som innehöll tre bonusspår, live-versioner av "Black Night", "Speed King" och "Lucille". På den utgåven är skivomslaget svart istället för guldfärgat.

Låtlista 
(Alla låtar är skrivna av Blackmore/Gillan/Glover/Lord/Paice)
Sida ett
"Highway Star" - 6:43 
"Child in Time" - 12:17 
Sida två
"Smoke on the Water" - 7:36 
"The Mule" (trumsolo) - 9:28 
Sida tre
"Strange Kind of Woman" - 9:52 
"Lazy" - 10:27
Sida fyra
"Space Truckin'" - 19:54

Medlemmar 
Ian Gillan - Sång
Ritchie Blackmore - Gitarr
Roger Glover - Bas 
Jon Lord - Orgel
Ian Paice - Trummor

Listplaceringar

Källor 
Made in Japan på Allmusic
Fotnoter

Livealbum
Musikalbum 1972
Album av Deep Purple
Who Do We Think We Are

Who Do We Think We Are är ett musikalbum av rockbandet Deep Purple, utgivet 1973. Det är gruppens sjunde studioalbum med den klassiska uppsättningen Blackmore, Gillan, Glover, Lord, och Paice. Efter det splittrades denna uppsättning för att senare återförenas på Perfect Strangers. Skivan fick sin titel efter Judy Sims elakartade uttalanden om gruppen i brittiska musikmagasinet Disc där hon bland annat skrev "Who do they think they are?" ("Vilka tror de att de är?").

Albumet är kanske mest uppmärksammat för hiten "Woman from Tokyo". Just den låten spelades in i Rom medan resten av albumet spelades in i Frankfurt med Rolling Stones mobila inspelningsstudio. I övrigt finns inte någon kändare låt med på skivan, men till några av de bättre spåren kan räknas "Place in Line" och "Rat Bat Blue". Who Do We Think We Are räknas ibland av kritiker som ett av de lite svagare albumen från gruppen. Deras argument brukar vara att gruppens inspiration tagit slut. Även bandmedlemmarna själva har uttryckt visst missnöje över plattan. Ian Gillan sade i en intervju som släpptes på skiva 1984, Deep Purple: The Interview.,  att enligt honom var en av de stora orsakerna till att albumet blev ojämnt och att han och Roger Glover lämnade gruppen att de inte tilläts ta en paus från varandra av sina managers som krävde ett nytt album. Skivan spelades in efter 18 månaders konstant turnerande. 

Gillan har också sagt att det berodde på, som han uppfattade det, Ritchie Blackmores dominanta utspel under inspelningarna. Roger Glover har berättat att han ungefär samtidigt som Gillan lämnade fick reda på att Blackmore ville att även han skulle lämna gruppen.

Albumet var dock då det begav sig ett av gruppens populärare album och sålde nästan lika bra som Machine Head och Made in Japan. Det blev listetta i Sverige, Norge och Danmark.

Låtlista 
Alla låtar är skrivna av Ritchie Blackmore, Ian Gillan, Roger Glover, Jon Lord och Ian Paice.
Sida 1
"Woman from Tokyo" - 5:49 
"Mary Long" - 4:26 
"Super Trouper" - 2:58 
"Smooth Dancer" - 4:12 
Sida 2
"Rat Bat Blue" - 5:27 
"Place in Line" - 6:31 
"Our Lady" - 5:13

Medlemmar 
Ian Gillan - Sång
Ritchie Blackmore - Gitarr
Roger Glover - Bas 
Jon Lord - Orgel
Ian Paice - Trummor

Listplaceringar

Källor

Musikalbum 1973
Album av Deep Purple
Albumettor i Sverige
Christian av Braunschweig-Wolfenbüttel

Hertig Christian av Braunschweig-Wolfenbüttel, benämnd tolle Christian, även toller Halberstädter, född 
20 september 1599 i Gröningen, död 
16 juni 1626 i Wolfenbüttel, var regent av furstendömet Braunschweig-Wolfenbüttel 1626. 

Son till hertig Henrik Julius av Braunschweig-Wolfenbüttel (1564-1613) och Elisabet av Danmark (1573-1625).

Christian blev 17 år gammal utnämnd som världslig administratör av biskopsdömet Halberstadt. Han var därtill en av protestantiska unionens mest kända fältherrar och kämpade som sådan frenetiskt mot den katolske kejsaren. År 1622 sårades Christian så svårt att man tvingades amputera hans vänstra underarm.

När hertig Christian 1626 övertog regerandet i Braunschweig-Wolfenbüttel ställde han upp en här till understöd för kung Kristian IV av Danmark, men hertigen insjuknade och dog i feber i Wolfenbüttel innan han hann dra ut i fält.

Se även
Trettioåriga kriget

Referenser

Externa länkar

Alumner från Helmstedts universitet
Personer i Tyskland under 1600-talet
Hertigar av Braunschweig
Personer i trettioåriga kriget
Födda 1599
Avlidna 1626
Män
Friskis & Svettis

Friskis & Svettis (marknadsfört som Friskis&Svettis) är en svensk idrottsförening som grundades av Johan Holmsäter 1978. Den första föreningen startades i Stockholm som en utväxt från Johan Holmsäters verksamhet som idrottsledare inom studentidrotten i Stockholm. 

Den ursprungliga verksamheten inom Friskis & Svettis var motionsgymnastik, som av föreningen kallas Jympa. Idag är Jympan ett av de populäraste gruppträningspassen och totalt deltar 100 000 motionärer på Jympa-pass varje vecka. 

Friskis & Svettis består av en riksorganisation samt i dagsläget 159 lokala Friskis & Svettis-föreningar med över en halv miljon medlemmar. 

Friskis & Svettis har också etablerat sig i Norge. Föreningar finns dessutom i Finland, Danmark, Belgien, Frankrike, Luxemburg, England och Skottland.

Träningsformer 
Friskis & Svettis mål är att erbjuda träning som är lättillgänglig och till för alla. Friskis & Svettis individuella träning i gym är den största träningsformen, men föreningen erbjuder över 70 olika träningsformer.  

Flera av Friskis & Svettis föreningar har multihallar med möjlighet att träna med bland annat skivstänger, bulgarian bags, gymband, lianer, ringar, löpband, spänstboxar, rehabhörnor, lyftarflak, kettlebells, maskiner, balansplattor, tjockmattor och på löparbanor. I 27 föreningar finns möjligheten att träna med Friskis & Svettis personliga tränare.   

Friskis har även speciella pass för barn och familj. Flera föreningar erbjuder Träningsskola och Dansskola för barn.   

Friskis & Svettis har ett seniorutbud som riktar sig till de som är 65 år eller äldre, med pass specifikt anpassade för målgruppen. Det finns även pass som riktar sig till gravida och de som nyss fött barn.

Källhänvisningar

Externa länkar 
 friskissvettis.se, Officiell webbplats

Sport i Sverige
Träning
Sportklubbar bildade 1978
Anglosaxisk

Anglosaxisk eller angelsaxisk kan avse: 

 Anglosaxisk – de germanska folk som migrerade till Storbritannien, i synnerhet England, och blev dominerande där från 300-talet, se anglosaxare 
 deras språk, tidiga form av engelska (fornengelska) från 400-talet till 1150-talet – anglosaxiska
 Anglosaxisk – en del av världen där engelska är huvudspråk, se anglosfären
 Anglosaxisk litteratur – litteratur författad på engelska
 Anglosaxiska länder – de länder som ingår i anglosfären

Se även
 Anglosaxiska krönikan – en krönika skriven på fornengelska
 Medelengelska – den engelska som förekom i England under en period från 1150-talet till slutet av 1400-talet
 Master (anglosaxisk examen) – en anglosaxisk examen
Amadeo Avogadro

Lorenzo Romano Amedeo Carlo Avogadro di Quaregna e Cerreto, eller bara Amedeo Avogadro (), född 9 augusti 1776 i Turin, Piemonte, död 9 juli 1856 i Turin, var en italiensk greve, fysiker och kemist. I dag är han främst bekant för Avogadros tal, som anger antalet atomer eller molekyler i ämnesmängden en mol. 

Avogadro blev 1796 juris doktor i Turin och fick senare några lägre juridiska ämbeten, men ägnade sig som självlärd alltmer åt fysiken och övergav slutligen juridiken. Efter att ha innehaft några lägre lärarbefattningar i Turin och Vercelli utnämndes han 1820 till innehavare av en för honom upprättad professur i högre fysik vid Turins universitet, som han behöll till 1850.

Han offentliggjorde en del avhandlingar av fysiskt och kemiskt innehåll, bland annat 1811 en där han framställer satsen, att alla gaser vid lika tryck och temperatur innehåller ett lika stort antal molekyler per volymenhet. Denna utgör den så kallade Avogadros lag. Den fulla innebörden av denna sats, som utgör en betydelsefull grundval för den vetenskapliga kemin och för viktiga delar av fysiken, uppfattades inte av Avogadro, med följden att hans arbete inte fick någon större uppmärksamhet i hans samtid. Först senare under 1800-talet kom forskare att uppmärksamma hans insatser. Även om Avogadro formulerade Avogadros lag, uppskattade han själv inte hur stort Avogadros tal var, utan det gjordes först efter hans död.

Asteroiden 12294 Avogadro är uppkallad efter honom.

Källor

Externa länkar 

Födda 1776
Avlidna 1856
Italienska fysiker
Italienska kemister
Män
Ugglan
Personer från Turin
Jubel i busken

Jubel i busken, svensk TV-serie från Göteborg som sändes i flera omgångar mellan åren 1968 och 1975. Serien var en blandning av engelsk music-hall-underhållning och svensk buskis. Sten-Åke Cederhök och Sonya Hedenbratt var förgrundsfigurer och i övrigt medverkade bl.a. Nisse Peters, Elvy Bengtsson och Rulle Lövgren.

Serien blev en omedelbar publiksuccé och Sten-Åke Cederhök som tidigare varit lokalkändis i Göteborg blev rikskänd och folkkär i hela Sverige. Kritikerna var inte lika förtjusta i denna folkliga underhållning. Några recensenter anmärkte på att det var förfärligt med tre så tjocka människor som Sten-Åke, Sonya och Rulle i TV-rutan samtidigt.

I serien fanns klassiska nummer som Sjukkassan (Vägförvaltninga i Skultorp), Frösaboxen och Sofie Propp.
Bo Hermansson regisserade samtliga avsnitt.

TV-succén omvandlades även till flera lyckade scenföreställningar. Sommaren 1986 turnerade Cederhök & Co med Jubel i busken i folkparkerna och gjorde ett längre gästspel på Lisebergshallen. Delar av föreställningen från Lisebergshallen finns utgiven på dvd:n Sten-Åke Cederhöks Bästa.

De bästa numren ur TV-serien gavs ut på LP-skivor: Jubel i busken (1969), Mera Jubel i busken (1971), Jubel i busken 3 (1973)
och Jubel i busken på Lisebergshallen (1986)

Externa länkar 
 
Underhållningsprogram i Sveriges Television
Humorprogram på TV
TV-seriestarter 1968
Värdekonservatism

Värdekonservatism är uppfattningen att samhället bör bevara och förstärka en viss etik, eftersom man anser att den är nödvändig för ett gott samhälle. Värdekonservativa identifierar vanligtvis Västvärldens traditionella kristna etik som den vägledande i samhället. Personalismen är en teoribildning inom värdekonservatismen, som tar ställning såväl mot socialismens kollektivism som mot liberalismens individualism. Värdekonservatism är motsatsen till nihilism och kulturradikalism.

Historia 
Begreppet värdekonservatism myntades av Stig Strömholm i antologin Kämpande konservatism (1971) som ett sätt att markera skillnaden mellan en ideologisk konservatism och strukturkonservatism (behållande av status-quo). Begreppet har sedermera kommit att användas som en konventionell beteckning på personer som står upp för traditionella ståndpunkter i så kallade värdefrågor och som internationellt ofta betecknas som "konservativa" eller "kristdemokratiska".

Exempel 
Exempel på värden som en värdekonservativ vill bevara och/eller förstärka kan vara följande:

 Kärnfamiljen som grund för samhällsbildningen
 Värnandet av traditioner
 Människovärde för foster och åldringar (det som på engelska kallas "culture of life")
 Motstånd mot industriell pornografi

Se även 
Moralism
Socialkonservatism
Värdeabsolutism

Referenser

Externa länkar 
 Svensk informationsportal: Konservatism.se

Konservatism

sr:Културни конзервативизам
Besksöta

Besksöta, bittersöta (Solanum dulcamara) är en halvbuske med slingrande växtsätt.

Beskrivning
Ibland kan grenarna vara förlängda till ett par meter, och då vanligen slingrande några få varv i en mycket utdragen spiral kring buskar eller ungträd. Växten luktar illa.

Den blommar under juli och augusti. Blommorna är violetta med tydliga gula ståndare och de efterföljande bären är ovala och klarröda.

Ibland odlas en vitblommande sort.

Biotop
Besksötans växtlokaler är skuggrika och fuktiga ställen, helst bland snår vid sjö- och bäckstränder, vegetationsrika platser.

Habitat
Besksöta förekommer från södra Sverige upp till mellersta Norrland, i Norge upp till Trondheim samt i södra och mellersta Finland.

Etymologi 
Dulcamara kommer av latin dulcis = söt och amaris = bitter, på grund av att kvistarna när de tuggas först smakar bittert men sedan sött.

Användning
Kvistar av besksöta är användbara som läkemedel och bör insamlas den årstid då de inte bär blad.

Besksöta kommer till användning inom folkmedicinen och Extractum dulcamaræ är urindrivande och har använts som medel mot till exempel gikt, reumatism, utslag och sårnader samt som medel mot astma.

Biverkningar
Besksöta innehåller giftet solanin som är en glykoalkaloid. Hela växten är giftig med störst koncentration i stam och blad.   Större doser (mer än tre tekoppar dagligen) av te på blad och årsskott kan leda till biverkningar som illamående, sväljsvårigheter och kramper.

Dialekt|Bygdemål

Vid början av 1800-talet var det svenska huvudnamnet Sötbesk Solan.

Synonymer 

subsp. dulcamara
 Dulcamara flexuosa Moench.
 Dulcamara lignosa Gilib.
 Lycopersicon dulcamara (L.) Medik.
 Solanum assimile Friv.
 Solanum dulcamara f. albiflorum Farw.
 Solanum dulcamara f. albiflorum House nom. illeg.
 Solanum dulcamara f. lucidum Mathe.
 Solanum dulcamara lus. atroviolaceum Mathe.
 Solanum dulcamara subsp. pusztarum (Soó) Soó.
 Solanum dulcamara var. canescens Farwell.
 Solanum dulcamara var. hirsutum Dunal.
 Solanum dulcamara var. indivisum Boiss.
 Solanum dulcamara var. ovatum Dunal.
 Solanum dulcamara var. palustre Dunal.
 Solanum dulcamara var. pubescens N.H.F.Desp.
 Solanum dulcamara var. pusztarum Soó.
 Solanum dulcamara var. rupestre Dunal.
 Solanum dulcamara var. tomentosum W.D.J.Koch.
 Solanum dulcamara var. villosissimum Desv.
 Solanum laxum Royle.
 Solanum lyratum Thunberg.
 Solanum lyratum f. purpuratum Konta & Katsuy.
 Solanum lyratum var. filamentaceum Hayashi.
 Solanum pseudopersicum Pojark.
 Solanum ruderale Salisb. nom. illeg.
 Solanum rupestre F.W.Schmidt.
 Solanum scandens Lam. nom. illeg.
 Solanum scandens Neck. nom. illeg.
 Solanum serpentini Borbás & Waisb.

var. marinum Bab.
 Solanum dulcamara f. littorale Raab.
 Solanum littorale Raab.
 Solanum marinum''. (Bab.) Pojark.

Referenser

Noter

Webbkällor 
 Svensk Kulturväxtdatabas
 Den virtuella floran - Besksöta

Externa länkar 

Potatissläktet
Giftiga växter
Be Växtindex