kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Wilhelm Pettersson

Per Johan Wilhelm Pettersson, född 16 september 1814 i Stockholm, död 12 juli 1854 i Stockholm, var en svensk balettdansare, balettmästare och tecknare och silhuettklippare. Han var verksam i Kungliga Baletten vid Operan i Stockholm och räknades bland de mest framstående dansarna under sin tid där.

Biografi
Han ska ha kommit från en fattig bakgrund. Som barn erbjöds han en gång att fylla en statistroll vid en balett, och han ska då ha fått en sådan smak för det att han ville bli dansör. Han blev elev vid kungliga baletten 1826, premiärelev 1834, sekond-dansör 1835 och Premier- och Grotesk-dansör 1 juli 1838–12 juli 1854.  Under 1830-talet nämns han bland de främsta manliga medlemmarna av Kungliga Baletten jämsides med Per Christian Johansson och Carl Wilhelm Silfverberg. Han var tillförordnad balettmästare 1846–1851. 

Om honom nämns: 
"Pettersson hade ganska långa ben, som han i sina groteska danser med en vårldslös extravagans slängde omkring sig, och då han en sommar under ferierna jämte Edvard Stjernström och fru Friebel gjorde en turné i landsorten, utlofvades i Kalmartidningen, att man i ett nytt teaterhus skulle skaffa större utrymme åt herr Petterssons pas de chasse och ett slätare golf för den sylfidiska fru Friebels små söta fötter."

Han var en tusenkonstnär och bedrev forskning inom numismatik och var periodvis anställd som biträde i Kungliga myntkabinettet där hans omfattande kunskaper i numismatik var en tillgång. Som konstnär utförde han teckningar och silhuettklipp. 
Pettersson beskrivs som en självupplärd autodidakt: 
"Trots att han ej fått någon bildad uppfostran, hade han på egen hand förvärfvat sig goda kunskaper i åtskiliga ämnen såsom historia och numismatik, hvarför han af riksantikvarien Bror Emil Hildebrand anställdes hos Vitterhetsakademien med arfvode så som e. o. amanuens för att biträda vid de rika myntskatternas ordnande, och han var nära att där vinna ordinarie anställning, då döden bortryckte honom 12 juli 1854." 

Han var gift 1850 med korsångaren Juliana Catarina Serling.

Källor
Svenskt konstnärslexikon del IV sid 421, Allhems Förlag, Malmö. LIBRIS-ID:8390296
 Fredrik August Dahlgren:   Förteckning öfver svenska skådespel uppförda på Stockholms theatrar 1737–1863 och Kongl. Theatrarnes personal 1773–1863. Med flera anteckningar.  
 Fredrik August Dahlgren: Förteckning öfver svenska skådespel uppförda på Stockholms theatrar 1737–1863 och Kongl. Theatrarnes personal 1773–1863. Med flera anteckningar. Stockholm (1866)
 Nils Personne:   Svenska teatern : några anteckningar 7. Under Karl Johanstiden : 1835–1838

Noter 

Svenska balettdansare under 1800-talet
Svenska tecknare under 1800-talet
Svenska numismatiker
Svenska silhuettklippare
Svenska konsthantverkare under 1800-talet
Dansare från Stockholm
Konstnärer från Stockholm
Födda 1814
Avlidna 1854
Män
Hans Ripa

Hans Arvid Ripa, född 14 september 1912 i Höör i Skåne, död 3 april 2001 i Båstad, var en svensk målare, tecknare och teaterdekoratör.

Han var son till direktören Herman Ripa och Hilda Hanson. Han gifte sig första gången med den 10 november 1934 med författaren Gunlög Bülow-Hübe (1910-1997) (skild  1943) och andra gången gifte han sig den 26 januari 1945 med skådespelaren Margaretha Boije af Gennäs (1913-2003).

Ripa studerade vid Skånska målarskolan i Malmö 1928–1929 samt i Leipzig och Dresden 1930. Senare bedrev han studier vid Maison Watteau 1934 och vid Académie Colarossi 1935, båda i Paris, samt vid danska Konstakademien i Köpenhamn under Aksel Jørgensen i två år. Perioden 1942-1950 arbetade Ripa huvudsakligen med teaterdekorationer i Stockholm och Malmö samt för olika folkparksturnéer. Som teatermålare var han verksam på Scalateatern i Stockholm, Hippodromen (Hipp) i Malmö och på Malmö Stadsteater.

Hans konst består av teckningar, stilleben, bland annat med blommor, och landskapsmotiv från Skåne, bland annat vid trakten från Torekov, och från Sydeuropa i olja. Hans målningar är vanligen hållna i en blond, välstämd kolorit, stilen är snabb och skissartad. Som illustratör har han bland annat illustrerat Margareta Subers reseskildringar. Han var en av initiativtagarna till bildandet av den skånska konstnärsgruppen Blandningen 1938.

Utställningar
 Helsingborg, Malmö, Borås och Tomelilla.
 Internationellt har han ställt ut i New York, Nice och Paris.

Representerad
Ripa är representerad vid Landskrona museum, Tomelilla museum och Simrishamns museum.

Noter

Källor 
Svenskt konstnärslexikon, del IV, sid 493-494, Allhems förlag.

Svenska målare under 1900-talet
Män
Födda 1912
Avlidna 2001
Personer från Höör
Svenska tecknare under 1900-talet
Svenska scenografer
Sjumen (region)

Sjumen är en region (oblast) i nordöstra Bulgarien som har 172 966 invånare (2017). Dess huvudort är Sjumen.

Administrativ indelning 
Den består av följande tio kommuner:
 Sjuemen
 Kaolinovo
 Kaspitjan
 Chitrino
 Nikola Kozlevo
 Novi Pazar
 Smjadovo
 Varbitsa
 Veliki Preslav
 Venets

Referenser

Externa länkar 

Bulgariens oblast
Kjustendil (region)

Kjustendil är en region (oblast) i västra Bulgarien som gränsar till Nordmakedonien och Serbien. Den har en yta på 3 051,5 kvadratkilometer och 121 099 invånare (2017). Huvudorten är Kjustendil.

Kommuner i regionen är Bobotjevo, Bobovdol, Dupnitsa, Kjustendil, Kotjerinovo, Nevestino, Rila, Sapareva Banja och Trekljano.

Referenser

Externa länkar 

Bulgariens oblast
Östrumelien

Östrumelien var en stat som bildades vid Berlinkongressen 1878 och bestod till 1885. Den omfattade södra Bulgarien och hade som huvudstad Plovdiv. 

Östrumelien bildades därför att de europeiska stormakterna ville förhindra bildandet av ett Storbulgarien, som å ena sidan skulle stå under ryskt inflytande, å andra sidan skulle försvåra handelsförbindelserna med Osmanska riket. Medan "Furstendömet Bulgarien", som bildades samtidigt, stod under ryskt inflytande, tänktes Östrumelien som en provins inom Osmanska riket. Konstruktionen varade inte länge och slutade med Bulgariens återförening den 6 september 1885.

Benämningen Östrumelien kom från den osmanska benämningen Rumelien för alla europeiska delar av det Osmanska riket.

Referenser

Externa länkar 
 Kartor: 1, 2, 3

Bulgariens historia
Osmanska riket under 1800-talet
Stater och territorier bildade 1878
Stater och territorier upplösta 1908
A3 (motorväg, Italien)

A3, It. L'Autostrada del Sole,  är en motorväg i Italien som går mellan Neapel och Reggio di Calabria via Salerno, Cosenza och Vibo Valentia. Motorvägen går igenom regionerna Kampanien, Basilicata och Kalabrien. Denna motorväg ansluter till färjeläget i Reggio di Calabria. Motorvägen är en del i en förbindelse mellan Rom och Sicilien. Detta är en för Italien mycket viktig motorväg framförallt för inrikestrafiken.

Se även 
 Motorväg
 Lista över motorvägar i Italien

Externa länkar 

Motorvägar i Italien
Lao

Lao eller laotiska är officiellt språk i Laos och talas också i nordöstra Thailand.. Lao är ett tonspråk.

Lao är nära besläktat med thai. Skillnaderna mellan nordöstliga thais dialekter och laotiska anses vara mer politiska än lingvistiska.

Dialekter
Lao kan indelas i fem huvudsakliga dialekter:

 Vientianelao (Vientiane)
 Nordlig lao (Luang Prabang)
 Nordöstlig lao (Xieng Khouang)
 Central lao (Khammouan)
 Sydlig lao (Champasak)

Samt även isan-språket i Thailand.

Alfabetet 
 ''Huvudartikel: Laotisk skrift

Alfabetet ser ut som det äldre sättet att skriva thai. Detta beror på att när man konstruerade det laotiska alfabetet tog man det thailändska som bas, men sedan dess har man i Thailand "moderniserat" bokstävernas utseende lite. En skillnad är också att man slopat alla extra bokstäver som betecknar samma ljud, medan man i Thailand behållit udda bokstäver så att man kan se att orden är lånord.

Språkpolitik 

Efter att kommunisterna störtat monarkin 1975 förbjöds bokstaven R, eftersom den ansågs för västlig. Förbudet gällde även retroaktivt, vilket innebar att namn med R, även historiska, tvingades att omstavas med L istället.. Förbudet hävdes nyligen. På grund av media på thai, som använder R, internet och varumärken, såsom Prada och Rolex, har R börjats använda igen framför allt av de unga.

Språkträd
Tai–kadaispråk (70 olika språk) 
Kam-Taispråkgrenen (59 olika språk) 
Be-Taispråkgruppen (49 olika språk) 
Tai-Sekspråkgruppen (48 olika språk) 
Taispråken (47 olika språk) 
Sydvästliga taispråk (29 olika språk) 
Östligt centrala taispråk i den sydvästliga gruppen (21 olika språk) 
Chiang Saengspråk (8 olika språk) 
Lao

Källor

Externa länkar

Omniglots artikel om laoalfabetet

Tai–kadaispråk
Språk i Laos
Språk i Thailand
Subjekt–verb–objekt-språk
Kollinummer

Kollinummer är det nummer ett logistikföretag använder för att identifiera och därmed spåra försändelser. Ofta kan vem som helst med tillgång till kollinumret se var paketet för närvarande befinner sig genom att gå in på fraktföretagets hemsida och skriva in numret.

SSCC 
Ett vanligt använt format för kollinummer är Serial Shipping Container Code (SSCC), som är en 18-siffrig kod vanligen i form av en streckkod och innehåller bland annat en GS1-företagskod.

Se även 
Kolli
Paket

Logistik
Standarder och konventioner
Saklös

Saklös var förr benämning för frihet från straff eller straffrättsligt ansvar, brukades i äldre tider även i betydelsen av fri från privaträttsligt anspråk, från gäld eller klander. Uttrycket finns kvar i Västerbottniska och Isländskan som saklaus.

Se även
Immunitet

Källor

Svensk rättshistoria
Zacharias (påve)

Zacharias (alternativ stavning Sakarias), född i Kalabrien, död 15 mars 752 i Rom, var påve från den 3 december 741 till den 15 mars 752. Han var av samma grekiska släkt som företrädaren, Gregorius III. Zacharias vördas som helgon i Romersk-katolska kyrkan med festdag den 15 mars.

Biografi 
Genom att ge sitt bifall till den siste merovingiske kungens, Childerik III:s, avsättning och Pippin den lilles uppstigande på tronen lade han grunden till frankiska rikets och frankiska kyrkans nära förbindelse med Rom, en förbindelse, som sedermera blev av så stor betydelse för påvekyrkan. Med klokhet förstod Zacharias att skydda romerska stolens intressen gentemot langobarderna. 

Zacharias är begravd i Peterskyrkan. Hans efterträdare, Stefan, valdes till påve, men dog efter tre dagar av slaganfall innan han hann krönas. Därför räknas den nästföljande påven, Stefan II och inte Stefan, som Zacharias efterträdare.

Referenser

Tryckta källor

Externa länkar 

Män
Avlidna 752
Påvar
Grekiska helgon
Födda okänt år
Personer från Kalabrien
Präster under 700-talet
Gravsatta i Peterskyrkan
Megaplymer

En megaplym är ett fenomen skapad av vulkanisk aktivitet. Megaplymer skapas endast ute till havs och uppstår när magma tränger upp till alldeles under ytan av havsbotten så att vattnet närmast botten värms upp till flera hundra grader. Det upphettade vattnet rusar uppåt och en plym av vatten slungas långt ovanför ytan.

Vulkanologi
Gregorius III

Gregorius III, född okänt, död 28 november eller december 741, var påve från den 18 mars 731 till sin död tio år senare 28 november 741. Han är ett helgon inom romersk-katolska kyrkan med festdag 28 november.

Biografi 
Gregorius var av syriskt ursprung, släkt med efterträdaren Sakarias, och son till en man vid namn Johannes. Gregorius valdes av romarna med acklamation till påve vid gravprocessionen av företrädaren, men konsekrerades inte förrän mer än en månad senare, möjligen eftersom han inväntade erkännande från exarken i Ravenna.

Han sökte på allt sätt vandra i sin företrädares fotspår. Han bemödade sig att åstadkomma ett bättre förhållande till Bysantinska riket, utan att uppge Gregorius II:s ståndpunkt i bildstriden. Han höll två synoder i Rom år 731 vid vilka han fördömde bildstriden. Men kejsaren ställde sig avvisande till alla hans försök. 

Kejsaren förstod att Italien började lösgöra sig från riket. Han sände en flotta för att återerövra Italien, men den skingrades av storm. Under tiden framträngde langobarderna ännu en gång mot Rom, och muslimska skepp brandskattade kusterna. I täta skaror överskred muslimerna Pyrenéerna, tills de dukade under för det frankiska häruppbådet. Genom denna händelse vändes påvens uppmärksamhet ännu mera åt väster. 

Gregorius upptog sin företrädares strid mot langobarderna och sökte därunder att förmå Karl Martell till väpnat ingripande. En högtidlig beskickning från påven avgick till Karl Martell och medförde nycklar som legat på den helige Petri grav. Gregorius fortsatte den anknutna förbindelsen genom bevekande böner om hjälp mot langobarderna, men de blev till en början resultatlösa.

Gregorius uppehöll även företrädarens förbindelser med Bonifatius, utnämnde honom 732 till ärkebiskop och förmådde honom att med uppgivande av sina missionsplaner gripa sig an med organisationen av kyrkan i Bayern och Schwaben. Även med den engelska kyrkan sökte Gregorius inleda förbindelser. Han hade full sysselsättning med de rivaliserande ärkebiskoparna av Canterbury och York.

Gregorius slutförde även återställandet av den romerska stadsmuren.

Han är begraven i Peterskyrkan.

Referenser 
 
 Artikeln bygger på material från Catholic Encyclopedia, Volume VI. (1909)

Noter

Externa länkar 

Påvar
Syriska helgon
Avlidna 741
Män
Födda okänt år
Ugglan
Präster under 700-talet
PSK31

PSK, Phase Shift Keying, (fasmodulering eller fasskiftsmodulering) är ett sätt att modulera en radiosignal. Vid modulering ändras fasläget på bärvågen beroende på informationen.

PSK31 är ett mycket populärt transmissionssätt på kortvågsbanden bland världens radioamatörer. Beteckningen syftar på att teckenhastigheten är 31,25 baud, lagom för direkt kommunikation mellan två stationer. Transmissionssättet kännetecknas av ypperligt signal/brus-förhållande jämfört med telefoni. Interkontinentala förbindelser upprättas med lätthet med hjälp av enkla antenner och några få watt i uteffekt.

Radioteknik
Gregorius II

Gregorius II, eller Gregorius den yngre, född i Rom, död 11 februari 731, var påve från den 19 maj 715 till sin död sexton år senare, den 11 februari 731. Helgon med minnesdag 11 februari. Catholic Encyclopedia skriver att Gregorius kanske var den störste av alla stora påvar under 700-talet.

Biografi 
Gregorius var romare och son till Marcellus och Honesta, inskrevs i unga år vid schola cantorum, och utsågs av Sergius I till subdiakon och sacellarius. I och med det senare fick han ansvar för Vatikanens bibliotek, och är den förste bibliotekarien där som är känd till namnet. När Constantinus blev påve hade han blivit diakon, och fick medfölja denne till Konstantinopel för att diskutera bildfrågan. Han valdes till påve 715. Det första han företog sig som påve var att återställa Roms stadsmurar som langobarderna hade förstört.

Han upptog utan att vända sig mot bysantinska kejsardömet även striden mot Leo III Isaurierns bildstormande politik och trotsade framgångsrikt kejsarhovets alla försök att störta honom samt vägrade betala en skattepålaga till kejsaren. I sin gensaga till kejsaren förklarade Gregorius att statsöverhuvudet inte hade befogenhet att befalla i trossaker. För att träffa ännu kännbarare förbjöd Gregorius också all skattebetalning till Konstantinopel inom sin kyrkoprovins. År 730 utfärdade Leo ett skärpt bildförbud, avsatte den dåvarande motspänstige patriarken och tillsatte en fogligare. Gregorius uttalade sitt missnöje, men fick inte själv uppleva slutet på stridigheterna. Den bysantinske ståthållaren fördrevs från Rom och påven övertog hans befogenheter.  

I mellersta och norra Europa åtnjöt Gregorius det största anseende. Han trädde i förbindelse med Bonifatius, vigde honom till biskop 722 och gjorde honom till en kyrklig organisatör i påvestolens tjänst. Stort var också hans intresse för klosterväsendet; särskilt gynnade han benediktinerna. 

Bortsett från hotet från langobarderna, höll Medelhavet på att tas över av saracenerna och muslimerna. Gregorius var väl medveten om att de kunde försöka inta Rom, och manade frankerna till att hejda deras framfart. Med langobarderna lyckades Gregorius få deras ledare att anta en författning, men de ingick senare allians med exarken av Ravenna mot honom. Gregorius personliga band till langobardernas kung Liutprand lyckades dock bryta alliansen, och Gregorius slog ner upproret i Ravenna med sina trupper.

Liutprand betraktade Gregorius som en självständig landsherre och kyrkostaten började utveckla sig. Den påvliga politiken hade gjort ett betydande framstag under Gregorius II. Tydligen samlade sig nu Västerlandet, närmast den västerländska kyrkan, ånyo kring Rom.

Gregorius är begraven i Peterskyrkan i Rom.

Se även
 Sant'Agata in Trastevere

Referenser 
 
 Artikeln bygger på material från Catholic Encyclopedia, Volume VI (1909)

Noter

Externa länkar

Avlidna 731
Män
Påvar
Italienska helgon
Födda okänt år
Ugglan
Påvar från Rom
Präster under 700-talet
Gregorius IV

Gregorius IV, född okänt i Rom, död där 25 januari 844, var påve från slutet av år 827 till sin död 25 januari 844.

Biografi 
Gregorius var av förnäm romersk börd, och son till en man vid namn Johannes. Innan han blev påve var han kardinalpräst av Sankt Markuskyrkan, vilken han lät smycka med mosaiker. Paschalis I prästvigde honom för hans fromhet. När han 827 valdes till påve ville han till en början inte acceptera utnämningen, utan menade sig ovärdig. Påvevalet kan ses som ett av de första där den sekulära romerska adeln hade reell makt av valet av påve, vilket skulle fortsätta en lång tid framöver. 

Gregorius stod i början av sitt pontifikat i starkt beroende av den frankiska kungamakten och uppträdde senare på föranstaltande av kung Lothar I, men utan framgång som medlare mellan kejsar Ludvig den fromme och hans söner. Gregorius utnämnde Ansgar till ärkebiskop och påvlig legat i norra och östra Europa. Han skickade palliet till ärkebiskopssätena i Salzburg, Canterbury och Grado. För att blidka Ludvig utbildade han präster i musik i Rom. Gregorius utfärdade en bestämmelse till Ludvig att fira Alla helgons dag i hela imperiet.

Gregorius är begraven i Peterskyrkan.

Referenser 
 
Artikeln bygger på översatt material från Catholic Encyclopedia, Volume VI (1909)

Externa länkar 

Påvar
Avlidna 844
Män
Födda okänt år
Personer i Kyrkostaten under 800-talet
Ugglan
Påvar från Rom
Mento

Mento är en unik blandning av europeisk och afrikansk folkmusik utvecklad på Jamaica. På 1920-talet spelades flera mentolåtar in av karibiska jazzmusiker och under 1930-talet och 1940-talet blev mentoduon Slim & Sam som spelade runt om i Kingston kända. Men det var inte förrän tidigt 1950-tal som riktiga mentoinspelningar började dyka upp på 78-varvare, denna period var också mentons gyllene årtionde och skivor spelades in av ett flertal olika artister i flera olika stilar och rytmer. Detta årtionde var höjdpunkten för mentons kreativitet och popularitet och det var också startpunkten för Jamaicas skivindustri. Dessa skivor avslöjar också att menton kunde vara allt från vild, uttrycksfull till organiserad och precis. Som tillägg till mentons afrikanska och europeiska rötter hade man nu även fått influenser från övriga Karibien samt amerikansk jazz. 

Även om mento hämtar sina influenser från flera kontinenter så framstår den helt klart som en unik jamaicansk musik och all senare musik från Jamaica har sin förfader i mento. Vissa stilar inom menton utvecklades i slutet på 1950-talet till ska och senare till reggae. 

Det släpps även nya versioner av gamla mentolåtar som till exempel dancehall-artisten Elephant Mans Hill and Gully. Även Owe Thörnqvists Loppan är från början en mentolåt,  Naughty Little Flea av Lord Flea .

Vanliga instrument är:
banjo
akustisk gitarr
En hemmagjord saxofon, klarinett eller bambuflöjt
percussion, oftast endast en handtrumma men ibland även med maracas eller träblock
rumba box, ett stort tumpiano av trä med runt ljudhål.

Reggae
Musikgenrer
Kultur på Jamaica
Nordamerikansk folkmusik
Frankie Laine

Frankie Laine, född Francesco Paolo LoVecchio 30 mars 1913 i Chicago, Illinois, USA, död 6 februari 2007 i San Diego, Kalifornien, USA, var en italiensk-amerikansk sångare, låtskrivare och skådespelare. Han var känd för låten "Rawhide".

Diskografi (urval) 
Hitsinglar (topp 10 på Billboard USA)
1947 – "That's My Desire" (#4)
1948 – "Shine" (#9)
1949 – "That Lucky Old Sun" (#1)
1949 – "Mule Train" (#1)
1950 – "The Cry of the Wild Goose" (#1)
1951 – "Jezebel" (#2)
1951 – "Rose, Rose, I Love You" (#3)
1951 – "Hey Good Lookin'" (m/Jo Stafford) (#9)
1951 – "Jealousy (Jalousie)" (#3)
1952 – "Hambone" (m/Jo Stafford) (#6)
1952 – "Sugarbush" (m/Doris Day) (#7)
1952 – "High Noon" (#5)
1953 – "I Believe" (#2)
1953 – "Tell Me a Story" (m/Jimmy Boyd) (#4)
1953 – "Hey Joe" (#6)
1956 – "Moonlight Gambler" (#3)

Singlar (nummer 1 i Storbritannien)
1953 – "I Believe"
1953 – "Hey Joe"
1953 – "Answer Me"
1956 – "A Woman in Love"

Referenser

Noter

Externa länkar
 
 Officiell webbsida
 
 
 

Amerikanska sångare
Födda 1913
Avlidna 2007
Män
Personer från Chicago
Johnnie Ray

Johnnie Ray, född 10 januari 1927 nära Dallas, Oregon, USA, död 24 februari 1990, Los Angeles, Kalifornien, var en amerikansk  sångare, räknas som en av de främsta under skiftet mellan smörsång och rocken, blev känd som den gråtande sångaren.

Diskografi i urval
Studioalbum
Johnnie Ray (1952)
I Cry For You (1955)
The Big Beat (1957)
Till Morning (1958)On The Trail (1959)A Sinner Am I (1959)Johnnie Ray (också känd som Till the Clouds Roll By) (1962)Yesterday, Today and Tomorrow'' (1976)Hitsinglar''' (topp 10 på Billboard Hot 100)
1951 – "Cry" (med Four Lads) (#1)
1951 – "The Little White Cloud That Cried" (med Four Lads) (#2)
1952 – "Please, Mr. Sun" (med Four Lads) (#6)
1952 – "Here Am I-Broken Hearted" (med Four Lads) (#8)
1952 – "Walkin' My Baby Back Home" (#4)
1953 – "Somebody Stole My Gal" (#8)
1956 – "Just Walkin' in the Rain" (#2)
1957 – "You Don't Owe Me a Thing" (#10)

Referenser

Noter

Externa länkar

 

Födda 1927
Amerikanska sångare
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska TV-skådespelare
Män
Avlidna 1990
Musiker från Oregon
Guy Mitchell

Guy Mitchell, född Albert George Cernik den 22 februari 1927 i Detroit, Michigan, död 1 juli 1999 i Las Vegas, Nevada, var en amerikansk popsångare med kroatiskt ursprung.

Diskografi (urval)
Singlar (topp 30 på hitlistan)
1950 – "My Heart Cries For You" (#2)
1950 – "The Roving Kind" (#4)
1951 – "You're Just in Love" (med Rosemary Clooney) (#24)
1951 – "Sparrow In The Treetop" (#8)
1951 – "Christopher Columbus" (#27)
1951 – "Unless" (#17)
1951 – "My Truly, Truly Fair" (#2)
1951 – "Belle, Belle, My Liberty Belle" (#9)
1951 – "Sweetheart Of Yesterday" (#23)
1951 – "There's Always Room At Our House" (#20)
1951 – "I Can't Help It" (#28)
1952 – "Pittsburgh, Pennsylvania" (#4)
1952 – "The Day Of Jubilo" (#26)
1952 – "Feet Up (Pat Him on the Po-Po)" (#14)
1952 – "'Cause I Love You, That's A-Why" (#24)
1953 – "She Wears Red Feathers" (#19)
1953 – "Tell Us Where The Good Times Are" (#23)
1956 – "Ninety Nine Years (Dead Or Alive)" (#23)
1956 – "Singing the Blues" (#1, nio veckor 1956-1957)
1957 – "Knee Deep In The Blues" (#16)
1957 – "Take Me Back Baby" (#47)
1957 – "Rock-A-Billy" (#10)
1959 – "Heartaches By The Number" (#1, två veckor 1959)
1960 – "My Shoes Keep Walking Back To You" (#45)

Externa länkar

 
The World of Guy Mitchell

Födda 1927
Avlidna 1999
Amerikanska sångare
Män