kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Naturskyddsföreningen

Naturskyddsföreningen är en förening i Sverige som arbetar med natur- och miljöfrågor. Föreningen är uppdelad i 24 länsförbund och 270 kommunkretsar, och har 230 000 medlemmar (2019).

Historik
Föreningen bildades i Stockholm 1909 av ett antal professorer och andra naturintresserade akademiker. 
En av grundarna var botanikern Rutger Sernander, som hade en ledande ställning i föreningen fram till sin död 1944. Författaren Selma Lagerlöf var en av de tidigaste medlemmarna, och författaren Sten Selander var under många år föreningens ordförande.

Under den första perioden sysslade föreningen främst med att skydda olika naturområden samt hotade arter. I takt med att nya miljöproblem fått uppmärksamhet har verksamheten förändrats. Medlemskåren har också förändrats från huvudsakligen akademiker till en bred mängd av människor från olika delar av samhället. Naturskyddsföreningen var genom sin lobbyverksamhet med och drev fram stora delar av den moderna miljölagstiftningen, och att myndigheter som Naturvårdsverket bildades.

Verksamhet
Idag arbetar Naturskyddsföreningen med att stärka naturkänslan och kärleken till naturen parallellt med politisk påverkan och en bred internationell verksamhet. 

Föreningen samarbetar med andra miljöorganisationer inom EU, men har också partnersamverkan med miljöorganisationer i öst och syd med stöd från Sida. 

Tillsammans med Naturvårdsverket och Birdlife Sverige förvaltar Naturskyddsföreningen Alvins fond som delar ut bidrag till projekt för att skydda svenskt naturskydd, främst fågelskydd.

Konsumentmakt för att påverka producenter och handel att ta ett större miljöansvar, är en viktig del i verksamheten.
Organisationen ligger bland annat bakom Miljövänliga veckan, som varje år anordnas under vecka 40 och den självständiga miljömärkningen Bra Miljöval.

Föreningens ordförande är Beatrice Rindevall sedan 2023.

Föreningen firade 100-årsjubileum år 2009.

Ordförande
1917–1930 Rutger Sernander
1930-1934 Axel Gavelin
1936–1947 Sten Selander
1947–1953 Hugo Osvald
1985–1990 Per Wramner
1991–1994 Stefan Edman
1998–2000 Göran Enander
2002–2014 Mikael Karlsson
2014–2022 Johanna Sandahl
2023– Beatrice Rindevall

Symbol 
Naturskyddsföreningens symbol är en pilgrimsfalk, en av de arter som påverkats starkt av miljögifter, som föreningen medverkat till att rädda i Sverige genom bland annat boövervakning och avelsverksamhet.

Fältbiologerna
Fältbiologerna är en fristående ungdomsorganisation till Naturskyddsföreningen som bildades 1947.

Se även
Sveriges Natur – medlemstidning
Projekt Varg

Referenser

Noter

Externa länkar
 Naturskyddsföreningens webbplats
Sveriges Natur
Naturskyddsföreningens skogsnätverk
Naturskyddsföreningens årsberättelse 1909-1910.

Naturskyddsorganisationer
Organisationer bildade 1909
Föreningar i Sverige
Intresseorganisationer i Sverige
Miljöorganisationer
Mathias Henrikson

Claes Anders Mathias Henrikson, född 16 maj 1940 i Bromma, Stockholm, död 7 juli 2005 i Stockholm, var en svensk skådespelare. Han var son till skådespelarna Anders Henrikson och Aino Taube samt dotterson till skådespelaren Mathias Taube.

Biografi
Henrikson spelade under gymnasietiden en del teater. Han studerade därefter vid Terserus teaterskola och spelade vid Studentteatern där han debuterade 1960 i Alla skomakares dag. Han kom in på Dramatens elevskola 1961 i det som skulle bli den näst sista kullen i skolans historia innan namnbytet till Statens scenskola och var engagerad vid Dramaten 1964–1997 och 1999–2000. På 1990-talet var han engagerad vid Maximteatern.

Han filmdebuterade 1963 i Göran Genteles En vacker dag. Han slog igenom stort året efter när han gjorde den manliga huvudrollen i Gunnar Höglunds Kungsleden. Han kom därefter ofta att gestalta auktoritativa och suspekta personer, till exempel som advokat i Kopplingen (1991), minister i Läckan (1994) och Du bestämmer (1995) samt direktör i TV-serien Pip-Larssons (1998). Han hade även en återkommande roll som socialchef i TV-serien Varuhuset (1988–1989) och har gjort rösten i barnprogrammet Professor Balthazar.

1964 mottog Henrikson Teaterförbundets Daniel Engdahl-stipendium och 1985 De Wahl-stipendium.

Henriksson avled 2005 i sviterna av en hjärtinfarkt efter sin dagliga golfrunda och hade några år tidigare lyckats bryta sitt mångåriga alkoholmissbruk;han är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Filmografi 

 (kortfilm)

Teater

Roller (ej komplett)

Radioteater

Roller

Referenser

Externa länkar 
 
 
 

Födda 1940
Avlidna 2005
Svenska skådespelare
Brommabor
Män
Skådespelare från Stockholm
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Jullan Kindahl

Julia "Jullan" Carolina Kindahl, född Carlsson 12 april 1885 i Lovö socken, Uppland, död 18 april 1979 i Malmö, var en svensk skådespelare och sångare.

Biografi 
Kindahl började, under namnet Julia Carlsson, som balettflicka på Kristallsalongen på Djurgården 1904 och scendebuterade som skådespelare 1909 som Bronislawa i Tiggarstudenten vid Axel Lindblads lyriska sällskap som hon tillhörde 1906–1907. Hon turnerade därefter med olika teatersällskap till början av 1920-talet, då hon engagerades 1922 av Oscar Winge vid Hippodromen i Malmö. Hon var mångsidig och blev där en av de ledande skådespelarna i talpjäser, revyer och operetter. Hon stannade i Malmö förutom en period på Stora Teatern i Göteborg 1941–1943, varefter hon återvände till Malmö och den nya Malmö Stadsteater. Där blev hon kvar till 1966 med ett gästspel 1968.

Hon filmdebuterade 1923 i Bror Abellis film Janne Modig. I Malmö fick hon kontakt med Edvard Persson och var med i hans första filmer och sjöng även på grammofoninspelningar med honom. Hon medverkade under åren 1926–1960 i 28 filmer, bland annat Ingmar Bergmans Sommarnattens leende och Smultronstället och i några tidiga TV-teaterföreställningar.

Jullan Kindahls skådespelargärning har uppmärksammats på Davidshallsbron i Malmö, där hennes skor finns avgjutna i brons i minnesmärket över olika personer som lämnat avtryck i Malmös artistvärld.

Jullan Kindahl är gravsatt i minneslunden på S:t Pauli mellersta kyrkogård i Malmö. Hon var gift med skådespelaren Arvid Kindahl från 1913 till hans död 1927.

Filmografi

TV-teater 
1959 - Romeo och Julia i Östberlin
1957 - Herr Sleeman kommer
1962 - Valborgsafton i Fagervik
1962 - Arvtagerskan

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser

Externa länkar 
 Jullan Kindahl på Malmö stadsteater
 
 

Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska scenskådespelare
Svenska operettsångare
Svenska stumfilmsskådespelare
Personer från Lovö socken
Gravsatta på Sankt Pauli mellersta kyrkogård
Födda 1885
Avlidna 1979
Kvinnor
Bror Abelli

Bror Edvard Abelli, född Olsson, den 26 juli 1880 i Borgsjö, Medelpad, död den 12 november 1962 i Överjärna, Södermanland, var en svensk regissör, skådespelare, sångare, författare och biografägare.

Biografi  
Föräldrar var lantbrukaren Olof Persson och Ingrid Kajsa Westberg. Han tog namnet Abelli 1906, då han startade firman AB Abelli Fabriker i Hudiksvall. 

Hösten 1908 flyttade han till Umeå, där han började arrangera filmvisningar i Ordenshusets lokaler under namnet Umeå Nya Biograf. Hösten 1909 lät Abelli på endast fyra veckor uppföra biografen Thalia – döpt såväl efter musan som efter Umeås första teater, invigd 1853 – på Kungsgatan 58 i centrala Umeå. De första månaderna trampade Abelli själv autopianot. Därefter kunde han anlita en pianist och senare även en violinist samt 1912 en hel orkester om åtta man.

I februari 1910 filmades de första rörliga bilderna i Umeå, från travtävlingar, och filmen visas snart på Thalia. Från hösten 1910 visades även film från Barnens Dags-firandet, som Abelli stött såväl ekonomiskt som i rollen som "BD-pappa". 

I januari 1911 invigdes en ny biograf med 180 sittplatser – den första i landet kallad Röda Kvarn – kombinerad med kafélokaler på Skolgatan 62 (vid nuvarande Vasaplan). Konstnären Otto Wretling bidrog med snickeri- och målningsarbeten. Abelli hyrde biografen på fem år och annonserade den som "Sveriges modernaste biograf". Redan 1913 flyttades dock verksamheten och namnet Röda Kvarn till Thalias nyrestaurerade lokaler. I det som därefter kom att kallas "Gamla Kvarn" anordnades möten, konserter och sedan Umeå Teaterhus brunnit ned även teater. 

Abelli bildade ett amatörteatersällskap och skrev själv revyer. 

Midsommarafton 1915 omkom Abellis yngsta barn i en drunkningsolycka. Flera nya biografer konkurrerade om filmpubliken och hösten 1916 avvecklade Abelli sina engagemang i Umeå och flyttade till Sundsvall. Där öppnade han 1918 biografen Röda Kvarn, som låg i hörnet av Östra Esplanaden och Sjögatan. Så småningom kom Abelli att äga eller driva ett tjugotal biografer från Kiruna i norr till Stockholm i söder. 

År 1922 flyttade Abelli till Stockholm, där han 1924 startade filmtidskriften Filmkuriren, som emellertid endast utkom med två nummer. Han startade även ett bolag för filmproduktion, vars första film Gamla gatans karneval – med bland andra Thor Modéen och Valdemar Dahlquist i rollerna – fick premiär i Gävle 1923. Han var en flitig debattör i film- och biograffrågor innan han på 1930-talet tappade intresset för film och biografer.

Eftermäle 
Till Bror Abellis minne är biografen på Västerbottens museum döpt till Bio Abelli. Vid invigningen 1970 visades Abelli-producerade Löjen och tårar från 1924.

Filmografi

Regi och filmmanus

Producent

Bibliografi

Redaktör

Referenser

Externa länkar
 
 

Födda 1880
Avlidna 1962
Män
Svenska filmregissörer
Svenskspråkiga författare
Svenska sångare under 1900-talet
Svenska skådespelare under 1900-talet
Personer i Umeås historia
Personer från Borgsjö socken
Svenska regissörer under 1900-talet
Film i Umeå
Arvid Kindahl

Johan Arvid Kindahl, född 19 september 1887 i Norrköping, död 4 april 1927 i Malmö, var en svensk skådespelare.

Biografi 
Kindahl var son till handlanden Johan Alfred Kindahl och dennes hustru Josefina, född Andersson, och växte upp i Norrköping med två yngre syskon, Lisa och Harald. Fadern avled redan 1892. Enligt Kindahls egen uppgift skedde "den stora vändpunkten" i hans liv som blivande skådespelare då han som barn med sina kamrater började sätta upp pjäser "på min fasters vind". Han kom sedermera som 17-åring till Stora operan i Malmberget. 

Arvid Kindahl flyttade därefter till Stockholm där han först fick engagemang hos Axel Lindblad. Senare verkade han även i teatersällskap ledda av bland andra Fritz Strandberg, Carl Deurell, Axel Engdahl och Allan Ryding. Till hans framträdande roller hörde sopåkaren Doolittle i George Bernard Shaws Pygmalion och onkel Bräsig i scenversioner av Fritz Reuters roman Livet på landet. Han spelade också revy hos Ernst Rolf och Gunnar Ericsson samt medverkade i två svenska stumfilmer.

Kindahl var från 1913 gift med skådespelaren Jullan Kindahl. Han är begravd på Östra kyrkogården i Malmö.

Filmografi

Teater

Roller (ej komplett)

Källor 
 Arvid Kindahls självbiografiska text "Hur man blir skådespelare" ur Östgötabygd 1916 citerad på Norrköpingsrummets blogg
 Uno Myggan Ericson: Ernst Rolf (Stockholm 1968)
 Myggans nöjeslexikon, band 9 (Höganäs 1991)
 "Lite om svenska revyer 1900-1960" på 78:or & film

Externa länkar 
 
 

Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska scenskådespelare
Svenska stumfilmsskådespelare
Skådespelare från Norrköping
Gravsatta på Östra kyrkogården i Malmö
Födda 1887
Avlidna 1927
Män
Saga Sjöberg

Saga Maria Sjöberg, född 12 juli 1911 i Skärkind, död 19 december 1997 på Lidingö, var en svensk skådespelare och sångare.

Biografi 
Sjöberg studerade vid Göteborgs stadsteaters elevskola 1935–1937. Hon var 1938–1939 engagerad vid Nya Teatern i Stockholm, för att sedan turnera med Riksteatern.  Som vissångerska debuterade hon offentligt på Chinavarietén 1941 med bland annat Nils Ferlins och Lillebror Söderlunds "Får jag lämna några blommor". 
Under större delen av 1950-talet vistades hon i Paris där hon sjöng i kabaréer och översatte svenska visor till franska. Hon spelade även in ett flertal grammofonskivor, bland annat i New York.

År 1965 startade Sjöberg viskrogen Kaos på Stora Nygatan 21 i Gamla stan i Stockholm, som hon drev till 1980 då hon flyttade till Frankrike, men återvände till Sverige 1990.  

Saga Sjöberg var gift med skådespelaren Karl-Arne Holmsten åren 1938–1951. Hon är begravd på Danderyds kyrkogård.

Utmärkelser 
 1955 – ledamot i Samfundet Visans Vänner 1955 
 1991 – Ejnar Westling-stipendiet

Filmografi

Roller

Radioteater

Roller

Källor 
Bengt Haslum: Saga Sjöberg på Svensk Musik

Noter

Externa länkar

Svenska sångare
Svenska skådespelare under 1900-talet
Alumner från Göteborgs stadsteaters elevskola
Kvinnor
Födda 1911
Avlidna 1997
Skådespelare från Stockholm
Sångare från Stockholm
Gravsatta på Danderyds kyrkogård
Ale-Skövde kyrka

Ale-Skövde kyrka är en kyrkobyggnad i Lilla Edets kommun. Den tillhör från 2010 Lödöse församling (tidigare Ale-Skövde församling) i Göteborgs stift.

Kyrkobyggnaden
Nuvarande kyrka är resultatet av en radikal ombyggnad 1754, där endast delar av den södra muren från en äldre kyrka från tidig medeltid lämnades kvar då kyrkan utvidgades mot norr och fick sitt tresidiga kor. Byggnaden har en stomme av sten och består av ett långhus med kor och kyrktorn i väster. Vid långhusets norra sida finns en vidbyggd sakristia och långhuset har ett sadeltak som är valmat över koret och täckt med enkupigt lertegel. Tornet har en huv täckt av kopparplåt. Ytterväggarna är putsade ned till marken.

Takmålningar
Kyrkorummet har ett tunnvalv av trä som målades 1769 av Richard Törner från Göteborg och utgör hans enda kända takmålning. Den har aldrig varit övermålad, men renoverades 1882. Motivet består av uppförstorade bibelscener runt taksidorna som placerats i åtta målade rokokoramar. Mellanrummen är målade i blått med lätta rokokoornament. I koret finns ett stort målat draperi bakom altaret som hålls av två putti. I scenerna avbildas ovanligt många kvinnor.

Ombyggnader och renoveringar
På 1770-talet byggdes nuvarande kyrktorn med nedre del av sten och överbyggnad av trä. Det ersatte ett tidigare torn av trä från 1754. År 1872 utvidgades kyrkans fönster och samtidigt utvidgades läktaren. Vid en renovering 1932 under ledning av arkitekt Knut Nordenskjöld uppfördes en ny sakristia i trä i söder och ett vapenhus vid södra sidan revs. Invändigt avlägsnades den skärmvägg som avskiljt kyrkorummet från tidigare sakristia. År 1950 renoverades kyrkan under ledning av arkitekt Sigfrid Ericson varvid korgolvet höjdes och en ny bänkinredning tillverkades efter äldre förebilder.
Nuvarande sakristia i norr uppfördes omkring år 1960 efter ritningar av arkitekt Axel Forssén och ersatte en äldre sakristia av trä i söder som revs. En yttre renovering genomfördes 1968 då tornhuvens plåttäckning byttes ut mot kopparplåt.

Inventarier
Inredningen kännetecknas av en välbevarad tidstypisk provinsiell rokoko.
 Dopfunten av sandsten är från 1200-talet. Funten har rund cuppa och fot.
 Dopfat och dopskål i silver är tillverkade 1947 av Ivar Stäck.
 Altaruppsatsen opch nummertavlorna är snidade 1758 av bildhuggaren Jean Samuelsson från Göteborg.
 Predikstolen med femsidig korg är daterad till 1720 och möjligen tillverkad av bildhuggaren Johan Mentz Scheffer.
 Basunängel från 1700-talet.
 Läktarbröstningens bemålning kan till följd av sin still tillskrivas Richard Törner och består av tretton fält som avildar Jesus och hans tolv apostlar.

Orglar
Kyrkans första orgel var byggd 1879 av Salomon Molander. 
År 1940 tillkom en ny orgel byggd av Grönvalls orgelbyggeri. 
Nuvarande orgelverk byggdes 1995 av Tostareds Kyrkorgelfabrik och i denna ingår några stämmor från 1879 års Molanderorgel. Instrumentet har sexton stämmor fördelade på två manualer och pedal.

Referenser

Externa länkar

 Skepplanda pastorat

Kyrkobyggnader i Göteborgs stift
Kyrkobyggnader i Lilla Edets kommun
Kyrkobyggnader invigda 1754
1754 i Sverige
Jean Gerson

Jean Charlier de Gerson (även känd som Johannes Gerson), född 14 december 1363 i Gerson, Reims, Frankrike, död 12 juli 1429 i Lyon, var en fransk teolog, mystiker, politiker och författare, ett av tolv barn till Arnauld Charlier och Elizabeth La Chardenière.

När hans lärare Pierre d'Ailly utnämndes till biskop av motpåven Benedictus XIII , blev Gerson kansler av Notre-Dame och universitetet. I egenskap av detta verkade han förbindligt mellan påvarna i Rom och i Avignon, och kom att spela en avgörande roll i lösningen av den stora schismen vid konciliet i Konstanz. Han har som teolog en framträdande roll inom gallikanismen. Han är även den som slutligen gav Jeanne d'Arc erkännande genom publikationen De Mirabili Victoria (Cujusdam Puellae) från 1429.

Han skrev också musikteoretiska arbeten, och var en anhängare till Christine de Pizan.

I Sverige är han mest känd som författare av den första boken som utgavs på svenska, Liber de tentationibus diaboli. Den utgavs av boktryckaren Johann Fabri 1495 under titeln Bock aff dyäffwlens frästilse ("Bok om Djävulens frästelse"), med översättning av kaniken Ericus Nicolai, som i förordet dedicerar verket till ärkebiskopen Jakob Ulfsson som beordrat översättningen "till nytta för många, som ej förstår det lärda språket". Hans Om konsten att dö översattes till svenska flera gånger och trycktes 1514.

Källor 
Information från Catholic Encyclopedia
Berömda svenska boktryckare, Nordqvist, Nils, Sällskapet Bokvännerna (Sthlm 1972)

Externa länkar 
 

Franska teologer
Medeltida teologer
Alumner från Paris universitet
Personer verksamma vid Paris universitet
Franska författare under 1400-talet
Romersk-katolska teologer
Personligheter inom romersk-katolska kyrkan
Födda 1363
Avlidna 1429
Män
Annika Tretow

Annika Tretow, egentligen Ellen Anna Maria Tretow, född 31 januari 1919 i Stockholm, död någon gång mellan 10 maj och 18 juli 1979, sannolikt i Ramsele, var en svensk skådespelare och målare.

Biografi
Tretow var dotter till provinsialläkaren och författaren Erik Tretow och Agnes, ogift Meyer, samt dotterdotter till statsrådet Ernst Meyer.

Tretow studerade konst vid Académie des Beaux-Arts i Bryssel 1937–1938 samt vid Konsthögskolan i Stockholm 1938–1941 och vid Isaac Grünewalds målarskola men övergick till teaterstudier för Axel Witzansky 1941–1943. Hon var engagerad vid Helsingborgs stadsteater 1945–1948, Göteborgs stadsteater 1948–1956, Dramaten 1956–1959 och vid Stockholms stadsteater från 1960. Hon medverkade även vid Radioteatern.

Hon fick 1951 tvillingsöner med skådespelaren Erland Josephson.

10 maj 1979 försvann hon från Ramsele hälsohem och återfanns död vid Ramsele gamla kyrka 18 juli samma år under oklara omständigheter. Tretow är begravd på Bromma kyrkogård.

Filmografi i urval

TV-produktioner 
 1957 – Svarta handsken
 1967 – Kvinnobilder

 1971 – Leka med elden

Teater

Roller (ej komplett)

Radioteater

Roller

Referenser

Vidare läsning

Externa länkar 
 
 
 Tretow, Annika i Vem är det, Svensk biografisk handbok 1969 s 967.
 Tretow, Erik i Vem är det, Svensk biografisk handbok 1925 s 764.
 Rollboken, Dramaten.

Svenska scenskådespelare
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska målare under 1900-talet
Skådespelare från Stockholm
Konstnärer från Stockholm
Gravsatta på Bromma kyrkogård
Födda 1919
Avlidna 1979
Kvinnor
Francis Arinze

Francis Arinze, född 1 november 1932 i Eziowelle, Nigeria, är en afrikansk romersk-katolsk ärkebiskop och kardinal. Han prästvigdes 1958. 1985 utnämndes han till kardinaldiakon av San Giovanni della Pigna.

Arinze var en av påven Johannes Paulus II:s närmaste rådgivare och ansågs som dennes möjlige efterträdare, det vill säga papabile. Det har tidigare funnits tre påvar med ursprung i Afrika, men ingen under de senaste 1 500 åren.

Den 25 april 2005 utsåg påve Benedikt XVI Arinze till kardinalbiskop av Velletri-Segni.

Källor

Externa länkar

Nigerianska kardinaler
Romersk-katolska ärkebiskopar
Personer från Anambra
Födda 1932
Levande personer
Män
Kardinalbiskopar av Velletri-Segni
Kardinalbiskopar
Alumner från Påvliga universitetet Urbaniana
Ando Hiroshige

Ando Hiroshige, senare Utagawa Hiroshige (japanska: 安藤広重), född 1797 i Edo, död 12 oktober 1858 i Edo, var en japansk konstnär, som speciellt var känd för sina träsnitt med landskap.

Ando Hiroshige var den siste i en generation av stora utövare av ukiyo-e. Han avbildade vardagliga landskap som intima, lyriska scenerier. Detta gjorde honom ännu mer framgångsrik än hans samtida Katsushika Hokusai. Det har sagts att det var Hokusais bilder som först fick Hiroshige att vilja bli konstnär. Han började sin konstnärliga bana som lärling hos Utagawa Toyohiro, en berömd målare. År 1812 tog Hiroshige sin lärares namn och började signera sina verk Utagawa Hiroshige. 

Mellan åren 1811 och 1830 skapade Hiroshige bilder med traditionella motiv, till exempel unga kvinnor och skådespelare. Under de nästkommande femton åren blev han berömd som landskapskonstnär. Hans mästerverk, bildserien Femtiotre raststationer från Tokaido (scener från landsvägen mellan Edo och Kyoto) kom 1833. Han fortsatte med fler högklassiga bildsviter i liknande stil.

Hiroshige och Hokusai dominerade populärkonsten i Japan under 1800-talets första hälft. Hiroshiges arbeten var möjligen inte lika kraftfulla eller nyskapande som Hokusais, men på ett poetiskt och ömsint sätt fångade Hiroshige sinnebilden av det japanska landskapet. Hans produktion var mycket stor; totalt åstadkom han omkring 5 400 verk.

Se även 
 Kitagawa Utamaro
 Suzuki Harunobu

Externa länkar 

Japanska träsnittskonstnärer
Ukiyo-e-konstnärer
Födda 1797
Avlidna 1858
Män
WP:Projekt Japan
Japanska konstnärer under 1800-talet
Axel Witzansky

Axel Oscar Witzansky, född 10 mars 1895 i Köpenhamn, Danmark, död 1 februari 1968 i Oscars församling i Stockholm, var en dansk-svensk balettdansör, balettmästare, skådespelare, teaterpedagog och koreograf.

Biografi
Witzansky började dansa balett som åttaåring och blev elev vid Det Kongelige Teaters balettskola i Köpenhamn, där han också fick engagemang åren 1911–1920.  Han turnerade med Svenska baletten i Paris 1920–1923 och i Leonide Massines ryska balett 1923. Åren 1924–1926 var han solodansör och balettmästare på Albert Ranfts teatrar. Han var koreograf vid Dramatiska Teatern och arbetade som lärare i stilplastik vid dess elevskola 1927–1942. 

År 1939 öppnade Witzansky en egen teaterskola på Gärdet i Stockholm där bland andra Mai Zetterling, Allan Edwall, Tor Isedal, Marie Göranzon, Jan Malmsjö, Björn Gustafson, Fredrik Ohlsson, Axelle Axell, Johan Bergenstråhle, Folke Hjort, Tommy Johnson, Sven-Bertil Taube, Evabritt Strandberg, Stefan Ekman, Christina Stenius, Rolf Skoglund och Sten Ljunggren studerat.  

Han gifte sig 1934 med skådespelaren Greta Simpson, med vilken han fick tre barn, skådespelarna Nadja, Nini och Peter Witzansky. Axel Witzansky är gravsatt i minneslunden på Skogskyrkogården i Stockholm.

Filmografi 
Enligt Svensk Filmdatabas:

Roller

Koreografi

Teater

Roller

Koreografi

Källor

Externa länkar 
 
 

Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska balettdansörer
Svenska teaterpedagoger
Svenska koreografer under 1900-talet
Skådespelare från Köpenhamn
Gravsatta på Skogskyrkogården i Stockholm
Födda 1895
Avlidna 1968
Män
Svenska dansare under 1900-talet