kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Betlehemsstjärnan

Betlehemstjärnan eller Julstjärnan var den, som man trodde, stjärna som fått symbolisera att Jesus Kristus skulle födas till en allsmäktig person. Stjärnan, eller troligen den stora konjunktionen, sägs också ha lett de "tre vise männen" till huset där Jesus föddes.

Det finns ingen uppgift i Bibeln om att männen var tre till antalet. I Matteusevangeliet 2:1 står det: "När Jesus hade fötts i Betlehem i Judéen på kung Herodes tid, kom några österländska stjärntydare till Jerusalem". Att det traditionellt anses vara tre män kan bero på att de hade med sig tre gåvor: guld, rökelse och myrra. Inom några förbund i kristenheten finns de tre vise männen namngivna, men för detta finns heller inget stöd i Bibelns texter. 

Matteusevangeliet upplyser att stjärntydarna leddes i tron att det var en ny prins som föddes, vars far var kung Herodes, och därför siktade de på staden Jerusalem. De reste i tron att judarnas nye allsmäktige konung var född. Vise män hade en stark ställning i dåtidens kulturländer i Främre Orienten. I nutid motsvarar de dagens astrologer och läkare, men de hade ingen säker vetskap om vad fenomenen egentligen berodde på. Inte heller att stjärnor gick upp i öst och ner i väst är en effekt av jordens rotation runt sin axel.

Gammal folktro i det persiska riket associerade stjärnor med nyfödda spädbarn. Vanliga "enkla människor" hade matta och svagt lysande stjärnor, medan större personer, såsom nya härskare eller kungar, föddes då en stjärna lyste starkt.

Planetkonjunktion
År 1614 slog Johannes Kepler fast att det var en stor konjunktion mellan Jupiter och Saturnus år 7 före Kristus. Senare har gjorts uträkningar som visar att det var ett avstånd på närmare en grad mellan planeterna, vilket inte skulle åstadkomma ett alltför imponerande ljusfenomen. 

År 6 före Kristus inträffade konjunktioner mellan Jupiter och månen i stjärnbilden Väduren, vilket också skulle vara Betlehemsstjärnan.

Se även 
 Stor konjunktion
Trippelkonjunktion
 Adventsstjärna
 Betlehems stjärna (sången)

Källor

Noter

Externa länkar 

Betlehemsstjärnan
Carl August Ehrensvärd

Carl August Ehrensvärd kan syfta på 

 Carl August Ehrensvärd (1745–1800), sjömilitär och konstnär
 Carl August Ehrensvärd (1749–1805), diplomat
 Carl August Ehrensvärd (1858–1944), sjömilitär, amiral och sjöminister
 Carl August Ehrensvärd (1892–1974), militär och general
Petronius

Titus (eller Gaius) Petronius Arbiter, född omkring 27 e.Kr. (möjligtvis i Massilia), död 66 e.Kr. i Cumae genom självmord, var en romersk författare (satiriker) och tjänsteman vid kejsar Neros hov. Han är kanske mest känd för sitt verk Satyricon.

Biografi 
Eftersom romerska källor tillskriver olika praenomen och cognomen till Petronius är det osäkert om det är samma person som avses. Både Plinius d.ä. och Plutarchos omnämner en viss Titus Petronius i kretsen kring kejsar Nero. Tacitus ger en utförlig beskrivning av en Petronius som var bland annat konsul och arbiter elegantiae (ungefär smakdomare) under Nero, men kallar honom Gaius. Denna neronska hovman antas vara identisk med författaren till romanen Satyricon, som kallas Petronius Arbiter både i manuskript av verket och i citeringar av senare författare. 

Enligt Sidonius Apollinaris kom Petronius själv eller verket Satyricon från Massilia. Tacitus beskriver honom som en njutningskonstens mästare, men som ändå gjorde karriär som prokonsul i Bithynien och sedan konsul innan han upptogs i Neros närmaste vänkrets. Vid hovet fungerade han som högsta auktoritet i smakfrågor (arbiter elegantiae) tills han, misstänkliggjord av praetorianprefekten Tigellinus och anklagad för delaktighet i den pisonska sammansvärjningen, ansåg döden oundviklig. Han begick självmord genom att låta skära upp sina blodådror, förbinda dem och sedan öppna dem för att långsamt dö av blodförlust under en kväll medan han diskuterade poesi med vänner, belönade och straffade sina slavar, åt middag och sov.

Verk 
Petronius Arbiters i utdrag bevarade äventyrsroman, Satyricon eller Satiræ, skildrar en viss Encolpius brokiga upplevelser i en stil som blandar vers och prosa, påminnande om den menippeiska satiren. Det största bevarade stycket ur romanen Satyricon är känt under namnet Cena Trimalchionis ("Trimalchios gästabud") och utgavs i tysk översättning och kommentar av Ludwig Friedländer 1891; svensk översättning av Hilding Andersson 1902.

Av Petronius verk finns inte mycket sparat åt eftervärlden. Endast ett fragment av en längre berättelse finns bevarad i verket Satyricon.

Citat

Bibliografi 
 Satyricon, filmatiserad 1969, se Fellinis Satyricon

Övrigt 
 Asteroid 3244 Petronius har sitt namn efter honom.
 Henryk Sienkiewicz lät honom bli en av de viktigaste figurerna i romanen Quo vadis?.

Källor

Externa länkar 

Romerska författare
Födda 000-talet
Avlidna 66
Män
Latinskspråkiga författare
Personer som begått självmord
Petronii
Personer från Marseille
66

66 (LXVI) var ett normalår som började en onsdag i den julianska kalendern.

Händelser

September 
 22 september – Kejsar Nero skapar legionen I Italica.

Okänt datum 
 Seloterna tar Jerusalem och sikarierna erövrar fästningen Masada under det judiska upproret mot romerska riket.
 Legaten över Syrien Cestius Gallus försöker kväsa det judiska upproret.
 Den romerska legionen II Augusta stationeras i Gloucester.
 Suetonius Paullinus blir konsul i Rom.
 Första Timotheosbrevet skrivs (omkring detta år).
 Dioskorides skriver sin De Materia Medica, en avhandling om metodisk behandling av sjukdom genom användandet av medicin.
 Baekje invaderar kungadömet Silla på den koreanska halvön, och erövrar slottet Ugok.
 Halleys komet syns från jorden .

Födda

Avlidna 
 Petronius, romersk författare (självmord)

Referenser

Fotnoter

Externa länkar
Max Wertheimer

Max Wertheimer, född 15 april 1880 i Prag, död 12 oktober 1943 i New Rochelle, New York, USA, var en tjeckisk-tysk psykolog.

Wertheimer är känd som en av gestaltpsykologins grundare tillsammans med Kurt Koffka och Wolfgang Köhler.

Biografi 
Efter studier vid Karlsuniversitetet i Prag och Berlins universitet doktorerade han vid Würzburgs universitet 1904. 1910–1916 var Wertheimer docent i Frankfurt am Main, och 1916–1929 undervisade han i Berlin, där han också var med och grundade tidskriften Psychologische Forschung 1921. 1929 blev han professor i psykologi vid universitetet i Frankfurt am Main. 1933, strax innan nazisternas maktövertagande i Tyskland, flydde Wertheimer till USA och kom där att undervisa vid New School for Social Research i New York fram till sin död.

Verk 
1912 upptäckte Wertheimer det så kallade phi-fenomenet, en illusorisk rörelse mellan två alternerande ljuskällor. Med sin forskning kunde han visa att människan inte är en passiv mottagare av sinnliga intryck, utan att den psykiska aktiviteten formar vår bild av verkligheten. Wertheimer är även känd för att ha formulerat gestaltlagarna, som han utvecklade till att även gälla tänkandet genom att visa att de styr människans sätt att åstadkomma meningsfulla varseblivningar av stimuli från den fysiska världen.

Se även
 Gestaltpsykologi
 Gestalt

Referenser

Män
Födda 1880
Avlidna 1943
Tjeckiska psykologer
Tyska psykologer
Alumner från Karlsuniversitetet
Personer verksamma vid universitetet i Frankfurt am Main
Personer verksamma vid Humboldt-Universität zu Berlin
Personer från Prag
Vegetius

Vegetius, fullständigt namn Publius Flavius Vegetius Renatus var en romersk författare på 400-talet.

Bibliografi
Epitoma rei militaris ("Sammandrag om krigskonsten")

Källor 

Latinskspråkiga författare
Romerska författare
Militärteoretiker
Män
Födda 300-talet
Avlidna 400-talet
Modersmål

Modersmål eller förstaspråk (L1) är det språk som en person först lär sig tala som litet barn. En person kan ha flera modersmål om hon eller han lärt sig flera språk samtidigt, till exempel genom att ha föräldrar som talar olika språk, se flerspråkighet.

När personen lär sig ytterligare språk efter att modersmålet har etablerats, så klassificeras det som ett andraspråk eller främmande språk. Ett andraspråk lärs in i den miljö där språket talas, till exempel vid invandring eller i ett mångspråkigt samhälle, medan ett främmande språk inte lärs in i den miljö där språket talas, och syftet med att lära sig språket är inte nödvändigtvis att kunna leva i samhällen där språket talas (skolspråk). 

Den 21 februari varje år är det den officiella Internationella modersmålsdagen, inrättad av Unesco 1999 men först firad året efter.

Se även 
 Andraspråk
 Etnicitet
 Främmande språk
 Minoritetsspråk
 Tvåspråkig
 Tal- och språkutveckling

Referenser 

Typer av språk
Svenska skrivregler (bok)

Svenska skrivregler är en bok som ges ut av Språkrådet i Sverige. Den innehåller skrivregler för hur man skriver texter på korrekt svenska i professionella sammanhang. En ny upplaga publiceras cirka vart tionde år för att skrivreglerna ska följa språkutvecklingen; hittills har fyra upplagor publicerats.

Svenska skrivregler är uppföljaren till Skrivregler, som gavs ut i sex upplagor 1947–1971 av dåvarande Nämnden för svensk språkvård.

En kortversion på 35–50 sidor, Skrivregler för alla (SFA), är planerad att ges ut under 2023.

Upplagor 
 Svenska språknämnden (1991). Svenska skrivregler utgivna av Svenska språknämnden. Första upplagan. Skrifter utgivna av Svenska språknämnden 77. Redaktör: Eva Raam-Inghult. Almqvist & Wiksell Förlag.
 Svenska språknämnden (2000). Svenska skrivregler utgivna av Svenska språknämnden. Andra upplagan. Skrifter utgivna av Svenska språknämnden 82. Redaktör: Sara Santesson. Liber AB.
 Språkrådet (2008). Svenska skrivregler. Tredje utgåvan. Språkrådets skrifter 8. Redaktör: Ola Karlsson. Institutet för språk och folkminnen (Språkrådet) och Liber AB.

Se även 
 TT-språket – TT Nyhetsbyråns samling skrivregler, för svensk nyhetsförmedling
 Myndigheternas skrivregler – Regeringskansliets samling skrivregler, för språkvård inom svensk offentlig förvaltning

Källor 

Svenskspråkig facklitteratur
Språkpolitik
Språkvård
Litteratur om språk
Svenska
100

100 (C) var ett skottår som började en onsdag i den julianska kalendern.

Händelser

Okänt datum 
 Staden Timgad grundas av kejsar Trajanus under namnet Colonia Marciana Traiana Thamugadi.
 Det romerska gränsvärnet limes mellan övre Donau och mellersta Rhen, som kejsar Domitianus har låtit påbörja, fullbordas av Trajanus (omkring detta år).
 Plinius d.y. blir konsul i Rom.
 Tiberius Avidius Quietus styre som guvernör över Britannien tar slut.
 Trajanus inleder en ny penningpolitik, som skall återupprätta Italiens forna ekonomiska överhöghet. 
 Den romerska armén uppgår till 300 000 soldater.
 Sedan Clemens I har avlidit väljs Evaristus till påve (detta år eller 97, 98, 99 eller 101).
 Tegelstenar blir det viktigaste byggnadsmaterialet i imperiet.
 Lejon är utrotade i Europa senast vid denna tid.
 De första kristna dogmerna och formuleringarna angående moral fastställs.
 Pakores, den siste kungen av det Indo-partiska kungariket övertar tronen.
 Kungariket Himyarite erövras av Hadramauterna.
 Det fjärde buddhistiska konciliet hålls (omkring detta år).
 Sammanställningen av det erotiska verket Kama Sutra påbörjas i Indien.
 I Kina dyker skottkärran upp för första gången och papper börjar användas av allmänheten vid denna tid.
 Ett tempel till medicingudens ära byggs i kinesiska Anguo.
 Hopewellkulturen inleds i nuvarande Ohio i nuvarande USA (omkring detta år).
 Indianstaden Teotihuacan i nuvarande Mexiko når en befolkning på 50 000 invånare.
 Mochecivilizationen framträder och börjar bygga upp ett avancerat samhälle i nuvarande Peru.

Födda 
 Marcus Cornelius Fronto, romersk grammatiker, retoriker och talare (född omkring detta år)
 Justinus Martyren, kristen apologet (född omkring detta år)

Avlidna 
 Josefus, judisk historiker
 Agrippa II, kung av Judeen

Externa länkar
1000

1000 (M) var ett skottår som började en måndag i den julianska kalendern.

Händelser

Augusti
20 augusti –  Stefan grundar Ungern.

September 
 9 september – Den svenske kungen Olof Skötkonung och den danske Sven Tveskägg besegrar den norske Olav Tryggvason i sjöslaget vid Svolder. Därmed återtar Sven Tveskägg makten över Norge och blir dess kung på nytt (efter att Olav Tryggvasson avsatte honom fem år tidigare. Svens ställföreträdare, som innehar den verkliga makten, blir ladejarlarna Sven och Erik Håkonsson.

Oktober
9 oktober –  Leif Eriksson landstiger i Vinland.

December 
 25 december – Stefan I (den helige) blir kung av Ungern.

Okänt datum 
 Runt denna tid används opium flitigt i Kina och Fjärran Östern.
 En meteorit kraschar runt denna tid i Nordamerika och delas i flera bitar samt lämnar efter sig en liten krater, 36 meter bred och 6 meter djup.

 Världens folkmängd uppgår till 300 miljoner människor.
 Sancho III av Navarra blir kung av Aragonien, Navarra och Kastilien.
 Staden Dhaka grundläggs.
 Kejsare Otto III gör en vallfärd från Rom till Aachen och Gniezno (Gnesen).
 Hutufolket bosätter sig i nutida Rwanda och Burundi; de blir snart fler än urbefolkningen, twa.
 Kristendomen blir Islands lagfästa religion.
 Gniezno blir ärkebiskopssäte, vilket gör den polska kyrkan oberoende av den tyska.
 Visby grundas (omkring detta år).
 Ärkebiskopsdömet Gran (Esztergom) i Ungern grundlägges.

Födda 
 25 juli – Anund Jakob, kung av Sverige 1022–1050 (möjligtvis född detta datum, då det var Jakobsdagen; han kan också ha fötts 1008).
 Silvester III, född Giovanni di Crescenzi–Ottaviani, påve från 20 januari till 10 mars 1045 (född omkring detta år).
 Michael Cerularius, Patriark av Konstantinopel (död 1059).
 Konstantin IX, bysantinsk kejsare (död 1055).

Avlidna 
 9 september – Olav Tryggvason, kung av Norge sedan 995 (stupad i slaget vid Svolder).
 17 november – Elfrida, drottning av England från 964 eller 965 till 975 (gift med Edgar den fredlige) (död någon gång mellan 999 och 1001)
 Tlilcoatzin, Toltekernas härskare (omkring detta år).
 Dương Vân Nga, vietnamesisk kejsarinna och regent.

Källor

Fotnoter

Externa länkar
Stockholms stift

Stockholms stift (latin: Dioecesis Stockholmiensis) är ett stift inom Svenska kyrkan, bildat den 1 juli 1942. Stiftsstad är Stockholm och stiftskyrka är Storkyrkan i Gamla stan. Stiftet har 13 kontrakt, 56 pastorat och 61 församlingar (2014).

Biskop är Andreas Holmberg.

Historia 
Stockholms stads församlingar tillhörde alltsedan medeltiden och fram till 1942 Uppsala stift. När stiftet bildades omfattade det även de närliggande förortsförsamlingarna i Uppsala och Strängnäs stift. 

Det är värt att notera att Stockholms stift är betydligt mindre till sin yta än Stockholms län.

Stockholms stads församlingar hade dock, när de tillhörde ärkestiftet, ett eget konsistorium, det som motsvarar domkapitlen i stiften. Det stod under ledning av kyrkoherden i Storkyrkan, som på grund av detta titulerades pastor primarius. Tidvis tycks konsistoriet även ha omfattat församlingarna på Södertörn, men dessa blev från 1626 åter en del av Strängnäs stift.

Vid inkorporeringarna till Stockholm överflyttades 1914 Brännkyrka församling, 

I Stockholms stads konsistorium var förutom pastor primarius även kyrkoherdarna i övriga Stockholmsförsamlingar assessorer (ledamöter). Kyrkoherdarna i Barnhusförsamlingen och Danviks och Sicklaö församling var dock aldrig ledamöter i konsistoriet. Stockholms stads konsistorium ersattes 1937 av Stockholms domkapitel.

Biskopen i Stockholms stift 
Biskopsämbetet i Stockholms stift inrättades år 1942, i samband med bildandet av stiftet. Sedan 2019 är biskop Andreas Holmberg stiftets nionde biskop. Hans valspråk lyder "Bli kvar i min kärlek".

Helgon och saligförklarade 
Bland helgon- och saligförklarade, födda eller har verkat i trakterna kring Stockholm finns:

 Sankt Botvid. Hade sin hemort i Botkyrka. Ett av Södermanlands skyddshelgon. 
 Erik den helige. Kung av Sverige, ett av Stockholms skyddshelgon.

Kontrakt 
Stiftet har 13 kontrakt enligt följande:

 Domkyrkokontraktet
 Södermalms kontrakt
 Brännkyrka kontrakt
 Birka kontrakt
 Roslags kontrakt
 Värmdö kontrakt
 Södertörns kontrakt
 Östermalms kontrakt
 Enskede kontrakt
 Spånga kontrakt
 Sollentuna kontrakt
 Solna kontrakt
 Huddinge-Botkyrka kontrakt

Hovkleresiet står vid sidan av stifts- och kontraktsorganisationen.

Bilder från stiftet 
Bilder med ett urval av stiftets kyrkor.

Se även 
 Lista över biskopar i Stockholms stift
 Herdaminne
 Hovkonsistoriet

Referenser

Noter

Externa länkar 

 Officiell webbplats
 Stiftshistoriska sällskap
Möbel

En möbel (från latinets mobilis) är en produkt som är avsedd för inredning (möblering) av utrymmen inom- eller utomhus, där den kan fungera som sitt- och liggplats, avlastningsyta, förvaring med mera.

Möbler och inredning för offentlig miljö tillverkas ofta av företag som specialiserat sig på dessa miljöer. Offentlig miljö ställer ofta speciella krav på möblerna, såsom tålighet och slitstyrka.

Den som formger möbler kallas möbeldesigner eller möbelarkitekt. Den som tillverkar möbler kallas möbelsnickare.

Konstruktion 
Möbler har oftast en stomme av trä, men även plast och metall har blivit vanliga material under 1900-talet. Stolar, soffor och andra benförsedda möbler förses ofta med möbeltassar för att inte skada golvytan.

Bildgalleri

Se även 
 Antika möbler
 Stilmöbler
 Kontorsmöbler
 Förvaringsmöbler

Externa länkar
Juvenalis

Decimus Junius Juvenalis, född omkring 60 i Aquinum, död omkring 130, var en romersk tänkare och satirdiktare. 

Juvenalis skrev frispråkigt om Roms moraliska förfall samt ofta med utfall mot greker, romerska patricier och transvestiter. Detta uppskattades inte alltid av dåtidens kejsare – Hadrianus och Marcus Aurelius.

Hans verk omfattar 16 satirer, cirka 4 000 verser, i fem böcker. Flera av hans formuleringar har blivit talesätt, till exempel bröd och skådespel, en sund själ i en sund kropp.

Biografi 

Juvenalis synes, efter tidens sed, ha idkat grammatiska och retoriska studier samt uppges därefter ha tjänat i hären och först senare börjat författa sina satiriska dikter. Enligt sin egen uppgift drevs han därtill av harm över tidens förfall ("Facit indignatio versum"). Sannolikt inföll hans skaldeverksamhet först under Trajanus regering. Man berättar även att han för häftiga utfall i sina dikter förvisades till Britannien eller Egypten. Visst är att han ännu omkr. år 128, under Hadrianus styrelse, fortfor att dikta.

Författarskap 

Juvenalis uppträder inte som Horatius mot människornas små dårskaper med fint och lekande skämt, inte heller dömer han likt stoikern Persius efter stränga vishetsregler över människosläktet. Han glöder av sedlig harm över allt det vrånga och onda som han ser runt omkring sig, och ger sina känslor luft i en kraftig och högstämd framställning, vilken har en stark retorisk prägel. Genom lång erfarenhet väl bekant med människornas lyten och laster, gör han dessa till föremål för en mogen betraktelse och framdrar i ljuset allt, även det smutsigaste. Stundom synes han, såsom pessimist, ha målat med mörka färger och han kritieras ibland för att på vanligt retorsmanér ha gjort sig skyldig till överdrifter i framställningen; på det hela taget är hans dikter, som framsprungit ur djupet av ett känslofullt hjärta, ägnade att tillvinna sig förtroende och deltagande. 

Som tidsbilder äger de, vad särskilt livet i Rom angår, stort värde emedan de ger en klar inblick i förhållandena, åtminstone inom de kretsar som mest gjorde sig kända. Hans skildringar utmärks av kraft, åskådlighet och liv; och om de personligheter som framträder hos honom inte egentligen tagits ur fullt samtida kretsar, är de dock ingalunda abstraktioner eller stela typer, utan verkligen livfulla gestalter, vilka dåtiden utan tvivel hade lätt att sammanställa med vad den sett eller såg runt omkring sig. 

Åt formen ägnade Juvenalis mycken omsorg. Planläggning och komposition är överhuvudtaget goda, stilen korrekt och prydlig samt versbyggnaden förträfflig. Man har tvistat om äktheten av vissa bland Juvenalis satirer. Dessa skulle enligt den av ålder gängse uppfattningen vara till antalet 16, senare fördelade i 5 böcker. Äktheten av den 16:e var redan tidigt bestridd. 

Att Juvenalis varit mycket läst och tolkad samt i synnerhet i medeltiden högt skattad, är känt. Till hans arbeten finns också äldre och yngre scholier (kommentarer).

Bibliografi utgivet på svenska

Referenser

Externa länkar 

 

Födda 60
Avlidna 130
Latinskspråkiga författare
Romerska författare
Män
Martin Rinkart

Martin Rinkart (eller Rinckart enligt nyare uppgifter om stavningen) (1586-1649) var en tysk kyrkoherde.

Martin Rinkart föddes 23 april år 1586 i Eilenburg i Sachsen, och studerade både där och i Leipzig. Sedan sökte Rinkart tjänst som diakon i sin hemstad, men avvisades eftersom det ansågs olämpligt med en bygdens son. Istället blev Rinkart pastor i Neustadt,  Eisleben och Erdeborn, men år 1617 kom han tillbaka till Eilenburg, nu som kyrkoherde, vilket han förblev ända till sin död den 8 december år 1649. 

Enligt författarregistret i Den svenska psalmboken 1986 var Rinkart även kantor. Han är också representerad i danska Psalmebog for Kirke og Hjem.

Psalmer
Nu tacka Gud, allt folk från 1636. 
Med pelarstoder tolv står Herrens helga kyrka, tonsättning av melodin, som ännu finns med i moderna psalmböcker.

Referenser
 Oscar Lövgren: Psalm- och sånglexikon, Gummessons 1964, sp. 563.''

Externa länkar
Mer om Rinkart på engelska 

Tyska psalmförfattare
Tyska koralkompositörer
Personer från Sachsen
Födda 1586
Avlidna 1649
Män
Lova Gud i himmelshöjd

Lova Gud i himmelshöjd är en lovpsalm av Jesper Swedberg diktad senast år 1694. Melodi (4/4, D-dur) från "Herrnhut" omkring år 1740, samma som numera används som melodi för psalmen Kristus vandrar bland oss än. Och i 1939 års koralbok användes en melodi daterad 1871 av Johan Fredric Lagergren. 

Av årtalen för text och musik framgår att det fanns en annan melodi i 1697 års koralbok då psalmen delade melodi med Pris vare Gud, som min hand lärer strida (nr 105) Är jag allen en främling här på jorden (nr 258), O Store Gudh, min Fader och min Herre (nr 300), Lof, prijs och tack ske tigh (nr 302) och O Gud, som ej de spädas röst föraktar (nr 330). Texten bygger på .

I Johan Olof Wallins psalmbok, 1819 års psalmbok, togs psalmen också med. Wallins version togs oförändrad, så när som på stavningen, in också i 1937 års psalmbok. Men för Den svenska psalmboken 1986 gjordes en grundlig bearbetning av Britt G Hallqvist år 1983, som på ett par ställen förde texten närmare originalet. Av upphovsrättsliga skäl kan hennes version inte publiceras här i sin helhet, men anslaget lyder:

Lova Gud i himmelshöjd,
sjung med glädje, lust och fröjd.

Publicerad i 
1695 års psalmbok som nr 112 under rubriken "Konung Davids psalmer".
1819 års psalmbok som nr 271 under rubriken "Kristligt sinne och förhållande - I allmänhet: Förhållandet till Gud: Guds lov".
1937 års psalmbok som nr 11 under rubriken "Guds lov".
Sionstoner 1935 som nr 57 med titelraden "Loven Gud i himmelshöjd", under rubriken "Guds lov".
Sionstoner 1972 som nr 10 med titelraden "Loven Gud i himmelshöjd".
Levande sång som nr 607 under rubriken "Lovsång och tillbedjan".
Den svenska psalmboken 1986 som nr 6 under rubriken "Lovsång och tillbedjan".
Finlandssvenska psalmboken 1986 som nr 292 under rubriken "Glädje och tacksamhet".
Hela familjens psalmbok 2013 som nummer 183 under rubriken "Vi tackar dig".
Cecilia 2013 som nr 6 under rubriken "Lovsång och tillbedjan".

Referenser

Externa länkar
Hos Svenska Akademien återfinns psalmtexten från 1695 i "Den gamla psalmboken" i PDF

Svenska psalmer