kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Havel

Havel  är den längsta högerbifloden till Elbe i östra Tyskland.  Den rinner genom förbundsländerna Mecklenburg-Vorpommern, Berlin, där den tar emot vatten från sin biflod Spree, och Sachsen-Anhalt. Havel är 334 km lång, men avståndet från dess källor på Mecklenburgska sjöplatån till sammanflödet med Elbe är fågelvägen endast 69 km, då floden flera gånger ändrar riktning under sin väg mot Elbe. Det landskap väster om Berlin som omsluts av Havels U-form på detta sätt kallas Havelland. Havels avrinningsområde är totalt 23 858 km².

Sträckning 
Havel har sin källa på Mecklenburgska sjöplatån, i Ankershagens kommun i södra Mecklenburg-Vorpommern. Floden rinner därifrån åt sydost, förbi småstäderna Wesenberg, Fürstenberg och Zehdenick.

Floden rinner in i Berlins storstadsområde vid staden Oranienburg, där Oder-Havelkanalen ansluter och härifrån sammanbinder floden med Oder österut. Västerut sammanbinder Ruppinkanalen Havel med floden Rhin. Efter Hennigsdorf rinner floden in i staden Berlins västra utkanter via Niederneuendorfer See, Tegeler See, Spandauer See och förbi centrala Spandau, där bifloden Spree ansluter från öster. Söder om Spandau vidgas Havel och passerar ön Schwanenwerder och sjön Grosser Wannsee vid stadsdelen Wannsee. 

Väster om Berlin passerar Havel genom det världsarvslistade området "Palats och parker i Potsdam och Berlin".
Floden omsluter här Pfaueninsel. I Jungfernsee ansluter Teltowkanalen i öster och Sacrow-Paretzkanalen i väster. Floden passerar Glienicker Brücke, där stads- och förbundslandsgränsen mellan Berlin och Potsdam i Brandenburg löper genom Havel, och här gick tidigare även Berlinmuren.

Sträckan från Glienicke förbi Potsdam kallas Potsdamer Havel. Floden flyter här först åt sydväst genom Tiefer See, förbi Potsdams stadsslott, genom Templiner See och Schwielowsee förbi Caputh. Här viker floden åter av norrut, förbi Werder genom Grosser Zernsee och Kleiner Zernsee. Vid Göttinsee ansluter åter Sacrow-Paaretzkanalen, samt Havelkanalen. Floden viker här av västerut genom småstaden Ketzin och rinner västerut genom landskapet Havelland. 

I staden Brandenburg an der Havel omsluter flodsystemet flera öar i staden. Vid Plaue ansluter Elbe-Havelkanalen västerut, medan Havel här viker av norrut. Den sista nedre sträckningen av floden passerar staden Rathenow och Havelberg, innan floden mynnar i Elbe vid Gnevsdorf nära Werben.

Galleri

Se även 
 Havelland
 Oder-Havelkanalen
 Elbe-Havelkanalen

Källor

Externa länkar 

Havels avrinningsområde
Vattendrag i Berlin
Vattendrag i Brandenburg
Vattendrag i Mecklenburg-Vorpommern
Vattendrag i Sachsen-Anhalt
Ikon (religion)

Denna artikel handlar om den religiösa bilden ikon. Se också ikon för andra betydelser

Ikon (från grekiskans εἰκών, eikōn, "bild") är en kultbild av Jesus, Jungfru Maria eller helgon inom de ortodoxa kyrkorna, men används mera sällan till exempel inom den romersk-katolska- och den lutherska kyrkan. En ikon har vanligtvis formen av en på trä målad bild, men andra media såsom mosaik, textilier och även skulpturer av metall förekommer. Ofta framställs Gudsmodern med Jesusbarnet och även olika helgon (beroende på vilken kyrka). Avbildningen betraktas inte bara som en ren illustration utan utgör en del av det religiösa budskapet och uppfattas ofta som en fysisk manifestation av det den representerar. I de ortodoxa kyrkorna sitter ikoner uppsatta på ikonostasen och i hemmen kan man finna familjeikoner samlade i en speciell rumshörna, ett "fönster mot himlen" eller "vackra hörnet", tillsammans med en brinnande oljelampa och där familjemedlemmar kan be dagliga böner och kan tända ljus.

Term 
Termen ikon används särskilt om ikoner som har sitt ursprung i den bysantinska konsten. Ikonen uppvisar en stiliserad konvention vad gäller komposition och hållning. Verk av sådana konstnärer som Andrej Rubljov och hans skola ger prov på det känslomässiga och konstnärliga uttryck som denna konstform uppvisar. I senare ryska ikoner omgavs ofta den målade gestalten av en gloria av värdefulla metaller och ädelstenar.

Litteratur

Hedvig Brander Jonsson, "Ikonreception i Sverige: Möten med och bruk av heliga bilder under det långa 1900-talet." Konvergenser och divergenser (Svenskt gudstjänstliv 98, 2023). 2023.  ISBN 978-91-7777-264-4.

Bilder

Se även 
 Ortodoxa kyrkor
 Ikonostas
 Ikonmåleri
 Ikonoklasm

Källor

Externa länkar 

Kyrklig interiör
Kristen konst
Icon (programspråk)

Programspråket Icon är ett högnivåspråk med "målinriktat" körsätt och goda möjligheter till stränghantering och manipulering av datastrukturer. Det har ärvt egenskaper från SNOBOL (ett språk speciellt konstruerat för avancerad stränghantering). 

"Standardverket" om detta språk är The Icon Programming Language (3:e upplagan) av Griswold and Griswold, . 

Programspråket Unicon är en avkomling till Icon.

Icon
Icon (musikalbum av Nirvana)

Icon är ett samlingsalbum av det amerikanska grungebandet Nirvana. Albumet är en del av Universal Music Enterprises Icon-serie, som är en serie samlingsalbum från 30 av de största artisterna och grupperna inom rock, pop, R&B och country.

Låtlista

Engelskspråkiga samlingsalbum
Album av Nirvana
Greatest hits-album
Amerikanska samlingsalbum
Samlingsalbum 2010
Musikalbum utgivna postumt
Indexikalitet

Indexikalitet är en term inom semiotik som används om tecken och symboler som har en nära relation till det de betecknar. I språkvetenskapliga sammanhang används också beteckningen indexikaluttryck för sådana ord och uttryck vilkas syftning varierar med tillfället, och
indexikal betyder då samma sak som deiktisk.

Semiotik
Lingvistisk morfologi
Deixis

Deixis är en språkvetenskaplig term. Beteckningen deiktisk används för ord eller uttryck vars betydelse är beroende av kontexten, som t.ex. "jag", "den där" osv. Det finns olika typer av deixis:

Tidsdeixis: har att göra med tidpunkter och hur det förhåller sig till yttrandestunden, fraser av typen i dag och i fjol och av pronominella adverb som sedan.
Rumsdeixis: bestäms till exempel riktning och befintlighet, till exempel här, upp , där borta och höger. 
Pronomen: till exempel jag, vi, och hon.

Beteckningen används även på böjningsändelser som -en i ordet hästen, eftersom den häst frasen syftar till på ett naturligt sätt varierar med sammanhanget.

Deixis måste inte uttryckas morfologiskt, dvs genom böjning av ett huvudord. Där är t.ex. en partikel.

Lingvistik
Termer inom litteraturvetenskap
Hans Fritzsche

Hans Georg Fritzsche, född 21 april 1900 i Bochum, död 27 september 1953 i Köln, var en tysk nazistisk ämbetsman, tjänsteman (Ministerialdirektor) vid propagandaministeriet.

Biografi 
Fritzsche inträdde 1933 i Nationalsocialistiska tyska arbetarepartiet (NSDAP) och utnämndes till nyhetschef för pressavdelningen vid Goebbels propagandaministerium. Han blev känd över hela Tyskland för sitt radioprogram Hier spricht Hans Fritzsche, i vilket han ofta hetsade mot judar. Mellan 1938 och 1942 kontrollerade Fritzsche nyhetsförmedlingen i Tyskland. Under återstoden av andra världskriget verkade han som radiochef.

Vid krigsslutet greps Fritzsche av Röda armén och åtalades så småningom vid Nürnbergprocessen 1945–1946. Domstolen ansåg honom dock vara oskyldig till anklagelsepunkterna och frikände honom. Den ryske huvuddomaren, Iona Nikitjenko, reserverade sig dock mot domstolens beslut. Trots detta faktum dömdes Fritzsche 1947 av en tysk denazifieringsdomstol till nio års fängelse. Fritzsche släpptes 1950 ur ett arbetsläger i Eichstätt av hälsoskäl. Fritzsche publicerade två apologetiska böcker, Es sprach Hans Fritzsche (1949) och Das Schwert auf der Waage: Hans Fritzsche über Nürnberg (1953). Hans Fritzsche avled i september 1953 i sviterna av en canceroperation.

Referenser

Tryckta källor

Externa länkar 

Födda 1900
Avlidna 1953
Män
Personer från Bochum
Politiker i Nazityskland
Nazister
Walther Funk

Walther Funk, född 18 augusti 1890 i Trakehnen, död 31 maj 1960 i Düsseldorf, var en tysk ekonom och nazistisk politiker. Han var riksekonomiminister 1938–1945 och riksbanksordförande 1939–1945.

Biografi 
Funk, som bland annat hade varit chefredaktör för Berliner Börsen-Zeitung, inträdde i Nationalsocialistiska tyska arbetarepartiet (NSDAP) 1931. Han blev Adolf Hitlers ekonomiske rådgivare och förmedlade kontakten med näringslivet. 1938 utnämndes Funk till riksekonomiminister och efterträdde året därpå Hjalmar Schacht som riksbankschef. I kraft av detta ämbete deltog han i den ekonomiska planeringen av flera av Nazitysklands krigsföretag samt i den hänsynslösa exploatering, vilken riktades mot ockuperade länder och mot judar. 

Efter andra världskrigets slut greps Funk och åtalades vid Nürnbergprocessen. Hermann Göring beskrev där Funk som "en obetydlig underordnad". Funk befanns vara skyldig till brott mot freden, krigsförbrytelser och brott mot mänskligheten och dömdes, liksom även Rudolf Hess och Erich Raeder, till livstids fängelse. Funk frigavs dock från Spandaufängelset i Berlin den 16 maj 1957 av hälsoskäl och avled 1960.

Referenser

Tryckta källor

Externa länkar 

Födda 1890
Avlidna 1960
Politiker i Nazityskland
Tyska nationalekonomer
Personer dömda för krigsbrott i andra världskriget
Män
Personer från Ostpreussen
Alumner från Humboldt-Universität zu Berlin
Alumner från Leipzigs universitet
Gustav Krupp von Bohlen und Halbach

Gustav Krupp von Bohlen und Halbach, ursprungligen endast von Bohlen und Halbach, född 7 augusti 1870 i Haag, Nederländerna, död 16 januari 1950 på Schloss Blühnbach i Werfen, Salzburg, Österrike, var en tysk friherre och industriman. Han gifte sig 1906 med Bertha Krupp och antog i samband med giftermålet sitt nya släktnamn. Han var far till Alfried Krupp von Bohlen und Halbach.

Biografi 
Gustav Krupp von Bohlen und Halbach tog i samband med sitt giftermål med Bertha Krupp över industrikoncernen Kruppkoncernen. Han inledde nya storsatsningar i koncernen och levererade till båda sidor under första världskriget. Under mellankrigstiden fortsatte företaget under Krupp von Bohlen und Halbachs ledning att verka inom vapenutveckling, trots förbud av västmakterna. Företagets lyckades dock, trots inspektioner, att hålla vapenutvecklingen hemlig. 

Efter nazisternas makttillträdde inledde Krupp von Bohlen und Halbach nära relationer med makthavarna, med Hitler i spetsen, och utvecklade nya vapen för Wehrmacht. 1943 övertogs ledningen av företaget av sonen Alfried.

Efter andra världskriget diskuterades det om man skulle ställa Krupp inför rätta vid Nürnbergprocessen för att i Kruppverkens fabriker ha utnyttjat slavarbetare från ockuperade länder, men åtalet lades ner på grund av hälsoskäl. Gustav Krupp var under sina sista år senil och sängliggande och vårdades av hustrun Bertha.

Referenser

Tryckta källor

Noter

Se även 
 Kruppkoncernen

Externa länkar 
 DHM:s biografi om Gustav Krupp von Bohlen und Halbach

Födda 1870
Avlidna 1950
Personer i Tyskland under 1800-talet
Personer i Tyskland under 1900-talet
Krupp
Män
Alumner från Ruprecht-Karls-Universität Heidelberg
Robert Ley

Robert Ley, född 15 februari 1890 i Niederbreidenbach, död 25 oktober 1945 i Nürnberg, var en tysk  nazistisk politiker och Obergruppenführer i Sturmabteilung (SA). Han var chef för Deutsche Arbeitsfront (DAF) från 1933 till 1945. Från 1930 var han ledamot av tyska riksdagen.

Efter andra världskriget ställdes Ley inför rätta inför den internationella militärtribunalen i Nürnberg. Han begick självmord innan rättegången inleddes.

Biografi 
Adolf Hitler utnämndes till Tysklands rikskansler den 30 januari 1933. I maj samma år avskaffade han de tyska fackföreningarna och gav Ley i uppdrag att bygga upp Deutsche Arbeitsfront (DAF), den tyska arbetsfronten, som skulle ersätta fackföreningsrörelsen. I DAF ingick ett antal organisationer som Kraft durch Freude (”Kraft genom glädje”), som bland annat var arbetarnas fritidsorganisation, och Schönheit der Arbeit, (arbetsmiljöorganisation). DAF exploaterade slavarbetskraft från ockuperade länder under andra världskriget.

Ley skilde sig 1938 från sin första hustru och gifte om sig med Inge Spilcker. Hon drabbades av en svår postpartumdepression och begick självmord i slutet av december 1942.

År 1941 publicerade Ley stridsskriften Internationaler Völkerbrei oder Vereinigte National-Staaten Europas?.

Efter kriget åtalades Ley inför den internationella militärtribunalen i Nürnberg. Anklagelseakten offentliggjordes den 14 oktober 1945. Ley begick självmord kort därefter; han ströp sig med en handduk fäst vid ett avloppsrör i sin cell. I ett avskedsbrev förklarade Ley att han inte stod ut med tanken på att ställas inför rätta som en brottsling. Han ifrågasatte tribunalens legitimitet och undrade enligt vilket lands lagar han skulle dömas.

Bilder

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar 

 Wikiquote har citat av eller om Robert Ley

Födda 1890
Avlidna 1945
Politiker i Nazityskland
Män
Personer från Nordrhein-Westfalen
Nazister
SA-officerare
Personer i Tyskland under första världskriget
Personer i Tyskland under andra världskriget
Personer som begått självmord
Deltagare i slaget vid Verdun
Deltagare i slaget vid Somme
Alumner från Jena universitet
Alumner från Bonns universitet
Alumner från universitetet i Münster
Hjalmar Schacht

Horace Greeley Hjalmar Schacht, född 22 januari 1877 i Tingleff, död 3 juni 1970 i München, var en tysk politiker och finansexpert.

Schacht var riksbankschef 1923–1931 och 1933–1939, ekonomiminister 1934–1937 samt minister utan portfölj 1937–1943. Fram till 1926 tillhörde Schacht Tyska demokratiska partiet (Deutsche Demokratische Partei), ett vänsterliberalt parti.

Biografi 
Efter första världskriget rekonstruerade Schacht den tyska valutan. När nazisterna hade tagit makten i Tyskland i januari 1933, medverkade han genom diverse ekonomiska transaktioner till den tyska upprustningen eftersom han var övertygad om att Adolf Hitler kunde återställa den tyska ekonomin. Schacht kom dock av olika skäl att bli kritisk mot nazistregimen och avgick 1937 efter en schism med Hermann Göring och Hitler som bägge ville fortsätta upprusta den tyska försvarsindustrin vilket Schacht motsatte sig. Efter 20 juli-attentatet 1944 internerades han i koncentrationslägret Flossenbürg i Nordtyskland; där togs han tillfånga av de allierade i april 1945.

Nürnbergprocessen 
Schacht frikändes vid Nürnbergprocessen 1945–1946, men dömdes kort därefter av en tysk denazifieringsdomstol till åtta års fängelse. Han frigavs dock redan i september 1948 och utgav samma år boken Abrechnung mit Hitler (svenska "Vidräkning med Hitler"). Efter kriget ägnade sig Schacht åt utvecklingsfrågor i u-länder och som ekonomisk rådgivare, innan han gick i pension i början av 1960-talet.

Referenser

Tryckta källor

Externa länkar 

Födda 1877
Avlidna 1970
Politiker i Nazityskland
Män
Preussare
Centralbankschefer
Tyska nationalekonomer
Tysklands ministrar
Personer inom tyskt bankväsen
Freundeskreis Reichsführer-SS
Alumner från Kiels universitet
Alumner från Münchens universitet
Alumner från Paris universitet
Alumner från Humboldt-Universität zu Berlin
Alumner från Leipzigs universitet
Fedor von Bock

Fedor von Bock, född 3 december 1880 i Küstrin, död 3 maj 1945 i Oldenburg in Holstein, var tysk militär; general av infanteriet 1 mars 1935, generalöverste 1 mars 1938 och generalfältmarskalk 19 juli 1940.

Biografi
Fedor von Bock blev officer 1898 och kapten 1912. Han deltog i  första världskriget som generalstabsofficer i högre kvarter. Efter kriget avancerade von Bock inom riksvärnet och blev 1929 generalmajor och 1935 general. Han ledde 1938 operationerna som ledde fram till Anschluss och därefter inordnandet av de österrikiska trupperna i den tyska krigsmakten. Under denna period befordrades von Bock till generalöverste.

von Bock tilldelades som den förste, tillsammans med ett antal andra mottagare, Järnkorsets Riddarkors den 30 september 1939. Han hade under första världskriget tilldelats den dåtida högsta militära utmärkelsen Pour le Mérite.

von Bock har beskrivits som ett typexempel på konservativ preussisk militäradel, professionell och metodisk. Han har även beskrivits som ärelysten och besvärlig att tjänstgöra under. von Bock förde med stor framgång befälet över armégrupp B i norra Polen 1939 i norra flygeln till väster varpå han befordrades till fältmarskalk och i Frankrike 1940. Inför invasionen av Sovjetunionen 1941 förde han befälet över armégrupp Mitte vars uppgift var att erövra Moskva, vilket nästan lyckades (operation Tyfon). Plågad av en magsjukdom och utmattad avgick han som chef i december 1941. 1942 fick han ånyo befälet över en armégrupp på östfronten med sin tyngdpunkt inriktad mot Volga, men avskedades samma sommar.

von Bock omkom i samband med att ett brittiskt attackplan i närheten av byn Lensahn i Schleswig-Holstein anföll den bil i vilken han färdades.

Han var systerson till Erich von Falkenhayn.

Befäl 
 Tillförordnad befälhavare för den österrikiska armén: mars – april 1938 
 Armégruppkommando 1: november 1938 – augusti 1939
 Armégrupp Nord: augusti – oktober 1939
 Armégrupp B: oktober 1939 – juni 1941
 Armégrupp Mitte: juni 1941 – december 1941
 Armégrupp Süd: januari 1942 – juli 1942
 Armégrupp B: juli 1942
 På grund av sjukdom konvalescent juli 1942 – maj 1945

Befordringar 
 Fänrik – 1898
 Kapten – 1912
 Major – 30 december 1916
 Överstelöjtnant – 1 oktober 1920
 Överste – 1925
 Generalmajor – 1 februari 1929
 Generallöjtnant – 1 februari 1931
 General av infanteriet – 1935
 Generalöverste – 1 mars 1938
 Generalfältmarskalk – 19 juli 1940

Referenser

Noter

Webbkällor 
 Axis History Factbook (http://www.axishistory.com/index.php)
 Axis Biographical Research (http://www.geocities.com/~orion47/)

Tryckta källor

Externa länkar 

Födda 1880
Avlidna 1945
Fältmarskalkar i Nazityskland
Män
Personer från Küstrin
Mottagare av Riddarkorset
Erhard Milch

Erhard Milch, född 30 mars 1892 i Wilhelmshaven, död 25 januari 1972 i Wuppertal, var en tysk militär av judiskt ursprung. Han var generalfältmarskalk och statssekreterare i luftfartsministeriet. Milch var generalinspektör för Luftwaffe från 1939 till 1945. Han var jämte rustningsminister Albert Speer ansvarig för rustning, särskilt flygindustrin. 

Enligt uppgifter var Milch halvjude och Nazitysklands högst uppsatte judiske person, med en anmärkningsvärd position, Nürnberglagarna beaktat. Hermann Göring ignorerade Milchs judiska börd med orden "vem som är jude bestämmer jag".

Efter andra världskriget dömdes Milch vid Milchrättegången till livstids fängelse för krigsförbrytelser (medhjälp till utnyttjande av tvångsarbetare), men frigavs redan 28 juni 1954.

Referenser

Noter

Webbkällor

Tryckta källor

Externa länkar 

Fältmarskalkar i Nazityskland
Personer dömda för krigsbrott i andra världskriget
Män
Födda 1892
Avlidna 1972
Personer från Wilhelmshaven
Mottagare av Finlands Vita Ros’ orden
Amaya

Amaya är en webbläsare och webbeditor. Amaya är ett projekt med öppen källkod som bedrivs av W3C och WAM (Web, Adaptation and Multimedia) på INRIA (Institut National de Recherche en Informatique et en Automatique).

Referenser

Externa länkar
Projektets webbplats

Fria webbläsare
Fria HTML-redigeringsprogram
Webbutveckling
Omvänd polsk notation

Omvänd polsk notation (RPN, eng. Reverse Polish notation) är en metod, som gör det möjligt att skriva aritmetiska uttryck utan att använda parenteser. 

Notationen, som skapades av den polske logikern Jan Łukasiewicz, kallas även för postfixnotation eftersom operatorn skrivs efter operanderna. Polsk notation är på motsvarande sätt en prefixnotation, där operatorn skrivs före operanderna. Av dessa två beteckningssätt är omvänd polsk notation det mest använda. Metoden används vid beräkningar med miniräknare och datorer, där en så kallad stack finns implementerad.

Historik
Notationen infördes omkring 1920 av den polske matematikern Jan Łukasiewicz. Omvänd polsk notation aktualiserades 1968 då Hewlett-Packard introducerade sin första programmerbara tekniska kalkylator HP 9100A. Denna var stack-baserad och saknade tangenter för parenteser. För inmatning av en operand i stacken, används en särskild inmatningstangent, så kallad uppåtpil. Anledningen till att HP valde omvänd polsk notation var att kalkylatorn skulle kunna evaluera godtyckliga uttryck, men den då tillgängliga teknologin tillät inte att man beräknade sådana uttryck med parenteser. En bieffekt av denna konstruktion var att antalet nödvändiga tangenttryckningar kunde minimeras, vilket också var värdefullt i en programmerbar kalkylator med begränsat minnesutrymme. Den klassiska Enter-tangenten, som blivit en symbol för omvänd polsk notation på kalkylatorer, introducerades 1972 på miniräknaren HP 35.

Omvänd polsk notation är lätt att hantera för en dator och förekommer i all tolkning av aritmetiska uttryck i programspråk. Denna notation är ett mellansteg när programspråkets notation översätts till datorns maskinkod. En del programspråk, som Forth och PostScript, använder denna notation direkt. Detsamma gäller de flesta flyttalsprocessorer.

Exempel
Betrakta följande uttryck:

 

Med en miniräknare baserad på vanlig så kallad infixnotation, skulle en beräkning kräva fjorton knapptryckningar:
  a × ( b + c ) ÷ ( d + e ) =

Med en miniräknare baserad på omvänd polsk notation krävs endast elva stycken. Man påbörjar inmatningen av symbolerna inifrån parenteser och går utåt:

{| border="0"
| b [ENTER] c + || Man lägger till b på stacken och adderar c,
|- 
| a × || multiplicerar resultatet med a,
|- 
| d [ENTER] e + || lägger till d på stacken och adderar e och
|- 
| ÷ || avslutar med att dividera det förra resultatet med det senaste.
|}

Operatorn verkar alltså på de närmast föregående operanderna, och beräkningens mellanresultat blir inplacerade där de tidigare argumenten och operatorn finns i uttrycket. Exempelvis kan det tidigare uttrycket i stället beräknas i följande steg:

{| border="0"
| abc + × de + ÷       || (x ← b + c)
|- 
| ax × de + ÷ || (y ← a × x) 
|- 
| yde + ÷ || (z ← d + e) 
|- 
| yz ÷ || (w ← y ÷ z) 
|- 
| w || (slutresultatet)
|}

Källor 
 Donald Ervin Knuth, The Art of Computer Programming, Volume 1, Fundamental Algorithms, Addison-Wesley Publishing Company, Menlo Park, California, 1973.

Datavetenskap
Matematisk notation
Matematisk typografi