kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Beteendevetenskap

Beteendevetenskap är en beteckning på de vetenskapliga ämnen som studerar mänskligt beteende ur olika aspekter. 

Angränsande och delvis överlappande vetenskapsområden är utbildningsvetenskap och samhällsvetenskap. Skillnaden mellan beteendevetenskap och samhällsvetenskap är flytande. Internationellt sett används sällan kategorin Behavioural Science, utan de beteendevetenskapliga disciplinerna samlas istället ofta under kategorin Social Science som innefattar socialvetenskaperna, det vill säga de klassiska vetenskapliga disciplinerna inom samhällsvetenskapen som fokuserar på människans beteende.

Klassiska beteendevetenskapliga ämnen 
De klassiska beteendevetenskapliga ämnena burkar ofta anses vara:

Pedagogik 

Pedagogik är läran om utbildning och lärande. Inom pedagogiken studerar man de processer genom vilka människan formas och förändras i olika sociala, kulturella och historiska sammanhang.

Psykologi 
 

Psykologi är läran om människans beteende, tankar, känslor och samspel med andra människor. Den moderna psykologin innefattar och integrerar både biologiska och samhällsvetenskapliga perspektiv på människans upplevelser och beteenden.

Sociologi 

Sociologi är en vetenskaplig disciplin som studerar samhällen och social handling i vid bemärkelse. Sociologin studerar mänskliga relationer som sociala processer på individ-, grupp- och samhällsnivå.

Andra beteendevetenskapliga ämnen 
Andra ämnen som studerar människans beteende och som ibland betraktas tillhöra beteendevetenskapen är:

Kognitionsvetenskap 
 

Kognitionsvetenskap är ett tvärvetenskapligt ämne som studerar det mänskliga tänkandet. Inom kognitionsvetenskapen behandlar man hur människan tar till sig och bearbetar information/kunskap, hur hon interagerar med den sociala och materiella omgivningen, hur hon fattar beslut och löser problem och hur emotioner påverkar hennes tankeprocesser.

Socialantropologi 

Socialantropologi är läran om människan i sociala sammanhang. Inom socialantropologin studerar man människans sociala tänkande och beteende utifrån ett globalt perspektiv.

Socialpsykologi 

Socialpsykologi är ett tvärvetenskapligt ämne som kan ses som en blandning mellan psykologi och sociologi. Inom socialpsykologin försöker man förstå och förklara hur en människas tankar, känslor och handlingar påverkas av den faktiska, inbillade eller underförstådda närvaron av andra.

Se även 
 Humaniora
 Kulturvetenskap
 Samhällsvetenskap

Referenser
Könkämäälven

Könkämäälven eller Könkämä älv (finska Könkämäeno, nordsamiska Geaggáneatnu) är en cirka 10 mil lång gränsälv mellan Finland och Sverige. Den är Sveriges nordligaste älv. Älven ligger i Enontekis och Kiruna kommun och har sin källa i Kilpisjärvi nära Treriksröset. Älven strömmar genom ett flackt, nästan obebott myrlandskap och är långa sträckor lämplig båtled. Könkämäälven utgör sedan 1809 gräns mellan Sverige och Finland fram till en mil väster om Karesuando, vid byn Markkina, där den förenas med den finska älven Lätäseno och därigenom bildar Muonioälven. Ett biflöde till Könkämäälven på den svenska sidan är Ainattijoki.

Hela älven kan paddlas, med några svåra forsar.

Fjällägenheterna Kummavuopio, Keinovuopio, Saarikoski, Naimakka och Siikavuopio ligger vid Könkämäälven. De är de nordligaste bosättningarna i Sverige och saknar fast förbindelse med allmän svensk väg, men några har fast vägförbindelse med allmän finsk väg, och övriga nås med båt eller isväg till finsk väg.

Se även
Torne älv

Referenser

Noter 

Vattendrag i Kiruna kommun
Vattendrag i Lappland, Finland
Vattendrag i Lappland
Torneälvens avrinningsområde
Enontekis natur
Tallån

Tallån kan syfta på:
Tallån, Töreälven – ett källflöde till Töre älv, Norrbotten, ca 22 km långt. Rinner upp i Talljärv, Överkalix kommun, och mynnar i Tjäruträsket, Kalix kommun, 86 m ö.h.
Tallån, Rickleån – ett källflöde till Rickleån (Bygdeälven), ca 15 km långt. Rinner upp i Tallträsket, 246 m ö.h., och mynnar i Västerbottens största sjö Bygdeträsket, 131 m ö.h., vid byn Blisterliden. Mycket sjörikt avrinningsområde - förutom Tallträsket även de ansenliga sjöarna Lubboträsket, Örträsket och Långträsket.
Lateral

En lateral är inom fonetiken en konsonant som bildas genom att luften strömmar fram på båda sidor om tungan.  Termen är besläktad med adjektivet lateral som är en anatomisk term för läge, ett läge bort från kroppens symmetriplan.

För olika typer av laterala konsonanter, se

Lateral approximant
Lateral frikativa
Laterala klickljud, finns bland annat i xhosa.

Referenser 

Konsonantljud
Barnvisa

Barnvisor är visor för (eller sjungna av) barn och ett exempel på barnmusik. Det kan vara sånger som barn själva har hittat på eller sånger som är skrivna av författare och kompositörer. När det är fråga om folksånger är kompositörerna och textförfattarna ofta okända.

Texterna kan ha olika syften, de kan exempelvis vara underhållande, lekfulla, uppfostrande eller skrämmande. Dessutom finns vaggvisor, nonsensvisor, födelsedagsvisor och visor att röra sig till. Sångerna har ofta flera strofer som sammantaget berättar en historia eller ett händelseförlopp. Texten är ofta rimmad och innehåller slagkraftiga refränger. Melodierna är enkla och sångbara och har inte för stort omfång, så de är lätta att sjunga.

I Sverige kända författare och kompositörer av barnvisor
Anna Maria Roos
Alice Tegnér
Jeanna Oterdahl
Felix Körling
Gullan Bornemark
Olle Widestrand
Lennart Hellsing
Alf Prøysen
Georg Riedel
Tomas och Jujja Wieslander
Astrid Lindgren
Beppe Wolgers
Jojje Wadenius
Magnus Härenstam
Brasse Brännström
Keith Almgren
Barbro Lindgren
Dan Bornemark

Samlingar med barnvisor
Sjung med oss, mamma!
Nu ska vi sjunga

Se även
Dagispop

Referenser

Externa länkar
Barnvisor
Barnvisor
Barnvisor
Ateljé

Ateljé är en arbetslokal för en konstnär. 

En ateljé är oftast ändamålsenlig, och har de utrymmen och framförallt det ljusinsläpp som krävs för den konstnärliga verksamheten. Ateljéer används även av till exempel formgivare, silversmeder, fotografer och grafiker.

Med ateljévåning menas ofta en våning belägen högst upp i ett hus med stora fönster, eventuellt takfönster.

Källor
 

Konsttermer
Sparreholmsmodellen

Sparreholmsmodellen (stationshus av IV klassen) är en modelltyp av stationshus som ritades i mitten av 1800-talet, av chefsarkitekten vid Statens Järnvägars arkitektkontor, Adolf W. Edelsvärd. 

I Sparreholm och i Vingåker byggdes hus som till sitt yttre avviker avsevärt från de övriga Edelsvärdska typhusen vid banan. Här har arkitekten lyckats frångå kravet på enkelhet och byggt två hus som på grund av sin natursköna belägenhet skall tillfredsställa krav på ett mera tilltalande utseende. Han har också lämnat symmetriidealet, och i stället byggt med förskjutna huskroppar i olika höjder. 

Något påminner sammansättningen om det första partillehusets, en asymmetri som vid denna tid förespråkas av till exempel Emil Langlet, men som är ovanlig i Edelsvärds tidiga järnvägsbyggnader. Två flyglar med gavlar åt banan binds samman med ett indraget mittparti som har taknocken i banans längdriktning. Huset är uppfört i två våningar av tegel. Den östra flygeln, i Sparreholm vänstra, i Vingåker den högra, har en förhöjd vind, där gavelspetsen är klädd med stående träpanel. Taket är, skriver arkitekten, klätt med träspån.

Planen visar samma huvudsakliga indelning som de övriga husens. Den mellersta delen har fasaden indragen så som fallet också är i Partille. Här innanför ligger bagagekontor, expeditions- och telegrafrum samt biljettkontor. Denna mellersta del har samma mått som motsvarande parti i Hallsbergmodellen, medan däremot väntsalarnas yta minskat till cirka 80 % av Hallsbergs. Denna sistnämnda har dock telegrafen placerad på gaveln, utan inre förbindelse med järnvägens lokaler.
Det obligatoriska damrummet, som här är åttakantigt, ligger i en femsidig utbyggnad.

Trappan till andra våningen saknar liksom i partillemodellen förbindelse med
vestibulen, härvid avviker Sparreholm från de tidigare modellerna.
Andra våningens bostadsutrymmen är tilltagna generösare än i Jonsered med möjlighet att ge stationsföreståndaren en lägenhet om sex rum, eller att dela upp den så att enkelrum inrättas för ogifta stationskarlar.

Vingåker uppges ha kostat 18 000 Rdr att bygga, medan Hallsberg kostat 15 736 Rdr. Till kostnaden för Hallsberg kommer dock priset för stinsbostaden, hälften av 10 500 Rdr, vilket sammanlagt blir 20 986 Rdr. Det mera påkostade vingåkershuset skulle då vara cirka 10 % billigare än det "enklare" Hallsbergshuset.

Referenser

Noter

Tryckta källor
 

Svenska stationshusmodeller
Byggnader ritade av Adolf W. Edelsvärd
Byskemodellen

Byskemodellen är en typ av järnvägsstationshus av VI-klassen ritat av chefsarkitekten vid Statens Järnvägars arkitektkontor Adolf W. Edelsvärd.

Kring sekelskiftet 1900 byggde svenska staten järnvägar till stor del i övre Norrland. Edelsvärd hade sin blivande efterföljare, Folke Zettervall, som medhjälpare. Byskemodellen är en typ av stationshus ur Edelsvärds produktion från denna tid. Den är uppkallad efter den station som i stället kom att heta Myrheden och idag ligger i den nordvästligaste delen av Skellefteå kommun. Mellan 1892 och 1899 uppfördes stationsbyggnader av byskemodellen på tio platser, i Moälven (sedan 1922 Moliden), Själevad, Tvärålund, Ekträsk, Åsträsk, Långträsk, Myrheden, Storsund, Brännberg och Hednoret. Åtta av stationerna ligger utmed stambanan genom övre Norrland, på sträckan mellan Vännäs och Boden. De två övriga, Moliden och Själevad, längs järnvägslinjen Mellansel–Örnsköldsvik.

Liksom flera av samtidens stationshus byggdes byskemodellen som timmerhus med tämligen grova stockar. Taken restes brant, och skärmtaket utanför väntsalen uppbars av kraftiga konsoler, som bildas av tvärväggens utdragna stockar. Utnyttjandet av utrymmen i stationshus av byskemodellen är typisk: Vid ena gaveln finns väntsal, och vid den andra gaveln en boställslägenhet om ett rum och kök. I mitten åt huset ligger expeditionen, och åt gården finns en förstuga med trappa till vinden, som inrymmer en boställslägenhet åt stationsföreståndaren. Planen visar en resgodsavdelning skild från expeditionen, i den del av väntsalen som vetter mot gården.

Husens exteriör är av mera ovanligt slag än interiören. Taket över trafikdelen ligger längs med banan, medan det över bostadsdelen ligger vinkelrätt mot, så att en gavelspets vänds mot denna. När senare några av husen förlängdes, kom denna gavel att bilda en central frontespis. Bottenvåningens bostad tycks också ganska snart ha tagits i anspråk som trafiklokaler.

Modellen fick även tjäna som förebild till andra stationshus vid andra banor, både vid statens banor och vid en enskild järnväg.

Referenser

Noter

Tryckta källor
 

Svenska stationshusmodeller
Byggnader ritade av Adolf W. Edelsvärd
Byggnader och anläggningar i Byske
Klas Lund

Klas Henrik Pontus Lund, född 14 februari 1968 på Lidingö, är ledare för organisationen Nordisk styrka. Han var fram till oktober 2015 ledare för den nynazistiska organisationen Svenska motståndsrörelsen (SMR). Han var tidigare även redaktör för dess tidning Nationellt Motstånd. Sedan 2019 är han ledare för kampgruppen Nordisk styrka.

Biografi 
Lund dömdes 1986 till fyra års fängelse för dråp på Ronny Landin som ingripit mot ett överfall på tre invandrare i nedre tonåren vid Nickstabadet i Nynäshamn. Han frigavs från fängelsestraffet efter två år.

År 1990 bildade Lund och två kamrater organisationen Vitt Ariskt Motstånd (VAM), en underjordisk rasistisk grupp som i början av 1990-talet blev samlingspunkt för en del av landets mest militanta högerextremister. Han drev också skinnskallelokalen på Fryshuset som fungerade som rekryteringsbas för VAM. 

År 1991 dömdes han till sex års fängelse för bland annat ett bankrån i Vemdalen, Härjedalen, där VAM-medlemmar använt vapen från en stöldkupp mot en polisstation i Lidingö. Han har även dömts för misshandel och flera gånger för olaga vapeninnehav.

I oktober 2004 rymde han från Mariestadsanstalten, där han avtjänade ett sex månaders fängelsestraff för olaga vapeninnehav. Han greps i Kristiansand i Norge i mars 2005.

Nordisk styrka
I augusti 2019 bröt sig flera av de mest framträdande medlemmarna ut från Nordiska motståndsrörelsen och bildade då den underjordiska paramilitära nynazistiska gruppen Nordisk styrka. Anledningen var att Nordiska motståndsrörelsens politiska strategi inte ansågs vara tillräckligt radikal. Utbrytargruppen beskriver sig själv som en elitistisk kamporganisation och ställer mycket hårda fysiska krav på sina medlemmar. Gruppens ledare är Klas Lund, och de nio ledande företrädarna är tillsammans fällda för över 100 våldsbrott och vapenbrott. Gruppen använder en byggnad i Västmanland som tidigare var ett församlingshem som högkvarter. Så gott som inget annat är känt om denna tystlåtna underjordiska grupp.

Referenser 

Födda 1968
Levande personer
Personer från Lidingö
Personer inom svensk nazism
Män
Nordiska motståndsrörelsen
Albert Ehrensvärd

Albert Ehrensvärd kan syfta på: 

Albert Ehrensvärd den äldre (1821–1901), svensk utrikesminister 1885–89 
Albert Ehrensvärd den yngre (1867–1940), svensk utrikesminister 1911–14
Biskop Thomas frihetsvisa

Biskop Thomas frihetsvisa, även Biskop Thomas frihetssång, är de sista stroferna i Frihetsvisan eller Engelbrektsvisan. Texten är troligen från 1439 av biskop Thomas Simonsson i Strängnäs. Visan ingår i ett krönikespel om Engelbrekt Engelbrektsson och Karl Knutsson inför kungavalet 1440. Frihetsvisan hyllar Engelbrekt och dennes nationella frihetskamp mot det danska förtrycket under Kalmarunionen, samt i den senare delen – känd som Biskop Thomas frihetsvisa – den nationella friheten och självbestämmanderätten. Visan som är en politisk agitationsdikt står genom sina litterära kvalitéer i en särklass bland politiska visor från nordisk medeltid.

Frihetsvisan finns i över 900 tonsättningar av bland andra Hugo Alfvén, Hugo Hammarström, Josef Jonsson, Edvin Kallstenius, Oskar Lindberg, Olallo Morales, Gustaf Nordqvist, Wilhelm Peterson-Berger, Ture Rangström och Alice Tegnér. Noterbart är att även Carl Nielsen tonsatte visan.

Se även
Engelbrektsupproret
Engelbrekt Engelbrektsson
Engelbrektsmarschen

Källor
Sohlmans musiklexikon

Henrik Karlsson: O, ädle svensk – Biskop Thomas frihetssång i musik och politik ()

Noter

Engelbrekt Engelbrektsson
Svenskspråkig litteratur
Sverige under medeltiden
Svenska visor
Stamsånger
Svenska patriotiska sånger
Olav Tryggvason

Olav Tryggvason, även kallad Olav Kråkben, son till Tryggve Olavsson och Astrid av Jæren, född cirka 968, död år 1000, var kung av Norge från 995 till 1000. Gift med Sven Tveskäggs syster Tyra.

Biografi 
Olav Tryggvason växte upp i exil i Gårdarike, dåtidens Ryssland i tjänst hos Vladimir I av Kiev. Han var sonsonson till Harald Hårfagre. Både hans far och farfar hade dött i inbördeskrig med sina släktingar. Som ung deltog han i flera vikingatåg och strider i länderna kring Östersjön, i Nederländerna, Skottland, Irland och England. Olav Tryggvason pressade vid två tillfällen engelska regenter på danagäld. Vid det första tillfället, år 991, ingick han ett avtal med kung Ethelred II. Avtalstexten har bevarats. Efter den andra utpressningen 994, tillsammans med Sven Tveskägg, lät Olav döpa sig i England 995, och samma år landsteg han med en privat armé i Trøndelag, där ett uppror mot regenten Håkon Jarl pågick. Efter att ha dräpt Håkon Jarl valdes Olav Tryggvason till kung. Under Olavs regeringstid gjorde kristendomen betydande landvinningar i Norge, dock utan att omvända hela landet och dess besittningar runt Nordatlanten. Hans var gudfar åt Olof den helige. Olav stupade i slaget vid Svolder år 1000 i strid med Sven Tveskägg, Olof Skötkonung samt Håkon Svenssons son, Erik. Enligt Heimskringla kastade han sig i vattnet från sitt skepp Ormen Långe.

Kung Olav var gift med Sven Tveskäggs syster Tyra och de hade ett barn som dog innan det fyllt ett år.

Musik
Berättelsen om Olav Tryggvason har gett upphov till flera musikverk
Friedrich August Reissiger: Olaf Trygvason (1864), text: Bjørnstjerne Bjørnson, för manskör a cappella
Glittertind: Landkjenning, Brede Seil Over Nordsjø Går (2009), text: Torbjørn Sandvik, Geirmund Simonsen
Edvard Grieg: Landkjenning, opus 31 (1872), text: Bjørnstjerne Bjørnson, för manskör, barytonsolo och orkester
Edvard Grieg: Olav Tryggvason, opus 50 (1873), text: Bjørnstjerne Bjørnson, en ofullbordad opera, kompletterad 2000 av Ragnar Søderlind.

Källor
Per G. Norseng, Store norske leksikon, snl.no, "Olav 1 Tryggvason", läst 2010-05-06

Adam av Bremen. 1070-t. Gesta Hammaburgensis Ecclessiae Pontificum (’Historien om Hamburgstiftet och dess biskopar’ i övers. av Svenberg, Emanuel, 1984. Med kommentarer av Hallencreutz, C. F., Johannesson, K., Nyberg, T. & Piltz, A. Stockholm.)

Externa länkar

 Olav Tryggvessons historia Del av Emil Olsons översättning av Heimskringla.
 http://www.snl.no/.nbl_biografi/Olav_1_Tryggvason/utdypning

Norges regenter
Personer i Norge under 900-talet
Födda 968
Avlidna 1000
Män
Kungligheter som stupat i strid
Vittangi älv

Vittangi älv, eller Vittangiälven är en vänsterbiflod till Torne älv, som är 80 kilometer lång räknat från källsjön Vittangijärvi, på 437 meter över havet. Räknar man in källflödet Pirttimysjoki är älven 110 kilometer lång. Vittangi älv rinner upp i Sveriges nordligaste fjällmassiv, inom rymdbasen Esranges raketskjutfält. Älven mynnar i Torne älv vid kyrkbyn Vittangi, i selet Vittangisuvanto (Vittankisuanto).

Referenser 

Vattendrag i Kiruna kommun
Vattendrag i Norrbotten
Torneälvens avrinningsområde
Finnträskån, Skellefteå kommun

Finnträskån eller med ett äldre namn Finnträskälven, är ett vattendrag i Byske socken, Skellefteå kommun. Ån avvattnar Finnträsket, 82 meter över havet, två mil nordväst om Byske, och via Gåvaträsket och Tåmbäcken mynnar den i Tåmträsket och är det viktigaste källflödet till Tåmälven. Finnträskån är 12 km lång, men 20 km medräknat källflödena som västerifrån rinner till Finnträsket. Avrinningsområdet omfattar cirka 45 km².

Finnträskåns första kilometrar är omgrävda och rätade av odlingsskäl, från Finnträsk och förbi Dammänga nedströms till Sågsele (Sågdammen) vid Gammsåga ("Gammelsågen") där finnträskarnas gamla vattensåg låg. Där flottades timmer som fanns närmare byn på ån ner mot Gammsåga. Numera finns ett dämme vid Finnträskets utflöde vid Åbron för att åter höja sjöns vattennivå. De första nybyggarnas gamla skvaltkvarn låg uppströms från Gammsåga, lite närmare bebyggelsen i Finnträsk.

Finnträskaren och legendaren Robert Lundqvist (1860–1946) – specialbyggmästare för vattensågar och som i övrigt bland annat ritade Finnträsk kyrka tillsammans med sonen Per Gunnar Lundqvist (1889--1982) – var den som skötte den sista ombyggnaden av Gammsåga och omvandlade den från ramsåg till cirkelsåg. Sågverksamheten och övervåningen av det två våningar höga vattensåghuset flyttades år 1920 upp till sjön Finnträskets östra strand i själva byn för att bli elektrifierad. Takspånhyveln och raststugan, "Sågkåken", följde också med upp till Finnträsk by. Takspånhyveln finns dock inte kvar idag.

Se även 
Finnträsk

Referenser 

Vattendrag i Västerbotten
Vattendrag i Skellefteå kommun
Inge den yngre

Inge den yngre (Inge Halstensson), var kung av Sverige från 1118 till början av 1120-talet, son till Halsten, bror till Filip, brorson till Inge den äldre. Han tillhörde Stenkilsätten. Enligt Hervarsagans kungalängd och Lanfedgatal skall han ha samregerat med sin bror Filip, en uppgift som inte bekräftas av svenska källor.

Enligt Västgötalagens kungalängd tog han över tronen när Filip dog, vilket skedde 1118 enligt en uppgift i Islendingabok. Kungalängden meddelar att Sverige skall ha farit väl under hans regering, men att han dog av "ond dryck" i Östergötland. När han dog finns inga uppgifter om, och den enda fasta punkten är Saxo Grammaticus uppgift att götarna efter en svensk konungs död tog den danske prinsen Magnus till kung, och att denne stöp 1134.

Inge den yngre var enligt Lilla rimkrönikan och en avskrift av Prosakrönikan gift med Ragnhild, en kvinna känd i Södertäljes historia. Enligt Fagrskinna var han gift med Ulvhild, dotter till den norske stormannen Håkon Finnsson (Thjottaätten). Hon skall även ha varit gift med den danske kungen Nils och sedan med den svenske kungen Sverker. 

Föga är känt om Inge den yngres regeringstid. Under 1120-talet skall den norske kungen Sigurd Jorsalafarare enligt Snorre Sturlasson (som tycks ha baserat sin berättelse på ett numera endast fragmentariskt bevarat stycke i Ágrip), efter ett initiativ av den danske kungen Nils (som skulle ha dragit med men fick någon form av förhinder) ha dragit på korståg till Kalmartrakten, den så kallade Kalmare ledung. 1 500 kreatur och andra dyrbarheter lär norrmännen ha fått med sig. Dessutom skall en del hedniska smålänningar omvänts. Exakt hur ledungen skall tolkas är dock oklart.

Inge den yngre har inte haft några kända barn, och med honom dog troligen den Stenkilska ätten ut.

Referenser

Noter

Källor 
Lars O. Lagerqvist & Nils Åberg, Litet lexikon över Sveriges regenter Vincent förlag, Boda kyrkby 2004.  s. 12

Stenkilska ätten
Avlidna 1125
Män
Sveriges regenter
Födda 1000-talet
Personer i Sverige under 1100-talet
Filip (kung)

Filip Hallstensson (även Filippus), död 1118, var kung av Sverige cirka 1100–1118. Son till kung Halsten, brorson till Inge den äldre. Enligt Hervarsagans kungalängd och Lanfedgatal skall han ha samregerat med sin bror Inge den yngre, en uppgift som inte bekräftas av svenska källor.

Ytterst få uppgifter är annars kända om honom, och Västgötalagens kungalängd säger bara att han följde lagen. Enligt en enda svensk källa skall han ha samregerat med Ragvald Ingesson, men inga andra källor uppger ens att denne skall ha varit kung. Hans dödsår är känt genom Are Frodes Islendingabok.

Filip är troligen begravd med sin bror Inge den yngre i Vreta klosters kyrka, där man funnit skeletten av två mycket långväxta personer, närmare bestämt 1,98 och 2,02 meter långa. Om detta är korrekt, stämmer det väl överens med uppgiften om att personer ur Stenkilsätten var långväxta.

Referenser

Noter

Källor 
Lars O. Lagerqvist & Nils Åberg, Litet lexikon över Sveriges regenter Vincent förlag, Boda kyrkby 2004.  s. 12

Sveriges regenter
Stenkilska ätten
Personer i Sverige under 1100-talet
Födda 1000-talet
Avlidna 1118
Män