kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Björn Eriksen

Björn Fredrik Eriksen, född 11 september 1948, död 6 november 2005 i Barkarby församling, var en svensk datatekniker och internet-pionjär.

Biografi
Björn Eriksen arbetade på programutvecklingsföretaget Enea, där man var först i Sverige att koppla sig till Internet via uppringd förbindelse. Han kan sägas ha varit den första att ta emot e-mail till en svensk adressat. Mailet kom 1983 från Amsterdam och Jim McKie på European Unix Network och var endast ett besked om att det var ett testmail. Han tog emot mailet med en VAX 780 med operativsystemet BSD Unix, som var placerad hos Enea i Täby. E-mailen förmedlades med UUCP och X.25 och inte via internetprotokollet TCP/IP, vilket har fått att vissa ifrågasätta om mailet verkligen kan sägas ha vara det första som skickats via just "internet". E-mail hade vid tidpunkten även tidigare skickats från Sverige, via KOM-systemet 1982, men via brygga.

År 1986 registrerade Björn Eriksen Sveriges nationella toppdomän .se vilket var en av de första lands-toppdomänerna. Han var sedan handläggare och formell ägare av toppdomänen och skötte detta omfattande arbete i princip ensam från sitt vardagsrum i 11 år, fram till 1997. Den första svenska webbplatsen med .se-adress var Enea.se vilket var Björn Eriksens dåvarande arbetsplats. I början avgjorde Eriksen själv vilka domännamn som kunde godkännas och tillämpade restriktiva regler vilka bland annat innebar att inga privatpersoner kunde få domännamn, och företag kunde få ett enda. Detta resulterade i stämningsansökningar och enligt honom själv kallades han "Internets diktator i Sverige". Allt eftersom internets popularitet ökade blev hans arbete ohållbart då han tvingades arbeta i princip dygnet runt med administrationen. Kungliga Tekniska högskolan, som Eriksen började arbeta på 1988, ansåg till slut att domännamnsregistreringen inte längre kunde ligga inom deras verksamhetsområde. Därför bildas IIS (Stiftelsen för Internetinfrastruktur, i dag Internetstiftelsen i Sverige) och 1997 skrev han på ett avtal där IIS tog över rätten till toppdomänen .se.

Han anställdes 1988 av Kungliga Tekniska högskolan (KTH) som tekniskt ansvarig för SUNET-gruppen (numera KTH Network Operations Centre) och ansvarade då för den tekniska driften av Sunet och det nordiska universitetsdatornätet NORDUnet. Han delade även ut och registrerade IP-nummerserier till företag och organisationer som var tidigt ute med att ansluta sig till internet.

Eriksen avled 2005 i en ålder av 57 år i sitt hem i sviterna av hjärninflammation. Han är gravsatt i minneslunden på Görvälns griftegård.

Se även 
 Internets historia i Sverige

Referenser 

Svenskar inom IT-branschen
Födda 1948
Avlidna 2005
Män
Portal: Internet i Sverige
Internets historia i Sverige
Kvinnor i fångenskap

Kvinnor i fångenskap är en svensk dramafilm från 1943 i regi av Olof Molander.

Handling 
En pastor har beslutat sig för att bli fängelsepräst. I cellerna träffar han en rad kvinnor med olika öden.

Om filmen 
Filmen premiärvisades den 12 mars 1943 på biograf Grand i Stockholm. Den spelades in vid Sandrew-ateljéerna i Stockholm av Olle Nordemar. I filmen spelas Charles Redlands instrumentalkomposition Scherzo.

Filmen har visats på SVT vid ett flertal tillfällen, bland annat 1997, 2001, 2016. 2019 och den 1 mars 2021.

Rollista i urval 
Gunnar Sjöberg – pastor Staffan Brobäck, fängelsepräst 
Elsie Albiin –  Mary Blomquist 
Gunn Wållgren –  Viola Karlsson 
Erik "Hampe" Faustman – Roland Johansson 
Barbro Hiort af Ornäs – Kaj Ekman, lärarinna på Bovikens skyddshem 
Sigurd Wallén –  doktor Westberg, fängelseläkare 
Erik Rosén –  fängelsedirektören 
Hjördis Petterson – fröken Karlsson, fånge på kvinnofängelset, mörderska 
Marianne Löfgren – fröken Wester 
Hilda Borgström – fru Pettersson, fånge på kvinnofängelset 
Vera Valdor – Lena, fånge på kvinnofängelset 
Märta Arbin – fånge på kvinnofängelset, barnamörderska 
Signe Wirff – fröken Berggren, föreståndarinna på skyddshemmet 
Birgitta Arman – Annika, flicka på skyddshemmet 
Ninni Löfberg – Vivan, flicka på skyddshemmet
Carl Barcklind – kyrkoherde
Georg Funkquist – Otto Winblad

Externa länkar 
 
 

Svenska filmer 1943
Svenska dramafilmer
Filmer från Terrafilm
Filmmusik av Lars-Erik Larsson
Svenskspråkiga filmer
Filmer i regi av Olof Molander
Svenska fängelsefilmer
I väntan på Godot

I väntan på Godot (fransk originaltitel: En attendant Godot), även uppförd på svenska med titeln Vi väntar på Godot, är en absurdistisk teaterpjäs i två akter av den irländske författaren Samuel Beckett. Den handlar om Vladimir (Didi) och Estragon (Gogo), som sitter och väntar på en man vid namn Godot. Pjäsen publicerades av Les Éditions de Minuit 1952 och uruppfördes på teatern Théâtre de Babylone i Paris den 5 januari 1953.

I Frankrike röstades bokutgåvan av pjäsen fram till plats 12 på listan med århundradets 100 böcker enligt Le Monde år 1999.

Handling 
Två personer står och smågrälar på en väg i väntan på Godot; mycket mer händer inte. Detta absurda dramas egenhet är just formen, och därför är det intressant att se hur Beckett handskas med dialogernas och scenanvisningarnas samspel. Beckett använder sig av noggranna scenanvisningar som intensifierar och dramatiserar dialogen mellan de båda männen. 

Vad pjäsen handlar om – om den handlar om något – har tolkats på många olika sätt. Beckett visar oss i alla fall livet och det ännu icke bestämda och avgjorda. I det obestämda ligger det hoppfulla och det som gör att människan förblir människa.

En av dramats mest berömda repliker är: ”De [franska originalet: Elles] föder grensle över en grav, dagen glänser till ett ögonblick, och sen är det natt igen.” (Pozzo, andra akten)

Uppsättningar 
Uruppförandet ägde rum på Théâtre de Babylone i Paris den 5 januari 1953, i regi av Roger Blin. Vladimir spelades av Lucien Raimbourg, Estragon av Pierre Latour, Pozzo av Roger Blin, Lucky av Jean Martin samt pojken av Serge Lecointe. 

I Sverige hade pjäsen premiär med titeln Vi väntar på Godot på Uppsala stadsteater i april 1954, i regi av Hans Dahlin. I rollerna fanns Ingvar Kjellson som Vladimir, Jan-Olof Strandberg som Estragon, Bengt Brunskog som Pozzo och Ernst-Hugo Järegård som Lucky. 

År 1966 sattes I väntan på Godot upp på Dramaten för första gången, i regi av Jackie Söderman. Jan-Olof Strandberg hade då bytt roll till Vladimir och Ernst-Hugo Järegård till Estragon, samtidigt som Lucky och Pozzo gjordes av Ulf Johanson respektive Georg Årlin. Uppsättningen kom att spelas totalt 147 gånger under flera år, och den sista föreställningen gavs i juni 1979.

Översättningar 
Pjäsen har översatts till svenska av Lill-Inger Eriksson och Göran O. Eriksson (1957) samt av Magnus Hedlund (1990).

Referenser

Noter

Webbkällor

Tryckta källor

Vidare läsning

Externa länkar 

1953 i Frankrike
Teateråret 1953
Franskspråkig litteratur
Irländska teaterpjäser
Litteratur 1952
Irländsk skönlitteratur
Franska teaterpjäser
Pjäser av Samuel Beckett
The Local

The Local är en multinationell, ursprungligen svensk, internetbaserad, engelskspråkig webbtidning etablerad i nio europeiska länder: Sverige, Tyskland, Frankrike, Spanien, Schweiz, Norge, Danmark, Österrike och Italien. 

Sidorna har samma grafiska utseende, men produceras av separata redaktioner, fokuserade på respektive land. Innehållet innefattar nyhetshändelser, politik, näringsliv, sport och kultur samt analyser och ledare. Sajterna publicerar även guider till länderna i fråga, främst avsedda för engelskspråkiga inflyttade, turister, affärsresande och andra med ett internationellt intresse. Företaget äger även internetforum för främst utlandsanställda och utflyttade: Toytown Germany i Tyskland och English Forum i Schweiz. Den ursprungliga svenska sidan startades 2004 och expanderade först till Tyskland 2008 och senare till de andra länderna. I januari 2010 anskaffade The Local webbplatsen thelocal.com från First Quench Retailing, en brittisk butikskedja som gick i konkurs i slutet av 2009.

The Local rapporterade en sammanlagd läsarkrets på sex miljoner läsare per månad i januari 2017.

The Local grundades av Paul Rapacioli, tidigare chef för den brittiska arbetsförmedlingssajten reed.co.uk. och James Savage, tidigare radiojournalist och pr-konsult. Paul Rapacioli blev vd 2004 och avgick 2018, varefter James Savage, som tidigare var redaktionschef och ansvarig utgivare, blev vd och publisher. Aktieägarna består bland andra av grundarna, Sjätte AP-fonden och Iqube. Chefredaktör för den svenska sajten är Emma Löfgren.

The Locals svenska sida blev 2009 nominerad till utmärkelsen "Årets dagstidning digitala medier" i Medievärldens årliga nyhetstidningspriser. 2018 blev The Local utnämnd till Årets tidskrift populär press på Tidskriftsgalan. 2021 vann publisher James Savage Sveriges tidskrifters stora pris.

Referenser

Externa länkar 
The Locals webbplats

Svenska dagstidningar
Tyska dagstidningar
Engelskspråkiga dagstidningar
Dagstidningar startade 2004
Eric Anthony Sykes

Eric Anthony Sykes, född Eric Anthony Schwabe 5 februari 1883 i Barton-on-Irwell i Greater Manchester, död 12 maj 1945 i Bexhill-on-Sea i East Sussex, var en av de två förgrundsfigurerna inom Special Operations Executive (SOE), föregångaren till brittiska Special Air Service (SAS).

Sykes arbetade 1907-1940 i Shanghai, först för handelsbolaget Reiss & Co fram till 1923, sedan för China & Japan Trading Co fram till 1928. Under denna tid blev han generalagent i Kina för vapentillverkarna Remington och Colt. 1929 övergick Sykes till S.J. David & Co hos vilka han arbetade fram till sin avresa från Kina. 1919 träffade han William Ewart Fairbairn, 1:e kriminalinspektör i Shanghai Municipal Police, SMP. 1926 anslöt Sykes sig till SMP som reservofficer. 1937 arbetade han på halvtid för S.J. David & Co och resten av tiden för SMP där han var chef för prickskytteenheten. Snart blev han och Fairbairn värvade till den brittiska underrättelsetjänsten Secret Intelligence Service, SIS. I juli 1939 började Sykes som instruktör med kaptens rang vid SIS träningsläger (Special Training Centre, STC) i Lochailort i Skottland.

Brittiska militärer
Män
Födda 1883
Avlidna 1945
Personer från Greater Manchester
Heinrich Pfeil

Heinrich Pfeil, född 18 december 1835 i Leipzig, död 17 april 1899 i Leipzig, var en tysk kompositör, bokhandlare, tidningsredaktör och musikskriftställare. Han komponerade en mängd manskvartetter, bland annat den i Sverige mycket sjungna "Lugn vilar sjön".

Källor
Pfeil, Heinrich, Nordisk familjebok (1915)

Tyska klassiska kompositörer
Tyska musiker
Födda 1835
Avlidna 1899
Män
O’boy

O’boy är ett varumärke för chokladpulver och drickfärdig chokladdryck som ägs av Mondelēz International (tidigare Kraft Foods). O’boy-produkterna innehåller bland annat kakao och socker och säljs i de nordiska länderna samt i Estland. Tillverkningen sker i Marabou-fabriken i Upplands Väsby.

Historia 
O’boy-drycken lanserades av Findus 1960. Tillverkningen skedde ursprungligen i Findus lokaler i Bjuv och namnet O’boy kom till efter inspiration från en studieresa till USA. När ägaren Marabou sålde Findus till Nestlé 1962 började O’boy produceras av Marabou som idag är en del av Mondelēz International. O’boy har förekommit i olika varianter.

Varianter av O’boy 
Jordgubbs-O’boy kom 1966 och Vanilj-O’boy 1967. Under tidigt 1970-tal berikades sortimentet med Blåbärs-O’boy samt den kortlivade Mocca-O’boy – ”för vuxna”. Samtliga dessa smaker försvann i mitten av 1970-talet. Under 1990-talet fanns även Banan-O’boy och Toffé-O’boy, men den slutade dock tillverkas på grund av för låga försäljningssiffror.

Jordgubbs-O’boy gjorde en comeback i början av 2000-talet. Även en sockerfri variant har funnits tillgänglig sedan 2006 men togs bort ur sortimentet under hösten 2009. I vecka 37 2009 lanserade O’boy två nyheter: O’boy Plus med smak som originalet men innehåller kostfiber och 30 procent mindre socker. Den andra nyheten hette O’boy Dark och hade ett högre kakaoinnehåll (32 procent).

2010 såldes O’boy Daim ltd edition, blandad med Daim-bitar, under en begränsad tid.

2012 lanserades, som ett gästspel under en begränsad tid, O’boy Choco Strawberry Limited Edition.

Se även
O’hoj

Källor 

Choklad
Drycker
Varumärken för dagligvaror
Varumärken ägda av Kraft Foods
Länsväg 173

Länsväg 173 går mellan E45 vid Dykälla norr om Vänersborg och Färgelanda. Längd: 25 km.

Vägen används för färd från orter i Färgelanda kommun mot Vänersborg/Trollhättan och österut, eller omvänd riktning.

Skyltning: Färgelanda resp Vänersborg.

Anslutningar
Den ansluter till 
 E45 
 Länsväg 172.

Standard och planer
Sträckan mellan Stigen och kommungränsen Vänersborg-Färgelanda (8 km) är smal (6 m) och krokig (70 km/h). Vägen går också genom samhället Stigen, och den lilla orten Rådanefors. Övriga sträckor är av normal standard för länsvägar, med 80 km/h som gräns.

Utbyggnadsplaner för den smala och krokiga sträckan har funnits, men ligger på is. Terrängen är mycket kuperad vilket gör en ombyggnad komplicerad.

Vägen anses naturskön, och passerar mycket nära sex sjöar, varav en syns tre gånger.

Historik
Vägen byggdes om till en bredare och rakare väg på 1930-talet. Innan dess var det en mycket smal och krokig väg. Sträckan från Stigen till Rådanefors var dock på grund av topografin fortfarande krokig och backig, vilket är samma väg idag (asfalterad numera). Enligt en lokal sägen besökte kung Karl XIV Johan trakten, och vagnen fastnade nära Rådanefors. Vagnen var för bred för vägen på det stället. Han kom loss med hjälp från lokalbefolkningen. Detta torde ha motiverat bygge av ny väg, ty både den äldre och nuvarande sträckningen syns på Generalstabskartan 1843.

I Rådanefors finns, den sedan 1929 fredade, Dalslandseken alldeles i vägkanten. 
Vid den ska Karl XII enligt en lokal sägen en gång ska ha bundit sin häst under ett fälttåg till Norge.

Numret 173 tilldelades 1942 då vägnummer infördes. Då avsågs sträckan Dykälla-Stigen (eftersom väg 172 gick via Stigen då). I slutet på 60-talet byggdes 172:an genare från Färgelanda rakt norrut. 173:an förlängdes då norrut från Stigen längs 172:ans gamla sträcka. 1985 ändrades sträckan så att 173:an gick från Färgelanda istället, kommunens huvudort. Den vägen hade breddats och byggts om på 70-talet så hastigheten kunde vara 90 km/h. På 1990-talet breddades vägen från 6 till 8 meter inom Vänersborgs kommun i två omgångar och nybyggdes på några ställen. Sträckan inom Färgelanda kommun har inte byggts om. Korsningen med E45 (tidigare Rv 45) fick vänstersvängficka 2005, vilket skulle behövts långt tidigare med tanke på den täta trafiken. Man har planerat ny E45 förbi Frändefors vilket gjort att man bedömt nyttan av vänstersvängficka som mindre. Ombyggnaden av E45 har dock skjutits upp gång på gång och har ännu (2021) inte något beslut om bygge.

Korsningar

|}

Se även
 Lista över länsvägar i Västra Götalands län

Källor 

Länsvägar i Västra Götalands län
Kryddnejlika

Kryddnejlika (Syzygium aromaticum, även kallad nejlika i affär) är ett träd från Moluckerna i familjen myrtenväxter. Kryddnejlika kallas även de torkade blomknoppar, som används som krydda.

Beskrivning 
Trädet kryddnejlika kan bli 10 meter högt. Dess blad är mörkgröna på ovansidan och ljusare undertill, och blir omkring tio centimeter långa. Knopparna är blekgula i början av tillväxtperioden, men blir efter hand gröna, och slutligen röda, innan de spricker ut. Blommorna är gulrosa och doftande och sitter i grupper tre och tre. Antalet ståndare är mycket stort. De sitter i en ring runt en ensam pistill. Frukterna är mörklila bär som nästan ser ut som blåbär. Kryddnejlika har höga halter av antioxidanter, bland annat eugenol.

Habitat 
Växten odlas idag kommersiellt främst i Indonesien, Indien, Madagaskar, Zanzibar, Pakistan, Sri Lanka och Tanzania.

Etymologi 
Släktnamnet Syzygium är det latinska namnet på kryddnejliksläktet men syftningen är oklar. Artnamnet aromaticum är latin och betyder av kryddor med förebild av grekiska αρομα (aroma), som betyder krydda.

Användning 
Torkade frukter av kryddnejlika ingår som smaksättare i många matrecept. I Sverige är den populär att använda kring julen då de till exempel sätts fast i skalet av oskalade apelsiner och sprider sin distinkta, starka doft, så kallad julapelsin eller pomander.

I Indonesien förekommer kretek, som är en typ av cigaretter, där tobaken blandats med torkade kryddnejlikor.

Bilder

Referenser

Externa länkar

Kryddväxter
Myrtenväxter
Kr Växtindex
Länsväg 172

Länsväg 172 går mellan Uddevalla och Arvika, i Västra Götalands och Värmlands län.

Vägen är 199 kilometer lång, vilket gör den till den näst längsta länsvägen i Sverige efter länsväg 363.

Sträckning
Uddevalla – Färgelanda – Bengtsfors – Årjäng – Arvika. Skyltningen är norrut först Bengtsfors och sedan Arvika, och söderut först Bengtsfors och sedan Uddevalla.

Vägen är i allmänhet 7–8 meter bred.

Historik
Vägen bär samma nummer och har i stort sett samma sträckning som när vägnummer infördes i Sverige på 1940-talet, även om den gick en annan väg 1962–1985 då den gick till Åmotfors i stället för Arvika (nu länsväg 177).

På 1960-talet gjordes en förkortning med hjälp av ett nybygge norr om Färgelanda; innan dess gick den via Stigen. Då (1963) byggdes också Sundsbron (120 meter lång) över Ellenösjön. En förbifart förbi Årjäng byggdes omkring år 2000. I övrigt följer dagens väg 172 vägen så som den gick på 1940-talet.

Korsningar
Länsväg 172 möter följande vägar:

|}

Se även
 Lista över länsvägar i Värmlands län
 Lista över länsvägar i Västra Götalands län

Referenser

Länsvägar i Västra Götalands län
Länsvägar i Värmlands län
Blockad (krigföring)

En blockad är en militär åtgärd som innebär att transporter till eller från ett område förhindras. Som folkrättslig strategi är den främst kopplad till krigföring till sjöss.

Oftast avses med begreppet en sjöblockad, och blockaden sker då medelst avspärrning (oftast med örlogsfartyg eller minor) så att transporter förhindras från att nå fientlig hamn.

Referenser

 
Sjökrigföring
Sjöfart
Lundbytunneln

Lundbytunneln, är en tunnel på Hisingen i Göteborg. Tunneln invigdes 1998 och består av två parallella, tvåfiliga rör längs Norra Älvstranden. 

Med sina 2 060 meter är tunneln en av Sveriges längre vägtunnlar och byggdes för att minska buller för närboende och för att öka framkomligheten på Lundbyleden. Tunneln kostade cirka 700 miljoner kronor att bygga. Längs den äldre vägen (Västra Bräckevägen, Stålhandskegatan med flera) fanns sedan lång tid tillbaka störda bostäder, trots hastighetsbegränsning till 50 kilometer i timmen och lastbilsförbud på natten, vilket också motiverade bygget.

Fartkameror installerades strax efter år 2000. 2018 installerades en tunnelanpassad modell som inte syns bra. Lundbytunneln var 2020 på första plats i landet vad gäller antal fällningar för fortkörning.

Herman Fogelin har gjort konsten i tunneln.
Tunneln spelar en viktig roll i långfilmen Johan Falk: Alla råns moder.

Se även
 Lista över vägtunnlar i Sverige

Källor

Externa länkar 

Vägtunnlar i Göteborg
Hisingen
Strigiles

Strigiles är metallföremål som användes på de romerska badanläggningarna för att skrapa olja, svett och smuts från kroppen.

Hygienartiklar
Capsarius

Capsarius var en romersk slav som fanns till uthyrning på romerska badanläggningar. En capsarius kunde bära badutrustningen, massera och tvätta sin hyrare samt vakta hans ägodelar i apodyterium, badets omklädningsrum.

Se även 
:Kategori:Romerska bad

Romerska bad
Slaveri i Romerska riket
Debitering

Debitering innebär att ett krav på betalning påförs någon. I transaktioner mellan företag och/eller privatpersoner innebär detta oftast en fakturering.

Inom bokföring innebär debiteringen att belopp tillförs och dras ifrån olika typer av konton:
 att debitera ett skuldkonto innebär att skulderna minskar
 att debitera ett kostnadskonto (även utgiftskonto) innebär att kostnaderna ökar
 att debitera ett intäktskonto innebär att intäkterna minskar
 att debitera ett tillgångskonto innebär att tillgångarna ökar.

Ekonomi
The Future

The Future är Leonard Cohens nionde studioalbum, släppt 1992. 

Tre av låtarna från albumet, "The Future", "Waiting for the Miracle" och "Anthem", användes 1994 i Oliver Stones film Natural Born Killers.

Låtlista

"The Future" - 6:41 
"Waiting for the Miracle" (Cohen/Sharon Robinson) – 7:42 
"Be for Reall" (Frederick Knight) – 4:29 
"Closing Time" – 5:58 
"Anthem" – 6:06 
"Democracy" – 7:13 
"Light as the Breeze" – 7:14 
"Always" (Irving Berlin) – 8:02 
"Tacoma Trailer" – 5:57

Samtliga låtar skrivna av Leonard Cohen, om inte annat anges.

Medverkande
Musiker
Leonard Cohen – sång, programmering, saxofon, violin
Bob Metzger, Paul Jackson Jr., Dean Parks, Dennis Herring – gitarr
Freddie Washington, Bob Glaub, Lee Sklar – basgitarr
Steve Lindsey, Greg Phillinganes, Jeff Fisher, Randy Kerber, John Barnes, James Cox, Mike Finnigan, Stephen Croes – keyboard
Steve Meador, James Gadson, Vinnie Colaiuta, Ed Greene – trummor
Lenny Castro – percussion
Brandon Fields, Lon Price – tenorsaxofon
Greg Smith – baritonsaxofon
Lee Thornburg – trumpet, trombon
Bob Furgo – violin
Anjani Thomas, Jacquelyn Gouche-Farris, Tony Warren, Valerie Pinkston-Mayo, Julie Christensen, Perla Batalla, David Morgan, Jennifer Warnes, Edna Wright, Jean Johnson, Peggi Blu – bakgrundssång
The L.A. Mass Choir – kör; dirigent: Donald Taylor

Produktion
Leonard Cohen, Steve Lindsey, Yoav Goren, Rebecca De Mornay, Bill Ginn – musikproducent
Leanne Ungar – musikproducent, ljudtekniker, ljudmix
Eric Anest, Richard Cottrell, David Shober, Ian Terry, Richard Cottrell – ljudtekniker
Bernard Grundman – mastering
Diane Lawrence – omslagskonst
Michael Petit – omslagsdesign

Externa länkar
The Future på Discogs

Musikalbum 1992
Album av Leonard Cohen
Album utgivna på Columbia Records
Olle Helander

Lars Olof Thuresson Helander, född 2 augusti 1919 i Gisslarbo, Malma församling, Västmanlands län, död 15 april 1976 i Österskär, Åkersberga, var en svensk musikjournalist, textförfattare (under pseudonymerna Hello och Happy), författare samt producent och programledare i radio och TV.

Biografi
Från 1950 var Helander anställd som jazzchef, producent och programledare vid Sveriges Radio, och tog 1956 initiativ till orkestern Radiobandet.  Helander producerade program som Spisarparty och Jazz under stjärnorna från Solliden på Skansen. Från 1965 var Helander anställd som TV-producent, ansvarig för bland annat den svenska melodifestivalen under slutet av 1960-talet.

Han var sommarvärd i radioprogrammet Sommar åren 1965–1968 samt 1970–1971.

Material från hans radioserie I blueskvarter (1964) gavs ut på CD i tre volymer under åren 1999–2004.

Bibliografi

Referenser

Helander, Lars-Olof (Olle) T i Vem är vem 1962

Externa länkar

Olle Helander på Discogs
Olle Helander i Svensk mediedatabas
I blueskvarter (1964) (arkiverad 2013)

Svenska sångtextförfattare
Svenska TV-producenter
Melodifestivalen
Sommarvärdar 1965
Sommarvärdar 1966
Sommarvärdar 1967
Sommarvärdar 1968
Sommarvärdar 1970
Sommarvärdar 1971
Födda 1919
Avlidna 1976
Män
Personer från Malma socken, Västmanland
Ten New Songs

Ten New Songs är Leonard Cohens tionde studioalbum, utgivet 2001. Cohen skrev låtarna på albumet tillsammans med Sharon Robinson, som tidigare varit medförfattare till "Everybody Knows" från albumet I'm Your Man. Robinson producerade även albumet och spelade alla instrument, med undantag för Bob Metzgers gitarr på "In My Secret Life".

Låtlista 

"In My Secret Life" – 4:55 
"A Thousand Kisses Deep" – 6:29 
"That Don't Make It Junk" – 4:28 
"Here It Is" – 4:18 
"Love Itself" – 5:26 
"By the Rivers Dark" – 5:20 
"Alexandra Leaving" – 5:25 
"You Have Loved Enough" – 5:41 
"Boogie Street" – 6:04 
"The Land of Plenty" – 4:35

Samtliga låtar skrivna av Leonard Cohen och Sharon Robinson.

Medverkande
Leonard Cohen – sång, omslagsfoto
Sharon Robinson – sång, alla instrument (utan gitarr på spår 1), programmering, arrangement
Bob Metzger – gitarr (på "In My Secret Life")
David Campbell – arrangement av stråkinstrument (på "A Thousand Kisses Deep")
Leanne Ungar – ljudtekniker
Nancy Donald – omslagsdesign

Externa länkar
Ten New Songs på Discogs

Musikalbum 2001
Album av Leonard Cohen
Album utgivna på Columbia Records