kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Jakob Kukk

Jakob Kukk, född 9 september 1870 i Ilmatsalu i dåvarande Guvernementet Livland, död 25 juli 1933 i Tallinn, var en estländsk luthersk biskop och den första ledaren för Estniska evangelisk-lutherska kyrkan efter dess grundande.

Biografi 
Kukk var det femte av lantbrukarparet Jaak och Anu Kukks åtta barn och gick i skola i Tartu, där han var elev på Hugo Treffner-gymnasiet. Han avlade därefter gymnasieexamen vid Nikolai I:s gymnasium i Tallinn. Han studerade teologi vid Tartu universitet 1891-1896, där han tillhörde Esternas studentförening (Eesti Üliõpilaste Selts). Kukk prästvigdes i Rigas domkyrka 1899 och tjänstgjorde först i Rõuge 1897–1898 och i Võru 1899–1900, samt därefter som präst i Rõuge församling. Från 1903 till 1904 var han präst i den estniska S:t Johannesförsamlingen i Sankt Petersburg och 1904–1905 i Mariaförsamlingen i Tartu. Han blev därefter kyrkoherde först i Tesjkovo i Ingermanland, därefter (1906-1921) i Mikaelsförsamlingen i Keila i Estland och verkade också under estniska frihetskriget 1919 som fältpredikant vid Narvafronten. 

Kukk utsågs 1919 av den andra estniska kyrkokongressen till tillförordnad evangelisk-luthersk biskop i Estland, och besegrade i valet då den balttyske tidigare generalsuperintendenten Wilhelm Kentmann. Han fick i uppdrag att organisera en evangelisk-luthersk, av staten oberoende folkkyrka, och valdes formellt 1920 av estländska kyrkodagen till biskop och andlig ledare för Estniska evangelisk-lutherska kyrkan. Han vigdes till biskop i Karlskyrkan i Tallinn av den svenske evangelisk-lutherske ärkebiskopen Nathan Söderblom 5 juni 1921. Närvarande var även den finländske biskopen av Borgå stift, Jaakko Gummerus. Kukk var också preses i det lutherska konsistoriet från 1919 till 1933.

Under Kukks ledning organiserades Estniska evangelisk-lutherska kyrkan som en självständig folkkyrka, oberoende av republikens institutioner. Han tillhörde politiskt det kristna folkpartiet (Kristlik Rahvaerakond).

Kukk avled i juli 1933 i Tallinn efter en längre tids sjukdom, och begravdes på Innerstadens kyrkogård (Siselinna kalmistu).

Familj och privatliv 
Kukk gifte sig i maj 1924 med konstnären Melanie Kuljus (1903–2000). Paret fick tre söner: Jaak född 1925, Nathan född 1926 och Adam (1929–1989). Hon gifte om sig 1940 som änka med Kukks efterträdare, biskop Hugo Bernhard Rahamägi (1886–1941).

Källor 

 

Estländska biskopar
Alumner från Tartu universitet
Personer från Tartumaa
Födda 1870
Avlidna 1933
Män
Evangelisk-lutherska biskopar
Kristdemokrater
Lönnkrog

En lönnkrog, även i dagligt tal kallad svartklubb, är en lokal för olaglig alkoholservering.

Förbudstiden 
Under förbudstidens USA kallades de för speakeasies. I Evert Taubes "Balladen om Gustav Blom från Borås" besöker de en speakeasy-bar.

Referenser 

Alkohollagstiftning
Restauranger
Barnsjukhuset Samariten

Barnsjukhuset Samariten är ett tidigare barnsjukhus i Stockholm som existerade mellan 1890 och 1974. Sjukhuset låg vid nuvarande Ringvägen 21 på Södermalm.

Barnsjukhuset öppnades 1890 då under namnet Nya barnsjukhuset. Behovet av sjukvård för barn var under slutet av 1800-talet stort på grund av den snabba inflyttningen till huvudstaden; de små och ofta dåliga lägenheterna och den snabba spridningen av vissa epidemiska barnsjukdomar. 1895 ändrades namnet till Samariten, och 1909 uppfördes en ny huvudbyggnad. Detta var möjligt tack vare en större summa pengar som sångerskan Jenny Lind testamenterat till sjukhuset. Barnsjukhuset byggdes sedan ut i omgångar, och kom att spela en viktig roll i Stockholms barnsjukvård.

År 1972 beslutades att sjukhuset skulle läggas ned, eftersom man ville integrera barnsjukvården i den allmänna medicinska verksamheten. 1974 stängdes Barnsjukhuset Samariten efter att ha existerat i 84 år. Merparten av verksamheten övertogs av Huddinge sjukhus. Alla sjukhusbyggnaderna revs sedan, med undantag från administrationsbyggnaden. I administrationsbyggnaden låg den kommunala förskolan Samariten fram till 2015, då den kommunala verksamheten flyttade till andra lokaler.

Sedan 2016 bedriver Jensen education  förskoleverksamhet i samma lokaler. Namnet har dock ändrats till Jensen Förskola Zinkensdamm.

Referenser

Litteratur 
 Svartz-Malmberg, G., Westlin-Argenziano,G-B., Öberg, L. Barnsjukhuset Samariten - självstyrande sjukvårdsenhet i Stockholm 1890-1974. Läkartidningen 1992; 89 : 2690 - /94?/.

Sjukhus i Stockholms län
Södermalm
Socialistisk feminism

Socialistisk feminism är en typ av feminism som bygger på att ojämlikhet mellan kön, samhällsklasser och i vissa fall etnicitet är sammanlänkade, och att de ska avskaffas genom socialistiskt engagemang på alla fronter.

Den socialistiska feminismen började växa fram på 1970-talet som ett försök att koppla samman marxistisk feminism, radikalfeminism och psykoanalytisk feminism. Kön ses som något processuellt och socialt konstruerat genom ett förtyck under en patriarkal kapitalism. Målet med socialistisk feminism är att eliminera både privata och offentliga förtyck av kön, etnicitet och klass. Det som skiljer den socialistiska feminismen från radikalfeminismen och liberalfeminismen är att den socialistiska feminismen fokuserar i en högre grad på samhällsförändringar som gynnar även andra som man anser vara förtryckta grupper under kapitalismen, såsom fattiga människor och arbetarklassen.

Socialistisk feminism bygger på en två-systemteori där kapitalism och patriarkatet ses om två olika system som tillsammans förtrycker kvinnor. Balansen ligger i att förändringar som gynnar frigörelse för kvinnor i ett av systemen inte får undergräva det andra. Som exempel kan ses kvinnornas inträde på arbetsmarknaden historiskt sett där kvinnorna frigjorde sig från ekonomiskt beroende men samtidigt hamnade i lågavlönade jobb inom ett kapitalistiskt system.

Enligt marxistisk feministisk idéströmning är den ojämlika maktrelationen mellan könen sprungen ur kapitalismen och kapitalets makt över arbetet. Arbetet förutsätter att arbetaren har någon annan som utför det obetalda hushållsarbetet och därmed gynnas kapitalet av en ojämlik arbetsfördelning i det obetalda hemarbetet. Mäns makt över kvinnor ses därför som ett resultat av kapitalets makt över arbetet. 

Socialistiska feminister ser ojämlikheten mellan könen som ett strukturellt problem, och förespråkar ofta statliga ingrepp för att uppnå jämställdhet, bland annat kvotering.

Inom vissa svenska vänsterrörelser har den socialistiska feminismen fått ge vika för radikalfeminismen. Den stora kontroversen mellan dessa två grupper är hur relationen mellan könen ska vägas mot relationer mellan klass och etnicitet.

Se även
Sheila Rowbotham
Socialistisk radikalfeminism
Marxistisk feminism

Referenser

Externa länkar
 Om Socialistisk feminism på jämstalldhet.net

Feminism
Socialism
Ytintegral

Ytintegral är en typ av dubbelintegral, som integrerar en funktion över en geometrisk yta. 
För att beräkna en integral av ett skalärfält över en yta S behöver man en parametrisering av ytan S. Säg att x(s, t) är en parametrisering av S och låt T vara den mängd i R2 sådan att bilden av T under x är just S. Då får man att ytintegralen av f över S är:

För vektorfält definierar man ytintegralen:

där integralen tas över ytan S av skalärprodukten mellan E och normalen n till ytan, integralen reduceras på så vis till en integral av ett skalärfält. En integral av ett vektorfält tolkas ofta som flödet av vektorfältet ut ur ytan, varför sådana integraler ofta kallas flödesintegraler.

Tillämpningar av ytintegralen 
 Gauss lag inom elektromagnetism.
 Gauss sats

Vektoranalys
Ytor
Passagerare

En passagerare (engelsk förkortning pax) är en person som transporteras av en farkost, och som till skillnad från förare, besättning och annan personal inte arbetar under resan.

Se även 
 Passagerartrafik
 Fripassagerare

Trafik
Frank Beard

Frank Lee Beard, född 11 juni 1949 i Frankston i Texas, är en amerikansk musiker som spelar trummor i rockbandet ZZ Top. 

Beard var i början av bandets karriär känd under smeknamnet Rube Beard och detta namn användes på debutalbumet ZZ Top's First Album. Redan på det andra albumet Rio Grande Mud hade han dock bytt till sitt riktiga namn.

Källor
Frank Beard | Allmusic

Amerikanska rocktrummisar
Amerikanska musiker under 1900-talet
Personer från Anderson County, Texas
Födda 1949
Levande personer
Män
Musiker från Texas
Sikfors

Sikfors kan syfta på:

 Sikfors, Hällefors kommun – en by och småort i Hällefors socken i Hällefors kommun
 Sikfors, Piteå kommun –  en småort i Piteå socken i Piteå kommun
Sikfors, Hällefors kommun

Sikfors är en by i Hällefors socken i Hällefors kommun, Västmanland (Örebro län) några kilometer nordost om Hällefors. Fram till 2015 avgränsade SCB här en småort. Småorten upplöstes då orten inte längre uppfyllde SCB krav på småorter.

Sikfors är belägen mellan sjöarna Norr- och Sör-Älgen, och genom samhället rinner en å, Sikforsån. Orten ligger i en dal mellan två höjder och riksväg 63:s dragning rakt genom bebyggelsen är upphov till många fortkörningar efter de branta nerförsbackarna på båda sidorna om byn. Bergslagsbanan passerar även byn.

Historia 

Området kring den nuvarande byn fick inte fast bosättning förrän omkring år 1600. Vid vattendraget mellan sjöarna Norr-Älgen och Sör-Älgen anlades en hytta av finnar på 1630-talet. År 1646 gavs även tillstånd att uppföra en hammare. På 1660-talet sålde bergsmännen större delen av bruket till bergmästaren Otto Lybecker. Han sålde 1672 hela Sikfors hammare och 11/18 i hyttan, där bergsmännen ännu ägde andelar, till assessorn Henrik Jakob Hildebrand. I dess släkt förblev det fram till 1809, då det genom arv och testamente övergick till släkten Bonde. Carl Carlsson Bonde sålde efter några år Sikfors till kammarherren Wilhelm Virgin. Han sålde det 1829 till kapten Axel Uggla, som bland annat kom att bygga den nuvarande bruksherrgården (omkring 1849). 

Efter Axel Ugglas död innehades bruket av ett sterbhus, som 1872 bildade Sikfors Bruks AB. Disponent blev sonen Carl Johan Reinhold Uggla, och efter hans död såldes hela bolaget år 1895 till Hellefors Bruks AB. Sikfors Bruks AB omfattade då järnbruk med gruvor, samt skogar, jordbruk och mjölkvarn. Bruket kom att utvecklas och expandera kraftigt, och bestod 1914 av hytta med anriknings- och briketteringsverk, kvarn, såg samt egen kraftstation. Till bruket hörde även gruvor i Sirsjöberg från vilka det gick en linbana till Sikfors. Hela bolaget taxerades till 377 000 kr. År 1916 uppgick Sikfors Bruks AB helt i Hellefors Bruks AB, som året innan blivit ett dotterbolag till Wargöns AB. 

Efter att gruvan i Sirsjöberg lagts ned 1949 inköptes järnmalm från bl.a. Persbergs gruvor för att förse industrianläggningarna i Sikfors som var i drift i ytterligare ett par år. 1953 lades hyttan och sinterverket ned. Anrikningsverket lades ned 1959. Större delen av industrianläggningarna vid Sikfors bruk revs sedan under 1961 och 1964. 

Sedan nedläggningen av bruket har invånarantalet i Sikfors sjunkit och både affär och Folkets hus har försvunnit.

Befolkningsutveckling

Samhället
På en kort sträcka genom byn passeras Sikfors Ridskola samt Sikfors herrgård som drivs som konferensanläggning med restaurangrörelse, och strax intill finns Sör-Älgens Camping med friluftsbad.

Noter

Externa länkar
Sikfors by (Arkiverad 6 maj 2007, ej längre existerande hemsida)
Sikforsbyalag
Sikfors Folkets Hus 1935–1967

Orter i Hällefors kommun
Svenska järnbruk
Herrgårdar i Västmanland
Tidigare småorter i Sverige
Tidigare tätorter i Sverige
Skiffer

Skiffer är en bergart som kan vara metamorf eller sedimentär. Namnet skiffer kommer av medellågtyskans schever eller tyskans Schiefer. Den består av finkornigt klastiskt sediment.. 

Stenhuggare har använt ordet skiffer i bredare betydelse än geologer, för all typ av sten som gått att klyva för att använda till tak. Ett exempel på en sten som kallats skiffer av stenhuggare är en jurakalksten kallad Stonefieldskiffer från Oxfordshire i England. 

För en exakt benämning på en skiffer används namn som beskriver de viktigaste mineralen som ingår. En vanlig typ är granat-glimmerskiffer, en annan är talk-tremolit-magnetitskiffer.

Metamorf skiffer 
Metamorf skiffer bildas genom låggradig metamorfos av sedimentärbergarter som är finkorniga och rika på lera, som lersten, siltsten och sandsten eller vissa vulkaniska avlagringar, som tuff.

Blåskiffer är en skiffer med ett metamorft ursprung. Alkaliamfiboler som glaukofan och crossit kan ge bergarten en blå färg, men ofta är den grå. Blåskiffer består huvudsakligen av glaukofan, klorit och epidot. Andra ämnen som kan ingå är lawsonit, jadeit, glimmer och kvarts. Blåskiffer bildas oftast av ursprungsbergarter med basisk sammansättning. Man kan hitta blåskiffer längs Argentariokusten i Toscana i Italien. Glaukofanskiffer är en variant av blåskiffer som innehåller mycket glaukofan vilket ger den en mörkt grålila färg.

Grönskiffer är en bergart som liknar blåskiffer. Den kan bildas genom metamorfos av basalt, även den basisk.

Bergarter som har bildats genom regionalmetamorfos samt har en skiffrig struktur får beteckningen glimmerskiffer, då glimmer är huvudkomponenten i dessa.

Sedimentär skiffer 
Sedimentära skiffrar är oftast grå lerskiffer som är mycket finkornig. Oljeskiffer och alunskiffer är två sorters lerskiffrar.

Användning 
Bergarten används ofta som byggnadsmaterial i form av golv-, fasad- eller takbeläggning. Alunskiffer har också använts för utvinning av kolväten samt uran, eller brukats direkt som bränsle vid förädling av kalksten, och restprodukten kallas där rödfyr.

Se även 
 Dalslandsskiffer
 Glavaskiffer
 Grythytteskiffer
 Offerdalsskiffer

Källor
Sediment

Sediment kan avse:

 Sediment (geologi) – kallas material som sjunker ner genom vattnet och samlas på havs- och sjöbottnar
 Sediment (medicin) – det som efter centrifugering av ett urinprov inspekteras i mikroskop
 Sedimentering – den rörelse som en extern kraft får till stånd på molekyler i lösningsmedel eller kolloidala partiklar i ett vätskemedium, se sedimentation
 Sedimentering (avloppsrening) – en metod att rena avloppsvatten

Se även
 Sedimentär bergart
Personnamn

Personnamn definieras som namn på enskild, mänsklig individ. Personnamnen kan delas in i officiella personnamn (tidigare även borgerliga namn) och inofficiella personnamn (även kallade binamn, tidigare oäkta namn).  Namnskicket varierar i olika tider, länder och kulturer.

Personnamn är vanligen sammansatt av flera namndelar men urval av deltyper och deras inbördes ordning varierar mellan olika kulturer. I västerländska kulturer under de senaste cirka 100 åren är en vanlig kombination
 (ett eller flera) förnamn – ges vanligen ett barn av dess föräldrar.
 släktnamn, familjenamn – ärftligt namn, konstant genom generationer.

Före 1901 års släktnamnsförordning använde de flesta i Sverige ett patronymikon i stället för ett släktnamn. Förordningen ändrade inte omedelbart på detta. I själva verket tog det många år innan förordningen påverkade namnskicket generellt, eftersom den  inte tvingade någon att anta ett efternamn utan endast reglerade hur ett sådant antagande skulle gå till. Det problem som föranlett förordningen var nämligen inte främst att folk inte tog sig efternamn, snarare att de tog sig efternamn lite hur som helst. Det klagades bland annat på att kända kriminella av vissa skäl antog efternamn de uppfattade som adliga. Bruket av patronymikon fortsatte i delar av Sverige under flera årtionden och åtgärdades inte lagstiftningsvägen förrän med namnlagen som trädde i kraft 1 januari 1964. Namnlagen bestämde bland annat att de som fortfarande använde patronymikon skulle, om de så önskade, anta släktnamn senast 1966. De som inte ansökte om ett släktnamn fick efter 1966 sina patronymikon registrerade som efternamn.

Att namnge saker efter personer 
Personnamn används ibland för att namnge saker som till exempel gator eller lagar. Lagar namnges ibland för att ge erkännande till, eller hedra, den som stödde eller skapade lagen, eller för att frammana känslor hos allmänheten, som när lagar namnges efter brottsoffer. Exempel på lagar (eller lagförslag) i Sverige är Lex Bobby och Lex Sarah.

Se även 
Namnskick
Efternamn
 Dubbelnamn (förnamn)
 Dubbelnamn (efternamn)
Patronymikon
Metronymikon
Familjenamn
Flicknamn
Förnamn
Mellannamn
Binamn
Kvinnonamn
Mansnamn
Runstensnamn
Eponym
Gårdsnamn

Referenser

Externa länkar 
 Digitala personnamnslexikon - Från Institutet för språk och folkminnen
 Statistik över personnamn i Sverige finns tillgänglig hos Statistiska centralbyråns webbplats under namnstatistik.
 Statistik över personnamn i Finland finns på Befolkningsregistercentralens webbplats namntjänst.
Rudiment

Rudiment, ofta kallade rudimentära organ även om långt ifrån alla rudiment är organ, avser inom biologin rester av tidigare utvecklingsformer vars ursprungliga funktion helt eller i huvudsak gått förlorad genom evolution utan att för den skull helt försvunnit (en del rudiment försvinner dock innan djuret fötts eller nått vuxen ålder). I en del fall kan nya funktioner delvis ha ersatt de ursprungliga.

Även när det gäller växter talar man om rudiment, som kan vara enstaka återfynd av någon växtart, som ansetts ha försvunnit inom ett visst område. Det kan ibland röra sig om något enstaka ogrott frö, som kommit i dagen vid rivning av ett gammalt hus, och visar sig vara grobart.

Exempel 
Exempel på rudimentära organ och funktioner hos människan (och tänkt ursprung) inkluderar:

 svanskotor (svans)
 visdomständer (extra tänder för växtätare med större käkben som åt grövre föda)
 öronmusklerna (styrning av öronen för bättre hörsel)
 plica semilunaris och dess muskler (tillbakabildad blinkhinna, "tredje ögonlocket")
 gåshud (skulle få håret/pälsen att resa sig och fått personen att se större och starkare ut, jämför med skrämd katt)
 skräp-DNA (oklart vad den ursprungliga kodningen kan ha tjänat till, om något)
 spädbarns förmåga att hänga fast vid exempelvis en stång (förmågan att hänga sig fast vid en mor med päls)
 I gommen finns rester av Jacobsons organ, ett organ som är väl utvecklat hos ormar.

Rudiment återfinns också hos en lång rad djur, exempelvis:
 bakben i valar
 ögon hos mullvadar och andra blinda kräl- och däggdjur
 vingar på strutsar, kivifåglar och andra fåglar utan flygförmåga
 vingar på honor av Lymantria dispar, fjärilar som mist sin flygförmåga
 svans på krabbor
 öronmuskler hos schimpanser och orangutanger
 svanskotor hos många svanslösa djur
 plica semilunaris hos djur utan blinkhinna
 bäcken hos vissa ormar och valar.

Se även 
Evolution

Källor

Zoologi
Evolutionsbiologi
Anatomi
Nagel (olika betydelser)

Nagel kan syfta på

 Nagel – de hårda utväxter av keratin som återfinns lägst ute på fingrar och tår hos människor

Geografi 
 Nagel, Oberfranken – en kommun i Landkreis Wunsiedel im Fichtelgebirge, Bayern, Tyskland

Föremål 
 Nagel - grövre spik
 Nagelbänk – ett bräde på segelfartyg, vid vilket rep fästs med hjälp av koffernaglar
 Koffernagel – tjock pinne för fästande av rep på segelfartyg
 Dymling – fästelement, metall- eller trästav som fäster föremål i varandra genom att slås in i dem
 Nitnagel – anordning för sammanfogande av ståldetaljer

Efternamn 
 Albrecht Nagel (1833—1895), tysk ögonläkare 
 Johan Jakob Nagel (1807—1885), svensk violinist
 Hillevi Nagel (född 1958), svensk frilansfotograf
 Steven R. Nagel (född 1946), amerikansk astronaut
 Tryggve Nagel (1895-1988), svensk-norsk matematiker

Se även 
 Nagell – ett efternamn 

Efternamn
Tår

Tår kan avse:

Tår – del av fot, se Tå
Tår – ögonvätska, se Tårar
Påtår  – påfyllnad av kaffe eller annan dryck efter att första koppen är urdrucken
Blériot XI

Blériot XI är ett flygplan som är en vidareutveckling av det monoplan som Louis Blériot använde vid flygningen över Engelska kanalen 1909.

Flygplanet var ett av de mest använda tiden före första världskriget och satte 1910-1911 en lång rad höjd-, hastighets- och uthållighetsrekord. Från 1910 fanns Blériot XI-flygplan i tjänst både i Frankrike och Italien. År 1912 inköptes ett antal av Royal Flying Corps och de fördelades på marinflygflottiljer och armeflottiljer. Under första krigsåret var Blériot XI de allierades mest använda spaningsflygplan. När Italien 1915 gick med i kriget bestod deras militärflyg av sex divisioner utrustade med flygplanstypen.
Totalt tillverkades Blériot XI i fem olika grundutföranden. Samtliga var försedda med Gnome et Rhône roterande stjärnmotorer. De skilde sig från varandra i detaljer som landställ, höjd- och sidroder. XI-2 var tvåsitsiga medan XI-3 var tresitsig och utrustad med en kraftigare motor, som gav 140 hk.

Beväpningen kunde vara pistol, revolver eller karbin beroende på besättningens vapenval. Vissa försök gjordes att ordna fast beväpning genom att hänga upp 25 kilos bomber på utsidan av flygkroppen. Redan 1911 provade Major Brooke-Popham att montera fast beväpning på sitt flygplan, men han blev beordrad att montera bort den.

Till Sverige kom det några Blériotflygplan genom Carl Cederström och Enoch Thulin., ett exemplar skänktes 1 december 1911 till marinen där det kom att tjänstgöra som Aeroplanet N:r 1. 1913 startade Thulin tillsammans med Oscar Ask, Aeroplanvarvet i Skåne, AVIS för att licenstillverka olika Blériotmodeller.

Svenska Arméflyget köpte vid krigsutbrottet upp alla civila Blériot XI-plan som fanns i landet.

Se även
Circuit de l'Est
Mikael Carlson

Externa länkar

Stridsflygplan under första världskriget
Franska spaningsflygplan
Blériot Aéronautique
Kontraterrorism

Kontraterrorism, eller antiterrorism, är ett samlingsbegrepp för skyddsåtgärder mot terrorism.

Kontraterroriststyrkor är specialstyrkor som har till uppgift att motverka terrorattacker. I Förenta staterna finns SEAL Team Six, Ryssland bland annat ett Spetsnaz-kommando, Tyskland Grenzschutzgruppe 9, Norge Forsvarets spesialkommando och i Storbritannien Special Air Service. I Finland finns Suszo och Finska Insatyrkan.

I Sverige bedrivs terroristbekämpningen av Säkerhetspolisen, och den praktiska delen – fritaga gisslan medelst skjutvapen och sprängämnen – ombesörjs av den cirka femtio man stora Nationella insatsstyrkan och Särskilda operationsgruppen. 

 
Underrättelseverksamhet
Kris- och katastrofberedskap
Rytminstrument

Rytmistrument är ett musikinstrument som anger rytmen i en musikalisk ensemble. Slagverk, basgitarr och bastuba fungerar för det mesta som rytminstrument.

Banjo, gitarr och piano kan komplettera dessa, även om de oftare spelar solo.

Musikinstrument
Klaus Härö

Klaus Härö, född 31 mars 1971 i Borgå, Finland, är en finlandssvensk filmregissör. 

Härö har studerat vid Konstindustriella Högskolan i Helsingfors. Han fick 2003 Ingmar Bergman-priset för filmen Elina – som om jag inte fanns och 2004 tilldelades han finländska Statens konstpris. Fyra av Härös filmer har utsetts till Finlands bidrag till Oscarsgalans kategori för Bästa icke-engelskspråkiga film: Elina - som om jag inte fanns (2003), Den bästa av mödrar (2005), Post till pastor Jakob (2009) och Fäktaren (2015).

Filmografi
 (kortfilm)

 (kortfilm)

Källor

Externa länkar

 
 

Födda 1971
Män
Levande personer
Personer från Borgå
Finlandssvenska filmregissörer
Mottagare av Ingmar Bergman-priset