Allan Edwall

Johan Allan Edwall, född 25 augusti 1924 i Hissmofors, Rödöns församling, Jämtlands län, död 7 februari 1997 i Hedvig Eleonora församling i Stockholm
, var en svensk skådespelare, regissör, teaterdirektör, författare, visdiktare och barnboksuppläsare samt teaterpedagog vid Statens scenskola.

Biografi 
Edwall växte upp i det jämtländska brukssamhället Hissmofors som son till Karl Edvall och Magdalena Jonsson av släkten Tangen. Han gick på Dramatens elevskola 1949–1952, bland skol- och klasskamraterna kan nämnas Jan-Olof Strandberg, Margaretha Krook, Max von Sydow och Jan Malmsjö. Edwall var verksam vid Dramaten 1952–1955, 1958–1962 och 1963–1971. Han var frilans 1955–1957 och från 1972. Edwall var verksam inom TV-teatern från 1962 och vid Marionetteatern 1964.

Skådespelaren 

Edwall var en skådespelare med mycket personlig framtoning, och fick sitt stora folkliga genombrott i och med tv-dramatiseringen av August Strindbergs Hemsöborna (1966), där han spelade den tragikomiske drängen Carlsson. Han spelade också bildhuggaren Olle Montanus i Röda rummet (1970). På film gjorde han flera bemärkta roller, bland annat som familjefadern och teaterdirektören Oscar Ekdahl i Fanny och Alexander (1982) och som den frikyrklige bonden Danjel i Utvandrarna-filmerna.

Edwall var med i alla långfilmer som under åren 1971–1984 gjordes efter Astrid Lindgrens böcker, med undantag för Världens bästa Karlsson. För barnen är Edwall därför mest känd som Anton, pappan till Emil i Lönneberga (1971), farfar till Elvis i Maria Gripes  Elvis! Elvis! (1977), Skorpan Lejonhjärtas låtsasfarfar Mattias i Bröderna Lejonhjärta (1977), Madickens granne farbror Nilsson i Du är inte klok, Madicken (1979) och Madicken på Junibacken (1980), luffaren Paradis-Oskar i Rasmus på luffen (1981) samt gammelrövaren Skalle-Per i Ronja Rövardotter (1984).

Regissören 
Själv skrev Edwall manus till och regisserade flera långfilmer, bland annat Åke och hans värld (1984) och Mälarpirater (1987). På Kungliga Dramatiska Teatern och Stockholms stadsteater, dit han var knuten i flera omgångar, regisserade han pjäser som han skrivit själv. År 1986 startade han en egen teater i Stockholm, Teater Brunnsgatan Fyra, där han ägnade sig åt allt ifrån biljettförsäljning till skådespeleri. Vid denna teater inledde han ett samarbete med Kristina Lugn, som tog över som konstnärlig ledare 1997. Sedan 2011 är det Lugns dotter Martina Montelius som driver teatern.

Musikern 
Edwall skrev egna visor, både text och musik. Musiken påminner om folkmusik, med inslag av fiol och dragspel, ofta i moll. Texterna vittnar om ett starkt samhällsengagemang med sympati för de fattiga och utsatta. Edwall sjöng in sina visor på sina skivor Grovdoppa (1979), Färdknäpp (1981), Gnällspik (1982), Ramsor om dom och oss (1982), Vetahuteri (1984) och postuma Aftonro (2005). En del av dessa tolkas av Stefan Sundström på cd:n Sundström spelar Allan (2002). Några av hans mest kända visor är "Den Lilla Bäcken", "Förhoppning" och "Årstider". Rent stilistiskt var Edwalls visor ofta blandningar av lyriska formuleringar och burleskt folkliga uttryck, ofta med dialektala inslag. Enstaka visor sjöng han även på sin hembygds jämtska. Jämte sympatier för samhällets svaga är miljöförstöring, kritik mot kapitalismen och tillbakablickar på livet såsom det blev vanliga teman i Edwalls visor.

Det nystartade skivbolaget National tog 2002 hand om Allan Edwalls låtskatt och släppte hösten 2002 samlingen Den lilla bäcken – Allans bästa, som sålde mer än 24 500 exemplar, och har sedan återutgivit Allans samtliga skivor på cd och gjort hans musik tillgänglig på nytt till gammal och ny publik.

År 2006 vann Edwall en grammis (postumt) i den öppna kategorin för sina visor och CD-boxen Alla Allans visor. Motivering löd "På Alla Allans visor träder en träffsäker hopknåpare av texter och melodier fram. Egensinniga beskrivningar av personligheter i den påstådda periferin".

Hans vän och motspelare Erland Josephson skrev om Edwall efter hans bortgång: "Han var udda. Men han lyckades ta mig fan vara udda på ett universellt sätt!"

Övrigt 
Edwall skrev fyra romaner: Protokoll (1954), Ljuva läge (1967), Engeln (1974) och Limpan (1977). Två av romanerna har blivit film – Engeln (TV-film 1974 och uppföljare 1976) och Limpan (1983).

Edwall var aktiv i Vänsterpartiet. I boken Då kan man lika gärna kittla varandra. En bok om Allan Edwall så lyfts det fram att han deltagit i och stött ett flertal fackliga strejker, demonstrerat ivrigt under sitt liv och även hållit tal.

Edwall var värd för Sommar i P1 den 29 juli 1989.

Familj 
Allan Edwall var 1957–1965 gift med journalisten Britt Edwall och fick med henne tre barn: Mattias, Måns och Malin. Han har även sonen Michael från ett tidigare äktenskap. Allan Edwall avled 72 år gammal i prostatacancer den 7 februari 1997.

Utmärkelser 
 1960 – Svenska Dagbladets Thaliapris
 1970 – Gösta Ekman-stipendiet
 1971 – Svenska teaterkritikers förenings Teaterpris
 1974 – Guldbaggen för bästa manliga huvudroll i Emil och griseknoen
 1975 – Teaterförbundets guldmedalj för "utomordentlig konstnärlig gärning"
 1980 – O'Neill-stipendiet
 1981 – Litteris et Artibus
 1983 – Svenska Akademiens teaterpris
 1985 – Hedersledamot vid Norrlands nation i Uppsala
 1987 – Filosofie hedersdoktor vid Umeå universitet
 1988 – Ture Nerman-priset
 1990 – Natur & Kulturs kulturpris
 1990 – Expressens teaterpris
 1993 – Evert Taube-stipendiet
 1996 – Piratenpriset
 2005 – Grammis för samlingsboxen Alla Allans visor i "Årets öppen kategori" (postumt)

Edwall har en gata uppkallad efter sig i Örnsberg inom Stockholms kommun.

Allan Edwall-stipendiet delas sedan 1990 ut varje trettondedag jul på Folkets hus i Hissmofors till hans minne.

Filmografi

Filmroller 

 (berättarröst)

 (berättarröst)

 (berättarröst)

 (berättarröst)

 (röst)

TV-roller 

1958 – Hughie (Charlie Hughes)
1959 – Lilith (teaterregissör)
1961 – Mr Ernest (doktor Chasuble)
1962 – Stolarna (gammal man)
1962 – Kvartetten som sprängdes (Fogel)
1963 – Misantropen (Acaste)
1963 – Topaze (Albert Topaze)
1963 – Ett drömspel
 (Enkel)
1965 – Janus (Denny)
1965 – Thérèse Raquin (Camille)
1965 – En florentinsk tragedi (Simone)
1965 – Gustav Vasa (Engelbrekt)
1965 – Hans nåds testamente (Vickberg)
1966 – Hemsöborna (Carlsson)
 (Magnus Eriksson)
 (Montanus)
(Mats Larsson)
1972 – Spöksonaten (den gamle mannen)
1972 – Barnen i höjden (professor)
1973 – Vem älskar Yngve Frej (Gustafsson)
1974 – Engeln (Engeln)
1976 – Engeln II (Engeln)
 (Aldo Samuel)
1978 – Bröllopsfesten

1983 – Hustruskolan (Arnolphe)
1990 – I morgon var en dröm (Markus)
 (den gamla pojkvännen)

Regi 

1984 – Svenska folkets sex och snusk (TV)
1986 – Den nervöse mannen (TV)

Filmmanus 

1974 – Engeln (TV)
1976 – Engeln II (TV)

1984 – Svenska folkets sex och snusk (TV)
1985 – Det är mänskligt att fela (TV)
1986 – Den nervöse mannen (TV)

Teater

Roller

Regi

Radioteater

Roller

Bibliografi

Diskografi

Postumt utgivet

Musiktryck 
 (Göteborg: Ejeby)

Referenser

Tryckta källor 
 Norrländsk uppslagsbok, Band 1, 1993

Webbkällor 
 
 
 
 
 Allan Edwall på Malmö stadsteater
 Allan Edwall på Stiftelsen Ingmar Bergmans hemsida
 Allan Edwall på Discogs (diskografi)

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 

 Allan Edwall på Svensk mediedatabas
 

Svenska skådespelare under 1900-talet
Alumner från Dramatens elevskola
Svenska viskompositörer
Hedersdoktorer vid Umeå universitet
Hedersledamöter vid Norrlands nation
Födda 1924
Avlidna 1997
Personer från Rödöns socken
Män
Guldbaggen för bästa manliga huvudroll
Grammis-vinnare
Mottagare av Litteris et Artibus
Författare från Jämtland
Sommarvärdar 1989