kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Örebro kloster

Örebro kloster, även Vårfruklostret, var beläget på Tingsstugubacken mellan nuvarande Järnvägs-, Kloster- och Ö. Nobelgatorna, på den plats där nya polishuset ligger idag. 

Det anlades någon gång under åren 1445–1448 på initiativ av drottning Dorotea, maka till konung Kristofer av Bayern.

Klostret tillhörde munkar av den saliga jungfru Marias brödraorden av berget Karmel. Det var ett av de få karmelitkloster som förekommit i Sverige. Denna typ av kloster kallas konvent, eftersom det innehas av en tiggarorden. Karmeliterna, som liksom dominikanerna och franciskanerna tillhör tiggarordnarna. Tiggarordnarna karakteriseras av att medlemmarna inte får äga jordisk egendom.

Klostret omtalas första gången i ett brev, varmed kung Karl Knutsson (Bonde) 1456 till klostret upplät plats i den nordost om staden belägna skogen Kränglan (Kräklan) med villkor, att klostret skulle underhålla broar och vägar där. Ännu 1480 stod klostret i skuld för sina byggnader och måste då pantförskriva fast egendom. 

Antalet munkar 1495 var 12, förutom priorn. Klostret ägde genom donationer ansenliga egendomar, bland annat några tomter inom staden samt dessutom några lantgårdar, men uppnådde aldrig någon större betydelse. Här erhöll Olaus Petri liksom dennes broder Laurentius sin första undervisning. Vid reformationen 1527 indrogs klostrets egendom till kronan. Dess byggnader revs för att lämna plats för slotts- och kyrkobyggnader.

I och med klostrets nedläggning fanns det inte något naturligt skyddsnät för de fattiga, gamla och sjuka. Gustav Vasa tros ha ömmat för denna grupp, och skänkte därför några av klostrets hemman till underhåll för ett hospital i staden. Denna donation kom att bli grunden för Örebro hospital.

Klostrets grundmurar grävdes upp efter stadsbranden år 1843 och avtecknades av C. J. v. Schultzen. Större delen av Tingsstugubacken schaktades bort vid anläggandet av järnvägen till Skebäck i början av 1850-talet.

Se även
Klosterbacken

Källor
Pontén, Johan: Örebro Hospital, Lasarett och Kurhus 1527-1863. Örebro läns landsting 1975

Tidigare kloster i Sverige
Örebros historia
Ej längre existerande byggnader i Örebro
Kristendom i Örebro
Religiösa byggnader i Örebro
Karmelitorden
Karmelitkloster
Justinus Martyren

Justinus Martyren (även kallad Justinus Filosofen, på italienska San Giustino), född omkring år 100 i Flavia Neapolis (nuvarande Nablus) i Samarien, Palestina, död år 165 i Rom, var författare och martyr. Han vördas som helgon inom Romersk-katolska kyrkan med minnesdag den 1 juni, tidigare den 14 april.

Justinus, som ursprungligen var hedning, konverterade till kristendomen vid cirka trettio års ålder efter att ha läst Bibeln samt inspirerats av de kristna martyrernas hjältemod. Hans föräldrar var hedniska greker som kommit till Palestina som kolonister. Justinus fick en gedigen utbildning i retorik, poesi och historia. Hans största intresse var dock sanningsbegreppet och han vände sig till det filosofiska studiet. På olika skolor i Efesos och Alexandria satte han sig in i samtliga system – det stoiska, det peripatetiska, det platonska – men inget av dessa system förmådde att övertyga honom.

Han bidrog i hög grad till att formulera kyrkans teologi kring Logosbegreppet. Därtill författade han flera apologetiska skrifter, vilka försvarar kristendomen mot bland annat judendomen.

Justinus led martyrdöden i Rom tillsammans med sex av sina trognaste elever.

Skrifter i urval 
 Första apologin för de kristna och Andra apologin utkom tillsammans med Justinus martyrium i en volym 2014 i svensk översättning av Sven-Olav Back.
 Dialog med juden Tryphon

Källor

Webbkällor

 Dialog med juden Tryphon, kritisk utgåva av Philippe Bobichon

Tryckta källor

Externa länkar

Födda 100
Avlidna 165
Kristna martyrer
Helgon
Kyrkofäder
Män
Personer från Nablus
Författare under 100-talet
Tarquinia

Tarquinia (), (innan 1922 Corneto Tarquinia, är en stad och kommun i provinsen Viterbo, Lazio, Italien. Kommunen hade  invånare (2018).

Historia 

De tidigaste arkeologiska fynden härstammar från 800-talet f.Kr. då området beboddes av etrusker. Nära staden finns nekropolen – begravningsplatsen – Monterozzi med cirka 6 000 gravstenar uthuggna ur klippväggen. Av dessa är 200 dekorerade med färgrika väggmålningar. Platsen är sedan 2004 ett världsarv.

Från 600–500-talen f.Kr. styrdes Rom av kungar vilkas namn, Tarquinius, avslöjade att de härstammade från Tarquinia (dåvarande namn Tarquinii).

Källor 

Kommuner i provinsen Viterbo
Orter i Lazio
Världsarv i Italien
Romerska städer
Lateranfördraget

Lateranfördraget (it. Patti Lateranensi) var det konkordat som slöts den 11 februari 1929 mellan påven Pius XI och konungariket Italien under ledning av konseljpresident Benito Mussolini, och som avslutade den konflikt som pågått mellan Heliga stolen och Italien sedan Kyrkostatens fall 1870, då denna införlivats i samband med Italiens enande. Genom fördraget upprättades Vatikanstaten.

Se även
 Garantilagen
 Lateranen
 Via della Conciliazione

Källor

Fotnoter

1929 i Italien
1929 i Vatikanstaten
Konkordat
Italiens historia
Vatikanstatens historia
Politikåret 1929
Rom under 1900-talet
Filadelfiaförsamlingen, Stockholm

Filadelfiaförsamlingen i Stockholm är den svenska pingströrelsens största församling med omkring 5 400 medlemmar (2015). Den är även Europas största pingstförsamling. Filadelfiakyrkan, Stockholm är dess möteslokal. 

1910 grundades Filadelfia som Stockholms sjunde baptistförsamling. Från 1911 hade församlingen Lewi Pethrus som föreståndare. Konflikter inom Svenska Baptistsamfundet, gällande vilka som fick ta del av nattvarden resulterade 1913 i att Stockholms distriktsförening av baptistförsamlingar (som förespråkade s.k. sluten kommunion) uteslöt Filadelfiaförsamlingen. 

Församlingens första lokal låg i en källarlokal på Uppsalagatan (nuvarande Gästrikegatan) 11 i Vasastan och rymde 500 personer. 1911 hyrdes Grand National (senare Nalen) och Auditorium. 1918 köptes en lokal på Sveavägen 45 (nu biografen Grand), som kunde invigdas i september 1921, rymmande 1 500 personer. 1926 köpte församlingen Rörstrands slott och initierade en om- och nybyggnad och 1931 invigdes Filadelfiakyrkan på Rörstrandsgatan och var då en av de största kyrkobyggnaderna i hela världen och den största samlingslokalen i Stockholm. År 1958 efterträddes Lewi Pethrus av  Willis Säwe som föreståndare. Föreståndare från 2006 är Niklas Piensoho.

För att församlingar inte ska kunna drabbas av uteslutning, som skedde 1913, har pingströrelsen valt att inte organisera något förbund. I stället är varje församling helt fristående. Men Filadelfiaförsamlingen i Stockholm har sedan bildandet i flera bemärkelser varit den ledande pingstförsamlingen i Sverige. På initiativ av Lewi Pethrus var Filadelfiaförsamlingen drivande i startandet av Förlaget Filadelfia, Normans Förlag, Tidskriften Evangelii Härold, skivbolaget Hemmets Härold, inköpet av Kaggeholms slott och folkhögskoleverksamheten där, tidningen Dagen, IBRA radio, Pingstbanken, Predikantdagarna – en årlig uppbyggelsekonferens för pingströrelsens pastorer och förkunnare. Församlingen drev också en omfattande social verksamhet under krisåren genom sin Räddningsmission som bland annat svarade för utspisning av arbetslösa och hemlösa. Man hade också så kallade värmestugor och gästhem. När Filadelfiaförsamlingen köpte ett logifartyg av Gröna Lund "Arken" och erbjöd hemlösa övernattning i den väckte det stort uppseende och myndighetsingripande som ville stoppa verksamheten. Myndighetsingripandet ledde till uppmärksammade och stora protester som nådde ända upp på regeringsnivå.

Föreståndare
Lewi Pethrus (1911–1958)
Willis Säwe (1958–1973)
Karl-Erik Heinerborg (1973–1989)
Owe Lindeskär (1990–1997)
Sten-Gunnar Hedin (1997–2006)
Niklas Piensoho (2006–)

Se också
Nkinga referral hospital

Referenser

Externa länkar
Församlingens officiella webbplats

Stockholm
Religiösa organisationer bildade 1910
Kristendom i Stockholm
Miljöetik

Miljöetik en är en tillämpning av etiken på miljöns områden. Miljöetiken kan anta många former; preferensutilitaristen Peter Singer står för en form, rättighetsetikern Tom Regan för ytterligare en form. Miljöetik i en radikal form har av norrmannen Arne Næss kallats djupekologi.

Djupekologi 

Djupekologin går att motivera med teologiska argument. Gud har skapat jorden och dess arter (genom evolution eller direkt) och det är fel av människan att ändra vad gud har gjort. Att hävda att vi människor inte ska ingripa i evolutionen för att vi inte kan förutse konsekvenserna är inte i linje med djupekologin då detta argument ger miljön ett instrumentellt värde. Kanske kan man i Gaia-hypotesens anda hävda att biosfären är en organism, men detta påstående har en tveksam vetenskapliga karaktär. Det estetiska argumentet är kanske djupekologins starkaste. Problemet blir dock då hur långt man kan driva det. 

Har skönhet ett värde om ingen kan erfara det? Detta är djupekologins metafysik och den är problematisk. Har arter ett värde som är skilt från de enskilda individernas värde? Djupekologin skulle hävda det. Hur många människoliv är ett berg eller en bit regnskog värd? Ger djupekologin någon ledning i dessa frågor, och i så fall någon rimlig ledning?

Problem 

Miljöetik finns i olika former. Men centralt för miljöetiken är att människan inte sätts i centrum, utan naturen och självutveckling är det som prioriteras. Norrmannen Arne Næss som är grundaren till djupekologi, även känt som ekosofi, anser att varje varelse har ett värde som den har rätt att uppnå.

Miljöetiken är aktuellt i dagens samhälle då miljön diskuteras ständigt och vi försöker finna lösningar för att förbättra miljön. Vissa personer anser att det är respektlöst att inte ta sitt ansvar gentemot naturen och resten av jordens mänsklighet då det gäller att leva på ett mer miljövänligt sätt. Medan vissa andra anser att det är ett stort problem, som inte ligger i våra händer och att det som sker är naturens gång eller ödet.

Delområden inom etik
Hemma värst

Hemma värst (engelska: The Young Ones) är en brittisk komediserie från 1982–1984, skapad av Ben Elton, Rik Mayall och Lise Mayer. Serien hade svensk premiär på TV 2 den 3 oktober 1985.

Titeln kommer från Cliff Richards sång "The Young Ones" och Richard medverkade själv också i ett avsnitt. Serien fick en fristående uppföljare, Bottom, som också har sänts av SVT. Ett antal kända band gör också inhopp och spelar sina största hits, bland annat Madness med "House of Fun" och Motörhead med "Ace of Spades".

Handling 
Serien handlar om fyra unga studenter från Scumbag College som delar hus i London: hippien Neil, anarkisten Rick, punkaren Vyvyan och snobben Mike, samt deras märklige hyresvärd Jerzy Balowski. 

De olika avsnitten präglades i hög grad av anarkistisk komik och våldsam humor, där precis vad som helst kan hända. De fyra personerna har inget gemensamt över huvud taget, förutom att de samlas för att titta på Bastard Squad på tv. Studenternas hyresvärd är egentligen en och samma person, men varje gång han våldgästar huset så heter han något annat.

Roller

DVD 
Serien finns utgiven på dvd i Sverige.

Källor

Externa länkar 
 

TV-seriestarter 1982
TV-serieavslutningar 1984
Engelskspråkiga TV-serier
Brittiska komediserier på TV
London i fiktion
Brittiska TV-serier från 1980-talet
Japans regioner

Japan är uppdelat i åtta regioner (samt tre underregioner):

 Chubu
 Hokuriku
 Koshinetsu
 Tōkai
 Chugoku
 Hokkaido
 Kanto
 Kansai (Kinki)
 Kyushu
 Shikoku
 Tohoku

Varje region innefattar ett antal prefekturer. Regionen Hokkaido är speciell eftersom den endast innefattar en enda prefektur. Regionerna är inte administrativa enheter utan kan jämföras med Sveriges landsdelar då de är den traditionella geografiska uppdelning av Japan som görs i skolans geografi. Japan har även åtta högre domstolar, men deras ansvarsområde sammanfaller inte helt med regionerna.

Externa länkar 

 
WP:Projekt Japan
Hallingeberg

Hallingeberg är en kyrkby i Hallingebergs socken i Västerviks kommun, väster om Gamleby. 

Författaren och konstnären Thomas Funck (1919-2010) var under senare år bosatt i Hallingeberg.

Den borgerliga släkten Halling härstammar från Hallingeberg.

Källor 

Orter i Västerviks kommun
Pia Skoglund

Pia Skoglund, egentligen Ingrid Marianne Engelbrektson, född Skoglund 29 juni 1931 i Vasa församling i Göteborg, död 23 november 1957 i Uppsala församling, var en svensk skådespelare.

Biografi 
Skoglund var dotter till köpmannen Oscar Vilhelm Andersson (1881–1948) och Hildur Axelina, ogift Skoglund (1888–1967). Hon bestämde sig tidigt för att bli skådespelare. Hon utbildade sig till kontorist, men studerade på kvällarna även till skådespelare på Pickwickklubbens teaterskola i Göteborg. 1951 fortsatte hon med teaterlektioner vid Gösta Terserus' teaterskola i Stockholm. Under denna utbildning blev hon upptäckt av Schamyl Bauman som gav henne en roll i filmen Klasskamrater. För sin medverkan där hyllades hon som en "ny Signe Hasso". 1952–1955 studerade hon vid Dramatens elevskola.

Sitt sceniska genombrott fick Skoglund i Babels torn på Dramaten (1955). Sammanlagt gjorde hon elva roller på denna teater mellan 1953 och 1955 för att därefter verka vid Helsingborgs stadsteater 1955–1956. Därefter var hon en kort period vid Uppsala Stadsteater, där hon gjorde uppmärksammade roller i uppsättningar av Anne Franks dagbok och som Kristina i Mäster Olof, vilket blev hennes sista framträdande.

Vid sidan av teatern medverkade Skoglund i sju långfilmer. Debuten skedde i nämnda Klasskamrater 1952 och hennes sista film kom att bli Rasmus, Pontus och Toker (1956). Hon ansågs på 1950-talet allmänt som en av svensk films mest lovande unga skådespelare.

Pia Skoglund gifte sig 1956 med journalisten Rune Engelbrektson (1931–2015). Hon omkom i en olycka vid en järnvägskorsning utanför Uppsala 1957. Hon var tilltänkt för en stor roll i filmen Laila som kom året därpå. Skoglund är begravd på Östra kyrkogården i Göteborg.

Filmografi 

  (bortklippt i den slutliga filmen)

Teater

Roller (ej komplett)

Källor

Fotnoter

Externa länkar 
 
 

Kvinnor
Svenska skådespelare under 1900-talet
Födda 1931
Avlidna 1957
Skådespelare från Göteborg
Personer som omkommit i trafikolyckor
Gravsatta på Östra kyrkogården i Göteborg
Alumner från Dramatens elevskola
Kisa

Kisa är en tätort i Östergötland samt centralort i Kinda kommun, Östergötlands län. Orten ligger där Kisaån flyter ihop med Lillån och rinner ut i Kisasjön.

Historik
Kisa var och är kyrkby i Kisa socken. I byn fanns de fyra hemmana Kullagården och Prästgården väster om Kisaån samt Värgården och Storgården öster om ån. Kisa ingick efter kommunreformen 1862 i Kisa landskommun. I denna inrättades för orten 15 april 1904 Kisa municipalsamhälle, vilket upplöstes 31 december 1951 samtidigt som landskommunen och orten uppgick i Västra Kinda landskommun.

Samhället
Kisa har ett fik med museum: Café Columbia i ett hus från 1700-talet vid Storgatan, som tidigare inrymt ortens första apotek och senare dess första bankkontor. För fritid och nöjen finns Kisa hembygdsgård.

Det finns ett hotell, Kisa Wärdshus, som har anor från ett gästgiveri, som inrättades på 1600-talet vid körvägen mellan Linköping och Kalmar.

I Kisa ligger Värgårdsskolan som är Kinda kommuns enda högstadieskola .

Näringsliv
I Kisa finns industrier som sågverket Södra Wood Kinda, mjukpappersbruket Sofidel Sweden, BTT plåt, Absorbest AB och Finess Hygiene.

Bankväsende
Kinda härads sparbank grundades år 1866. Sedan år 2008 heter den Kinda-Ydre Sparbank och är alltjämt en fristående sparbank.

Vadstena enskilda bank hade ett kontor i Kisa fram till dess upphörande 1879 då det togs över av Östergötlands enskilda bank.

Danske Bank drog ner kontoret på Storgatan 2009 och lämnade det helt 2016. Därefter hade sparbanken Kisas enda bankkontor.

Kända invånare 

Karin Adelsköld
Gerda Antti
Gustaf Aronsson
Jens Back
Gustav Björklund
Folke Boberg
Ena Carlborg
Sture Karlsson
Göran Lambertz
Walter Ljungquist
Kisa Magnusson
Inger Nilsson
Torbjörn Nilsson
Veronica Palm
Magnus Samuelsson
Torbjörn Samuelsson

Bildgalleri

Befolkningsutveckling

Källor

Noter

 
Orter i Kinda kommun
Tätorter i Sverige
Centralorter i Östergötlands län
Comli

COMLI, (COMmunication LInk) är ett kommunikationsprotokoll som utnyttjas i industriella styrsystem. COMLI är ett generellt asynkront och seriellt kommunikationsprotokoll enligt Master/Slave-principen utvecklat av SattControl.

Källor 

Datorkommunikation
Gullmarsplan

Gullmarsplan  är ett torg i stadsdelen Johanneshov i Söderort inom Stockholms kommun.

Historik

Torget byggdes i slutet av 1940-talet och början av 1950-talet, i samband med att stadsdelen Johanneshov växte fram. Platsens namn Gullmarsplan fastställdes 1944. Namnet kommer från Gullmarsfjorden i Bohuslän. Platsen utgjorde slut/startpunkten för gatan Gullmarsvägen som då redan fanns. 

Affärscentret kring torget ritades av Backström & Reinius och invigdes i november 1946. För punkthuset stod arkitekt Sture Frölén och för torgets gestaltning ansvarade arkitekt Erik Glemme. 

Torget mäter 80 × 50 meter. På torget står konstverket "Reaktion 1968" av Lennart Jonasson, rest 1973. I södra delen av torget låg tidigare postkontoret Johanneshov 1, ritat av Lars-Erik Lallerstedt. Det är numera nedlagt, men det stora posthornet sitter kvar på tegelfasaden.

Under många år var den rörliga ljusreklamen med slantar som trillade ner i Sparbankens spargris ett omtyckt och folkkärt inslag i Stockholms stadsbild. Skylten togs ner i slutet av 1980-talet i samband med att banken bytte namn.

Mellan 2001 och 2003 genomfördes en större upprustning av torget, då torget bland annat fick ny beläggning, och man ordnade separering av bilar och gående. Upprustningen leddes av landskapsarkitekt Lars Ström.

Kollektivtrafikanläggningar
Stationen öppnades samtidigt som Skanstullsbron invigdes den 3 september 1946. Den hette då Johanneshov och trafikerades av spårvagnar fram till den 1 oktober 1950, då den blev en del av Stockholms tunnelbana. Trådbussar färdades vid Gullmarsplan från 1950 fram till 1964, då dieseldrivna bussar ersatte trådbussar. Eftersom Johanneshov ansågs som ett för vidsträckt namn (bland annat postadress för en stor del av Söderort) ändrades stationsnamnet 1958 till Gullmarsplan. Stationen kompletterades den 20 augusti 1990 med en stor bussterminal för Haninge/Tyresö-bussarna. Terminalen byggdes på ett däck över spårområdet. I stationsbyggnaden finns också trafikledningscentralen för Gröna linjen (T-bana 1). En plattform för Tvärbanan anlades väster om tunnelbanespåren och togs i bruk den 8 januari 2000.

Tunnelbanestationen

Station Gullmarsplan trafikeras av T-bana 1 (Gröna linjen) och ligger 2,3 kilometer från station Slussen. Det är en av tunnelbanans mest belastade stationer och den absolut största i Söderort. 

Operan Kurfursten utspelar sig på Gullmarsplans tunnelbanestation.

Bilder

Se även
 Gator och torg i Johanneshov
 Sparbankens spargris, Gullmarsplan den rörliga ljusskylten som ej finns kvar längre.

Referenser

Externa länkar

Johanneshov
Gator och torg i Söderort
Åsunden

Åsunden kan syfta på 

 Åsunden, Västergötland
 Åsunden, Östergötland
Åsunden, Östergötland

Åsunden är en sjö i Kinda kommun i Östergötland och ingår i . Sjön är  meter djup, har en yta på  kvadratkilometer och befinner sig  meter över havet. Sjön avvattnas av vattendraget Stångån. Vid provfiske har en stor mängd fiskarter fångats, bland annat abborre, björkna, braxen och gers.

Åsunden är den sydligaste av de sjöar som förbinds av Kinda kanal, och även den högst liggande. Söderifrån fylls sjön på från bland annat Stångån som rinner upp i Ydre kommun. Åsunden står i förbindelse med Järnlunden genom kanalen i Rimforsa, samt med Ämmern via Skedevid kanal.

Vid Råsö finns en bro över ett smalt parti av sjön. Detta delar upp sjön i två delar som brukar benämnas Norra Åsunden och Södra Åsunden.

Delavrinningsområde 
Åsunden ingår i delavrinningsområde (642905-150082) som SMHI kallar för Utloppet av Åsunden. Medelhöjden är  meter över havet och ytan är  kvadratkilometer. Räknas de 91 avrinningsområdena uppströms in blir den ackumulerade arean  kvadratkilometer. Stångån som avvattnar avrinningsområdet har biflödesordning 2, vilket innebär att vattnet flödar genom totalt 2 vattendrag innan det når havet efter  kilometer. Avrinningsområdet består mestadels av skog (51 procent) och jordbruk (19 procent). Avrinningsområdet har  kvadratkilometer vattenytor vilket ger det en sjöprocent på  procent. Bebyggelsen i området täcker en yta av  kvadratkilometer eller 1 procent av avrinningsområdet.

Fisk 
Vid provfiske har följande fisk fångats i sjön:

 Abborre
 Björkna
 Braxen
 Gädda
 Gärs
 Gös
 Lake

 Löja
 Mört
 Nissöga
 Nors
 Sarv
 Siklöja
 Sutare

Dessutom finns följande fiskarter i sjön:
 Hornsimpa
 Ål
 Öring

Bilder

Se även 
 Gumhems gravfält med en av Östergötlands största skeppssättningar ligger på Jätteudden vid Åsundens östra strand
 Lista över insjöar i Kinda kommun
 Åsunden, Västergötland

Källor

Externa länkar 

 
 
 

Insjöar i Motala ströms avrinningsområde
Insjöar i Östergötland
Insjöar i Kinda kommun
Insjöar i Sverige om minst 10 kvadratkilometer
Karmel

Karmel kan avse

 Karmel – den tyska benämningen på en by Kaarma i Kaarma kommun, Estland, se Kaarma, Kaarma kommun
 Karmel (tidskrift) – en tidskrift
 Den barmhärtiga kärlekens Karmel – ett katolskt kloster inom katolska kyrkan i Sverige, i Rydebäck i Landskrona kommun 
 Karmelitorden – en katolsk mendikantorden
 Karmelitsystrarna – en fransk opera i tre akter med musik av Francis Poulenc

Se även
 Karmelberget (olika betydelser)
Carmel
Chiba prefektur

Chiba prefektur (千葉県 Chiba-ken) ligger på den japanska ön Honshus östkust. Residensstaden heter Chiba. Prefekturen är en del av Stortokyo. Chiba prefektur skapades den 15 juni 1873.

Naritas internationella flygplats ligger i prefekturens norra del, cirka 60 kilometer från Tokyo.

Administrativ indelning 

Prefekturen var år 2016 indelad i 37 städer (shi) och 17 landskommuner (machi eller mura).
De 17 kommunerna grupperas i sex distrikt (gun). Distrikten har ingen egentlig administrativ funktion utan fungerar i huvudsak som postadressområden. 
En stad, Chiba, har status som signifikant stad (seirei shitei toshi). 

Städer:
 Abiko, Asahi, Chiba, Chōshi, Funabashi, Futtsu, Ichihara, Ichikawa, Inzai, Isumi, Kamagaya, Kamogawa, Kashiwa, Katori, Katsuura, Kimitsu, Kisarazu, Matsudo, Minamibōsō, Mobara, Nagareyama, Narashino, Narita, Noda, Ōamishirasato, Sakura, Sanmu, Shiroi, Sodegaura, Sōsa, Tateyama, Tomisato, Tōgane, Urayasu, Yachimata, Yachiyo och Yotsukaidō 

Distrikt och landskommuner

Källor

Externa länkar 

 
WP:Projekt Japan
E23

E23 eller Europaväg 23 är en europaväg som börjar i Metz i Frankrike och slutar i Lausanne i Schweiz. Längd 390 kilometer.

Sträckning
Metz - Nancy - Epinal - Besançon - (gräns Frankrike-Schweiz) - Vallorbe - Lausanne

Standard
Vägen är mest landsväg, och är motorväg kortare sträckor.

Anslutningar till andra europavägar

Källor

Europavägar
E24

E24 eller Europaväg 24 är en europaväg som går mellan Birmingham och Ipswich i Storbritannien.

Europavägar skyltas inte i Storbritannien och är inte införda i någon slags brittiskt regelverk. Man har inte heller skrivit under FN:s konvention om europavägar. Eftersom FN inte har formell makt att tvinga igenom något är det tveksamt om denna europaväg kan sägas existera.

Sträckning
Birmingham - Cambridge - Ipswich. Längd 230 kilometer.

Den följer vägarna M6 och A14. M6 är motorväg, medan A14 är mestadels fyrfilig landsväg, blandat planskilt och plankorsningar.

Anslutningar
Vägen ansluter till E13, E15 och E30.

Källor

Europavägar
E26

E26 eller Europaväg 26 är en 277 kilometer lång europaväg som går mellan Hamburg och Berlin i Tyskland.

Sträckning
Hamburg - Schwerin - Berlin

E26 följer A24 större delen av sträckan, men efter en dryg mil på ringleden runt Berlin (A10) följer den istället A111 in mot centrum av Berlin.

Standard
Motorväg hela sträckan.

Anslutningar
E22
E55
E251
E51
E28

Se även
Motorvägar i Tyskland

Källor

Externa länkar

Europavägar
Motorvägar i Tyskland
Vägar i Berlin
Vägar i Brandenburg
Vägar i Hamburg
Vägar i Schleswig-Holstein
Vägar i Mecklenburg-Vorpommern