kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Jacinto Benavente

Jacinto Benavente, född 12 augusti 1866 i Madrid, död 14 juli 1954 i Madrid, var en spansk dramatisk författare som belönades med Nobelpriset i litteratur 1922.

Benavente framträdde som dramatiker i början av 1890-talet. Han vann dock ganska ringa framgång, då den realism han företrädde ännu inte fått något större genombrott i Spanien. Omkring 20 år senare var dock publiken redo för hans verk. Han var tillsammans med bröderna Quintero en förnyare av teatern. Han strävade mot större realism och naturligare språk i pjäserna. Han var ironisk mot aristokratin och borgarna och visade psykologisk träffsäkerhet i sina eleganta dramer.
 
Han skrev över 100 pjäser, bland annat satiriska samhällsstycken och folklivs- och idédramer. Bland dessa märks:
 Cartas de mujeres – Kvinnobrev, 1893
 Gente conocida – Känt folk, 1896
 La comida de las fieras – Rovdjurens gästabud, 1898
 Lo cursi – Kälkborgaren, 1901
 La gobernadora – Landshövdingskan, 1901
 El dragón de fuego – Elddraken, 1903
 Rosas de otoño – Höstrosor, 1905
 Los intereses creados, 1907
 La Malquerida, 1913

Verk översatta till svenska 
 Los intereses creados (1907)
 De skapade intressena: marionettskådespel (översättning av Karl August Hagberg, Svenska andelsförlaget, 1922)
 Skälmarnas triumf (otryckt översättning av Per Sjöstrand för Helsingborgs stadsteater 1967)
 La Malquerida (1913)
 Mors rival: drama i tre akter (översättning Ernst Lundquist, Bonnier, 1922)

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939.

Externa länkar 
 Nobelprize.org, Nobelpriset i litteratur 1922
 Nobelprize.org, Jacinto Benavente – Biografi

Nobelpristagare i litteratur
Spanska författare
Spanska dramatiker
Spanskspråkiga dramatiker
Spanska nobelpristagare
Män
Födda 1866
Avlidna 1954
Författare från Madrid
Władysław Reymont

Władysław Stanisław Reymont, född 7 maj 1867 i Kobiele Wielkie nära Radomsko, död 5 december 1925 i Warszawa, var en polsk författare.

Biografi 
Władysław Reymont växte upp i ett mycket enkelt och strikt katolskt hem, fadern var kyrkoorganist och modern assistent till kyrkoherden. Barndomen framstår i Reymonts självbiografiska texter som mycket dyster. Men så fort han kom åt läste han, allt ifrån äventyrsromaner av Walter Scott till klassisk polsk litteratur. Som ung vuxen lämnade han hemmet och levde under många år ett extremt fattigt och ensamt liv då han  reste runt i landet och arbetade som jordbrukare, skådespelare och tjänsteman vid järnvägen. Han bröt också kontakten med familjen som inte gav honom något stöd eller förstod sig på honom. Reymont skrev under denna tid en mängd texter av vilka endast ett fåtal blev publicerade. År 1896 fick han sin första bok utgiven - romanen Komedjantka. 

Reymont räknas som en av Polens främsta prosaister inom den naturalistiska och impressionistiska riktningen. Flera av verken framhåller klart en samhällskritisk ståndpunkt. I Det förlovade landet (1898) berättar han om staden Łódź under industrialiseringens epok med ett persongalleri av nyrika fabrikörer och exploaterade arbetare. Hans förnämsta verk är den stora, episka bonderomanen Chłopi (1903-06, Bönderna), för vilken han erhöll 1924 års nobelpris i litteratur. Romansviten är fördelad på fyra band efter de fyra årstiderna, med livfulla skildringar av polskt byliv i slutet av 1800-talet och början av 1900-talet. Till svenska finns samtliga romanens delar - Hösten, Vintern, Våren, Sommaren - översatta av Ellen Wester; de gavs ut i en första upplaga i samband med att Reymont tilldelades Nobelpriset 1924. Vilhelm Moberg har i Berättelser ur min levnad (1968) angivit Reymonts romansvit - som han läste i den nämnda svenska översättningen - som en direkt inspirationskälla för sitt eget författarskap.

Under stora delar av sitt liv hade Reymont skör hälsa. Han avled 58 år gammal.

Verk 

Reymonts författarskap omfattar 30 prosavolymer:

Noveller 
1893 – Döden (Śmierć) 
1894 – Hyndan (Suka)
1894 – Vallfärd till Jasna Góra (Pielgrzymka do Jasnej Góry)
1895 – Vid arbetet (Przy robocie) 
1895 – Vid kalhygget (W porębie) 
1897 – Tomas Baran (Tomek Baran) 
1899 – Rättvist (Sprawiedliwie)
1905 – Konstitutionens dagar Z konstytucyjnych dni 
1908 – Drömmaren (Marzyciel) (ofullbordad). 
1910 – Från Chełmno-landet (Z ziemi chełmskiej) 
1919 – Novellsamling Bakom fronten (Za frontem) 

 Romaner 
1896 – [Den kvinnliga] Komedianten (Komediantka) 
1897 – Osämja (Fermenty) 
1898 – Det förlovade landet (Ziemia obiecana) (filmatiserad av Andrzej Wajda 1975)
1904–09 – Bönderna (Chłopi) 
1911 – Vampyren (Wampir) 
1911–17 – År 1794 (Rok 1794) (trilogi)
Sista Sejmen i republiken (Ostatni Sejm Rzeczypospolitej)Nil desperandumUppror (Insurekcja'')

Vidare läsning

Externa länkar 
 Nobelprize.org, Nobelpriset i litteratur 1924
 

Nobelpristagare i litteratur
Polskspråkiga författare
Polska författare under 1800-talet
Polska författare under 1900-talet
Polska nobelpristagare
Födda 1867
Avlidna 1925
Män
Grazia Deledda

Grazia Deledda, född 27 september 1871 i Nuoro på Sardinien, död 15 augusti 1936 i Rom, var en italiensk författare. Hon mottog Nobelpriset i litteratur 1926.

Deledda debuterade som 15-åring med novellen Sulla Montagna i Il paradiso dei bambini och utvecklade därefter ett mycket alsterrikt författarskap. Under sin livstid skrev hon 36 romaner och 250 noveller. Hon skildrar realistiskt, verisiskt med känslostyrka och åskådlighet, sin hembygds folkliv. 

Hon gifte sig 1900 i Rom med ämbetsmannen Palmiro Madesani.

Grazia Deledda fick nobelpriset i litteratur 1926 med motiveringen:
för hennes av hög idealitet burna författarskap, som med plastisk åskådlighet skildrat livet på hennes fäderneö och med djup och värme behandlat allmänt mänskliga problem. Deledda var den andra kvinnan, efter Selma Lagerlöf, som fick Nobelpriset i litteratur.

Bibliografi (utgivet på svenska) 

 Elias Portolu (Elias Portolu) (översättning Ebba Atterbom, Wahlström & Widstrand, 1903). Ny översättning av A. Berg (dvs. Adil Bergström) (Holmquist, 1928)
 På onda vägar (översättning A. L. (dvs. Anton Lindsström), Ljus, 1907)
 Herdar (Il vecchio della montagna) (översättning A. L. (dvs Anton Lindsström), Ljus, 1909). Ny utg. 1927 med titel Den gamle på berget 
 Regina Tagliamari: ett äktenskaps historia (Nostalgie) (översättning Erik Kihlman, Hökerberg, 1922). Även utg. i Finland samma år med titeln Hemlängtan
 Murgrönan (L'edera) (översättning Ernst Lundquist, Bonnier, 1926)
 De levandes gud: roman från Sardinien (översättning E. af D., Bonnier, 1927)
 Flykten till Egypten (La fuga in Egitto) (översättning Karl August Hagberg, Tiden, 1927)
 Skuggan av det förflutna (anonym översättning?, Bonnier, 1927)
 Andras synder (Le colpe alturi) (översättning Ernst Lundquist, Bonnier, 1928)
 Annalena Bilsini (Annalena Bilsini) (översättning Karl August Hagberg, Tiden, 1928)
 Aska (Cenere) (översättning Signild Weidling, Bonnier, 1928). Ny översättning av L. S. (Holmquist, 1928)
 Den ensamme mannens hemlighet (Il segreto dell'uomo solitario) (översättning Karl August Hagberg, Bonnier, 1928)
 Frestelser och andra noveller (översättning E. S., Holmquist, 1928)
 Rö för vinden (Canne al vento) (översättning Ellen Rydelius, Bonnier, 1928)
 Ärliga själar (Anime oneste) (översättning Elsa Siwertz och Umberto Spiazzi, Bonnier, 1928)
 Noveller (översättning Ragnar Malmberg, Världslitteraturen, 1931)

Källor

Noter

Externa länkar 

 

Födda 1871
Nobelpristagare i litteratur
Italienska romanförfattare
Italienskspråkiga romanförfattare
Avlidna 1936
Personer från Sardinien
Kvinnor
Italienska nobelpristagare
Ugglan
Ivan Bunin

Ivan Aleksejevitj Bunin (), född 22 oktober (10 oktober enligt g.s.) 1870 i Voronezj, död 8 november 1953 i Paris, var en rysk författare, bosatt i Frankrike från 1920.

Asteroiden 3890 Bunin är uppkallad efter honom.

Ivan Bunin började som formsäker, symbolistisk poet men övergick med tiden alltmer till prosa. Han fick Nobelpriset i litteratur 1933 och har även tilldelats Pusjkinpriset.

Ivan Bunin debuterade som en klassisk och formsäker poet i symbolismens anda. I sina unga år inledde han en nära bekantskap med Maksim Gorkij som var inspirerad av realismen. Bunin blev även han inspirerad och provade den sena ryska realismens metoder i en serie av melankoliska berättelser om den ryska landsbygdens förfall och om brutaliteten i det ryska bylivet. Han gick även in på den utdöende godsägarklassens förtvining. Allt detta skildrade han bland annat i romanerna Byn (1910) och Suchodol (1912).

Verk översatta till svenska 
 Byn: en prosadikt; Suchodol: en prosadikt (Derevnja och Suchodol) (översättning Ruth Wedin Rothstein, Svenska andelsförlaget, 1924)
 Herrn från San Francisco (Gospodin iz San Franciska) (översättning Ruth Wedin Rothstein, Svenska andelsförlaget, 1925)
 Arsenjevs ungdom (Žiznʹ Arseneva) (översättning Ruth Wedin Rothstein, Geber, 1931). Ny översättning av Per-Olof Andersson med titeln Arsenjevs liv: ungdomen (Akvilon, 2014)
 Mitjas kärlek och andra noveller (Mitina ljubov) (översättning Sigurd Agrell, Geber, 1931)
 Livets bägare och andra noveller (Casa zizni) (översättning Sigurd Agrell, Geber, 1932)
 Arsenjevs irrfärder (Žiznʹ Arseneva) (översättning Ruth Wedin Rothstein, Geber, 1933)
 Spegeln och andra noveller  (ur Sotjinenia och Znanie) (översättning David Belin, Saxon & Lindström, 1933)
 Mörka alléer (Temnye allei) (översättning Per-Olof Andersson, Akvilon, 2008)

Referenser

Externa länkar 

 Nobelprize.org, Nobelpriset i litteratur 1933
 
 

Nobelpristagare i litteratur
Ryskspråkiga författare
Ryska nobelpristagare
Födda 1870
Avlidna 1953
Män
Personer från Voronezj
Ryska författare under 1800-talet
Ryska författare under 1900-talet
Roger Martin du Gard

Roger Martin du Gard, född 23 mars 1881 i Neuilly-sur-Seine i Frankrike, död  22 augusti 1958 i Sérigny i Orne, var en fransk författare.

Biografi
Martin du Gard var son till en framgångsrik advokat och hans mor kom från en familj av fondkommissionärer. Vid 17 års ålder läste han Leo Tolstojs Krig och fred, vilken senare inspirerade honom till Thibault saga. Han studerade vid École des Chartres i Paris och fick sitt diplom som paleografarkivarie 1905. 

Hans utbildning till arkivtjänsteman var något som senare satte spår i hans författarskap. Han arbetade tidvis som en historiker med stor precision vad gäller fakta.

Han mottog Nobelpriset i litteratur 1937.

Författarskap  
Med sin genombrottsroman Jean Barois (1913) behandlade Martin du Gard i tidens smak frågan om jagets identitet. Hans huvudverk, romancykeln Les Thibault (åtta vol., 1922–1940; Släkten Thibault), är en social och psykologisk analys av franskt borgerskap strax före första världskriget, betraktad i efterkrigstidens belysning. Fastän neutral till sin hållning formas den senare till en sträng dom över det konservativa Frankrike. 

du Gard skrev dessutom ett flertal noveller, farser och dramer ...därom tiger munnen (1932), men han fullbordade aldrig en planerad ny romansvit.

Bibliografi (urval) 
 Devenir! (1908)
 Jean Barois (1913)
 Le testament du père Leleu (1920)
 Gubben Leleus testamente: en lantlig fars (översättning Olle Holmberg, Radiotjänst, 1952)
 Les Thibault (1922–1940)
 Släkten Thibault. 1, Den grå skrivboken (översättning Louise Åkerman, Bonnier, 1923)
 Släkten Thibault. 2, Uppfostringsanstalten (Bonnier, 1923)
 Släkten Thibault. 3, Den vackra årstiden (översättning Louise Åkerman, Bonnier, 1925)
 Släkten Thibault. 4, Antoines mottagning (översättning S. J. S. (dvs. Sven Stolpe), Bonnier, 1929)
 Släkten Thibault. 5, La Sorellina (översättning S. J. S., Bonnier, 1929)
 Släkten Thibault. 6, Faderns död (översättning S. J. S., Bonnier, 1929)
 Släkten Thibault. D. 7:1-3, Sommaren 1914 (översättning S. J. S. och Karin Stolpe, Bonnier, 1937)
 Släkten Thibault. 8, Epilog (översättning Sven Stolpe, Bonnier, 1940)
 Vieille France (1933)
 Notes sur André Gide (1951)
 Souvenirs du lieutenant-colonel de Maumort (postumt publicerad 1983)

Referenser

Externa länkar 
 Nobelprize.org, Nobelpriset i litteratur 1937
 Nobelprize.org, Roger Martin du Gard – Biografi

Födda 1881
Avlidna 1958
Nobelpristagare i litteratur
Franska nobelpristagare
Franskspråkiga författare
Franska författare
Män
Personer från Neuilly-sur-Seine
Juan Ramón Jiménez

Juan Ramón Jiménez, född 24 december 1881 i Moguer, Andalusien, död 29 maj 1958 i San Juan, Puerto Rico, var en spansk författare.

Biografi
Jiménez uppfostrades på ett jesuitinternat, han påbörjade juridikstudier som han avbröt. 1905-1911 bodde han i Moguer och därefter i Madrid. Efter att spanska inbördeskriget brutit ut, flyttade han till USA och Latinamerika. 1951 bosatte han sig i Puerto Rico.
Jiménez är berömd för prosadikten Platero y yo, utgiven 1917, i Sverige uppdelad på två volymer; "Silver och jag" och "Samtal med Silver". 1956 tilldelades han Nobelpriset i litteratur med motiveringen "för hans lyriska diktning som på spanskt språk bildar ett föredöme av hög andlighet och konstnärlig renhet".

Han tog starka intryck av symbolisterna, särskilt Paul Verlaine, liksom av den spansk-amerikanska modernismens förgrundsgestalt Rubén Darío.

I Madrid lärde han känna Zenobia Camprubí, som blev hans musa och medhjälpare. De gifte sig under en resa till USA 1916. I början av spanska inbördeskriget, flyttade Jiménez till USA, där han stannade till 1951. Sina sista år tillbringade han i Puerto Rico.

Med sin förfinade och subtilt besjälade diktning spelade han en dominerande roll i spansk 1900-talspoesi. Han hade bland annat stort inflytande över flera av diktarna inom den betydelsefulla Generation 27, till exempel  Vicente Aleixandre, Federico García Lorca, Jorge Guillén och Pedro Salinas.

Verk översatta till svenska 
 Silver och jag (Platero y yo) (översättning Arne Häggqvist, Wahlström & Widstrand, 1956)
 En nygift poets dagbok (Diario de poeta y mar) (översättning Arne Häggqvist, Wahlström & Widstrand, 1957)
 Samtal med Silver (Platero y yo) (med teckningar av Rafael Alvarez Ortega, översättning Arne Häggqvist, Wahlström & Widstrand, 1958)
 Ögonblick av evighet: dikter (Eternidades; Piedra y cielo; Nostaljía del mar) (översättning Ebbe Linde, Wahlström & Widstrand, 1961)
 Rymd: aforismer (i tolkning av Arne Lundgren, FIB:s lyrikklubb, 1965)

Externa länkar 
 Nobelprize.org, Nobelpriset i litteratur 1956
 Nobelprize.org, Juan Ramón Jiménez - Biografi

Födda 1881
Avlidna 1958
Nobelpristagare i litteratur
Spanskspråkiga poeter
Spanska författare
Spanska nobelpristagare
Män
Personer från provinsen Huelva
Giorgos Seferis

Giorgos Seferis (grekiska Γιώργος Σεφέρης), egentligen Georgios Seferiades, född 13 mars 1900 i Urla nära Smyrna, död 20 september 1971 i Aten, var en grekisk författare och diplomat. Seferis var en av de viktigaste grekiska poeterna under 1900-talet och tilldelades 1963 Nobelpriset i litteratur.

Henry Miller blev vän med honom vid sitt besök i Grekland på 1940-talet. Han beskriver utförligt deras möte och samvaro med värme i boken Kolossen från Maroussi (1959), dvs långt innan han fick Nobelpriset. ”Den man som har fångat denna evighetsanda som man finner överallt i Grekland och inneslutit den i sina dikter är Georg Seferiades som skriver under pseudonymen Seferis… Mina samtal med Seferiades började egentligen på den höga verandan i Amaroussion när han tog mig under armen och promenerade fram och tillbaka i den fallande skymningen. Varje gång jag träffade honom kom han emot mig med hela sitt väsen, lindade det om min arm med ömhet och värme”. Han karakteriserar att hans dikter mer och mer kom att likna ädelstenar, blev mera kompakta, sammanpressade, skimrande och avslöjande. 

Han debuterade som författare med I strofi (Vändpunkten 1931).

Bibliografi (urval)

Poesi
 I strofi, Στροφή (Vändpunkten, 1931)
 Sterna, Στέρνα (1932)
 Mythistorima, Μυθιστόρημα (1935)
 Tetradio Gymnasmaton, Τετράδιο Γυμνασμάτων (1940)
 Imerologio Katastromatos I, Ημερολόγιο Καταστρώματος Ι (1940)
 Imerologio Katastromatos II, Ημερολόγιο Καταστρώματος ΙΙ (1944)
 Kichli, Κίχλη (1947)
 Imerologio Katastromatos III, Ημερολόγιο Καταστρώματος ΙΙΙ (1955)
 Tria Kryfa Poiimata, Τρία Κρυφά Ποιήματα (1966)
 Tetradio Gymnasmaton II, Τετράδιο Γυμνασμάτων II (1976)

Prosa
 Dokimes (essäer) 3 volymer (vol 1–2 1974, vol 3 1992)
 Antigrafes, (1965)
 Meres, (dagböcker) (7 volymer, postumt publicerade, 1975–1990)
 Exi nyxtes stin Akropoli (postumt publicerade, 1974)
 Varnavas Kalostefanos. Ta sxediasmata (utkast, postumt publicerade, 2007)

Svenska översättningar 
 Seferis, stenarnas diktare (tolkningar av Hjalmar Gullberg, Norstedt, 1963)
 Dikter (i svensk tolkning av Börje Knös och Johannes Edfelt, Bonnier, 1963)
 "T.S. Eliot - paralleller" (översättning Hjalmar Gullberg). Ingår i Konstantinos Kavafis: I väntan på barbarerna och andra tolkningar av Kavafis (Norstedt, 1965)

Externa länkar 
 Nobelprize.org, Nobelpriset i litteratur 1963
 Nobelprize.org, Giorgos Seferis – Biografi

Referenser 

Födda 1900
Avlidna 1971
Nobelpristagare i litteratur
Nygrekiskspråkiga författare
Grekiska poeter
Grekiska nobelpristagare
Män
Michail Sjolochov

Michail Aleksandrovitj Sjolochov (ryska Михаил Aлександрович Шолохов), född 24 maj (11 maj enl. gamla stilen) 1905 i Vjosjenskaja nära Rostov-na-Donu, död 21 februari 1984 på samma plats, var en sovjet-rysk författare. Han mottog Nobelpriset i litteratur 1965.

Biografi 
Sjolochov föddes i kosackbyn Vjosjenskaja nära Rostov-na-Donu och debuterade på 1920-talet med en serie lyriska berättelser med motiv från Sydryssland, Den azurblå stäppen och andra noveller (1926, svensk översättning 1961).

Sjolochov är mest känd för romanen Stilla flyter Don (volym 1–4, 1928–40, svensk översättning 1930–42), som i den ryska realismens tradition kraftfullt och färgrikt skildrar kosacksamhällets sönderfall under revolution och inbördeskrig. Han omarbetade romanen 1953, vilket innebar en tydlig anpassning till den socialistiska realismen. Romanen, med sina starka tids- och livsskildringar, föranledde Sjolochovs Nobelpris i litteratur 1965, och filmatiserades i tre delar (1957–58) av regissören Sergej Gerasimov (1906–85).

I senare verk, som Nyplöjd mark (1932–60, svensk översättning 1965), skildrar Sjolochov jordbrukskollektiviseringen bland donkosackerna i Sovjetunionen. Han var medlem i Sovjetunionens kommunistiska parti sedan 1932, och under kampanjer mot oppositionella kollegor intog han en dogmatisk partihållning.

Verk översatta från ryska till svenska 
Stilla flyter Don, 5 volymer, 1930–1942 (Tichij Don, 1928–40), översättning: David Belin
 Nyplöjd mark, 1935 (Podnjataja tselina, 1932–33), översättning: David Belin
 Skörd vid Don, 1961 (Podnjataja tselina, 1960), översättning: Karin De Laval 
 Den azurblå stäppen och andra noveller, 1961 (Lazorevaja step, 1926), översättning: Staffan Dahl
 Två äktenskap, ur De kämpade för sitt land, 1965 (Oni Srasjalis Za Rodinu, 1942), översättning: Lars Erik Blomqvist
 Ett människoöde, 1965 (noveller: Sudba tjeloveka, 1956–57; Slovo o rodine, 1951; Tjuzjaja krov, 1926), översättning; Nils Åke Nilsson, Sören Rydström

Filmatiseringar 
 1931 Тихий Дон (Stilla flyter Don), svartvit film regisserad av Olga Preobrazenskaja och Ivan Pravov
 1939 Поднятая целина (Nyplöjd mark), svartvit film regisserad av Julij Rajzman
 1957 Тихий Дон (Stilla flyter Don), färgfilm regisserad av Sergej Gerasimov
 1959 Поднятая целина (Nyplöjd mark), regisserad av Aleksandr Ivanov
 1959 Судьба человека/Sudba tjeloveka (Ett människoöde), svartvit film regisserad av Sergej Bondartjuk, som också spelar huvudrollen
 1975 Они сражались за Родину (De kämpade för sitt land), färgfilm regisserad av Sergej Bondartjuk 
 2004 Quiet Flows the Don (Stilla flyter Don), färgfilm regisserad av Sergej Bondartjuk

Källor

Se även 
2448 Sholokhov

Externa länkar 
 Nobelprize.org, Nobelpriset i litteratur 1965
 Nobelprize.org, Michail Sjolochov – Biografi
 

Födda 1905
Nobelpristagare i litteratur
Sovjetiska författare
Ryska författare under 1900-talet
Ryskspråkiga författare
Ryska nobelpristagare
Avlidna 1984
Män
Personer från Vjosjenskaja
Shmuel Josef Agnon

Shmuel Josef Agnon, född 17 juli 1888 i Buczacz (Österrike-Ungern, idag Butjatj i Ukraina) som Samuel Josef Czaczkes, död 17 februari 1970 i Jerusalem, var en israelisk (hebreiskspråkig) författare.

Biografi 
Han föddes som Samuel Josef Czaczkes 1888, i det dåvarande Österrike-Ungern. Han flyttade vid 19 års ålder till Palestina och antog 1924 efternamnet Agnon. Det nya efternamnet går tillbaka till romanen Agunot ('Övergivna hustrur') från 1908.

I sina böcker söker han sig tillbaka till judendomens rötter och judisk religion. 1966 erhöll han tillsammans med Nelly Sachs Nobelpriset i litteratur. Bland hans böcker märks Nattgästen, Den bortdrivne och novellsamlingen I havets mitt.

Bibliografi (utgivet på svenska) 
1925 – Vad krokot är skall rakt varda, översättning: Marcus Ehrenpreis och Olga Raphael-Lindén
1964 – I havets mitt och andra noveller, översättning: Viveka Heyman
1967 – Trohetseden, översättning: Viveka Heyman
1968 – Den bortdrivne, översättning: Viveka Heyman
2001 – Evig fred, översättning: Sigvard Feldbaum

Priser och utmärkelser 
1966 – Nobelpriset i litteratur

Referenser

Externa länkar 
 Nobelprize.org, Nobelpriset i litteratur 1966
 Nobelprize.org, Samuel Agnon – Biografi

Nobelpristagare i litteratur
Hebreiskspråkiga författare
Israeliska författare
Israeliska nobelpristagare
Födda 1888
Avlidna 1970
Män
Personer från Butjatj
Patrick White

Patrick White, född 28 maj 1912 i Knightsbridge, Kensington and Chelsea, London, Storbritannien, död 30 september 1990 i Sydney, New South Wales, Australien, var en australisk författare.

Biografi
White föddes i London av australiska föräldrar. Han växte upp i Sydney i Australien men sändes redan som 13-åring tillbaka till England för att gå i skola. Under andra världskriget tjänstgjorde White i den brittiska underrättelsetjänsten i Mellanöstern och i Grekland. År 1946 återvände han för gott till hemlandet Australien. Hans litterära genombrott kom 1955 med nybyggareposet The tree of man (Livets träd). År 1973 tilldelades han Nobelpriset i litteratur; den första och hittills (2021) enda australiern som erhållit priset.

Svenska översättningar 
 De fyra utkorade (Riders in the Chariot) (översättning Torsten Blomkvist, Bonnier,  1964)
 Den oförstörbara mandalan (The Solid Mandala) (översättning Ingegärd Martinell, Bonnier, 1969)
 Livets träd (The Tree of Man) (översättning Magnus K:son Lindberg, Bonner, 1970)
 Målaren (The Vivisector) (översättning Magnus K:son Lindberg, Bonnier, 1973)
 Stormens öga (The Eye of the Storm) (översättning Magnus K:son Lindberg, Forum, 1975)
 En frans av löv (A Fringe of Leaves) (översättning Roland Adlerberth, Forum, 1979)
 Fallet Twyborn (The Twyborn Affair) (översättning Ingegärd Martinell, Forum, 1981)
 Voss (Voss) (översättning Ingegärd Martinell, Forum, 1983)
 Skavanker i spegeln: ett självporträtt (Flaws in the Glass) (översättning Ingegärd Martinell, Forum, 1984)
 Det kluvna minnet: Alex Xenophon Demirjian Grays memoarer (Memoirs of Many in one by Alex Xenophon Demirjian Gray) (översättning Ingegärd Martinell, Forum, 1989)
 Tant Theodora (The Aunt's Story) (översättning Ingegärd Martinell, Forum, 1991)

Källor

Externa länkar
Nobelprize.org, Nobelpriset i litteratur 1973
 

Australiska nobelpristagare
Nobelpristagare i litteratur
Engelskspråkiga författare
Australiska författare under 1900-talet
Födda 1912
Avlidna 1990
Män
Australiska dramatiker
Engelskspråkiga dramatiker
Dramatiker under 1900-talet