kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Bim Clinell

Eva Birgitta Bim Murray, tidigare Clinell, född 26 oktober 1952 i Stockholm, är en svensk författare, frilansjournalist, föreläsare och debattör.

Biografi 
Bim Clinell arbetade mellan 1988 och 1999 som tv- och radiokorrespondent i Paris. Clinell har också varit medprogramledare för Filmkrönikan och reporter på Rikets kultur samt sommarpratat i radioprogrammet Sommar den 24 juli 1991.

På 1980-talet var hon redaktör för Nya Teatertidningen. I mitten av 1980-talet var hon också styrelseledamot i Publicistklubben. Hon brukade användas av svenska medier och delvis socialdemokraterna som expert på Nationella fronten och delvis Sverigedemokraterna. År 1999 nominerades Bim Clinell till Augustpriset för De hunsades revansch. Det ledde till hård debatt då korrespondenterna Björn-Erik Rosin och Ingmarie Froman anklagade Clinell för faktafel, bland annat att ha påstått att Alfred Dreyfus varit fängslad. Clinells bokförlag svarade på kritiken: "När 20 000 svenskar marscherar mot nazismen sitter två korrespondenter i Paris och klagar på stavningen av Le Pen." 

Dessutom har hon varit styrelseledamot i Expo. Clinell har även medverkat i bland annat Kulturnytt och TV 4.

Hon är gift med Christofer Murray.

Bibliografi

 Skapande kräver en viss oreda – exemplet Frankrike (1992 franskt företagarklimat, utvecklingsfonden i Örebro län)
De hunsades revansch. En resa i fascismens Frankrike (1999, bokförlaget DN)
Attac, gräsrötternas revolt mot marknaden (2000, Agora) 
De hunsades revansch (uppdaterad pocket, Ordfront 2002)

Medverkan i antologier

 Demokratins förgörare (SOU 1999 demokratiutredningen)
 En annan värld är möjlig (Manifest 2001)
 Pudelns kärna (Nixon 2005)

Externa länkar

Referenser

Födda 1952
Svenska journalister under 1900-talet
Svenska författare under 1900-talet
Svenskspråkiga författare
Svenska TV-programledare
Sommarvärdar 1991
Svenska redaktörer
Kvinnor
Levande personer
Svenska journalister under 2000-talet
Svenska författare under 2000-talet
Svenska författare
Journalister från Stockholm
Programledare från Stockholm
Bim
Dingbat

Dingbat (från eng. dingbat), är ett ornament, en vinjett, symbol eller bild som används i text i dekorationssyfte. De speciella teckensnitt som endast består av sådana bilder eller ornament kallas dingbats.

Exempel på dingbat-teckensnitt är Wingdings, Zapf Dingbats, Carta Std eller Adobe Wood Type Ornaments Std från Adobe Systems.

Historia 
Tidigt ärvde tryckare en tradition från munkar att rita små utsmyckningar för att fylla upp vitt utrymme, signalera slutet på ett kapitel eller bara av konstnärliga skäl. Dessa symboler började i början av 1900-talet att kallas för “dingbats”. Ordets ursprung är fortfarande okänt.

Se även
Ornament
Vinjett

Källor

Externa länkar
Dingbat Depot

Typsnitt
Dzintars Čīča

Dzintars Čīča, född 8 januari 1993, är en lettisk musiker.

Čīča vann den lettiska uttagningen till Junior Eurovision Song Contest 2003 med sin låt Tu esi vasarā (Du är min sommartid). Låten deltog i finalen i Köpenhamn, Danmark och kom på nionde plats av de 16 som tävlade. I november 2003 släppte han sitt första album, Nac un dzeie.

Lettiska musiker
Födda 1993
Deltagare i Junior Eurovision Song Contest
Män
Levande personer
Lorem ipsum

Lorem ipsum används ofta som exempeltext inom trycksaksframställning och grafisk design för att visa hur till exempel ett dokument kommer att se ut när väl den riktiga texten är på plats. Lorem ipsum visar hur layout, teckensnitt och typografi samspelar, utan att texten, undermedvetet genom ordens betydelse, ska påverka betraktaren.

Texten 
Den mest använda texten för lorem ipsum:et är följande, som också har givit begreppet dess namn:

Ursprung 
Utdraget, om än något förändrat, kommer från Ciceros bok om etik, De finibus bonorum et malorum, där den ursprungliga texten börjar "Neque porro quisquam est qui dolorem ipsum quia dolor sit amet, consectetur, adipisci velit" ("Det finns ingen som älskar smärtan i sig, som söker den och vill ha den, just eftersom det är smärta").

Texten började användas på 1500-talet.

Alternativa texter 
Det finns många olika sorters lorem ipsum för att täcka olika sorters och kompletta alfabet samt för att få ordbilder som bättre stämmer överens med det aktuella språket.

Svenska 
Den svenske typografen Arne Heine har tagit fram en svensk exempeltext, då han ansåg att den latinska ordlängden och alfabetet skilde sig alltför mycket från de svenska motsvarigheterna:

Se även 
 Pangram

Källor

Externa länkar 

 Lorem ipsum-generator – med många användarinställningar.
 Lipsum.com – allmän information och en Lorem ipsum-generator.
 Lorem-ipsum.info – genererar även andra språk och tecken.
 De finibus bonorum – Ciceros kompletta "De finibus bonorum et malorum".

Typografi
Kråkstad

Kråkstad är en tätort i Nordre Follo kommun sydost om Oslo i Viken fylke, Norge. Den har 836 invånare (2008).

Tidigt 1990-tal bodde medlemmar i black metalbandet Mayhem i ett hus i Kråkstad. Det var i det huset sångaren Dead begick självmord i april 1991. 

I skogen ovanför Vientjern (en liten sjö), några kilometer utanför Kråkstad, finns en del rester av en gammal fornborg.

Källor 

Orter i Viken fylke
Ski kommun
Dawn of the Black Hearts

Dawn of the Black Hearts är ett musikalbum med den norska black metal-gruppen Mayhem. Albumet, som släpptes 1995, innehåller bland annat gruppens legendariska spelning i Sarpsborg 1990. Mayhem bestod då av Dead (sång), Euronymous (gitarr), Necrobutcher (bas) och Hellhammer (trummor). Nämnas bör att ljudkvaliteten på livespelningarna är väldigt dålig, då skivan är en bootleg. Själva omslaget är mer beryktat än skivan i sig. Detta album är också en av världens mest eftertraktade black metal-skivor, och originalet finns i endast 300 exemplar.

Layout
Albumets omslagsbild utgörs av ett fotografi av den döde sångaren Dead, som begick självmord genom att skära upp handlederna och skjuta sig i huvudet med ett avsågat hagelgevär i en liten stuga i Kråkstad den 8 april 1991. Gitarristen Euronymous påträffade Deads döda kropp strax efter självmordet och bland annat fotograferade det inträffade. Det påstås även att Euronymous tog vara på skallfragment från Dead.

Originalutgåvans omslagstext är tryckt med guldfärg och innehåller endast spåren från Sarpsborg. De senare kom till i och med CD-utgåvan. Uppgifterna är också felaktiga då Mayhem ej vid den tiden spelat i Lillehammer utan låtmaterialet är i själva verket taget från en spelning i Ski.

Skivans inlaga innehåller bland annat en redogörelse för Deads självmord och en ingående beskrivning av den syn som mötte Euronymous i stugan i Kråkstad. Inlagan har även en överkorsad bild på Varg Vikernes med texten "Anti Grishnackh 001 – Kill Burzum Now".

Låtlista

Live in Sarpsborg 1990

Live in Lillehammer 1986
 Dance Macabre
 Black Metal
 Procreation of the Wicked
 Welcome to Hell

Pure Fucking Armageddon (demo)
Studio
 Voice of a Tortured Skull
 Carnage
 Ghoul
 Black Metal (Total Death version)
 Pure Fucking Armageddon
Unmixed
 Mayhem
 Ghoul
 Pure Fucking Armageddon
 Carnage

Referenser

Album av Mayhem
Musikalbum 1995
Mil Millington

Mil Millington är en engelsk författare i humorgenren. Hans genombrott kom med boken Saker min flickvän och jag grälar om. Den boken är skriven i självbiografisk form, lite grann som en dagbok. Den är löst baserad på en hemsida som Millington gjorde, Things My Girlfriend and I Have Argued About, där originalet som boken bygger på finns. Han har gjort en slags blogg, som i sitt ursprung heter Things My Girlfriend and I Have Argued About.

Millington jobbar även som krönikör på den engelska dagstidningen The Guardian.

Böcker 
Saker min flickvän och jag grälar om (2002)
Känslornas kemi (2003)
Love And Other Near Death Experiences (2006)
Instructions For Living Someone Else's Life (2008)

Externa länkar 
Things My Girlfriend and I Have Argued About på engelska Wikipedia

Engelskspråkiga författare
Män
Levande personer
Revsmörblomma

Revsmörblomma (Ranunculus repens) är en art i familjen ranunkelväxter.

Beskrivning 
Revsmörblommans stjälk är köttig och bildar många ovanjordiska utlöpare som kan rota sig och bilda nya plantor. Dess mörkgröna blad är skaftade och sitter i en rosett vid basen. Revsmörblomma blommar från maj till juli, med stora ensamma blommor.

Utbredning och habitat 
Revsmörblomman förekommer naturligt i Eurasien och i norra Afrika. Den är vanlig i hela Sverige och växer vanligtvis på fuktiga jordar, såsom stränder, diken, hyggen och fuktängar.

Sorter 
Den vilda växten är ett besvärligt ogräs, men det finns några namnsorter som kan användas som trädgårdsväxter:

'Boraston O.S.'
'Broken Egg'
'Buttered Popcorn'
'Cat's Eyes'
'Creeping Beauty'
'Dinah Myte'
'Gathering Gloom'
'Gloria Spale'
'Hortensis' - kallas prinsens knappar på svenska.
'In Vein'
'Joe's Golden'
'Justin Time'
'Little Creep'
'Pleniflorus'
'Snowdrift'
'Time Bomb'
'Timothy Clark'

Synonymer 
Ranunculastrum repens (L.) Fourr.		
Ranunculastrum reptabundum Fourr. nom. invalid.
Ranunculus flagellifolius Nakai 		
Ranunculus infestus Salisb. nom. illeg.
Ranunculus lagascanus DC. 		
Ranunculus lucidus Poir. in Lam. 		
Ranunculus oenanthifolius Ten. & Guss. 	
Ranunculus prostratus Poir. in Lam. 	
Ranunculus pubescens Lag. 	nom. illeg.	
Ranunculus repens proles prostratus (Poir.) Bonnier 		
Ranunculus repens proles reptabundus Rouy & Foucaud	
Ranunculus repens subsp. reptabundus (Rouy & Foucaud) P.Fourn.		
Ranunculus repens var. albomaculatus N.H.F.Desp. 		
Ranunculus repens var. elatior Coss. & Germ. 
Ranunculus repens var. erectus DC. 	
Ranunculus repens var. glabratus DC. 	
Ranunculus repens var. lucidus (Poir.) N.H.F.Desp. 		
Ranunculus repens var. villosus Lamotte
Ranunculus reptabundus Jord. nom. illeg.

Externa länkar 
Den virtuella floran - Revsmörblomma

Ranunkelväxter
Re Växtindex
Heike Kamerlingh Onnes

Heike Kamerlingh Onnes, född 21 september 1853 i Groningen, död 21 februari 1926 i Leiden, var en nederländsk fysiker som mottog Nobelpriset i fysik 1913 för sin forskning på materia vid mycket låga temperaturer. Han var bland annat den förste att framställa flytande helium, och upptäckte supraledning.

Kamerlingh Onnes var professor vid Leidens universitet 1881-1923. Under hans ledning utvecklades det fysikaliska laboratoriet i Leiden till ett forskningsinstitut av internationell ryktbarhet, särskilt inriktat på de låga temperaturernas fysik. Här utfördes av Kamerlingh-Onnes jämte en rad in- och utländska forskare för den moderna fysikens utveckling betydelsefulla arbeten, framför allt över termodynamiska problem, över kroppars magnetiska egenskaper vid låga temperaturer, över optiska, magnetooptiska och elektriska effekter vid dessa temperaturer. Resultaten publicerades i Communications from the physical laboratory of the university of Leiden. Kamerlingh-Onnes var den förste, som lyckades kondensera helium (1908), varigenom det viktiga temperaturområdet strax ovanför absoluta nollpunkten gjordes tillgängligt för mätningar. Kamerlingh Onnes tilldelades Matteuccimedaljen 1910, Rumfordmedaljen 1912 och Franklinmedaljen 1915.

Källor

Externa länkar 

 Nobelprize.org, Nobelpriset i fysik 1913
 Nobelprize.org, Heike Kamerlingh Onnes - biografi

Nederländska professorer
Professorer i fysik
Personer verksamma vid Leidens universitet
Nederländska fysiker
Nobelpristagare i fysik
Mottagare av Matteuccimedaljen
Mottagare av Rumfordmedaljen
Mottagare av Franklinmedaljen
Fysiker under 1800-talet
Fysiker under 1900-talet
Nederländska forskare under 1800-talet
Nederländska forskare under 1900-talet
Personer från Groningen
Födda 1853
Avlidna 1926
Män
Svensk uppslagsbok
Alumner från Ruprecht-Karls-Universität Heidelberg
Alumner från Groningens universitet
Gustav Hertz

Gustav Hertz, född 22 juli 1887 i Hamburg, död 30 oktober 1975 i Berlin, var en tysk vetenskapsman, professor och nobelpristagare. Han var brorson till Heinrich Hertz.

Biografi
Hertz föddes i Hamburg och studerade vid universiteten i Göttingen, München och Berlin tills han utexaminerades 1911. 1913 påbörjade han en tjänst som forskningsassistent vid Berlins universitet, men var tvungen att lämna tjänsten redan året därpå på grund av första världskriget. Under kriget skadades Hertz allvarligt, men kunde ändå återvända till Berlin 1917 där han nu fick tjänst som "Privatdocent". Mellan 1920 och 1925 arbetade han i fysiklaboratoriet vid Philips lampfabrik i Eindhoven.

1925 blev Hertz vald till professor och chef för Institutet för fysik vid Halles universitet, där han stannade till 1928 innan han återigen flyttade till Berlin för att bli chef för Institutet för fysik vid Technische Hochschule Berlin. Av politiska skäl lämnade han den akademiska världen 1935 för att istället verka i industrin genom sin tjänst som chef för Siemens forskningslaboratorium.

Vid krigsslutet 1945 valde Hertz att flytta till Sovjetunionen, där han arbetade till 1954, då han tilläts att flytta till Östtyskland och fick tjänst som forskningsbas för Institutet för fysik vid Karl-Marx-Universität i Leipzig. Där stannade han till sin pension. 

Hertz mottog 1925 Nobelpriset i fysik tillsammans med professor James Franck för deras upptäckt om de lagar som styr vid en kollision mellan en elektron och en atom (Franck-Hertz försök) och 1951 Max Planck-medaljen med James Franck.

Gustav Hertz var far till Hellmuth Hertz och farfar till Hans Hertz.

Källor

Externa länkar 

 Nobelprize.org, Nobelpriset i fysik 1925
 Nobelprize.org, Gustav Hertz – biografi

Tyska fysiker
Alumner från Göttingens universitet
Alumner från Humboldt-Universität zu Berlin
Alumner från Münchens universitet
Tyska professorer
Personer verksamma vid universitetet i Halle
Personer verksamma vid Humboldt-Universität zu Berlin
Personer verksamma vid Leipzigs universitet
Personer verksamma vid Technische Universität Berlin
Tyska nobelpristagare
Nobelpristagare i fysik
Födda 1887
Avlidna 1975
Män
Tyska eponymer
Personer från Hamburg
Albert A. Michelson

Albert Abraham Michelson, född 19 december 1852 i Strelno, Posen, Preussen, död 9 maj 1931 i Pasadena, Kalifornien, var en amerikansk sjöofficer, fysiker och nobelpristagare.

Biografi 
Michelson kom redan som tvååring till USA. Han antogs till United States Naval Academy 1869 och avlade examen 1873. Efter två års sjökommendering återvände han till United States Naval Academy, då som instruktör i fysik och kemi. Från 1879 tjänstgjorde han vid United States Naval Observatory. Han begärde avsked från USA:s flotta 1881, men återinträdde i tjänst som örlogskapten under det första världskriget. Efter krigsslutet blev han reservofficer, men återgick inom kort i aktiv tjänst vid 9th Naval District fram till 1922 med kommendörkaptens grad.

Michelson var en av männen bakom det berömda Michelson–Morleys experimentet som var ett försök att mäta jordens relativa hastighet i förhållande till den eter som man antog vara det medium genom vilket ljuset rörde sig.
För sina upptäckter mottog han Nobelpriset i fysik 1907.

Michelson invaldes som ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien 1906. Fartyget USNS Michelson fick sitt namn efter CMD Michelson.

Externa länkar 

 Nobelprize.org, Nobelpriset i fysik 1907
 Nobelprize.org, Albert Abraham Michelson - biografi

Nobelpristagare i fysik
Amerikanska nobelpristagare
Amerikanska fysiker under 1900-talet
Amerikanska professorer
Amerikanska militärer under 1800-talet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Mottagare av Rumfordpriset
Mottagare av Matteuccimedaljen
Mottagare av Copleymedaljen
Mottagare av Franklinmedaljen
Amerikanska eponymer
Födda 1852
Avlidna 1931
Män
Personer från Posen
Alumner från United States Naval Academy
Personer som tjänstgjort i USA:s flotta
Alumner från Humboldt-Universität zu Berlin
Below (film)

Below är en amerikansk skräckfilm från 2002 i regi av David Twohy, med Matthew Davis, Bruce Greenwood, Holt McCallany och Dexter Fletcher i rollerna.

Handling 
Below utspelar sig under andra världskriget. Den amerikanska ubåten Tiger Shark är på uppdrag i Atlanten, och ska precis dra sig tillbaka till deras bas i Connecticut när den får order om att ta ombord tre överlevande från ett torpederat brittiskt sjukhusskepp. Besättningen får en stor chock när en av de överlevande är en kvinnlig sjuksköterska, då det enligt en gammal sägen betyder otur att ha en kvinna ombord på ett skepp. 

Oturen infinner sig snart, och ubåten klarar inte längre av att stiga till ytan, vilket gör att besättningen riskerar få syrebrist. Situationen förvärras när den nya förföriska passageraren börjar ställa frågor om ett tidigare dödsfall på ubåten. Snart räcker det inte för manskapet att kämpa mot enbart fienden. De måste också kämpa för att bevara sitt förnuft när underliga ljud, oförklarliga händelser och dödsolyckor gör hemresan till Amerika till en mardröm.

Rollista

Externa länkar 
  

Amerikanska filmer 2002
Amerikanska thrillerfilmer
Amerikanska skräckfilmer
Amerikanska spökfilmer
Ubåtsfilmer
Engelskspråkiga filmer
Eugene Wigner

Eugene Paul Wigner (ungersk namnform Wigner Pál Jenő), född  17 november 1902 i Budapest, död 1 januari 1995 i Princeton, var en ungerskfödd fysiker och matematiker som verkade i Tyskland och USA.

Biografi
Wigner var professor i Chicago och deltog i framtagandet av den första atombomben. Han fick Nobelpriset i fysik 1963 för sitt arbete med att tillämpa gruppteori på kvantmekanik. Han belönades speciellt för sina insatser inom teorin för atomkärnorna och elementarpartiklarna, särskilt genom upptäckten och tillämpningen av fundamentala symmetriprinciper.

Wigner lade grunden för arbete inom symmetri i kvantfysik och för hans forskning om atomkärnan och för flera matematiska teorem. Eugene Wigner påpekar matematikens "orimliga effektivitet" inom naturvetenskap.

Wignereffekten
Wignereffekten är en förändring av en fast kropps fysikaliska eller kemiska egenskaper genom strålningsskador, orsakade av att atomer kan avlägsnas från sin normala plats i kristallgittret när de träffas av kärnpartiklar. Effekten kan medföra förändringar i de fysikaliska och mekaniska egenskaperna hos komponenterna i kärnreaktorer som är utsatta för intensiv neutronbestrålning.

Referenser

Noter

Externa länkar 

 Nobelprize.org, Nobelpriset i fysik 1963
 Nobelprize.org, Eugene Wigner - biografi

Nobelpristagare i fysik
Ungerska fysiker
Tyska fysiker under 1900-talet
Amerikanska fysiker under 1900-talet
Födda 1902
Avlidna 1995
Män
Personer från Budapest
USA:s energidepartement
Amerikanska nobelpristagare
Obsolescens

Obsolescens avser läget som råder när ett ting, objekt, begrepp, produkt eller tjänst med mera blir föråldrat och ej längre önskvärt, även om det fortfarande kan fungera. Obsolescens något som händer ofta på grund av ett utbyte som finns, och att detta är överlägset det som fanns tidigare i ett eller flera avseenden.

En tjänst kan bli obsolet på grund av ny teknik. Ett exempel är tryckeribranschen där ny teknik sedan 1980-talet inneburit att flera tjänster och till och med yrken blev obsoleta.

Exempel på när produkter blir obsoleta
 När en ny, mer funktionell produkt eller teknologi, ersätter en gammal (exempel: telegraf till telefon)
 När produkten blir värdelös på grund av ändringar i andra produkter.
 När reservdelar blir så dyra att det blir mer attraktivt att köpa en ny vara.
 När material med låg kvalitet förkortar en produkts livstid.
 När komponentdelar inte längre finns tillgängliga för att tillverka en produkt.

Begreppet obsolet inom juridiken
Inom juridiken sägs en lag (stadgande) vara obsolet om den inte längre tillämpas av domstolarna, trots att den inte är formellt upphävd. En regel kan vara obsolet om den trots att den aldrig formellt har upphävts, inte längre anses vara giltig på grund av att den är förlegad, exempelvis för att den reglerar företeelser som inte längre förekommer i samhället. Ett svenskt och finländskt exempel är byggningabalken från 1734 inklusive det kända tolfte kapitlet "Huru svin må i ollonskog släppas".

Se även
Produktcykel
Planerat åldrande

Källor

Ekonomi
Industri
Ekonomisk historia
Juridiska termer
Rudolf Mössbauer

Rudolf Ludwig Mössbauer, född 31 januari 1929 i München, Bayern, död 14 september 2011 i Grünwald, Bayern, var en tysk fysiker.

Biografi 
Mössbauer studerade fysik vid Tekniska universitetet i München. Han förberedde sin diplomavhandling i laboratoriet för tillämpad fysik för Heinz Maier-Leibnitz och tog examen 1955. Han fortsatte sedan till Max Planck-institutet i Heidelberg för medicinsk forskning. Då detta institut, som inte är en del av ett universitet, emellertid inte hade rätt att utfärda en doktorsexamen, stannade Mössbauer under ledning av Maier-Leibnitz, som var hans officiella handledare när han disputerade för sin doktorsexamen i München 1958.

Mössbauer var professor vid California Institute of Technology mellan 1961 och 1964 och vid den tekniska högskolan i München från 1964. Han tilldelades Nobelpriset i fysik 1961 för sin upptäckt av Mössbauer-effekten 1957. Priset delade han med Robert Hofstadter, som fick det för andra upptäckter.

Källor

Externa länkar 

 Nobelprize.org, Nobelpriset i fysik 1961
 Nobelprize.org, Rudolf Mössbauer - biografi
  Dödsannons (Tyska)

Nobelpristagare i fysik
Män
Födda 1929
Avlidna 2011
Tyska eponymer
Storkorset av andra klassen av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Alumner från Münchens tekniska universitet
Robert Hofstadter

Robert Hofstadter, född 5 februari 1915 i New York, död 17 november 1990 i  Stanford, var en amerikansk fysiker, far till Douglas Hofstadter.

Biografi
Hofstadter var professor vid Stanforduniversitetet och en av föregångsmännen i studiet av gammastrålning med scintillationsräknare. Hans viktigaste arbeten har gällt studiet av nukleonernas inre struktur genom spridning av elektroner med hög energi.

Han tilldelades Nobelpriset i fysik 1961 för sina upptäckter rörande atomkärnornas struktur.

Källor 
Bra Böckers lexikon, 1976

Externa länkar 
 Nobelprize.org, Nobelpriset i fysik 1961
 Nobelprize.org, Robert Hofstadter - biografi

Amerikanska fysiker under 1900-talet
Nobelpristagare i fysik
Män
Födda 1915
Avlidna 1990
Alumner från Princeton University
Amerikanska nobelpristagare
Forskare från New York
Alumner från City College of New York
Georges Cottier

Georges Marie Martin Cottier, född 25 april 1922 i Carouge i kantonen Genève, död 31 mars 2016 i Rom, var en schweizisk kardinal i Romersk-katolska kyrkan.

Cottier inträdde 1945 i dominikanorden. Han bedrev studier i filosofi och teologi vid Fribourguniversitetet och vid Angelicum i Rom. År 1959 disputerade han på doktorsavhandlingen The atheism of the young Marx and its Hegelian origins vid Genèves universitet. Cottier deltog vid Andra Vatikankonciliet som rådgivare åt ärkebiskopen av Aix-en-Provence, Charles de Provenchères. År 1973 utnämndes Cottier till professor i nutida filosofi vid universitetet i Fribourg.

Under 1980-talet samarbetade Cottier vid ett flertal tillfällen med kardinal Joseph Ratzinger. Då Cottier starkt motsatte sig befrielseteologin, spelade han en framträdande roll vid Vatikanens kritik av den. År 1986 utsågs Cottier till ledamot av Internationella Teologiska Kommissionen. År 1990 utnämnde påve Johannes Paulus II Cottier till sin personlige rådgivare i teologiska frågor.

Den 20 oktober 2003 vigdes Cottier till titulärärkebiskop av Tullia för att dagen därpå, den 21 oktober, upphöjas till kardinaldiakon av Santi Domenico e Sisto.

Referenser

Externa länkar
 Intervju med kardinal Cottier 

Födda 1922
Schweiziska kardinaler
Schweiziska dominikaner
Män
Avlidna 2016
Alumner från Angelicum
Biréli Lagrène

Biréli Lagrène, född den 4 september 1966 på gränsen mellan Frankrike och Tyskland, är en romsk jazzgitarrist. Han började spela gitarr vid fyra års ålder, och lärde sig spela jazz när han var elva. Lagrène anses av många vara en av historiens bästa gitarrister.
Hans spelstil är tydligt influerad av den store gitarrlegenden Django Reinhardt.

Diskografi

Studioalbum

Externa länkar 

 Bireli Lagrene - Stella by starlight (youtube)

Franska gitarrister
Franska jazzmusiker
Personligheter inom romsk kultur
Födda 1966
Levande personer
Män