kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Daniel Handler

Daniel Handler, född 28 februari 1970 i San Francisco, Kalifornien, är en amerikansk författare. Under pseudonymen Lemony Snicket skriver han barnboksserien Syskonen Baudelaires olycksaliga liv. De första tre böckerna blev till film 2004 med bland annat Jim Carrey i rollen som den ondskefulle Greve Olaf.

Bibliografi 
 The Basic Eight (1999)
 Watch Your Mouth (2000)

Engelskspråkiga författare
Amerikanska författare av barn- och ungdomslitteratur
Födda 1970
Män
Levande personer
Syskonen Baudelaires olycksaliga liv
IANTD

IANTD, International Association of Nitrox and Tecnical Divers är en organisation som sedan 1985 utbildar dykare i teknisk dykning.

Externa länkar 
www.iantd.com

Dykutbildningsorganisationer
Akronymer
Julia Håkansson

Julia Mathilda Håkansson, född Stenius 4 september 1853 i Stockholm, död 11 oktober 1940 i Stockholm, var en svensk skådespelare. Hon gifte sig 1871 med operasångaren Hjalmar Håkansson och var mor till Lisa Håkansson-Taube.

Biografi 
Julia Håkansson började studera skådespeleri 1883 för Hedvig Winterhjelm och Signe Hebbe och debuterade 1886 på Dramatiska teatern som Nora i Ett dockhem och studerade sedan i Paris. Håkansson arbetade därefter 1887–88 och 1892–93 vid Svenska Teatern i Helsingfors, 1888–91 vid August Lindbergs sällskap och ledde 1891–92, 1893–95, 1898–99 och 1902–05 tillsammans med Tore Svennberg egna turnéer och ägnade sig åt gästspel, bland annat i Helsingfors och Bergen. 

Åren 1895–98 var hon anställd vid Vasateatern, 1899–1902 vid Svenska teatern, Stockholm, ledde 1905–07 eget sällskap och var 1907–29 anställd vid Dramatiska teatern. Håkansson arbetade från 1929 vid sidan av teatern med att ge privatlektioner till blivande skådespelare. 

Håkansson var en av realismens främsta kvinnliga representanter på svensk scen. Bland hennes roller märks Hermione i En vintersaga, Hjördis i Kämparna på Helgeland, Svanhild i Kärlekens komedi, Lona Hessel i Samhällets pelare, fru Alving i Gengångare, Hedda Gabler, Rebecka West i Rosmersholm, Rita Allmers i Lille Eyolf, Ella Rentheilm i J G Borkman, Stava i En handske, Tekla i Fordringsägare, Henriette i Brott och brott, Alice i Dödsdansen, Magda i Hemmet, Anna Hjelm i Kung Midas, Agnes Jordan och fru de Tréville i Äventyret.

Julia Håkansson är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Filmografi

Teater

Roller (ej komplett)

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 
 
 
 

Svenska scenskådespelare
Svenska teaterpedagoger
Svenska skådespelare under 1800-talet
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska teaterchefer under 1800-talet
Svenska teaterchefer under 1900-talet
Mottagare av Litteris et Artibus
Skådespelare från Stockholm
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1853
Avlidna 1940
Kvinnor
Willy Peters

Wilhelm Ferdinand Casper Joachim "Willy" Peters, född 31 januari 1915 i Stockholm, död 13 augusti 1976 i Stockholm, var en svensk skådespelare och regissör.

Biografi
Peters studerade drama och teater för Julia Håkansson 1933–1935 och studerade även i Berlin och Wien. Hans radiodebut skedde redan 1933 när han medverkade som uppläsare av poesi och prosa och skulle sedan ofta anlitas just som poesiuppläsare i radio. Teaterdebuten kom 1934 med Stockholms studentteater. Han filmdebuterade 1935 i Per-Axel Branners Ungdom av idag och kom att medverka i drygt 60 filmer. Mellan 1936 och 1938 arbetade han som regiassistent åt Gösta Ekman. Han arbetade senare vid olika teatrar i Stockholm som både skådespelare och regissör. Åren 1955–1960 var han producent och regissör vid radioteatern, därefter var han verksam som produktionschef vid TV-teatern.  Han var från 1943 till sin död gift med skådespelaren Agneta Lagerfelt. Journalisten Christian Peters är deras son.

Willy Peters är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Filmografi i urval

TV-produktioner 
1959 - Spatserkäppen

1963 - Ett drömspel
1965 - Herr Dardanell och hans upptåg på landet
1966 - Patrasket
1967 - Drottningens juvelsmycke

1974 - Erik XIV
1978 - Bröllopsfesten

Regi
1962 – Krigsmans erinran (TV)
1963 – Skilsmässa (TV)

Producent
1968 – H.C. Andersen-sagor (Sagor för barn mellan 4 och 80 år)
1969 – Kråkguldet (TV)

Teater

Roller (ej komplett)

Radioteater

Priser och utmärkelser 
 1943 - Gösta Ekman-priset

Källor

Fotnoter 

Svenska scenskådespelare
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska teaterregissörer
Skådespelare från Stockholm
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1915
Avlidna 1976
Män
Lotus Omega

Lotus Omega var en av Lotus trimmad version av Opel Omega som kom 1990. Den hade en rak sexcylindrig motor från Opel på 3,6 liter. Med fyrventilsteknik och dubbelturbo gav den 377 hästkrafter och 568Nm. Originalmotorn kom från Omega 3000. Bilen hade prestanda som kunde jämföras med Ferrari Testarossa. 0-100 gick på 5,2 sekunder, 0-200 på mindre än 17 sekunder, och en toppfart över 280 km/h. Detta gör den till en av världens snabbaste serietillverkade sedaner.

Lotus Omegan var välutrustad med dyrt Connolly-skinn. Lotus Omegan tillverkades i 950 exemplar, plus 1 med nummer 0000G, detta gjordes på en Omega 3000 som var 6 månader gammal. Detta för att Lotus själva behövde en press- och visningsbil.

Externa länkar

Omega
Bakhjulsdrivna fordon
Bambaiya hindi

Bambaiya hindi är det blandspråk (dialekt av hindi) som talas i den indiska storstaden Bombay, och som är en blandning av hindi, urdu, marathi och engelska med tillsats av lokala ord och idiomatiska uttryck.

Indiens språk och litteratur
Musköt

En musköt är ett slätborrat, mynningsladdat handeldvapen som hanteras med båda händerna. Musköten användes i början av 1500-talet till mitten av 1800-talet.

Musköten utvecklades i Spanien på 1500-talet.

Ordet "musköt" kommer från franskans mousquet som ursprungligen betyder sparvhök då musköten från början användes vid fågeljakt. Ordet är belagt i svenska språket sedan 1604.

Funktion
Vapnets avfyringsanordning var luntlås, hjullås, snapplås, flintlås eller slaglås. Kalibern var knappa tjugo millimeter.

De första musköterna var för tunga, upp till 10 kilo, för eldgivning på fri hand varför man använde en så kallad muskötgaffel (ett gaffelformigt stöd) vilken stacks ned i marken och i vilken pipan vilade. De tidiga musköterna sköttes vanligen av två personer.

Räckvidden hos en musköt var upp till 200 meter. Träffsäkerheten var dålig i början men senare musköter kunde träffa en människa på ett avstånd av knappa 100 meter.

Användning
Musköten var främst ett infanterivapen. Då det ingick i en fotsoldats beväpning, kallades denne musketerare eller musketör. Det krävdes  omkring 120 handgrepp för att ladda och avfyra en musköt, varför utbildningstiden blev tämligen lång. Gustav II Adolf kom att revolutionera bruket av musköter i fält. I och med införandet av papperspatronen förenklades laddningsförfarandet och därmed ökade eldhastigheten avsevärt. Omkring år 1700 hade flintlåset blivit standard i praktiskt taget alla europeiska härar. Samtidigt hade bajonetten slagit igenom på allvar, vilket gjorde pikenerarna alltmer överflödiga på slagfältet.

Standardisering
Efter att musköten hade genomgått stora förändringar under 1600-talet, med olika avfyrningsanordningar, kalibrar, former och storlekar, så standardiserades musköterna i Europa i början av 1700-talet. Vapnet genomgick därefter endast smärre förändringar under resten av århundradet, såsom av piplängd, låsets utformning och storlek.

Ett musköthåll, motsvarande 225 meter, är en gammal längdenhet i Sverige som antyder muskötens skottvidd.

Referenser

Noter

Se även 
 Arkebuse
 Bomolja (vapenvård)
 Eldhandvapen
 Eldvapen
 Gevär
 Hakebössa
 Historiskt återskapande
 Muskedunder
 Mynningsladdare
 Studsare
 Svensk manskapsmusköt

Externa länkar 

Gevär
Kontaktannons

Kontaktannons är en annons som sätts in i avsikt att söka kontakt med andra människor i form av kärlek eller vänskap. Sedan kan någon som är intresserad svara på annonsen. Ordet är belagt i svenska språket åtminstone sedan 1976.

Se även 
 Dejtning

Referenser 

Dejtning
Produktplakatet

Produktplakatet var en förordning som stadgade att utländska varor som kom till Sverige endast fick fraktas med svenska fartyg eller fartyg från varornas ursprungsland.  

Plakatet skrevs 1724 under Arvid Horns och mössornas riksdagperiod för att främja merkantilismen. Det upphävdes delvis genom handelstraktater med Storbritannien och Nederländerna under 1820-talet samt miste helt sin betydelse när näringsfrihet infördes vid 1800-talets mitt.

Förordningens tillkomst och verkan

Bakgrund 
Storbritannien var i början av 1700-talet det främsta exportmålet för svenska produkter. Men de svenska köpmännen klagade över de höga tullar och skeppsavgifter som engelsmännen belade andra länders produkter med i sina hamnar. Därför yrkade de på 1723 års riksdag att man i gengäld skulle utestänga britterna – och alla andra utlänningar – från all handel i Sverige med andra produkter än deras egna. Genom en sådan åtgärd skulle de svenska köpmännen eggas till att själva hämta sitt lands behov av varor i främmande hamnar och uppta tävlan med utlänningarna om fraktfarten. Men å andra sidan löpte man risken att Storbritannien skulle hämnas genom ytterligare tullförhöjningar eller kanske rent av med importförbud på svenska produkter. 

De tveksamma blev dock överröstade på riksdagen, och år 1724 utfärdades förordningen. Genom denna åtgärd hoppades regering och ständer åstadkomma en svensk storhandel direkt på produktionsorterna – särskilt av salt – och slippa ifrån de mellanhänder som förut dragit till sig fraktvinsterna. Dessa skulle nu i stället bli en av Sveriges viktigaste inkomstkällor.

Resultat 
Produktplakatet ledde till att den svenska handelsflottan snabbt växte i fråga om större fartyg. Snart fördes landets hela behov av salt från Medelhavsländerna och spannmål från Östersjöländerna till Sverige på svenska fartyg. Storbritannien kom inte med några allvarliga motåtgärder. Den nya svenska förordningen var ju en tillämpning av samma princip som britterna själva gjort gällande ända sedan 1651 genom den berömda navigationsakten. Dessutom var Storbritannien nu mer än någonsin tidigare beroende av den svenska järnexporten. För övrigt fanns det möjligheter att kringgå produktplakatet lika väl som tullstadgan. Bland annat brukades metoden att utländska fartyg gick så nära intill svenska kusten som var möjligt utan att bli observerade av tullbetjäningen, och där möttes av svenska fartyg som förde varorna i land under sken av att komma direkt från produktionsorten.

Kraftiga protester mot produktplakatet höjdes däremot av Nederländerna, som svarade med att tillämpa samma slags bestämmelser mot svenska fartyg i nederländska hamnar.

Källor
Bra Böckers lexikon, 1979.

Fotnoter

Sveriges ekonomiska historia
Raymond Radiguet

Raymond Radiguet, född 18 juni 1903 i Parc-de St Maur, utanför Paris, död 12 december 1923 i Paris, var en fransk poet och romanförfattare.

Radiguet debuterade som poet vid 14 års ålder och klassades som ett litterärt underbarn. Ett år senare, 1918, kom han till Paris, där han introducerades i modernistiska kretsar, även om 1800-talets nyklassicism präglade hans författarskap. Han var homosexuell och hade en relation med Jean Cocteau. Radiguet dog blott 20 år gammal i tyfus.

Verk 
1920 - Les Joues en Feu
1923 - Djävulen i kroppen (Le diable au corps, översatt 1950)
1924 - Greve d'Orgels bal (Le Bal du comte d'Orgel, översatt 1925)

Filmatiseringar 

1947 Djävulen i kroppen (Le diable au corps), fransk film, regisserad av Claude Autant-Lara och med bland andra Micheline Presle och Gérard Philipe
1970 Le Bal du comte d'Orgel, fransk film, regisserad av Marc Allégret, hans sista film, med bland andra Jean-Claude Brialy
1985 Il Diavolo in corpo, italiensk film, regisserad av Marco Bellocchio
1989 Devil in the Flesh, australisk film, regisserad av Scott Murray

Franskspråkiga författare
Franska författare
Män
Födda 1903
Avlidna 1923
Nordkapare

Nordkaparen (Eubalaena glacialis) är en upp till 18 m lång art inom rätvalar som lever på norra halvklotet i kalla och tempererade hav.

Kännetecken 

Vanligtvis är nordkaparen mellan 13 och 16 m lång men det har också observerats individer som varit större. Valen har en vikt som ligger mellan 55 och 95 ton. Som för alla andra rätvalar saknas en ryggfena. Färgen är egentligen svart. De vita fläckar som man ser på kroppen är olika slags parasiter, t.ex. vallöss och kräftdjur. Särskilt många parasiter finns på pannan. Dessa stora fläckar liknar en vit mössa. Fyrtio procent av valens vikt är tran. Ingen annan valart har så hög andel tran. Både i övre och nedre käken finns omkring 300 barder.

Nordkapare simmar mycket långsamt, ungefär 8 kilometer per timme. Med barderna sållar den födan, kräftdjur och mindre fiskar, ur vattnet.

Individerna vistas under vintern i varmare havsområden, till exempel framför North Carolinas kustlinje, och de vandrar före sommaren norrut. Exemplaren simmar ensam, i par eller i mindre grupper med upp till 12 medlemmar. Ibland söker nordkaparen närheten av andra valar. Honor föder vart tredje eller vart fjärde år en unge efter dräktigheten som varar i 12 månader. Ungen är vid födelsen 4,5 till 6 meter lång. Parningen sker mellan december och mars. Hanar och honor blir könsmogna efter 5 till 10 år när de är cirka 15 meter långa.
 
Några zoologer betraktar nordkaparen och sydkaparen som en och samma art. Enligt nyaste genetiska undersökningar representerar nordkapare som lever i Stilla havet en särskild art - stillahavsnordkapare (Eubalaena japonica).

Utrotningshotad 
Tidigare samlades grupper på mer än hundra djur under vandringen. Idag är arten så sällsynt att det endast finns mycket små flockar.

Nordkapare tillhör de valarter som valjägare först inriktade sig på. Redan under 1500-talet blev många tusen nordkapare dödade. Till en början pågick jakten i Atlanten vid europeiska kuster. Baskerna var under denna period det ledande landet inom valjakten. Men när jakten spred sig i världen, påbjöd traditionen att man i fören av varje båt, skulle ha en baskisk harpunerare. När beståndet i Atlanten var uttömt flyttade jägarna till Grönland och Labradorhalvön och jagade där. Till slut fortsatte jakten också i Stilla havet.

Det fanns många faktorer som ledde till att Nordkaparen blev den valart som först blev drabbad av människans jakt. Till att börja med var den en kustlevande art. Den hade även förmågan att flyta efter man hade dödat den.

Från de förmodligen 100 000 individer, som levde innan den stora jakten, finns idag bara 300 kvar. I motsats till andra valar har inte beståndet av nordkapare efter genomförandet av skyddsåtgärder återhämtat sig. Varför är ännu så länge okänt.

Noter 

Rätvalar
Champs-Élysées

Avenue des Champs-Élysées (; ) är en aveny i 8:e arrondissementet i Paris, Frankrike. 

Avenyn sträcker sig från Place de la Concorde till Place Charles de Gaulle, där Triumfbågen står, och är därmed en del av Axe historique – den historiska axeln. Gatan är nästan två kilometer lång och hela gatans längd kan ses med blotta ögat. Gatan har fått sitt namn efter de Elyseiska fälten.

Historia 
Den blev aveny först 1724 men ritades redan under det sena 1600-talet av trädgårdsarkitekten André Le Nôtre, som också ritat trädgårdarna vid slottet i Versailles. Idén kom 1667 från Jean-Baptiste Colbert, finansminister under Ludvig XIV. Tidiga namn på leden var Grande allée du Roule (1670), Avenue des Thuileries (1680) och Avenue de la Grille-Royale (1778). År 1789 fick den sitt nuvarande namn Avenue des Champs-Élysées. Mellan 1836 och 1840 moderniserades avenyn till sitt nuvarande utseende av arkitekt Jacques Hittorff. 1800-talet var en blomstringsperiod och det öppnades en rad caféer och restauranger längs avenyn. Den franska armén har vid flera tillfällen defilerat på avenyn, bland annat den 14 juli 1919 och efter befrielsen av Paris 1944.

Evenemang 
Längs med avenyn går också Tour de France sista etapp under månaden juli, ett stort evenemang med mycket folk som står och hejar längs med gatan.

På Frankrikes nationaldag den 14 juli hålls den årliga militärparaden med militärfordon som kör uppför avenyn och mängder av helikoptrar och stridsflygplan som flyger över gatan samtidigt som Frankrikes president följer firandet på ett podium nere på Place de la Concorde.

Kommunikationer 
Följande metrostationer ligger under Champs-Élysées:
Champs-Élysées – Clemenceau
Franklin D. Roosevelt
George V
Charles de Gaulle – Étoile (även trafikerad av Paris pendeltåg)

Övrigt 
Avenyn inspirerade så småningom andra städer, till exempel Laos huvudstad Vientiane där det dessutom byggdes en alldeles egen triumfbåge.

Bilder

Se även 
 Historiska axeln
 Louvren
 Palais des Tuileries
 Place de la Concorde
 Triumfbågen, Paris
 La Défense
 Grande Arche

Referenser

Externa länkar 

Gator i Paris åttonde arrondissement
Alléer
Quartier des Champs-Élysées
Michail Lermontov

Michail Jurjevitj Lermontov (ryska: Михаил Юрьевич Лермонтов), född 15 oktober 1814 i Moskva, död i duell 27 juli 1841 i Pjatigorsk, Kaukasus, var en rysk poet, prosaist, dramatiker och konstnär.

Biografi
Lermontov tillhörde en förnäm adelssläkt som invandrat från Skottland på 1600-talet. Fadern var en fattig officer medan mormodern hos vilken han uppfostrades var mycket förmögen och inflytelserik.

Lermontov blev kornett vid gardeshusarerna i Sankt Petersburg 1834, sedan han på grund av misskötta universitetsstudier 1832 tvingats lämna Moskva. Han började tidigt skriva dikter. 1837 förvisades han till ett linjeregemente i Kaukasus efter att ha skrivit en mot hovaristokratin misshaglig dikt efter Aleksandr Pusjkins död. Benådad året därpå återkom Lermontov till Sankt Petersburg, förvisades på nytt och omkom i en duell.

Lermontov visade en glänsande begåvning i versberättelser och dikter i en intellektuellt medveten och pessismistisk stil, influerad av Byron. Han har dock ett starkt egenartat temperament. I sin mäktigaste dikt Sången om tsar Ivan Vasiljevitj, hans unge livdrabant och den djärve köpmannen Kalasjnikov (1838) anslöt Lermontov till den ryska bylindikten form. Kaukasiens hela färgprakt framträdde i de båda episkt lyriska diktverken Klostergossen och Demonen (fullbordade strax före Lermontovs död men utifrån ett 10 år äldre utkast). I den förra ges en psykologiskt stark skildring av en tjerkessgosses trängtan ur tvång och instängdhet till barndomens fria bergstrakter, den senares heta extatiska skildring av en demon har inspirerat en opera.

Lermontovs främsta prosaverk är Vår tids hjälte (1840), som även den har livet i Kaukasien som bakgrund. Dess huvudperson har lånat många drag av författaren, även om denna inte tänkt sig verket som en självbiografi. En kritisk utgåva av Lermontovs skrifter med biografi och bibliografi utgavs av Abramovitj i 5 band 1911-13.

Bland andra verk märks den kanske självbiografiska elegin Óznjik (fånge).

Verk översatta till svenska 
 Vår tids hjelte, 1844, senaste utgåva 1987 "Vår tids hjälte" (Geroj nasjego vremeni, 1840)
 Demonen, 1887 (i nyöversättning av Lasse Zilliacus, parallelltext på svenska och ryska, 2013)
 Valda dikter, 1919
 Dikter, i tolkning av Jakob Rodhe, 1981
 Kosackvaggvisa, musiktryck i bearb. Hugo Alfvén; text: M. Lermontov, 1938 
 Ängeln, musiktryck av Staffan Björklund, text av Lermontov "Mot natthimlens rymd", 1992

Källor

Se även 
 Lermontovo
 Lermontovskij Prospekt
 Ustup Lermontova
 2222 Lermontov
 Lermontov (krater)

Externa länkar 
 
 

Födda 1814
Avlidna 1841
Män
Ryska författare under 1800-talet
Ryskspråkiga författare
Personer som dödats i dueller
Personer i Ryssland under 1800-talet
Författare från Moskva
Romantiken
Johann Christian Daniel von Schreber

Johann Christian Daniel Schreber, efter 1791 von Schreber, född den 17 januari 1739 i Weissensee, död den 10 december 1810 i Erlangen, var en tysk läkare och naturforskare.

Biografi 
Schreber åtnjöt 1760 Linnés undervisning och var en av dennes mest framstående lärjungar samt en av den linneanska botanikens ivrigaste anhängare och förespråkare utanför Sverige. Jämte medicin och flera naturvetenskaper bedrev han även teologiska och klassiskt språkliga studier och gjorde sig tidigt berömd för mångsidig lärdom och skriftställarverksamhet. Schreber blev 1760 medicine doktor i Uppsala, 1761 föreläsare vid 
universitetet i Bützow, 1770 professor i medicin, farmakologi, botanik, naturhistoria och ekonomi i Erlangen och 1773 
därjämte föreståndare för botaniska trädgården där. År 1787 blev han ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien och 1791 adlad med namnet von Schreber.

Bibliografi
  Beschreibung der gräser nebst ihren abbildungen nach der natur (1769–1810))
 Lithographia Halensis (1758)
 De Phasco observationes (1770) 
 Spicilegium Floræ Lipsicæ (1771)
 De Persea Aegyptiorum commentationes (1790–1792).
 Die Säugetiere in Abbildungen nach der Natur mit Beschreibungen (1774-1804)
 Theses medicae (1761)

Källor

Noter 

Tyska zoologer
Tyska professorer i medicin
Tyska professorer i botanik
Tyska professorer i nationalekonomi
Personer verksamma vid Erlangens universitet
Alumner från Uppsala universitet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Tyska läkare under 1700-talet
Födda 1739
Avlidna 1810
Män
Ugglan
Ledamöter av Royal Society
Alumner från Wittenbergs universitet
Alumner från Erlangens universitet
Alva Garbo

Alva Maria Garbo, ursprungligen Gustafsson, född 20 september 1903 i Katarina församling i Stockholm, död 21 april 1926 på samma ort, var en svensk skådespelare.

Garbo var syster till Greta Garbo och Sven Gustafsson (Garbo).

Biografi 
Alva Garbo var dotter till renhållningsarbetaren Karl Alfred Gustafsson och hans hustru Anna Lovisa Johansson, som bland annat arbetade extra som sömmerska. Föräldrarna hade flyttat från Småland till Stockholm omkring år 1900. Hon hade två syskon, den äldre Sven och den yngre Greta. Familjen bodde i en lägenhet med ett rum och kök på Blekingegatan 32 på Södermalm. År 1920 avled fadern i Spanska sjukan. Senare kom båda Alva Garbos syskon att utvandra till USA, liksom modern, som avled där 1944.

Garbo hann medverka i tre filmer: En lyckoriddare 1921 och Kärlekens ögon 1922. vilka enbart var statistroller, och Två konungar 1925 där hon spelade grevinnan Magdalena Rudenschöld. Hon var även modell för en tvålreklam av Ystadsföretaget YvY, tillsammans med sin syster 1924. Hon sågs som en lovande skådespelare, men avled 22 år gammal på Sophiahemmet. Orsaken till hennes död har varit omtvistad; vissa källor anger att hon avled i cancer, medan andra angivit tuberkulos eller hastig lunginflammation.

Alva Garbo är begravd på Skogskyrkogården i Stockholm.

Filmografi

Referenser

Externa länkar 
 
 

Födda 1903
Avlidna 1926
Kvinnor
Gravsatta på Skogskyrkogården i Stockholm
Skådespelare från Stockholm
Svenska stumfilmsskådespelare
Schreber

Följande personer har namnet Schreber:
Johann Christian Daniel von Schreber - tysk naturvetenskapsman, fabror till Daniel Gottlob Moritz Schreber.
Daniel Gottlob Moritz Schreber - tysk läkare och pedagog, far till Daniel Paul Schreber.
Daniel Paul Schreber - tysk senatspresident. 

Tyska efternamn