kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Brittisk

Brittisk kan syfta på:

 Brittisk – något med landet Storbritannien
 Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland – det formella namnet på Storbritannien från den 12 april 1927
 Förenade kungariket Storbritannien och Irland – det formella namnet på Storbritannien från 1 januari 1801 till den 12 april 1927
 Kungariket Storbritannien  – en suverän stat i nordvästra Europa som existerade mellan 1707 och 1800
 Britter – medborgare i landet Storbritannien
 Brittisk engelska – den variant av det engelska språket som talas och skrivs i Storbritannien
 Brittiska öar – en term inom brittisk lagstiftning inefattande Storbritannien, Jersey, Guernsey och Isle of Man
 Brittiska öarna – en ögrupp i norra Västeuropa
 Brittiska imperiet – den officiella benämningen på Storbritanniens kolonialvälde och maktområde

Se även 
 Brittiska – flera språk
 Storbritannien (olika betydelser)
 Förenade kungariket (olika betydelser) – flera områden med kungariken
 Angloirländare – 1800-talet och tidigt 1900-tal en privilegierad samhällsklass i Irland
Olaglig

En olaglig eller illegal handling är en handling som strider mot gällande lag, vilket ofta implicerar brott. 

Om den olagliga handlingen uppdagas kan de juridiska myndigheterna, polis och åklagare, besluta om utredning och åtal. Den domstol som har jurisdiktion i ärendet tar del av åklagarens bevisning och den åtalades försvar och beslutar i skuldfrågan och påföljdsfrågan. Påföljden kan bli ett straff i form av böter, samhällstjänst eller i fängelse, vård eller, i vissa länder, dödsstraff.

Externa länkar 

Brott
Hugh Grant

Hugh John Mungo Grant, född 9 september 1960 i Hammersmith i London, är en brittisk skådespelare och filmproducent. Grant uppmärksammades för första gången för sin prisbelönta insats i Maurice (1987), men uppnådde internationell framgång genom sin medverkan i Fyra bröllop och en begravning (1994). Han använde sedan sin genombrottsroll som filmisk persona under 1990-talet, och levererade komiska rolltolkningar i filmer som Notting Hill (1999) och Mickey Blue Eyes (1999). Andra noterbara roller spelade han i filmer som Bridget Jones dagbok (2001), Om en pojke (2002), Love Actually (2003) och American Dreamz (2006). Grant är också känd för att medverka i kostymdramer, som Chopin, mon amour (1991), Återstoden av dagen (1993), Förnuft och känsla (1995) och Kungen & älskarinnan (1995). Senare års framgångar inkluderar Cloud Atlas (2012), Florence Foster Jenkins (2016), Paddington 2 (2017) och En engelsk skandal (2018).

Biografi 
Hugh Grant föddes i Hammersmith, London 1960. Han är son till kapten James Murray Grant (född 1929) och Fynvola Susan MacLean (1933–2001). 

Grant spelar ofta arketypiska roller som brittiska män, som ofta är osäkra men charmiga. Han slog igenom internationellt 1994 i filmen Fyra bröllop och en begravning.

År 1995 uppmärksammades han i media då han arresterades på bar gärning av polisen på Sunset Boulevard i Hollywood i Los Angeles när han hade sex med en prostituerad kvinna. Grant hade ett förhållande med skådespelaren Elizabeth Hurley under 13 år innan de separerade år 2000.

I september 2011 blev Hugh Grant far för första gången då han tillsammans med Tinglan Hong fick en dotter. I september 2012 fick han, tillsammans med den svenska TV-producenten Anna Eberstein, en son. I början av 2013 föddes Grants tredje barn, en son, vars mor är Tinglan Hong. I december 2015 föddes Grants fjärde barn, det andra tillsammans med Anna Eberstein.

Anna Ebersteins och Hugh Grants tredje barn föddes i mars 2018. Den 25 maj 2018 gifte paret sig vid en enkel ceremoni i Chelsea. Familjen bor i London och har en sommarbostad i Torekov.

Filmografi i urval 

 (miniserie)

1989 – Tills vi möts igen (miniserie)
 (TV-film)

 (röst)

 (kortfilm)

Källor

Externa länkar 

Brittiska skådespelare
Födda 1960
Levande personer
Män
Alumner från New College, Oxford
Skådespelare från London
Marinad

En marinad är en smakrik vätska som kött, fisk eller andra råvaror får ligga i för att absorbera smak. Marinaden gör även köttet mörare. 

Vätskan i en marinad är ofta syrlig (med ingredienser som ättika, citronsaft eller vin) eller salt (med soja, saltlag eller andra såser). Utöver vätskan brukar marinaden innehålla olja, örter och kryddor för att ge ytterligare smak. Marinerat kött är populärt att grilla.

Överbliven marinad slängs, eftersom den ofta är hälsovådlig då den varit i kontakt med rått kött (speciellt farligt om det rör sig om kyckling). Kyckling som marinerats behöver enligt nuvarande regelverk inte testas för salmonella.

Ordet marinad har sitt ursprung i ordet saltlag (aqua marina) som används för inläggningar.
Laura Dern

Laura Elizabeth Dern, född 10 februari 1967 i Los Angeles i Kalifornien, är en amerikansk skådespelare. Hon Oscarsnominerades för sin roll i Natten med Rose (1991) och hon har vunnit tre Golden Globes.

Familj 
Laura Dern är dotter till Bruce Dern och Diane Ladd. Från december 2005 till september 2013 var Dern gift med singer-songwritern Ben Harper som hon har två barn med.

Filmografi (i urval) 

 (ej krediterad)
 (ej krediterad)

 (TV-film)

 (TV-film)

 (musikvideo)
 (18 avsnitt)

 (nio avsnitt)

 (sju avsnitt)

Referenser

Externa länkar 

Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska skådespelare under 2000-talet
Amerikanska TV-skådespelare
Kvinnor
Födda 1967
Levande personer
Skådespelare från Los Angeles
Amerikansk

Amerikansk kan syfta på
  Amerika – någon eller något som förknippas med dubbelkontinenten
 USA – någon eller något som förknippas med landet .

Se även 
  Amerikanska – amerikansk engelska
 Amerikaner –  i Sverige – i första hand på personer som är medborgare i USA, i andra hand på personer som bor på kontinenten Amerika
 Amerika (olika betydelser)
 American
 Americana
Bruce Dern

Bruce MacLeish Dern, född 4 juni 1936 i Chicago i Illinois, är en amerikansk skådespelare.

Biografi 
Bruce Dern hoppade av högskolestudierna för att istället satsa på en skådespelarkarriär. Efter en del roller på Broadway gjorde han filmdebut 1960 i Vredens flod. Han medverkade sedan i en rad TV-serier och i en av dem, Alfred Hitchcock Presents, spelade han en psykopat, en roll han huvudsakligen fick ta i många filmer därefter. 1978 nominerades han för en Oscar för sin roll i Hemkomsten. 2013 utsågs Dern till Bästa manliga skådespelare vid Filmfestivalen i Cannes för sin roll i Alexander Paynes Nebraska.

Släktskap 
Bruce Derns farfar George Dern var under en tid guvernör i Utah och hans morbror var poeten Archibald MacLeish. 

Bruce Dern är far till skådespelaren Laura Dern.

Filmografi i urval

Externa länkar 

 

Födda 1936
Amerikanska skådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Män
Levande personer
Diane Ladd

Diane Ladd, ursprungligen Rose Diane Ladnier, född 29 november 1935 i Meridian, Mississippi, är en amerikansk skådespelare.

Biografi
Diane Ladd arbetade först som sekreterare och modell. Hon filmdebuterade 1961 och fick sitt stora genombrott 1974 i rollen som servitrisen Flo i Alice bor inte här längre, för vilken hon nominerades för en Oscar för bästa kvinnliga biroll. Detta pris har hon nominerats till ytterligare två gånger för biroller i filmerna Wild at Heart och Natten med Rose.

I sitt första äktenskap var hon gift med skådespelaren Bruce Dern. Hon är mor till Laura Dern.

Filmografi (urval)

Teater

Roller

Externa länkar 

 
  

Amerikanska TV-skådespelare
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Skådespelare från Mississippi
Personer från Meridian, Mississippi
Födda 1935
Levande personer
Kvinnor
Kenneth Branagh

Sir Kenneth Charles Branagh, född 10 december 1960 i Belfast, Nordirland, är en brittisk regissör, skådespelare och manusförfattare. Branagh har både regisserat och spelat huvudroller i ett antal filmadaptationer av William Shakespeares verk, däribland i Henrik V (1989), Mycket väsen för ingenting (1993), Othello (1995), Hamlet (1996), Kärt besvär förgäves (2000) och Som ni behagar (2006). Han har spelat huvudroller i TV-serier som Krigets skördar (1987), Shackleton (2002) och Wallander (2008–2016) och i filmer som Kändisliv  (1998), Wild Wild West (1999), Vägen till El Dorado (2000), Konspirationen (2001), Harry Potter och Hemligheternas kammare (2002), Warm Springs (2005), Valkyria (2008), The Boat That Rocked (2009), My Week with Marilyn (2011), Dunkirk (2017) och Tenet (2020). 

Branagh regisserade även och spelade huvudrollen i den romantiska thrillern Död på nytt (1991), skräckfilmen Mary Shelley's Frankenstein (1994), action-thrillern Jack Ryan: Shadow Recruit (2014), Mordet på Orientexpressen (2017) och Döden på Nilen (2022). Han har också regisserat filmer som Trollflöjten (2006), Skuggspel (2007), Thor (2011) och Berättelsen om Askungen (2015).

Biografi 
Branagh föddes på Nordirland men flyttade som barn med familjen till Reading i England. Redan vid 23 års ålder spelade han huvudroller i uppsättningar med Royal Shakespeare Company och har ofta jämförts med Laurence Olivier, som han också gestaltade på film i My Week with Marilyn (2011). Liksom Olivier har han inte minst spelat många stora roller i pjäser av Shakespeare och även regisserat ett flertal ofta kritikerrosade filmatiseringar, såsom Henrik V (1989), Mycket väsen för ingenting (1993), Hamlet (1996), Kärt besvär förgäves (2000) och Som ni behagar (2006). 

Han blev känd i de breda lagren genom TV-serien Krigets skördar (1987). Han har hittills gestaltat Henning Mankells berömda karaktär Kurt Wallander i nio långfilmer. Filmerna började som en brittisk TV-version av Henning Mankells böcker och har spelats in i Ystad och Skåne under 2008, 2011 och 2012.

Branagh var från 20 augusti 1989 till oktober 1995 gift med skådespelaren Emma Thompson och han adlades i England 2012. 

Den 27 juli 2012 spelade han den brittiske ingenjören Isambard Kingdom Brunel med dialog hämtad från Shakespeares Stormen vid invigningsceremonin för OS i London.

Filmografi (i urval) 

 (roll)
 (manus, regi, produktion och roll)
 (regi och roll)
 (regi, produktion och roll)
 (kortfilm, regi)
 (manus, regi, produktion och roll)
 (roll)
 (regi och roll)
 (manus och regi)
 (roll)
 (roll)
 (manus, regi, produktion och roll)
 (roll)
 (roll)
 (roll)
 (roll)
 (manus, regi, produktion och roll)
 (roll)
 (roll)
 (roll)
 (roll)
 (roll)
 (manus och regi)
 (manus, regi och produktion)
 (regi och produktion)
 (roll)
 (tolv TV-filmer, roll)
 (roll)
 (roll)
 (regi)
 (roll)
 (regi och roll)
 (regi)
 (roll)
 (roll)
 (regi och roll)
 (roll)
 (regi)
 (regi och roll)
 (regi och roll)

Källor

Externa länkar 

Födda 1960
Brittiska manusförfattare
Brittiska filmregissörer
Brittiska skådespelare
Män
Levande personer
Personer från Belfast
Alumner från Royal Academy of Dramatic Art
Barbara Stanwyck

Barbara Stanwyck, född Ruby Katherine Stevens den 16 juli 1907 i Brooklyn i New York, död 20 januari 1990 i Santa Monica i Los Angeles i Kalifornien, var en amerikansk skådespelare och dansare. Stanwyck medverkade i 85 filmer under 38 år och samarbetade med regissörer som Cecil B. DeMille, Fritz Lang och Frank Capra. Hon blev nominerad till en Oscar för bästa kvinnliga huvudroll fyra gånger - för Stella Dallas (1937), Jag stannar över natten (1941), Kvinna utan samvete (1944) och Ursäkta, fel nummer! (1948). För sitt arbete på tv belönades hon med tre Emmy Awards - för The Barbara Stanwyck Show (1961), The Big Valley (1966) och Törnfåglarna (1983), för vilken hon även mottog en Golden Globe.
Stanwyck rankades år 1999 som nummer 11 på AFI's 100 Years...100 Stars lista över filmstjärnor från Hollywoods klassiska era.

Biografi 
Barbara Stanwyck blev tidigt föräldralös och uppfostrades av en äldre syster. Hon hoppade av skolan som 13-åring och arbetade med paketinslagning på ett varuhus under sin utbildningstid till dansös. 15 år gammal började hon sin karriär som balettflicka och uppträdde bland annat med Ziegfeld Follies. Hon arbetade sig upp och fick 1927 en mindre roll i stumfilmen Broadway Nights.

Stanwyck var en av Hollywoods tuffaste skådespelare, disciplinerad och hon arbetade hårt. 1944 var hon USA:s högst avlönade kvinna. Stanwyck gjorde många starka kvinnoporträtt och hon nominerades till en Oscar fyra gånger, men lyckades aldrig vinna. Bland de Oscarsnominerade rollerna bör nämnas rollen som hårt kämpande mor i Stella Dallas 1937, samt som mordisk femme fatale i Kvinna utan samvete 1944. 1982 tilldelades hon en hedersoscar för sin samlade karriär.

Stanwyck gifte sig med Frank Fay den 26 augusti 1928, den 30 december 1935 var deras skilsmässa klar. Hon gifte sig med Robert Taylor den 13 maj 1939, men det slutade i skilsmässa den 21 februari 1951.

Hon har en stjärna för insatser inom film på Hollywood Walk of Fame vid adressen 1751 Vine Street.

Filmografi (i urval)

Referenser

Noter

Externa länkar 

 
 
 

Amerikanska skådespelare under 1900-talet
'Amerikanska scenskådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Skådespelare från New York
Personer från Brooklyn
Kvinnor
Födda 1907
Avlidna 1990
Robert Taylor

Robert Taylor, ursprungligen Spangler Arlington Brugh, född 5 augusti 1911 i Filley, Nebraska, död 8 juni 1969 i Santa Monica, Los Angeles, Kalifornien, var en amerikansk skådespelare. Taylor engagerades 1934 av Metro-Goldwyn-Mayer och inledde så sin filmkarriär. Han fick sin första huvudroll följande år i En läkares samvete. Hans popularitet växte under slutet av 1930- och 1940-talet med roller i En yankee i Oxford (1938), Dimmornas bro (1940) och Bataan-patrullen (1943). 

Taylors far var läkare. Taylor studerade till cellist, innan han genomgick ett filmtest och skrev kontrakt med filmbolaget MGM.

Robert Taylor var pojkaktigt snygg och lanserades som "Mannen med den perfekta profilen". Han gjorde först uteslutande romantiska roller, bland annat mot Greta Garbo i Kameliadamen, men fick så småningom mer mogna roller.

Mellan 1939 och 1951 var Taylor gift med Barbara Stanwyck. Han gifte sedan om sig med den tyska skådespelaren Ursula Thiess, och de förblev gifta fram till hans död. 

Robert Taylor avled i lungcancer 1969 och är begravd på Forest Lawn Memorial Park i Glendale.

Filmografi i urval 

 (berättare)

1959–1962 – The Detectives (TV-serie)

Referenser

Externa länkar 

 
 

Födda 1911
Avlidna 1969
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska TV-skådespelare
Män
Personer från Gage County
Alumner från Pomona College
Sven Davidson

Sven Viktor Davidson, född 13 juli 1928 i Borås församling, död 28 maj 2008 i Arcadia i Kalifornien, var en svensk tennisspelare i AIK (fram till 1949 i IF Elfsborg). Han var under flera år under 1950-talet en av världens tio bästa amatörspelare och rankades 1957 som nummer tre. 

Sven Davidson vann Franska mästerskapen 1957 och herrdubbeln i Wimbledonmästerskapen 1958 tillsammans med Ulf Schmidt. 2004 upptogs Davidson tillsammans med Ulf Schmidt, Jan-Erik Lundqvist och Lennart Bergelin i Swedish Tennis Hall of Fame. 

Han upptogs 2007 i  International Tennis Hall of Fame.

Tenniskarriären 
Davidson vann Swedish Open i Båstad 1951 och amerikanska inomhusmästerskapen 1954. Han nådde finalen i Franska mästerskapen 1955 och 1956, men förlorade mot toppspelarna Tony Trabert och Lew Hoad. Följande år vann han dock Franska mästerskapen i Paris och blev därmed den förste svenske spelaren som vann en singeltitel i en Grand Slam-turnering. I finalen besegrade han den amerikanske Davis Cup-spelaren och finalisten i Amerikanska mästerskapen Herbert Flam med siffrorna 6–3, 6–4, 6–4. 

År 1957 nådde Davidson semifinalen i både Wimbledonmästerskapen och Amerikanska mästerskapen. Tillsammans med Ulf Schmidt tog han sin andra Grand Slam-titel genom vinst i herrdubbeln i Wimbledonmästerskapen 1958. I finalen besegrade svenskarna det australiska paret Ashley Cooper och Neale Fraser med siffrorna 6–4, 6–4, 8–6. 

Davidson vann totalt 26 SM-titlar (1949–60, varav 23 titlar under åren med AIK) och spelade 86 DC-matcher (1950–61) för Sverige, av vilka han vann 62.

Spelaren och personen
Sven Davidson var som tennisspelare mycket vältränad och smidig. Han gick gärna på nät för att avgöra med volley. Särskilt bekant blev han för sina välavvägda stoppbollar och han hade också förmågan att slå överraskande offensiva lobbar. Serven var inte i nivå med de övriga slagen och hindrade honom sannolikt från att nå ännu större framgångar. 

Efter sin seger i dubbelfinalen i Wimbledon 1958 drog Davidson ned på sitt tennistävlande till förmån för annat. Efter tenniskarriären verkade han som TV-kommentator. Han var initiativtagare och grundare av Stockholm Open 1969.
Sven fick 1994 Hans Majestät Konungens medalj i 8:e storleken i högblått band för sina insatser i svensk tennis och grundare av Stockholm Open.

Davidson avled i sitt hem i Kalifornien, där han bott sedan 1980-talet, en månad före sin 80-årsdag.

Grand Slam-finaler, singel (3)

Titlar (1)

Finalförluster (Runner-ups) (2)

Övriga Grand Slam-titlar
Wimbledonmästerskapen
Dubbel – 1958 (med Ulf Schmidt)

Referenser

Noter

Källor
Martin Hedges, 1978. The Concise Dictionary of Tennis. Mayflower Books Inc.
John-Anders "Jonte" Sjögren och Jan Kotschack, 1992. En bok om tennis. ICA Bokförlag.

Externa länkar

Svenska tennisspelare
Idrottare från Borås
Födda 1928
Avlidna 2008
Män
Roland Stoltz

Denna artikel handlar om ishockeyspelaren Roland "Rolle" Stoltz, 1931–2001. För hans namne född 1954, se Roland Stoltz (ishockeyspelare född 1954).

 

Frank Roland "Rolle" Stoltz, född 1 augusti 1931 i Gröndal i Brännkyrka församling, Stockholm, död 19 februari 2001 i Skärholmen, Stockholm, var en svensk ishockeyspelare (back) och ishockeykommentator. Han spelade för Atlas Diesels IF och Djurgårdens IF. I landslaget spelade han 218 landskamper. Han var aktiv som spelare under 1950-, 60- och i början av 1970-talet.

Av sin gode vän Lars-Gunnar Björklund kallades Stoltz skämtsamt för världens bästa långsammaste back.. Han var den snabbaste av de båda i backpar med Lasse Björn. Stoltz hade en mycket god blick för spelet och var före sin tid taktiskt i rinken. Ett av hans signum vid referat av hockeymatcher var uttalet av ordet "hoonom" med långt o- i stället för kort å-ljud. 

Roland Stoltz avled i cancer den 19 februari 2001.

Musikern Joakim Thåström sjunger, att han minns när han fick Stoltz autograf, i låten Kort biografi med litet testamente.

Meriter 
 218 landskamper
 Världsmästare i ishockey 1957 och 1962
 OS-silver: 1964
 VM-silver: 1963, 1967
 VM-brons: 1958, 1965
 SM-guld med Djurgårdens IF: 1958, 1959, 1960, 1961, 1962, 1963

Referenser 

http://www.aftonbladet.se/sportbladet/article10197633.ab

Födda 1931
Avlidna 2001
Svenska ishockeyspelare
Spelare i Djurgården Hockey
Svenska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1964
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1960 från Sverige
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1964 från Sverige
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1968 från Sverige
Mottagare av Stora grabbars och tjejers märke
Män
Svenska mästare i ishockey
Världsmästare i ishockey
Tävlande i ishockey vid olympiska vinterspelen 1960
Tävlande i ishockey vid olympiska vinterspelen 1964
Tävlande i ishockey vid olympiska vinterspelen 1968
Europamästare i ishockey
Idrottare från Stockholm
Svensk ishockeys Hockey Hall of Fame
Svenska idrottare under 1900-talet
Lars Björn

Lars "Lasse" Björn, född 16 december 1931 i Stockholm, är en svensk före detta ishockeyspelare.

Lasse Björn växte upp i Traneberg och via kvarterslaget BK Cometen, och Westermalms IF kom han till Djurgården.Han är en av svensk ishockeys största profiler och bildade tillsammans med Roland Stoltz backpar i både Djurgårdens IF och Tre Kronor. Han medverkade i 217 landskamper och tog VM-guld 1953 och 1957, OS-brons 1952 samt EM-guld 1952, 1953 och 1957. Med Djurgårdens IF blev han åren 1950–1963 svensk mästare 9 gånger, vilket är rekord inom svensk ishockey. Han avslutade sin karriär 1966 bland annat då hans civila arbete, hans åkeribolag, krävde all kraft.

Lasse Björn valdes in i Internationella Ishockeyförbundets Hall of Fame 1998.

Lasse Björns barnbarn Douglas Murray spelade också i Djurgården i ungdomen, men åkte som 18-åring till Nordamerika för att spela. 
Efter fyra års hockey och studier på Cornell University fick Murray kontrakt med NHL-laget San Jose Sharks.

Meriter
217 landskamper
VM-guld 1953 och 1957
OS-brons 1952
EM-guld 1952, 1953 och 1957
SM-guld med Djurgårdens IF: 1950, 1954, 1955, 1958, 1959, 1960, 1961, 1962, 1963
Stor grabb nummer 35
Utnämnd till VM:s bästa försvarare av IIHF 1954
 Uttagen i Elitserien i ishockeys All star-lag 1959, 1960

Källor
EliteProspects
Eurohockey.Net
Nationalencyklopedin

Noter

Externa länkar

Födda 1931
Svenska ishockeyspelare
Spelare i Djurgården Hockey
Svenska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 1952
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1952 från Sverige
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1956 från Sverige
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1960 från Sverige
Mottagare av Stora grabbars och tjejers märke
Män
Levande personer
Svenska mästare i ishockey
Världsmästare i ishockey
Tävlande i ishockey vid olympiska vinterspelen 1952
Tävlande i ishockey vid olympiska vinterspelen 1956
Tävlande i ishockey vid olympiska vinterspelen 1960
Europamästare i ishockey
Idrottare från Stockholm
Svensk ishockeys Hockey Hall of Fame
Svenska idrottare under 1900-talet
Norsk

Norsk kan syfta på:

 Norge – en konstitutionell monarki i norra Europa
 Svensk-norska unionen – en statsrättslig förening mellan kungarikena Sverige och Norge under perioden 1814–1905
 Danmark-Norge – kungarikena Danmark och Norge i realunion 1536–1814
 Norska – ett västnordiskt fastlandsnordiskt språk med stora dialektvariationer
 Norrmän – en germansk etnisk grupp med norska som modersmål
Wilhelm List

Siegmund Wilhelm Walther List, född 14 maj 1880, död 16 augusti 1971, var en tysk militär; generalfältmarskalk 1940.

Biografi
Lists militära karriär inleddes 1898. Under första världskriget tjänstgjorde han som generalstabsofficer. Efter kriget fortsatte hans militära karriär i Reichswehr. Efter Anschluss, Tysklands annektering av Österrike i mars 1938, fick List befälet över Heeresgruppen-Kommando 5 och var därmed ansvarig för att införliva den österrikiska armén i den tyska Heer. Kommandot omorganiserades till 14. Armee och List ledde armén under fälttåget i Polen 1939. Han förlänades Riddarkorset den 30 september 1939. Armén bytte namn till 12. Armee och List ledde den under fälttåget i väst 1940. 

Han ledde även 12. Armee under fälttåget på Balkan våren 1941. Efter att det avslutats stannade List kvar i området och blev parallellt med sin roll som befälhavare för sin armé även Wehrmachtbefehlshaber Südost med ett övergripande ansvar för alla tyska styrkor i sydöstra Europa. På grund av sjukdom tvingades han lämna sin post i oktober 1941. 

List övertog den 10 juli 1942 befälet för Heeresgruppe A på östfronten. Sedan han den 10 september samma år vägrat att hörsamma en av Adolf Hitlers order befriades han från befäl och försattes i disponibilitet, den så kallade Führer-Reserve. List greps av amerikanerna 1945 och dömdes vid den så kallade gisslanrättegången till livstids fängelse 1948. Han frigavs i december 1952, då han i fängelset blivit svårt sjuk.

Referenser

Noter

Webbkällor 
 Axis Biographical Research: Generalfeldmarschall Wilhelm List
 Lexikon der Wehrmacht: Generalfeldmarschall Wilhelm List

Tryckta källor 
  
 

Födda 1880
Avlidna 1971
Fältmarskalkar i Nazityskland
Personer i Tyskland under andra världskriget
Män
Mottagare av Riddarkorset