kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
TV5-Monde

TV5-Monde är en franskspråkig internationell TV-kanal med allmänt innehåll som grundades år 1984 av TF1, Antenne 2, FR3, TSR och RTBF, från 1986 utökat med en grupp av TV-företag från Québec och övriga Kanada.

Kanalen sänder sina program i åtta versioner för olika geografiska områden, med hänsyn till tidsskillnader och allmänhetens smak: Frankrike/Belgien/Schweiz, Europa, Afrika, Asien-Stilla Havsregionen, Orienten, Latinamerika, USA och Québec-Kanada. De 7 första versionerna tillhör TV5-Monde, med säte i Paris, medan den åttonde, TV5-Canada, sänds från Montréal.

Eftersom TV5-Monde är ett konsortium av offentliga TV-företag, består programinnehållet huvudsakligen av återutsändningar av de "bästa" sändningarna som erbjuds av de medverkande företagen och organisationerna, vilket återspeglar dess ägandeförhållanden. År 2004 var programandelarna: France Télévisions, 47,39 %; Arte France, 12,5 %; TSR, 11,11 %; RTBF, 11,11 %; Radio-Canada, 6,67 %; Télé-Québec, 4,44 %; RFO, 4 % och INA, 2,61 %.

I Sverige distribueras Frankrikes största public service-kanal France 2 via det nationella digitala kabelnätet Com hem. TV5 blev först tillgänglig i svenska kabelnät 1984 och ingick ofta i någon slags grundutbud. Hos Telia Kabel-TV fanns kanalen i grundutbudet fram till årsskiftet 1996/1997 när den flyttades till ett särskilt Europapaket. Innan Telia gjorde denna förändring fanns kanalen i 1,25 miljoner svenska hushåll, efteråt återstod en bråkdel.

Källhänvisningar

Externa länkar
TV5-Monde (officiell webbplats)

TV-kanaler i Frankrike
France Télévisions
Utlandskanaler
TV-kanaler och TV-stationer startade 1984
Franskspråkiga TV-kanaler
Bard

En bard (av senlatinets bardus, från gaeliska bard, ”sångare”) var ursprungligen en keltisk episk diktare eller sångare – i regel man. Han verkade vid de medeltida hoven ofta även som genealog och sändebud.

Sedan 1700-talet används bard som en poetisk beteckning för diktare i allmänhet.

Etymologi 
Ordet bard är ett lånord från de keltiska språken. Motsvarande ord på galliska var bardos ('bard, poet'), på skotsk gaeliska bàrd ('sångare, poet', medelbretonska barz ('trubadur') och fornkorniska  barth ('gycklare'). Det gamla galliska ordet motsvarar det äldre latinska bardus och den klassiska grekiskans bárdoi (pluralform). De går alla går tillbaka till protoindoeuropeiskans gʷr̥dʰh₁-ó-s (bokstavligen 'lovprisare'). I 1500-talets Skottland var det en förklenande benämning för en kringvandrande musikant, men senare skedde en uppvärdering genom Sir Walter Scotts författande.

Historia 
Barder nämns i skrifter från de sista seklen före Kristus. Under den tidiga medeltiden var de högt ansedda i bland annat Wales och på Irland. De tjänstgjorde i furstehoven och nyttjades också bland annat som genealoger och sändebud. Barden spelade på crwth och harpa, men inga säkra belägg finns av nedtecknad musik.

Ursprungligen tillhörde barden dock en lägre klass av poeter. Denna skiljde sig från den högre rankade fili på Irland och i de skotska högländerna. Barden var anställd hos en herreman – antingen monark eller adelsman – i första hand för att lovsjunga herremannens förfäder eller herremannen själv.

Från 1700-talet har bard mer kommit att användas som en poetisk omskrivning för diktare (jämför skald). William Shakespeare har benämnts som "'barden", Robert Burns som "Skottlands bard" och Rabindranath Tagore som "Bengalens bard". Ordet kom i större användning internationellt från 1800-talet.

Olika länder

Frankrike (Bretagne) 
I det keltiskkulturella Bretagne skapades bardisk poesi även så sent som under 1800- och 1900-talet.

Indien 
Begreppet förekommer även i indisk tradition, under den generella benämningen bhat. Detta syftar på olika typer av sagoberättare, inklusive de som var i tjänst hos byns styrande.

Irland 
Under medeltiden var barder en av två typer av poeter i samhället, med filid som den andra typen. Så småningom gled begreppen dock samman.

Bardisk poesi skapades även kring den irländska kyrkan, även om även denna mest bestod av triviala hyllningsdikter.

Skottland 
Den kanske mest kända gruppen av skotska barder var medlemmar av MacMhuirich, en betydelsefull klan från 1400- till 1700-talet. Släkten hade sitt huvudsakliga fäste i Hebriderna och sade sig stamma från en 1200-talsbard som enligt legenden landsförvisades från Irland.

Wales 
Ett antal barder förekommer i den walesiska mytologin. Aneirin och Taliesin kan gå tillbaka till historiska personer från 500- och 600-talet.

Barder i kulturen 
 I den tecknade serien om gallern Asterix är Troubadix bard i byn där huvudpersonerna bor.

Referenser 

Benämningar på personer
Kultur under medeltiden
Projekt Kvinnliga huvudpersoner
Barder

För medeltida sångaren, se bard.

Barder, valbarder eller valfiskben, är det kamliknande organ (bestående av parallella hornskivor) hos bardvalar som används för att filtrera passerande plankton och krill från vatten. Genom att trycka med tungan mot barden som hänger ner från överkäken, sållas vattnet, och får födan att fastna i bardernas fransbeprydda insida. Barden är en hornskiva, det vill säga består av proteinet keratin, och den är därför inte lika hård som sin illusoriska motsvarighet hos andra organismer – tanden. Bardvalarna är de enda ryggradsdjur som använder sig av denna metod för att äta.

Evolution
De äldsta bardfossilen är bara 15 miljoner år gamla, men eftersom mjuka barder sällan fossiliseras tror forskare att deras ursprung är mycket äldre. Detta påvisas av att förändringar i skallen som skiljer bardvalar från tandvalar har funnits i betydligt äldre fossil. Det tros idag att barder uppstod runt 30 miljoner år sedan.

Intressant nog hade många tidiga bardvalar även tänder.

Användning
Tidigare användes barder i korsetter, och kallades valfiskben. De användes även som parasollspröt och droskpiskor.

Referenser

Valar
Sparbanken Nord

Sparbanken Nord är en sparbank med säte i Piteå. Banken lyder under sparbankslagen och är formellt fristående, men genom samarbetsavtal står man Swedbank nära.

Banken startades ursprungligen 3 april 1852 i Piteå och hette då Norrbottens läns sparbank. I slutet av 1800-talet bytte banken namn till Piteå Sparbank. Under 1970-talet fusionerades banken med andra sparbanker i regionen och fick namnet Pitedalens Sparbank. Nuvarande namn togs 2001 efter samgående med Nova Sparbank (2000) och förvärv av några av Föreningssparbankens kontor i Norrbottens län.

Banken bedriver verksamhet i Arjeplogs, Arvidsjaurs, Gällivare, Jokkmokks, Kiruna, Pajala, Piteå, Älvsbyns, Överkalix och Övertorneå kommuner. Den tidigare politikern Anders Sundström har varit verkställande direktör och styrelseordförande i banken.

Källor

Externa länkar
 Sparbanken Nord

Svenska sparbanker
Banker bildade 1852
Företag i Piteå
661

661 (DCLXI) var ett vanligt år som började en fredag i den julianska kalendern.

Händelser

Okänt datum
Kalifen Ali ibn Abi Talib mördas och efterträds av Hasan ibn Ali som överlåter makten till Muawiya I.

Födda 
Ælfwine av Deira, kung av Deira.

Avlidna 
Ali ibn Abi Talib, kalif.
Kogyoku, regerande japansk kejsarinna.
624

624 (DCXXIV) var ett skottår som började en söndag i den julianska kalendern.

Händelser

Mars 
 17 mars – Slaget vid Badr, där profeten Muhammed segrar över trupper från Mekka.

Födda 
 Hasan ibn Ali, kalif.
 Wu Zetian, regerande kejsarinna av Kina.

Avlidna 
Kaʿb ibn al-Aschraf, arabisk poet.
Asma bint Marwan, arabisk-judisk poet.

Externa länkar
Grevé

Grevé är en rundpipig svensk hårdost med en nötliknande, något sötaktig smak. Osten är inspirerad av den schweiziska emmentalern, men lite mer kompakt och spänstig med några få runda håligheter. Grevé är ett registrerat varumärke som sedan 2004 ägs av företaget Svenska Ostklassiker AB, ett dotterbolag till Svensk Mjölk.

Historik
Grevé är en ung ost i jämförelse med andra svenska ostar, den registrerades som varumärke först 1964. Osten skapades på 1960-talet av två mejeriintresserade ingenjörer, Åke Berglöf och Yngve Johansson. Målet var att göra en svensk ost i stil med norska Jarlsberg. De hade skapat projektet Alpost på Örnsköldsviks ostförsöksstation men inte förrän 1963 tyckte de att de uppnått önskad kvalitet. De ville ha ett namn som klingade finare än Alpost, det fick gärna låta exotiskt och påminna lite om Gruyère som är en schweizisk ost av annan typ. I en bil på väg till Stockholm fick de fram namnet Grevé som också blev varumärkesnamnet.

Se även 
 Baron (ost)

Källor

Externa länkar 

Svenska ostar
Rundpipiga ostar
Ostar på komjölk
Uqba ibn Nafi

Uqba ibn Nafi (Sidi Okba), född 622, död 683, var en muslimsk arabisk härförare som erövrade stora delar av Nordafrika.

Uqba ibn Nafi deltog i den islamiska expansionen i umayyadernas tjänst vid erövringen av Nordafrika. Han grundlade år 670 staden Kairouan i Tunisien som han sedan använde som bas för ytterligare militära operationer. Stadens stora moské bär hans namn. Vid muslimernas fortsatta erövring västerut mot Atlanten föll han 683 i ett slag mot berberna i nuvarande Algeriet.

Källor 
Den Store Danske leksikon
Nationalencyklopedin

Personer i Umayyadkalifatet
Födda 622
Avlidna 683
Män
683

683 (DCLXXXIII) var ett vanligt år som började en torsdag i den julianska kalendern.

Händelser

Okänt datum
Kejsare Temmu av Japan beslutar att kopparmynt ska användas i stället för silvermynt, tre dagar senare beslutas dock att silvermynt ska fortsätta att användas.

Födda 
 Childebert III, kung av Frankerriket 695–711 (född omkring detta år)
Gensho, regerande kejsarinna av Japan.

Avlidna 
 28 juni – Leo II, påve sedan 682
 Uqba ibn Nafi, arabisk befälhavare

Källor

Externa länkar
Abu al-Muhajir Dinar

Abu al Muhajir Dinar var en emir i den arabiska, nordafrikanska provinsen Ifriqiya (dagens Tunisien).

Abu al Muhajir Dinar efterträdde Uqba ibn Nafi och 678 erövrade han Algeriet genom att förmå den berbiske ledaren Kusayla att konvertera till islam och därmed bryta alliansen mellan berberna och det Bysantinska riket.

Källor 
 Encyclopaedia Britannica, Abū al-Muhājir Dīnār al-Anṣārī

Emirer
Personer i Tunisiens historia
Män
Födda okänt år
Avlidna 683
Kalkonfilm

Kalkonfilm eller enbart kalkon, är film som anses vara mycket dålig vad gäller till exempel regi, manus, skådespelarinsatser och så vidare, trots att upphovsmännen inte avsett det. 

Vissa filmer är så dåliga att de istället blir kitschiga, och kan därigenom uppnå underhållningsvärde och rentav kultstatus. En del tycker att kalkonfilmer är roligare att se än många av de erkänt bra filmerna. 

Den svenska termen (en översättning från den amerikanska motsvarigheten "turkey") lanserades av filmskribenten Anders Sjögren i studenttidningen Vertex 1985.

En förklaring till att kalkonfilm kallas just kalkonfilm är att kalkoner inte kan flyga ("lyfta"). Detta skulle kunna översättas till engelskans "take off", vilket är ett uttryck för att något lyckas eller blir populärt.

Se även
B-film
Lågbudgetfilm
Svenska Kalkonakademin
Pekoral

Källor

Noter

Externa länkar

Film
Kusayla

Kusayla (död 688), berbisk ledare för en kristen koalition med huvudsäte i Tlemcen i dagens nordvästra Algeriet. Kusayla konverterade till islam.

Den arabiska erövringen av Nordafrika leddes av araben Uqba ibn Nafi som genomförde omfattande massakrer på alla som inte konverterade. De växande revolter som blev resultatet gjorde att man i Kairo 674 beslutade att byta ut Uqba mot den mer moderate, icke-arabiske muslimen Abu al Mujir. Abus mildare politik ledde till att många berber konverterade till islam, bland dem Kusayla.

682 lyckades dock Uqba återta kontrollen och återuppta expansionen västerut. Under hans ledning satte armén städer på lågländerna i brand samtidigt som den undvek berbiska krigare i bergstrakterna. När han tillfångatog Kusayla släpade han honom fastkedjad bakom sin häst. Kusayla lyckades dock fly och avsvor sig den muslimska tron.

683 attackede Kusaylas trupper Uqbas armé utanför Kairouan och dödade Uqba vid Tehuda. Araber blev tvungna att dra sig tillbaka till Tripolitanien (västra Libyen). 

En ny invasionsarmé 688 under Uqbas forne vän Zubayr Ibn Qays innebar Kusyalas död. Den arabiska armén lyckades inta Kairouan men förlorade den igen till berberna. 

Efter att ha slagit ned ett kharijitiskt uppror skickade det umayyadiska kalifatet en ny invasionsarmé 695 under Hassan ibn Numan och denna gång intog de med lätthet Kairouan och resten av dagens Tunisien.

Referenser 

 Dictionary of African Biography, Volumes 1-6, By Emmanuel Kwaku Akyeampong, Henry Louis Gates

Islams historia
Personer i Tunisiens historia
Nordafrika
Berber
Kungligheter som stupat i strid
Genrich Jagoda

Genrich Grigorjevitj Jagoda (Генрих Григорьевич Ягода), ursprungligen Herschel Jehuda, född 19 november 1891 i Rybinsk i Guvernementet Jaroslavl, död 15 mars 1938 i Moskva (avrättad), var chef för den sovjetiska säkerhetspolisen NKVD från 1934 till dess han ersattes med Nikolaj Jezjov 1936.

Biografi 
Jagoda föddes och var son till en judisk hantverkare i Rybinsk. Jagoda blev redan under skoltiden medlem av en revolutionär sammanslutning och 1907 av bolsjevikpartiet. 1911 arresterades han och förvisades men frigavs 1913 och deltog 1915–1917 i första världskriget.  

Han tog aktiv del i oktoberrevolutionen 1917 och blev 1920 ledamot av tjekans presidium och blev med tiden Vjatjeslav Menzjinskijs närmaste man. 1924 blev Jagoda vice ordförande i OGPU (Sovjetunionens politiska polis) och i praktiken dess faktiske ledare. I denna egenskap skärpte han den röda terrorn, utvidgade OGPU:s verksamhetsområden och organisation samt förberedde dess omdaning till folkkommissariatet för inrikes ärenden, NKVD, vars förste chef han blev 1934.

Efter oktoberrevolutionen 1917 gjorde han karriär inom tjekan. 1934 förgiftades Menzjinskij av Jagoda, som sedan efterträdde sitt offer som chef för NKVD. Jagoda ansågs som en njutningsmänniska, begiven på hasardspel och kvinnor. 

Efter att i början av 1930-talet på den högsta partiledningens uppdrag ha utfört vidsträckta rensningsaktioner inom parti, statsapparat och armé entledigades Jagoda i september 1936 från inrikeskommissarieposten, utnämndes till folkkommissarie för post- och telegrafväsendet men avlägsnades i april 1937 även från denna post och arresterades. I samband med den stora processen mot det s.k. högerblocket och trotskisterna i mars 1938 blev Jagoda anklagad för att tillsammans med Nikolaj Bucharin och Aleksej Rykov ha stått i spetsen för en föregiven komplott mot sovjetregimen i syfte att återinföra den kapitalistiska samhällsordningen samt för delaktighet i mord på författaren Maksim Gorkij, före detta OGPU-chefen Vjatjeslav Menzjinskij med flera och mordförsök på sin efterträdare som inrikesfolkkommissarie Nikolaj Jezjov. Jagoda erkände under processen sin skuld, dömdes jämte 17 andra anklagade till döden och avrättades genom arkebusering.

Referenser

Tryckta källor 
 Jagoda. Svensk uppslagsbok 1955.

Externa länkar 

Sovjetiska politiker
Personer som blivit avrättade genom arkebusering
Födda 1891
Avlidna 1938
Män
Offer för den stora utrensningen
Personer från Rybinsk
Svensk uppslagsbok
Personer inom Tjekan
Personer inom OGPU
Personer inom NKVD
Molise

Molise är en region i mellersta Italien. Regionen hade cirka 290 800 invånare (2022), på en yta av 4 460 km². Befolkningstalet gör regionen till Italiens näst minsta, efter Aostadalen. Huvudort är Campobasso. Regionen delas in i de två provinserna Campobasso och Isernia som i sin tur är indelade i sammanlagt 136 kommuner. Norr om Molise ligger regionen Abruzzo, som fram till 1963 tillhörde samma region, Abruzzi e Molise.

Se även 
 Molisekroater 
 Bielefeldkomplotten

Referenser

Externa länkar 

 Officiell webbplats

 
Italiens regioner
Tlemcen

Tlemcen är en stad i nordvästra Algeriet, 110 km sydväst om Oran, och huvudort för provinsen med samma namn. Kommunen hade cirka 140 000 invånare vid folkräkningen 2008. Dess namn kommer av det berbiska ordet tilmisane, "källor".

Tlemcen är ett administrations- och handelscenter mitt i en jordbruksregion som är känd för sina oliv- och fruktodlingar samt vingårdar. läder-, matt- och textilindustrierna i staden exporterar sina varor via hamnen Rashgun. Staden är även känt för sitt högtstående konsthantverk.

Genom sin långa kulturhistoria är Tlemcen ett viktigt centrum för musik och konst, liksom dess textilkonst en rik blandning av arabisk, berbisk och fransk kultur. Med sitt svala klimat är Tlemcen en viktig algerisk turistort med en internationell flygplats. Sedan 1974 har man även ett universitet.

I staden återfinns en rad moskéer, minareter och murar som vittnar om stadens historia som huvudstad i ett medeltida rike. Här finns bland annat Sidi Bel Hassan-moskén från 1296-1297, som nu är ett museum, och de vackra gravmonumenten efter Sidi Bou Mediene, intill moskén, och Houari Boumédiènne, Algeriets andra president.

Tlemcen blev franskt 1842, och var högkvarter för nationalistledaren Ben Bella 1962.

Källor

Externa länkar 

Orter i Tlemcen (provins)
697

697 (DCXCVII) var ett normalår som började en måndag i den Julianska kalendern.

Händelser

Okänt datum 
 Japans kejsarinna Jito efterträds av kejsaren Mommu.
 Paolo Lucio Anafesto blir, enligt en sentida tradition, den förste dogen av Republiken Venedig.
 En vändpunkt inträffar i striderna mellan berber och araber i Nordafrika, vilket slutar med umayyadernas makttillträde.
 Vid synoden i Tara på Irland upphävs kvinnors skyldighet att delta i krigståg eller göra krigstjänst.

Födda 
Fang Guan, kinesisk kansler.
Guo Ziyi, kinesisk general.

Avlidna 
8 februari – Wang Xiaojie, kinesisk general och kansler.
Eochaid II av Dalriada, kung av Dalriada.
Ferchar II av Dalriada, kung av Dalriada.
Li Zhaode, kinesisk kansler.
 Osthryth, drottning av Mercia

Referenser

Fotnoter

Externa länkar
Stephen Reeder Donaldson

Stephen Reeder Donaldson, född 13 maj 1947 i Cleveland i Ohio, är en amerikansk författare i fantasy-, deckare- och science fiction-genrerna. Hans arbete, oavsett genre, kännetecknas av omsorgsfullt genomarbetade handlingstrådar, samt att det oftast finns ett psykologiskt perspektiv som är relaterat till maktutövning, handlingar och konsekvenser - något som är rätt ovanligt i framförallt fantasy-genren. Han jämförs ofta med J. R. R. Tolkien, men har är också starkt influerad av William Shakespeare, Mervyn Peake och Richard Wagners operor. Hans rätt hårdkokta deckare utgavs från början under pseudonymen "Reed Stephens", för att hans förläggare inte ville förvirra läsarna av Donaldsons fantasyböcker.

Bibliografi
Krönikorna om Thomas Covenant, den klentrogne (The Chronicles of Thomas Covenant the Unbeliever)
1977 - Furst Nids förbannelse (översättning Stefan Stenudd, Legenda, 1983) (Lord Foul's Bane)
1978 - Ondskans sten (översättning Roland Adlerberth, Legenda/Natur och kultur, 1985) (The Illearth War)
1979 - Kraften som bevarar (översättning Roland Adlerberth, Legenda, 1985) (The Power that Preserves)

Den andra krönikan om Thomas Covenant, den klentrogne (The Second Chronicles of Thomas Covenant)
1980 - Det sargade landet (översättning Ylva Spångberg, Legenda, 1989) (The Wounded Land)
1982 - Det enda trädet (översättning Ylva Spångberg, Legenda, 1990) (The One Tree)
1983 - Det vita guldets herre (översättning Ylva Spångberg, Legenda, 1991) (White Gold Wielder)

The Last Chronicles of Thomas Covenant
(ej utgivna på svenska)
 The Runes of the Earth (2004), Putnam (USA); Orion (Storbritannien) 
 Fatal Revenant (2007), Putnam (USA); Orion (Storbritannien) 
 Against All Things Ending (2010)
 The Last Dark (2013)

Kampen om Mordant (Mordant's Need)
Spegelporten - (översättning Karin Malmsjö-Lindelöf, Legenda/Natur och kultur, 1994) (The mirror of her dreams)
Spegelmästarna - (översättning Karin Malmsjö-Lindelöf och Olle Sahlin, Legenda/Natur och kultur, 1995) (The mirror of her dreams)
Spegeljakten - (översättning Olle Sahlin, Natur och kultur, 1996) (A man rides through)
Ärkespeglaren - (översättning Olle Sahlin, Legenda/Natur och kultur, 1996) (A man rides through)

The GAP sequence
(ej utgivna på svenska)
 The Real Story (1991)
 Forbidden Knowledge (1991)
 A Dark and Hungry God Arises (1992)
 Chaos and Order (1994)
 This Day All Gods Die (1996)

The Mick Axbrewder novels
(Under pseudonymen Reed Stephens; ej utgivna på svenska)
 The Man Who Killed His Brother (1980)
 The Man Who Risked His Partner (1984)
 The Man Who Tried To Get Away (1990)
 The Man Who Fought Alone (2001)

Novellsamlingar
(ej utgivna på svenska)
 Daughter of Regals and Other Tales (1984)
 Reave The Just and Other Tales (1999)

Se även 
Landet (Stephen R. Donaldson)

Externa länkar
Officiell webbplats

Födda 1947
Amerikanska science fiction-författare
Engelskspråkiga science fiction-författare
Amerikanska fantasyförfattare
Engelskspråkiga fantasyförfattare
Amerikanska kriminalförfattare
 
Män
Levande personer
Personer från Cleveland
SnabbCad

SnabbCad är en tilläggsapplikation till AutoCAD och AutoCAD LT. Applikationen är avsedd för bland annat byggbranschen och bildhantering. Moduler finns för arkiterkt, konstruktion, inderedning, brand/utrymningplaner, el- vent- och vs-konstrukition, idrottsplaner, växter, ytberäkning, bildhantering, färgläggning. Första versionen var klar 1990 och sedan dess har SnabbCad utvecklats för att passa alla versioner av AutoCAD och AutoCAD LT. SnabbCad har konstruerats av Per Ahnborg i Sundsvall.

Externa länkar
Mer information om SnabbCad

CAD-program
Single sign-on

Single sign-on, SSO, är en metod inom sammansatta datasystem för att hantera användare med aspekt på användarbehörighet (auktorisering) och användarverifiering (autentisering), så att dessa användare endast behöver logga in en enda gång för att nå de system som är anpassade till tjänsten. Fördelen för användaren är att man inte behöver hålla reda på flera olika lösenord.

Datorprogram