kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Rättviks GK

Rättviks GK är en golfklubb i Dalarna. Klubben var först i Sverige med en kvinnlig ordförande, Britt Arpi, som ledde klubben mellan 1954 och 1959. Klubben har en golfby med 15 lägenheter som stod klar 1981.

Klubben och banan

Klubben bildades 14 januari 1954, upptogs i Svenska Riksidrottsförbundet 1954 och är medlem i Svenska Golfförbundet sedan april 1955. De första nio hålen var de 44:e som byggdes i Sverige och de invigdes 27 maj 1959 av Prins Bertil. 18-hålsbanan invigdes 1979 av operasångaren Rolf Björling.

I början av 1990-talet anlades grästees på banans alla 18 hål.

Sportklubbar bildade 1954
Gunnar Lundin

Gunnar Albin Lundin, född 13 december 1923 i Stockholm, död 16 december 2000 i Åkersberga, var en svensk skådespelare, inspicient och produktionsledare.

Han var från 1948 gift med Birgitta Portefaix (född 1925), dotter till Jules Gaston Portefaix och Helga, ogift Wahlgren, samt syster till Loulou Portefaix.

Filmografi (urval)

Producent

Referenser

Externa länkar
Gunnar Lundin på Svensk Filmdatabas.

Svenska filmproducenter
Svenska skådespelare
Män
Födda 1923
Avlidna 2000
Skådespelare från Stockholm
Liane Linden

Liane Linden, egentligen Inga-Britt Aronowitsch, född Gneib 1 april 1920 i Göteborg,  död 30 november 2014 i Täby, Stockholms län, var en svensk skådespelare.

Biografi 
Liane Linden var dotter till advokaten Gunnar Gneib och Gunhild, född Sonesson. Hon genomgick åtta klasser i Göteborgs högre samskola och utbildades därefter för scen och film i London under ledning av Douglas Fairbanks, Sr. Hon återvände till Sverige vid andra världskrigets utbrott 1939. Hon gjorde sin scendebut i pjäsen Farlig oskuld. Liane Lindens film- och teaterkarriär avslutades 1967.

Hon var också utbildad tecknare på såväl Valands målarskola som på Reimannskolan i London. Efter avslutad skådespelarkarriär verkade hon som copywriter, då hon också erhöll internationella Rizzolipriset. Hon blev sedermera socionom på Socialhögskolan. Liane Linden avled den 30 november 2014.

Filmografi

Teater

Roller (ej komplett)

Radioteater

Roller

Referenser 

 Minnestext - Svenska Dagbladet den 3 januari 2015, s.36

Externa länkar 

Svenska skådespelare under 1900-talet
Skådespelare från Göteborg
Födda 1920
Avlidna 2014
Kvinnor
Pseudonymer
Dubbelt halvslag

Dubbelt halvslag är en enkel, men stark och mångsidig knop som tidigare främst använts för förtöjning av båtar till pollare eller förtöjningsringar. Används också ofta för att fästa ändarna vid surrning. Nackdelen med denna knop är att den kan gå upp ifall belastningen är ojämn eller växlar riktning, det gäller i synnerhet syntetlinor.

Knopen slås genom att göra två halvslag runt föremålet som knopen ska fästas mot, där den löpande änden från det andra halsvlaget smygs in under sig själv. För att fästa knopen drar man i båda ändarna. Knopen kan även slås runt den fasta parten av linan och kallas då för dubbelt halvslag om egen part. En variant av dubbelt halvslag som sitter säkrare, men i gengäld är mycket svårare att lossa, är constrictorn.

Källor

Externa länkar 

Knopar
Timmerstek

Timmerstek är en knop som passar bäst till att fästa linan kring grovt timmer vid surrning och släpning. Den kan även användas för att säkra intradermal sutur när man sluter ett sår med absorberbar tråd. Man börjar då i huden utanför såret, kommer ut i såret, tar ett tag som blir en ögla som man snurrar runt, därefter trär man nålen igenom öglan.  

Bland fördelarna med denna knop kan nämnas att den inte kräver mycket rep, den går endast ett helt varv runt föremålet, till skillnad från många andra knopar, exempelvis dubbelt halvslag och fiskarstek, vilka går två varv runt föremålet. Den är även mycket lätt att slå och lätt att lösa upp, även efter att ha varit hårt belastad. Bland nackdelarna kan nämnas att den kan gå upp av sig själv på grund av repets styvhet om den är obelastad. Den kan inte heller användas för att avsluta en surrning eller göra fast en belastad ände.

Fotot visar bara två slag runt repet, det skall dock vara minst tre, och även upp till fem på syntetiska rep för att steket är säkert.

Knopar
Keuru

Keuru () är en stad och kommun i landskapet Mellersta Finland. Kommunen gränsar mot Virdois i väster, Etseri och Multia i norr, Petäjävesi i öster, Jämsä i sydost samt Mänttä-Vilppula i söder . Keuru har  invånare och har en yta på  km². Keuru är enspråkigt finskt.

Administrativ historik
Den 1 januari 1969 inkorporerades Pihlajavesi i Keuru. Keuru blev stad 1986.

Politik

Mandatfördelning i Keuru stad, valen 1976–2021

Demografi

Befolkningsutveckling

Språk
Befolkningen efter språk (modersmål) den 31 december 2022. Finska, svenska och samiska räknas som inhemska språk då de har officiell status i landet. Resten av språken räknas som främmande. För språk med färre än 10 talare är siffran dold av Statistikcentralen på grund av sekretesskäl.

Kända personer från Keuru
 Matti Kassila, filmregissör. skådespelare
 Mirjami Kuosmanen, skådespelare
 Maria Raunio, politiker
 Kalevi Sorsa, politiker
 Viola Gråsten, formgivare

Bilder

Noter

Externa länkar 

 
Finlands kommuner
Nestor (mytologisk kung)

Nestor var i grekisk mytologi kung i Pylos, son till Neleus och Chloris, och är en av de mer framträdande bifigurerna i både Iliaden och Odysséen. Nestor är en av de få personer som Homeros beskriver i entydigt positiva ordalag. Nestor beskrivs som en vältalig, vis och vördnadsbjudande åldring. På Nestors inrådan företog grekerna det trojanska kriget och han deltog själv med 90 skepp.

Nestor var en av argonauterna, han var med och kämpade mot kentaurerna med lapitherna och han deltog i jakten på den kalydoniska galten. Nestor blev kung efter att Herakles dödat hans fader och alla hans syskon.

Nestor var far till Perseus (inte samme Perseus som Zeus hjälteson), Peisistratos, Thrasymedes, Pisidike, Polykaste, Stratichos, Aretos, Echephron och Antilochos. 

Efter denne kung har "Nestor" på många språk, inklusive svenska, kommit att benämna den äldste och mest vördnadsvärde inom en viss krets eller sällskap.

Referenser

Externa länkar

Argonauter
Kanadas herrjuniorlandslag i ishockey

Kanadas herrjuniorlandslag i ishockey () tog sitt första J-VM-guld 1982. Därefter har framgångarna blivit stora, med flera guldmedaljer.

F.d profiler
Sidney Crosby
Patrice Bergeron

Källor

Fotnoter

Externa länkar

Ishockey i Kanada
Ishockeylandslag
Kanadensiska landslag
Baglersagorna

Baglersagorna, Bøglunga søgur, medeltida västnordisk berättande källa som skildrar inbördeskrigen i Norge i slutet av 1100-talet och början av 1200-talet. Baglersagorna är tre till antalet: Hakonar saga Sverrissonar, Guttorms saga Sigurdasonar och Inga saga Bardasonar. Sagorna finns i två versioner, av vilka den äldre har avslutats i samband med att fred slöts 1208 och därför kan sägas vara helt samtida med de skildrade händelserna, till skillnad från den senare versionen som färdigställts tidigast på 1220-talet. I likhet med Sverres saga är Baglersagorna en partsinlaga och skildrar krigen ensidigt ur Birkebeinarnas synvinkel. Själva partinamnet Bagler är pejorativt. Författaren är okänd men måste ha stått kung Sverre Sigurdsson nära.

Kungasagor
Bagler

Bagler (norska: baglere), av latinska baculus, betydandes biskopsstav, pejorativt namn på norskt upprorsparti som bildades 1196 i Danmark av den landsflyktige ärkebiskopen  Eirik av Nidaros och biskop Nikolas Arnesson av Oslo. Partiets mål var att störta kung Sverre Sigurdsson och Birkebeinarna. De utsåg den 1184 stupade kung Magnus Erlingssons son Inge till ”motkonung”. Upprorsrörelsens geografiska kärnområde låg kring Viken och Vestlandet. Baglernas historia skildras (från motståndarnas perspektiv) i de s.k. Baglersagorna.

Till en början nådde Baglerna framgångar men drabbades 1199 av ett svårt militärt nederlag i slaget vid Strindsjøen nära Trondheim och ledarna tvingades åter gå i landsflykt. Baglerpartiets bildande är närmast att se som en kontrarevolution, den gamla etablerade maktelitens reaktion mot Birkebeinarnas maktövertagande och förskjutningen av den norska kungamaktens geografiska maktbas till Tröndelag.

Efter kung Sverres död 1202 gjorde Baglerna ett misslyckat försök att erövra Bergen, vilket slutade med att kung Inge Magnusson blev dödad av fientligt inställda bönder. Baglernas ställning var då så försvagad att de tvingades acceptera Sverres son Håkan som Norges nye kung. Under dennes korta regering (dog 1204) började dock en ny ledare, Erling Steinvegg, påstådd son till kung Magnus Erlingsson, agitera mot birkebeinarkungadömet. När Håkan dog började striderna igen. Erling Steinvegg fick militärt stöd av den danske kungen Valdemar Sejr som påstås ha låtit Erling bevisa sin kungliga härkomst genom järnbörd. Efter flera års strider, som inte ledde till något avgörande, slöts fred 1208, närmast på grund av att allmän krigströtthet började bli en starkare faktor än de politiska motsättningarna. Dessa började upplösas genom att birkebeinarledarna successivt allt starkare knöts till den gamla maktelit som de en gång bildats för att bekämpa. Att motsättningarna mellan partierna upplösts blev tydligt 1217-18 då Hakon Hakonsson genom Skule jarls medling enhälligt blev tagen till Norges kung och de två partierna gemensamt slog ner den obetydliga oppositionen mot detta som tog sig uttryck i ett mindre bondeuppror.

Källor
Kulturhistoriskt lexikon för nordisk medeltid

Vidare läsning
 baglere, Store norske leksikon.

Norge under medeltiden
Personer i Norge under 1100-talet
Personer i Norge under 1200-talet
Blu-ray Disc

Blu-ray Disc eller BD är ett format för digital lagring av stora mängder data, till exempel för filmer eller datorspel. Det är en utvidgning av DVD:n men med samma fysiska storlek. Formatet bildades 2002 av Blu-ray Disc Association (BDA) som bland andra består av Panasonic Corporation (Panasonic, Technics), Pioneer, Philips, Thomson, LG Electronics, Hitachi, Sharp, Samsung, Toshiba och Sony.

Historia
De första prototyperna visades av Sony vid den japanska CEATEC-utställningen i oktober 2000. Varumärket  "Blue Disc" registrerades den 9 februari 2001. Den 19 februari 2002 tillkännagavs projektet officiellt, under namnet Blu-ray Disc, och den 10 april 2003 började formatet säljas i Japan.

Teknik 
Tekniken baserar sig på användandet av en violett-blå laser som, jämfört med röd (DVD), har en kortare våglängd vilket gör det möjligt att lagra mer data på samma yta som innan. En vanlig enkelsidig, enkellager BD kan lagra 25 GB, men redan nu finns det BD-skivor som lagrar på dubbla lager vilket ger 50 GB. Pioneer har tagit fram en skiva med 16 lager, vilket gör det möjligt att lagra 400 GB data på en skiva.

Konkurrens 
En konkurrent till formatet var HD DVD, utvecklad framförallt av Toshiba. En HD DVD-skiva rymmer 30 GB till skillnad från de första Blu-ray-skivorna som rymmer 25 GB. En HD DVD-film var ej regionskodad som en Blu-ray-film kan vara. Denna avsaknad medför att man kan importera filmer från utlandet. Formatkriget är dock överståndet, då Toshiba i februari 2008 meddelade att de har gett upp kampen mot Blu-ray, samtidigt som de fått köpa in sig i vissa delar av Sonys verksamhet.

Se även 
 HD DVD
 Lista över optiska lagringsformat på skiva
 HDMI
 Comparison of high definition optical disc formats

Referenser

Externa länkar 

 Blu-ray vs. HD-DVD av CD Freaks.com
 Blu-ray – Officiell webbplats

Datorminnen
Videoformat
Halikko

Halikko är en före detta kommun i landskapet Egentliga Finland i Västra Finlands län. År 2009 slogs kommunen samman med staden Salo. Halikko har cirka 9 530 invånare och har en yta på 357,31 km². Kommunen Angelniemi slogs samman med Halikko år 1967.

Halikko var enspråkigt finskt.

Historia
Området kring Halikko har varit bebott sedan stenåldern. Särskilt Suomusjärvikulturen har funnits i området. Det finns flera gravrösen från både brons- och järnåldern synnerligen på kusten.

Byn Rikala i Halikko utvecklade sig till en viktig handels- och mötesplats och även vikingar seglade dit för att handla med finnar. Namnet Halikko nämns första gången år 1313. Under svenska tiden föll den lokala makten till nygrundade herrgårdar, Åminnegård, Wiurila och Vuorentaka. Hornätten var storadel i Halikko. Senare tog släkten Armfelt över. En herrgårdsliknande byggnad står på Piintilä hemman.

Kommunen Halikko grundades år 1866 enligt kommunalförordningen. År 1916 grundades kommunen Angelniemi av södra delar av Halikko. Angelniemi sammanslogs med Halikko år 1967. År 1932 överfördes delar av Halikko till köpingen Salo och slutligen sammanslogs år 2009 Halikko med Salo.

Några av Halikkos museer hör till Salos historiska museum Samu: Halikko museum, Kreivinmäki kvarnbacke och Trömperi gästgiveri.

Byar
Ahtiala, Ali-Häävälä, Ammakko, Angela, Antola, Asila, Breidilä, Båtsholm, Böylä, Esselpää, Hajala, Hevonpää, Hirvikallio, Hulvela, Hyyperä, Häntälä, Ikelä, Immala, Jaakola, Juva, Kaksunge, Kalkkila, Kallmusnäs, Kanamäki, Kaninkola, Kannisto, Kankare, Karvala, Karviainen, Kavantola, Ketola, Kierla, Kihis, Kirjola, Kokkila, Konkola, Kultola, Korvenpää, Kuttila, Kuumala, Kytö, Kärävuori, Laiterla, Laitola, Latala, Lempilä, Lokkila, Marttila, Meisala, Melkola, Metsäkonkola, Meri-Seppälä, Montola, Mustamäki, Mustis, Myllyperä, Märy, Mätikkö, Hikkilä, Naapala, Noukkila, Nummi, Nurkkilaböle, Pailinna, Paimoinen, Pajula, Peksala, Perälä, Pihkavuori, Piintilä, Pitkäoja, Prästgård, Putila, Putola, Pärnäspää, Riikola, Rikala, Ruotsala, Ruska, Ruuhikoski, Saarimäki, Saha, Sauvonkylä, Seppälä, Skinnarböle, Storby, Suppala, Talola, Tammenpää, Tavola, Toijala, Toivila, Topjoki, Torkkila, Tuiskula, Tunila, Turila, Valttila, Vartsala, Vaskion Lempilä, Viala, Viikerlä, Villikkala, Voitilaböle, Vuorentaka, Vässilä, Wiurila, Yli-Häävälä, Yttelä, Yöntilä, Åminne

Politik

Mandatfördelning i Halikko kommun, valen 1976–2004

Källor

Externa länkar 

 Halikko kommun
 Foton av Halikko
Piombino

Piombino är en hamnstad och kommun i provinsen Livorno i regionen Toscana i Italien. Den ligger vid havet (gränsen mellan Tyrrenska havet och Liguriska havet. Utanför ligger den välkända ön Elba. Kommunen hade  invånare (2018) och gränsar till kommunerna Campiglia Marittima, Follonica, San Vincenzo och Suvereto.

Det har funnits bosättningar i Piombino sedan lång tid tillbaka. En frazione i staden, Populonia, var där den gamla etruskiska staden låg.

Näringsliv 
Omkring Piombino finns omfattande industri, inte minst hamnverksamheten är omfattande: bland annat går det härifrån regelbunden trafik till Portoferraio (Elba) och Olbia (Sardinien).

Historia 
Piombino har en historisk stadskärna från den tid på staden kallades Populonia och var en etruskisk hamnstad. Populonia kallades Populonium på latin och Pupluna eller Fufluna på etruskiska. I Populonia finns etruskiska lämningar, framförallt kan nämnas en av de största nekropolis i Italien och stadsmurarna vars omkrets var 2,5 kilometer. Pupluna kontrollerades från början av Volterra men blev med tiden en oberoende och blomstrande stad. Stadens hamn fortsatte ha viss betydelse även under romersk kontroll och blev tidigt biskopssäte. Staden förstördes av lombarderna 570 och de få överlevande flydde till Elba.

Under medeltiden var staden en viktig hamn i republiken Pisa, men såldes 1399 till Visconti i familjen Appianis ägo. Det blev furstendöme 1594 och tillföll 1603 Spanien. 1611 återkom familjen Appiani tillfälligt under Isabella Appiani, men 1628 ockuperades Piombino av Spanien. Genom köp kom Piombini 1634 i familjen Buoncompagnis ägo. 1801 tillföll Piombino Frankrike och Napoleon gav 1805 staden till sin syster Elisa Bonaparte. 1815 tillföll Piombino Storhertigdömet Toscana.

Referenser

Övriga källor

Externa länkar 

Kommuner i provinsen Livorno
Orter i Toscana
Thule

Thule kan avse

 Thule (mytologi) – en plats i grekisk-romersk mytologi

Platser 
 (Nya) Thule – en stad på Grönland, se Qaanaaq
 Gamla Thule (Uummannaq) – en by vars invånare flyttades till Qaanaaq 1953 
 Thule Air Base – amerikansk flygbas på Grönland
 Tulegatan, Vasastan, Stockholm (stavat Thulegatan 1885).
 Tulegatan, Sundbyberg

Företag 
 Choklad AB Thule – tidigare choklad- och konfektyrtillverkare i Stockholm.
 Thule Group – ett svenskt företag som tillverkar sport- och fritidsprodukter.
 Lifförsäkrings AB Thule – ett tidigare svenskt försäkringsbolag, sedan 1963 en del av Skandia.
 Ångfartygs AB Thule – ett svenskt rederi 1870-1916.

Övrigt 
 Thule (isbrytare) – en svensk statsisbrytare
 Thule (hjulångare) - en hjulångare byggd vid Motala varv 1849.
 HMS Thule – ett svenskt pansarskepp
 Thule (årsbok) – Kungliga Skytteanska Samfundets årsbok
 279 Thule  – en asteroid

Se även 
 Ultima Thule
 Tule (olika betydelser)
Alice Perrers

Alice Perrers, född 1348, död 1400, var en engelsk hovdam, mätress till kung Edvard III av England mellan 1363 och 1376. Hon hade stort politiskt inflytande och anses ha varit Englands de facto regent 1370-1376.

Biografi
Hon var dotter till Sir Richard Perrers och blev 1362 hovdam till Edvards drottning Filippa av Hainault, och 1363 kungens älskarinna. Så länge Filippa levde var deras relation hemlig, men resulterade av allt att döma i en son och två döttrar. 

Efter Filippas död 1369 blev Perrers' relation med Edvard officiell. Edvard överöste henne med överdådiga gåvor, däribland Filippas juveler och herresätet Wendover. Edvard gjorde henne till sin rådgivare och ska ha lämnat avgörandet i de flesta politiska frågor, utnämningar och kungliga nådebevis till henne. Tiden 1370-76 bedöms det i själva verket ha varit Alice Perrers som genom Edvard fungerade som Englands verkliga regent. Hon utsattes för stort ogillande eftersom hon ansågs utnyttja sitt inflytande för att berika sig själv och gynna sina anhängare, och det sades att ingen vågade driva process mot henne. År 1375 ingick hon ett hemligt äktenskap med Sir William Windsor, som hon sedan genom kungen utnämnde till kunglig generallöjtnant på Irland. 

Franska krönikörer hävdar att Perrers plockade av ringarna från Edvards lik, men detta kan snarare ha varit ett försök att misskreditera Edvards hov snarare än ett återgivning av fakta. Perrers var i själva verket inte i England vid Edvards död. År 1376 stämdes hon av ett munkkloster och dömdes för korruption till konfiskation och förvisning från England.

Referenser

 

Personer i England under 1300-talet
Perrers, Alice
Kvinnor
Födda 1348
Avlidna 1400
Engelska hovdamer
Edmund av Langley

Edmund av Langley, hertig av York, född 5 juni 1341, död 1 augusti 1402 var en av Edvard III:s yngre söner, den fjärde av de söner som överlevde barndomen. Han grundade huset York, men det var genom sonen Rikards äktenskap som York-fraktionen i Rosornas krig gjorde anspråk på tronen. 

Liksom många medeltida prinsar fick Edmund sitt smeknamn från sin födelseplats: Kings Langley i Hertfordshire. Vid 21 års ålder blev han earl av Cambridge. År 1385 blev Edmund hertig av York.

Hans första hustru, Isabella, var dotter till Pedro den grymme av Kastilien. De fick två söner; Edvard (död i strid under slaget vid Agincourt) och Rikard (avrättad för förräderi av Henrik V), och en dotter, Constance (en anmoder till drottning Anne Neville). 

Efter Isabellas död 1392, gifte sig Edmund med kusinbarnet Joan de Holland, (hon var barnbarn till Johanna av Kent; Johanna av Kent och Edmund var båda barnbarn till Edvard II). Langley och Joan fick inga barn. Även om äktenskap inom kungafamiljer var regel, är det intressant att notera att Edmund knöt äktenskapliga band med sin äldre bror Johan av Gent. Edmunds första hustru var syster till Johan av Gents första fru och Edmunds andra fru var syster till Johan av Gents svärdotter. 

Edmund av Langley dog på sin födelseplats och begravdes i mendikantordens kyrka. Hans son Edvard ärvde hertigtiteln.

Referenser 

Födda 1341
Avlidna 1402
Personer i England under 1300-talet
Huset York
Riddare av Strumpebandsorden
Män
Kiikala

Kiikala var en kommun i landskapet Egentliga Finland i Finland. Kommunen hade 1 813 invånare (2008), på en yta av 245,30 km².

Den 1 januari 2009 förenades Kiikala jämte Bjärnå, Finby, Halikko, Kisko, Kuusjoki, Muurla, S:t Bertils och Suomusjärvi med Salo stad.

Kiikala var enspråkigt finskt.

I den före detta kommunen finns Kiikala flygplats. Kiikala hembygdsmuseum hör nu till Salos historiska museum Samu. Kiikala församling grundades i slutet av 1500-talet.

Referenser

Externa länkar 

Före detta finländska kommuner
Salo
Camillo Borghese

Don Camillo Filippo Ludovico Borghese, prins av Sulmona och Rossano, hertig och prins av Guastalla, född 19 juli 1775 i Rom, död 9 maj 1832 i Florens, gifte sig den 6 november 1803 med Pauline Bonaparte, syster till Napoleon I.

Han tillhörde Italiens äldsta adel. Redan på 1790-taket började han sympatisera med revolutionen i Frankrike, och inträdde i franska armén. Efter sitt giftermål med Pauline Bonaparte blev han kejserlig prins, och hertig av Guastalla. Borghese deltog i fälttåget mot Preussen och var 1808–1814 generalguvernör för departementet Piemont, Genua och Parma med hov i Turin.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939.

Napoleon
Födda 1775
Avlidna 1832
Män
Svensk uppslagsbok
Huset Borghese
Personer från Rom
Kisko

Kisko var en kommun i landskapet Egentliga Finland i Finland. Kommunen hade 1 828 invånare (2008), på en yta av 284,42 km².

Den 1 januari 2009 förenades Kisko jämte Bjärnå, Finby, Halikko, Kiikala, Kuusjoki, Muurla, S:t Bertils och Suomusjärvi med Salo stad.

Kisko var enspråkigt finskt.

Insjöarna Kisko kyrksjö och Iso-Kisko ligger i kommundelen.

Kultur 
Haapaniemi gård, som ligger inom den tidigare kommunens område, är en medeltida frälsegård. Gården är idag en skyddad ruin.

Referenser

Externa länkar 

Före detta finländska kommuner
Salo
Kuusjoki

Kuusjoki var en kommun i landskapet Egentliga Finland i Finland. Kommunen hade 1 723 invånare (2008), på en yta av 122,73 km².

Den 1 januari 2009 förenades Kuusjoki jämte Bjärnå, Finby, Halikko, Kiikala, Kisko, Muurla, S:t Bertils och Suomusjärvi med Salo stad.

Kuusjoki var enspråkigt finskt.

Referenser

Externa länkar 

Före detta finländska kommuner
Salo
Henry Hudson

Henry Hudson, född ca 1565 i London, England, död 1611 förmodligen vid Hudson Bay i nuvarande Kanada, var en engelsk sjöfarande och upptäcktsresande.

Han omtalas först 1607, då han på uppdrag av "moskovitiska kompaniet" försökte segla tvärs över Nordpolen i östlig riktning. Hans fartyg ("Hopeful") var mycket litet och hade endast 10 mans besättning. Han avseglade i maj men tvingades på grund av ismassor att från Grönland ta av i nordöstlig riktning, och nådde då Spetsbergen. Han fortsatte längs ögruppens kuster och seglade till 81° N, då expeditionen på grund av livsmedelsbrist tvingades vända om. På hemvägen upptäckte han den ö som sedan fick namnet Jan Mayen. Följande år gjorde han ett försök att finna Nordostpassagen. Han styrde förbi Nordkap österut och nådde fram till Novaja Zemlja, där han hindrades av is och tvingades vända om. På uppdrag av holländska ostindiska kompaniet försökte han 1609 med skeppet "Halve Maen" (Halvmåne) finna en genomfart åt väster, på lägre breddgrader, och utforskade då trakten vid mynningen av den flod som sedermera uppkallades efter honom: Hudsonfloden. Sin sista resa företog han 1610 med skeppet "Discovery" för engelsk räkning åt samma väderstreck, men nordligare. Han reste norrut längs Grönlands västra kust, seglade genom Hudsonsundet och kom så in i den efter honom benämnda viken.

Då han först trodde sig ha kommit fram till Stilla havet, undersökte han vikens östra kust och övervintrade i Jamesbukten. I juni följande år blev han åter fri och styrde skeppet hemåt. Brist på livsmedel och missnöje med Hudson som befälhavare fick besättningen att göra myteri. Hudson, hans son eller fosterson och några andra sattes av de upproriska i en båt som stöttes ut bland isen och lämnades åt sitt öde. Av besättningen kom endast några få fram till Irland, de övriga slogs ihjäl av sina kamrater eller omkom av hunger. Från England gick 1612 två fartyg under Sir Thomas Buttons befäl för att försöka ta reda på vad som hade hänt med Hudson. Men trots efterforskningar såväl av honom som av William Baffin (1614) förblev Hudsons och hans olyckskamraters öde höljt i mörker.

Se även 
 Hudsonfloden
 Hudson Bay

Litteratur

Källor

Noter

Tryckta källor
 

Brittiska upptäcktsresande
Män
Födda 1500-talet
Avlidna 1611
Brittiska polarforskare (Arktis)
Personer från London
Ugglan