kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Altocumulus

Altocumulus (av latin: a'ltus, hög, och cu'mulus, anhopning) eller böljemoln, förkortning Ac, är ett huvudmolnslag med medelhöga, oftast tunna, moln. Altocumulus består av små vattendroppar och iskristaller. Förekommer i inversioner eller som utbredningsrester av konvektiva moln.

Typer av altocumulus 
Följande molnarter finns av altocumulus:
 Altocumulus castellanus - har utväxter i dess övre del i form av små torn, vilket ger molnet ett krenelerat utseende.
 Altocumulus floccus - små molnelement med tofs- eller cumulusliknande utseende.
 Altocumulus lenticularis - moln som i formen liknar en lins eller en mandel med skarpa yttre konturer.
 Altocumulus stratiformis - horisontellt vidsträckta i ett eller flera skikt.

Följande specialformer är applicerbara på altocumulusmoln:
 duplicatus (du) - moln i flera, delvis sammansmälta skikt
 lacunosus (la) - moln med regelbundet hålmönster
 opacus (op) - moln som är tillräckligt täta för att inte avslöja solens eller månens läge
 perlucidus (pe) - moln i vidsträckta flak, men med tydliga luckor
 radiatus (ra) - moln i parallella band
 translucidus (tr) - moln som är tillräckligt genomskinliga för att visa solens eller månens läge
 undulatus (un) - moln i vågformade skikt

Ytterligare kännetecken eller följemoln som finns hos altocumulus:
 mamma (mam) - nedhängande juver- eller bröstliknande utväxter
 virga (vir) - fallstrimmor (nederbörd) som ej når marken

Galleri

Se även 

Huvudmolnslag
Håkon Adalsteinsfostre

Håkon Adalsteinsfostre eller Håkon den gode, född cirka 918, död cirka 961, var norsk kung från cirka 933 till sin död. Tillnamnet Adalsteinsfostre kommer av att han skall ha vuxit upp hos kung Æthelstan av England som dennes fosterson. Han var den siste norske kungen som hävdade sig som medlem av ynglingaätten. 

Han ska ha varit yngste son till den norske riksbyggaren Harald Hårfager och dennes frilla Tora Mosterstong. Han blev kung efter att ha störtat sin storebror Erik Blodyx. Håkon ska ha försökt omvända Norge till kristendomen men misslyckats. Håkon genomförde reformer för knyta de norska smårikena samman, efter den splittring som hade återuppstått efter hans fars död. Bland annat organiserade han Norge i fylken på vilka ledungen grundade sig. Tillnamnet "den gode" ska ha tillkommit då Håkon skulle följt landets lagar och folkets önskningar på tingen, till skillnad från sina despoiska före- och efterträdare under vikingatiden. Enligt traditionen så kristnades Håkon under sin tid hos Adalstein och blev Norges förste kristne kung. Hans kristenhet skulle dock ha gett honom problem då han inte ville delta i bloten, som senare med den svenske kungen Inge den äldre. Vid denna tid var kungens medverkan vid bloten viktig och Håkon skall ha tagit upp asatron igen för att blidka sin landsmän.

Håkon föll vid slaget vid Fitjar. Håkon vann slaget, men när han skulle jaga sina flyende fiender så skall en av dem vänt sig och dödligt sårat Håkon med ett kastspjut. Efter hans död tog brodern Eriks äldste son Harald Gråfäll över tronen, stödd av sina yngre bröder.

Externa länkar 

 Håkon den godes historia Del av Emil Olsons översättning av Heimskringla.

Håkon 1
Personer i Norge under 900-talet
Födda 918
Avlidna 961
Män
Kungligheter som stupat i strid
Stefan Widenholm

Bo Stefan Lennart Widenholm, född 16 november 1964, är en svensk advokat med inriktning på affärsjuridik och idrottsledare, som tidigare var ordförande i AIK:s huvudstyrelse.

Widenholm tog juris kandidat-examen vid Stockholms universitet 1990. Efter att tidigare ha varit ledamot och vice ordförande, var han 2006-2008 ordförande för AIK:s huvudstyrelse. Han var även med och bildade supporterklubben Smokinglirarna.

Källor

Svenska advokater
Svenska idrottsledare
AIK
Alumner från Stockholms universitet
Födda 1964
Män
Levande personer
American Bureau of Shipping

American Bureau of Shipping (ABS) är ett klassningssällskap bildat 1862, som utfärdar klassningsregler för fartyg och andra installationer, samt genomför granskande insatser för att säkerställa att klassade objekt uppfyller dessa regler.

2012 var ABS världens näst störsts klassningssällskap mätt i antal klassade fartyg.

Externa länkar
 American Bureau of Shippings webbplats

Klassningssällskap
Bengt Åberg (motocrossförare)

Bengt Edvin Åberg, född 26 juni 1944 i Gävleborgs län, död 6 mars 2021 i Bollnäs, var en svensk världsmästare i motocrossens 500cc-klass 1969 och 1970. Båda gångerna vann han på en motorcykel av märket Husqvarna. Åberg blev även svensk mästare i isracing så sent som 1995. Han tävlade då för Bollnäs MK. Åberg är begravd på Bollnäs kyrkogård.

Källor

Externa länkar
 Aktuell Motorsport - Bengt Åberg
Lag SM & Elitserien 500 cc

Svenska motocrossförare
Svenska isracingförare
Svenska idrottare under 1900-talet
Personer från Gävleborgs län
Födda 1944
Avlidna 2021
Män
Amfibiekrigföring

Amfibieoperation, militär operation i vilken armé- och marinstridskrafter samverkar, till exempel landstigningsföretag, räd- och överskeppningsföretag. Amfibiekrigföringen, främst de stora landstigningarna i Nordafrika, Europa och på ögrupperna i Stilla Havet, är ett av andra världskrigets mest karakteristiska drag. Den gav upphov till en helt ny teknisk-taktisk utveckling innebärande bland annat nykonstruktion av landstigningsfarkoster och -fartyg samt organiserande av särskilda stöttrupper; Commandos och Rangers.

Se även
Dagen D
Landstigning

Amfibiekrigföring
Johan Grimonprez

Johan Grimonprez, född 1962 på Trinidad och Tobago, är en konstnär uppvuxen i Roeselaere, Belgien. Han har studerat vid the School of Visual Arts och The Whitney Museum Independent Study Program i New York. Grimonprez lever och arbetar i Gent och New York.

Dial H-I-S-T-O-R-Y 

Hans mest uppmärksammade verk är filmen Dial H-I-S-T-O-R-Y som visades första gången på Documenta 1997. Denna film har visats både som en installation med två projicerade videor på vardera 50 minuter och som en film på 68 minuter. Verket är uppbyggt av klipp från TV och dokumentärt material av främst flygkapningar genom tiderna, men där finns också klipp från reklamfilmer och actionfimer. Över detta ligger en fiktiv berättarröst som enligt Grimonprez är inspirerad av de två böckerna MAO II och Vitt brus av den amerikanska författaren Don DeLillo.

Andra verk 
 Kobarweng or Where is your helicopter? - 1992
 Looking for Alfred - 2004
 Double Take - 2009

Han har också tillsammans med filmkritikern Herman Asselberghs satt samman den mobila video-loungen, Beware! In playing the phantom, you become one, 1994-1997

Bibliografi 
 Inflight - 2001
 Dial H-I-S-T-O-R-Y - 2003

Externa länkar
 Se hela Dial H-I-S-T-O-R-Y här.

Belgiska konstnärer
Män
Födda 1962
Levande personer
Steve Vai

Steve Vai, egentligen Steven Siro Vai, född 6 juni 1960 i Carle Place, North Hempstead, Long Island, New York, är en amerikansk rockgitarrist och kompositör.

Biografi 

Den 19-årige Vai blev upptäckt av och började sin karriär tillsammans med Frank Zappa efter att ha transkriberat Zappas komposition "The Black Page". Frank Zappa blev imponerad och anställde Vai för att transkribera Zappas gitarrsolon på albumen "Joe's Garage" (1979) och "Shut Up 'n Play Yer Guitar" (1981). Under 1980 tog Zappa in Vai i sitt turnéband, där han huvudsakligen fick spela som ledgitarrist på skrivna gitarrdelar i låtar, och även agera "stuntgitarrist" (som Zappa kallade det) under Frank Zappas komplexa musikstycken (se exempelvis "Drowning Witch" och "What's New In Baltimore?") som krävde hög teknisk kunnighet för att spelas korrekt. Vai turnerade och spelade in med Frank Zappa fram till 1982.

Vai albumdebuterade som soloartist 1984 med Flex-Able. 1985 ersatte han Yngwie Malmsteen i bandet Alcatrazz då denne hoppat av. En skiva och en turné var han med på innan han gick med i David Lee Roths nya soloband 1985. Mellan 1989 och 1991 var han medlem i bandet Whitesnake där han ersatte Vivian Campbell och med vilka han turnerade jorden runt under "Liquor & Poker World Tour". Under 1990- och 2000-talen har han gett ut ett antal soloalbum.

Steve Vai har även gjort återkommande konserter tillsammans med Joe Satriani (som dessutom var Steves gitarrlärare) och en gästartist, under namnet G3. G3 '97 spelade de tillsammans med Eric Johnson. G3 '03 spelade de tillsammans med Yngwie Malmsteen, G3 '04 gjordes med Robert Fripp och G3 '05 var John Petrucci med. Ett livealbum inspelat 2003 gavs ut med titeln G3 Live: Rockin' in the Free World.

Vai använder sig ofta av lydiska skalor.

Diskografi 

Med Alcatrazz

Med Public Image Ltd.

Med Shankar & Caroline

Med David Lee Roth

Med Whitesnake

Med Joe Jackson

Solo

Filmografi

Referenser

Externa länkar 

 Steve Vais hemsida
 Diskografi på Discogs

Födda 1960
Amerikanska rockgitarrister
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska skådespelare under 2000-talet
Medlemmar i Whitesnake
Män
Levande personer
Amiralitet

Amiralitet är en myndighet som handlägger ett lands sjöförsvarärenden, med personal som innehar flaggmans (generalspersons) tjänstegrad. I vissa länder till exempel Storbritannien är amiralitetet (engelska: admiralty) det högsta beslutande styrelseorganet för marinen, en motsvarighet i princip till den svenska marinledningen. 1617–1634 hade svenska flottans överstyrelse detta namn.

Förste amiralitetslord (eng. First Lord of the Admiralty), titel avseende den brittiske sjöförsvarsministern.

Se även
Amiralitetskollegium

Sjökrigföring
Gröna hatten

Gröna hatten () är en amerikansk långfilm från 1928 i regi av Clarence Brown, med Greta Garbo, John Gilbert, Lewis Stone och Johnny Mack Brown i rollerna.

Handling
Tre barn i den brittiska överklassen växte upp som vänner: Diana (Greta Garbo), Neville (John Gilbert), David (Johnny Mack Brown). Diana och Neville är förälskade i varandra, men Nevilles far är emot deras förhållande och skickar iväg sonen till Egypten i affärssyften. David är god vän med både Diana och hennes bror Jeffry (Douglas Fairbanks Jr.) och efter två års väntan på att Neville ska komma tillbaka gifter sig Diana med David. När David tar sig livet av sig på deras smekmånad i Paris börjar Dianas värld falla samman.

Rollista

Externa länkar

Amerikanska romantiska dramafilmer
Amerikanska stumfilmer
Filmer 1928
Filmer från Metro-Goldwyn-Mayer
Filmer i regi av Clarence Brown
Amiralitetsformeln

Amiralitetsformeln är en formel som används för att beräkna förhållandena mellan deplacementet, farten samt effektbehovet hos fartyg. För att kunna använda formeln måste en amiralitetskonstant räknas ut. Denna konstant är unik för varje fartyg, men kan vara samma för systerfartyg.

där:P = effekten i kW eller hkΔ = fartygets deplacementV = fartygets fartCadm = amiralitetskonstant

Exempel på användning
Ett fartyg med Δ = 7000 ton har V = 13 knop och P = 3 000 kW. Hur stort blir effektbehovet för att hålla samma fart om Δ minskas till 4 000 ton?

Effekten som krävs för att hålla 13 knop vid ett deplacement på 4 000 är alltså 2066 kW.

Sjöfart
Martha Argerich

Martha Argerich, född 5 juni 1941 i Buenos Aires, Argentina, anses vara en av de absolut främsta konsertpianisterna i modern tid. 

Hennes repertoar sträcker sig från Bach via Haydn, Mozart, Beethoven, Chopin, Schumann, Liszt, Debussy, Scarlatti och Ravel fram till mer nutida tonsättare som Lutoslawski, Bartok och ryska tonsättare såsom Prokofiev och Sjostakovitj och franska tonsättare exempelvis Poulenc och Messiaen. Hon har gjort prisade inspelningar av bland annat Ravels första pianokonsert, Prokofievs första och tredje pianokonserter, Schumanns pianokonsert i a-moll, Chopins pianokonserter, Tjajkovskijs pianokonsert, Liszts första pianokonsert, flera inspelningar av Beethovens första och andra pianokonserter samt även den tredje pianokonserten med Claudio Abbado. Härutöver har hon gjort inspelningar av ett större antal kammarmusikaliska verk.  

På egen begäran reste hon knappt 13 år gammal till Wien för att studera för Friedrich Gulda, och hon blev hans enda elev. Blott 16 år gammal vann hon på två veckor Genève-tävlingen och Busoni-tävlingen. Som 24-åring vann hon Chopin-tävlingen i Warszawa 1965; juryn beskrev henne som "volcanic" och "one of nature's happenings".

Argerich har samarbetat med de största dirigenterna, bland andra Sergiu Celibidache, Giuseppe Sinopoli, Kirill Kondrasjin, Claudio Abbado, Riccardo Chailly, Charles Dutoit, Daniel Barenboim och Mstislav Rostropovitj samt instrumentalister som violinisterna Gidon Kremer, Itzakh Perlman, Maxim Vengerov, Ruggiero Ricci, Ivri Gitlis, Renaud Capucon och cellisterna Mischa Maisky, Gautier Capucon och Natalja Gutman.

Argerichs musikfestivaler i Lugano i Schweiz och Beppu i Japan utgör en språngbräda för unga musiker och lockar varje år en stor internationell publik.

Martha Argerichs diskografi omfattar omkring 75 CD, de flesta på EMI. På senare år har bolaget givit ut ett flertal konsertupptagningar från Argerichs festival i Lugano.

Diskografi i urval
Schumann, Robert, Kinderszenen op. 15. Från Luganofestivalen 2007. 3cd. EMI 5 18333 2.
Prokofjev, Sergej, Pianokonsert nr. 1, Dess-dur / Montreals symfoniorkester ; Charles Dutoit, dirigent. EMI 5 56654 2.

Referenser

Noter

Externa länkar
 "Martha Argerich Recordings"
 "Argerich Music, Concerts, Articles"
 "Progetto Martha Argerich", musikfestival i Lugano

Argentinska musiker
Kvinnor
Födda 1941
Levande personer
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Grammy Award-vinnare
Mottagare av Praemium Imperiale
Amiralitetskollegium

Amiralitetskollegium var ett svenskt kollegialt ämbetsverk under perioden 1634–1791, vilket fungerade som överstyrelse för sjöförsvaret i såväl militärt som ekonomiskt hänseende.

Historik 

Flottans ledning har sedan 1618 benämnts amiralitetet. I samband med 1634 års regeringsform blev den organiserad som ett centralt ämbetsverk med beteckningen Amiralitetskollegium och räknades till Rikets tredje kollegium. Den första fullständiga instruktionen för verksamheten tillkom i samband med att Amiralietskollegium flyttade till Karlskrona 1689.

Vid sidan om uppgiften att vara överstyrelse för flottan, hade Amiralitetskollegium inledningsvis vissa dömande uppgifter, vilka senare överfördes till militär domstol. Amiralitetskollegium bestod av Riksamiralen (president), två riksråd (riksamiralitetsråd) och fyra viceamiraler (amiralitetsråd). Amiralitetskollegium upplöstes efter 1790 års fred och efterträddes av  Generalsjömilitiekontoret. Beslutet om den nya organisationen återfinns i ett kungligt cirkulär, undertecknat den 5 maj 1791.

År 1803 återupplivades en Flottans ekonomiska överstyrelse under namnet Förvaltningen av sjöärendena. Efter ytterligare omorganisation handhas sedan 1878 de ekonomiska frågorna av Marinförvaltningen samt från 1944 i vissa hänseenden även av Försvarets civilförvaltning, de sjömilitära sedan 1908 av Marinstaben.

Lokalisering 
1634: Stockholm, från 1650 i Amiralitetshuset på Skeppsholmen
1683: Kalmar
1689: Karlskrona
1776: Stockholm i hus nummer 11 (Sparreska palatset) på Riddarholmen

Presidenter 
1682–1714 Hans Wachtmeister
1714–1718 vakant
1719–1727 Claes Sparre
1727–1731 Carl Hans Wachtmeister
1731–1734 Edvard Didrik Taube
1734–1738 Gustaf von Psilander
1738–1741 Carl Henrik von Löwe
1742–1759 Gustaf Grubbe
1759–1770 Carl Hans Sparre
1771–1775 Erik Arvid Sparre
1776–1789 Christopher Falkengren
1789–1791 vakant

Se även  
Krigskollegium
Lotsstyrelsen

Källor
Nationalencyklopedin, 1989 års upplaga, band ett, sid 297
Svenska marinens högre chefer 1700-2005, Rune Kjellander, Probus förlag, Stockholm 2007 (), sid 186
Svensk rikskalender 1908, sid 66

Referenser

Svenska marinen
Ej längre existerande svenska statliga militära myndigheter
Organisationer bildade 1634
Organisationer upplösta 1791
Svensk historisk krigsrätt
Amiralitetslord

Amiralitetslord (Lord of the Admiralty) är titeln för de sex fullmäktige i en permanent kommitté i de brittiska amiralitetet (Board of Admiralty), som har högsta ledningen över det brittiska sjöförsvaret. Marinministern (First Lord of the Admiralty: avskaffad 1964), vanligtvis en politiker, är ordförande i kommittén.

Sjökrigföring
Storbritanniens flotta

en:List of Lords Commissioners of the Admiralty
Willem Frederik Hermans

Willem Frederik Hermans, född 1 september 1921 i Amsterdam, död 27 april 1995 i Utrecht, var en nederländsk författare och översättare. 

Hermans anses vara en av den nederländska efterkrigstidens främsta författare. Han var doktor i geografi och fram till 1973 anställd vid universitetet i Groningen. Som översättare har han bland annat översatt Ludwig Wittgensteins Tractatus logico-philosophicus till nederländska.

Asteroiden 12175 Wimhermans är uppkallad efter honom.

Bibliografi (urval) 
 1949 - De tranen der acacia's
 1953 - Paranoia
 Paranoia (översättning Brita Dahlman, Norstedt, 1965)
 1958 - De donkere kamer van Damokles
 Mörkrummet (översättning Brita Dahlman, Norstedt, 1962)
 1966 - Nooit meer slapen
 Aldrig mera sova (översättning Brita Dahlman, Norstedt, 1968)
 1989 - Au pair

Externa länkar 
 WF Hermans instituut
 WF Hermans

Referenser 

Nederländska författare
Nederländskspråkiga författare
Alumner från Amsterdams universitet
Födda 1921
Avlidna 1995
Män
Författare från Amsterdam
Amiralitetsmetoden

Amiralitetsmetoden (the admiralty method) , är av brittiska amiralitetet rekommenderad metod för tidvattenberäkningar i hamnar där fullständig förutberäkning av tidvattnet inte utförts.

Fotnoter

Externa länkar
Admiralty Nautical Paper Publications: Tidal Publications

Sjöfart
En kvinnas moral

En kvinnas moral är en amerikansk film från 1929 i regi av John S. Robertson.

Handling 
En kvinnas moral handlar om en kvinna som anser att även kvinnor, i likhet med män, ska ha rätt att ha olika kärlekspartners utan att bli dömda hårdare än vad männen blir. Filmen börjar med att visa en grupp gifta män som har varit ute och roat sig med yngre kvinnor samtidigt som deras fruar sitter hemma och väntar på, förmodligen medvetna om vad deras män är ute på för eskapader och det är detta som Arden Stuart, spelad av Greta Garbo reagerar på.

Arden är förälskad i familjens chaufför men han anses inte vara något lämpligt parti. När de en kväll återvänder efter en liten utflykt i bilen får chauffören sparken av familjeöverhuvudet. Bilen kör av vägen efter en häftig start och man vet inte om det är självmord eller en olycka.

Arden försöker ta sig vidare i livet men kan aldrig glömma sin chaufför tills hon träffar Packy Cannon en boxare som också målar tavlor. De ger sig ut på en seglats i Söderhavet tills Packy meddelar att han måste fortsätta med sitt eget liv och att han inte vill binda sig.
Några år senare är Arden gift med en man som hon inte älskar. Hon råkar stöta ihop med Packy på ett strandhotell när hon är ute och solbadar med sin man och son. Arden och Packy tar upp sin gamla romans men Arden inser att hon inte kan lämna sin man och framför allt inte sin son.

Rollista (i urval) 
 Greta Garbo - Arden Stuart Hewlett
 Nils Asther - Packy Cannon
 Johnny Mack Brown - Tommy Hewlett
 Dorothy Sebastian - Mercedes Stuart
 Lane Chandler - Ding Stuart
 Mahlon Hamilton - Mr. John Glendenning
 Kathlyn Williams - Mrs. Glendenning

Källor

Noter

Externa länkar 

Amerikanska dramafilmer
Amerikanska romantikfilmer
Filmer 1929
Filmer från Metro-Goldwyn-Mayer
Simon Vestdijk

Simon Vestdijk, född 17 oktober 1898 i Harlingen, död 23 mars 1971 i Utrecht, var en nederländsk författare.

Förutom 52 romaner, han skrev också mycket poesi, essäer och berättelser. Under många år har Vestdijk nominerats till Nobelpriset.

Under den tyska ockupationen var han länge gisslan. Han led av depression nästan hela sitt liv. 

Vestdijks psykologiska romaner utspelas ofta i exotiska miljöer eller i forna tider.

Bibliografi (urval) 
1934 - Terug tot Ina Damman
 Rumeiland (1939)
 Resan till Jamaica: ur Richard Beckfords efterlämnade papper utgörande berättelsen om hans äventyr på Jamaica 1737-1738 (översättning Brita Dahlman, Norstedt, 1966)
1949 - De kellner en de levenden
 Kyparen och de levande (översättning Sonja Pleijel, Tiden, 1966)
1951 - Ivoren wachters
1954 - Het vijfde zegel
 El Greco i Toledo (översättning Ingrid Rääf, Natur och kultur, 1954)
1959 - De ziener

Källor

Nederländskspråkiga författare
Nederländska författare
Alumner från Amsterdams universitet
Män
Födda 1898
Avlidna 1971
Amiralsflagga

Amiralsflagga är befälstecken för amiral, som förs på fartyg varifrån flaggmannen utövar sitt befäl. Amiralsflagga började användas i örlogsflottorna under 1600-talet, då befälhavarna för centern, avant- och arriärgardet i samma flotta förde olika enfärgade flaggor för att utmärka, på vilket fartyg de befann sig. I svenska flottan föres som amiralsflagga en liten örlogsflagga med silverstjärnor.

Danmark

Frankrike

Lettland

Portugal

Sverige
En svensk amiralsflagga har utseendet som en örlogsflagga, kompletterad med en till fyra stjärnor i det övre vänstra blå fältet. Antalet stjärnor anger tjänstegraden på den amiral som för befälstecknet.

I den svenska försvarsmakten finns följande amiralsgrader:

Amiral (fyra stjärnor)
Viceamiral (tre stjärnor)
Konteramiral (två stjärnor)
Flottiljamiral (en stjärna)

Amiralsflaggans utseende har givit upphov till att amiral även benämns flaggman.

Referenser

Sjökrigföring
Militära flaggor
Erik Håkonsson

Erik Håkonsson (957–1024) var jarl, med säte på gården Lade i Trøndelag och Hålogaland i Norge, från 1000 till 1012.

Biografi
Erik jarl var son till Ladejarlen Håkon Sigurdsson och en trälkvinna, och uppfostrades av Torleif Spake på Melhus. Hans bror var Sven Håkonsson jarl, och Erik var gift med Gyda Svensdotter, dotter till kung Sven Tveskägg av Danmark. Erik fick till en stor del kontroll över Norge efter att han varit med och besegrat kung Olav Tryggvason vid Svolder.

Han deltog på den segrande sidan i två viktiga slag:
 Slaget vid Hjörungavåg (986)
 Slaget vid Svolder (1000) tillsammans med sin svärfar Sven Tveskägg och Olof Skötkonung.

Efter Olav Tryggvasons fall blev Erik Sven Tveskäggs lydregent över norra Norge, men överflyttades 1012 till England där han blev jarl över Northumberland.

Barn: Håkon Eriksson, död 1029

Se även
 Ladejarlarna

Referenser

Tryckta källor

Noter

Norges regenter
Födda 957
Avlidna 1024
Män
Ladejarlar
Personer i Norge under 900-talet
Personer i Norge under 1000-talet
Tyska hösten

Tyska hösten () är ett samlande begrepp för en serie attentat knutna till Röda armé-fraktionen som ägde rum under hösten 1977 när 1970-talets terrorkonflikter i Västtyskland kulminerade. Det inleddes med kidnappningen av Hanns Martin Schleyer i Köln den 5 september 1977 och slutade med den så kallade Dödsnatten i Stammheim den 18 oktober samma år då tre av Röda armé-fraktionens ledare begick självmord.

Filmer 
Filmer om Tyska hösten.
  (som betyder just "Tyskland om hösten")
  (tyska Das Todesspiel)

Litteratur 
 Ein deutscher Herbst: Zustände 1977. Tatjana Botzat, Elisabeth Kiderlen och Frank Wolff. Frankfurt am Main: Verlag Neue Kritik 1997.  
 Aust, Stefan, Baader-Meinhof: sju år som förändrade Förbundsrepubliken. Stockholm: Symposion 1990.

Källor

Fotnoter

1977 i Västtyskland
Terroristaktioner 1977
Röda armé-fraktionen
Tysklands politiska historia
Terroristaktioner i Tyskland
Anemograf

Anemograf, av grekiska a'nemos, vind och gra'fein, skiva, är ett instrument som registrerar vindens hastighet och/eller riktning. Resultatet skrivs ut på ett papper som kallas anemogram.

Se även
Anemometer

Meteorologiska instrument
Kyssen

Kyssen () är en amerikansk långfilm från 1929 i regi av Jacques Feyder, med Greta Garbo, Conrad Nagel, Anders Randolf och Holmes Herbert i rollerna. Det var den sista stumfilmen från filmstudion Metro-Goldwyn-Mayer.

Rollista

Källor

Externa länkar

Amerikanska dramafilmer
Amerikanska romantikfilmer
Filmer 1929
Amerikanska stumfilmer
Filmer från Metro-Goldwyn-Mayer