kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Strängläggare

Strängläggare är ett jordbruksredskap som används för att forma strängar av det gräs som slagits av en slåttermaskin och eventuellt spridits ut av en hövändare. Grönmassa som ska ensileras hanteras ofta i de strängar som slåttermaskinen lämnar efter sig eller av en strängläggare för att få mer grönmassa i varje sträng, det vill säga färre strängar per slåttervall.

Rotorsträngläggare 
Den vanligaste typen av strängläggare idag är rotorsträngläggare. De har oftast bara en stor rotor men för högre arbetskapacitet finns det ända upp till fyra rotorer med arbetsbredd på 10-12 meter. Rotorsträngläggaren flyttar materialet (hö, halm eller ensilage) åt sidan där den släpper av det genom att räfspinnarna vinklas upp och de tas emot av en strängformarduk. Detta gör att rotorsträngläggaren i användningsområde skiljer sig från en hövändare som sprätter materialet bakåt med stor kraft, även om båda ser rätt lika ut.

Källor

Externa länkar

Jordbruksredskap
Monoteletism

Monoteletism (monotheletism) (av grekiska monos "ensam" och thelesis "vilja"), kristologisk lära som förfäktar att det hos Kristus endast finns en vilja, den gudomliga. 

På inrådan av patriarken Sergius av Konstantinopel banade kejsar Herakleios år 633 väg för en union med en del monofysiter. Monoteleterna, som förekom under 600-talet, accepterade tvånatursläran, dyofysitismen, men antog blott en enda vilja hos Kristus, den gudomlige Logos vilja. Man ville på detta sätt göra rättvisa åt den psykologiska enhetlighet, som präglar Bibelns Kristus-bild. Man menade att viljan hör samman med personen och utgör en del av dess väsen. Under trycket från Dyoteleterna som ansåg, att man på detta sätt hamnade nära en doketisk uppfattning, och under påtryckning genom ett brev från påven Agatho, kom monoteletismen att officiellt förkastas vid tredje konciliet i Konstantinopel (680-681).

Källor 
 

Kristologi
Svensk uppslagsbok
The Soft Parade

The Soft Parade är musikgruppen The Doors fjärde studioalbum, släppt i juli 1969. Detta album är präglat av blåsinstrument, något som angivits som en orsak till att det blev något mindre framgångsrikt än deras tidigare album. "Touch Me" blev skivans största hit och är en av The Doors populäraste låtar.

Låtlista 
Sida ett
 "Tell All the People" (Robbie Krieger) - 3:21 
 "Touch Me" (The Doors) - 3:12 
 "Shaman's Blues" (The Doors) - 4:48 
 "Do It" (Robbie Krieger/Jim Morrison) - 3:09 
 "Easy Ride" (Jim Morrison) - 2:43 
Sida två
 "Wild Child" (The Doors) - 2:36 
 "Runnin' Blue" (Robbie Krieger) - 2:27
 "Wishful Sinful" (Robbie Krieger) - 2:58 
 "The Soft Parade" (The Doors) - 8:36

Medverkande på inspelningen 

 Jim Morrison: Sång 
 Robbie Krieger: Gitarr (refrängsång på "Runnin' Blue")
 Ray Manzarek: Piano och orgel
 John Densmore: Trummor
 Harvey Brooks: Bas
 Doug Lubahn: Bas
 Curtis Amy: Saxofonsolon
 George Bohanan: Trombonsolon
 Champ Webb: Engelskt horn
 Jesse Mc Reynolds: Mandolin
 Jimmy Buchanan: Fiol
 Reinol Andino: Conga

Övriga medverkande 
 Paul A. Rothchild: Producent
 Bruce Botnick: Inspelningstekniker
 Paul Harris: Dirigent och orkesterarrangemang
 Joel Brodsky: Omslagsfoto framsida 
 Peter Schaumann: Illustration insida
 William S.Harvey: Omslagskoncept

Listplaceringar

Källor
The Soft Parade på Allmusic
Fotnoter

Album av The Doors
Album producerade av Paul A. Rothchild
Soft Parade, The
Engelskspråkiga musikalbum
Lantmännen Seed

Lantmännen Seed, tidigare Lantmännen SW Seed AB och före 2010 Svalöf Weibull AB, med huvudkontor i Svalöv, är ett växtförädlings- och trädgårdsföretag, som ägs av Lantmännen.

Företaget, som bildades 1993 genom en sammanslagning av Svalöf AB och W. Weibull AB. Det omsatte 2006 983 miljoner kronor. Den ena affärsenheten, SW Seed, utvecklade nya sorter och producera utsäde för kunder inom områden med kallt tempererat klimat med fokus på stråsäd, oljeväxter och vall. Dotterbolaget Weibull Trädgård bedrev trädgårdsverksamhet genom att producera fröer och sälja trädgårdsredskap och jord till både konsumenter och yrkesbranschen. År 1999 blev BASF delägare med 40%, samtidigt som Svalöf Weibull fick 15% i BASF:s växtbioteknikbolag. År 2008 fick Lantmännen fullt ägarskap i Svalöf Weibull, medan BASF fick fullt ägarskap i BASF Plant Science. 

I mars 2008 såldes dotterföretaget Weibull Trädgård till Econova AB. De har 777 hektar spannmålsodling på Bjertorps egendom utanför Vara.

Noter

Externa länkar
Lantmännen Seeds webbplats

Svenska jordbruksföretag
Företag i Svalöv
Företag i Hammenhög
Företag bildade 1993
Seed
Dyoteletism

Dyoteletism (dyotheletism) (av grekiska δύο, "två", och θέλησις, "vilja"), avser en kristologisk lära som menar, att det i Kristus finns två viljor, en gudomlig och en mänsklig.

I motsats till monoteletismen hävdade dyoteleterna att Kristus hyste två viljor, varvid dock den gudomliga tänktes utöva herraväldet och verka genom den mänskliga, så att det icke uppstod någon klyfta dem emellan.

En sådan dyoteletisk lära utvecklades av Maximos Bekännaren (omkring 580–662), en grekisk abbot i Chrysopolis, som energiskt motsatte sig monoteleterna, vilka han ansåg vara heretiker. Dyoteletismen antogs som kyrkolära vid det tredje konciliet i Konstantinopel 680–681.

Källor

Kristologi
Robbie Krieger

Robby Krieger, egentligen Robert Allan Krieger, född 8 januari 1946 i Los Angeles, Kalifornien, är en amerikansk gitarrist. Robby (ibland även Robbie) Krieger var gitarrist i The Doors åren 1965 – 1972.

Krieger låg bakom flera av bandets mest välkända hits, exempelvis "Touch Me" och "Light My Fire". Efter tiden i The Doors har Krieger också spelat i The Butts Band och Robby Krieger band. Han har även medverkat som stödgitarrist till Blue Öyster Cult och i Riders on the Storm, ett projekt som från början kallades "The Doors of the 21st Century", där Krieger och förre Doors-medlemmen Ray Manzarek båda var med.

Gitarrerna som användes 

 1964 Gibson SG Special
 1958 National 'Town & Country' (Model 1104)
 1967 Gibson SG Special
 1968 Gibson SG Standard
 1954 Gibson Les Paul Custom ('Black Beauty')
 Black Gibson SG Standard

Diskografi (urval)

Studioalbum med Butts Band
Butts Band (1974)
Hear and Now (1975)

Soloalbum
Robbie Krieger & Friends (1977)
Versions (1982)
Robby Krieger (1985)
No Habla (1989)
Door Jams (1989)
Cinematix (2000)
Singularity (2010)
The Ritual Begins At Sundown (2020)

Med poeten Michael C. Ford
Look Each Other in the Ears (2014)

Annat
"Puppet Strings" på Puppet Strings, med Fuel (2014)
"All the Time in the World" på Alphabetland, med X (2020)

Externa länkar

Officiell webbplats (Robby Krieger)
Officiell webbplats (The Doors)

Födda 1946
Amerikanska rockgitarrister
Män
Levande personer
Medlemmar i The Doors
Monoenergism

Monoenergism (av grekiska monos ’ensam’ och energia ’energi’), kättersk kristologisk lära som hävdar, att Kristus utverkar både mänskliga och gudomliga gärningar genom en gudomlig-mänsklig energi. 

Monoenergismen, som är nära besläktad med monofysitismen, förbjöds slutligen vid konciliet i Konstantinopel 680-681, som fastslog att det finns två viljor (dyoteletism) och två energier (dyoenergism) i Kristus.

Kristologi
Dyoenergism

Dyoenergism (av grek. dyo "två" och energia "energi"), kristologisk lära som menar, att Kristus utverkar gudomliga och mänskliga gärningar genom två energier, en gudomlig och en mänsklig.

Konciliet i Konstantinopel 680-681 antog dyoenergismen som kyrkolära och förkastade samtidigt monoenergismen.

Kristologi
Besökarna

Besökarna är en svensk skräckfilm från 1988 i regi av Joakim Ersgård. I rollerna ses bland andra Kjell Bergqvist, Lena Endre och Johannes Brost.

Handling 
Familjen Eriksson har köpt hus och bil ute på landet. Pappa Frank jobbar som försäljare av reklam, medan hans hustru Sara jobbar som journalist. De har sonen Peter och dottern Lotta. När de väl har flyttat in i huset börjar märkliga saker att hända. Någon slags varelse som kan visa sig i osynlig och synlig skepnad döljer sig i huset. Någonting som inte vill lämna huset. Frank kontaktar en forskare för att ta reda på vad som döljer i huset, men varelsen blir irriterad och undersökningen går inte som tänkt.

Rollista (i urval) 
Kjell Bergqvist - Frank Eriksson, reklamföretagare
Lena Endre - Sara Eriksson, journalist, Franks fru
Johannes Brost - Allan Svensson, amatörparapsykolog
Joanna Berglund - Lotta Eriksson, Frank och Saras dotter
Jonas Olsson - Peter Eriksson, Frank och Saras son
Patrik Ersgård - brevbäraren
Bernt Lundquist - civil polis
Lena Lindblom - expediten på stormarknaden
Per-Gunnar Hylén - polis i vägspärr
Mats Lundberg - polis i vägspärr
Leif Grönvall - demon

Referenser

Externa länkar 
 

Svenska skräckfilmer
Svenska filmer 1988
Svenskspråkiga filmer
Svenska 1980-talsfilmer
Göranssonska skolan

Göranssonska skolan är en av två gymnasieskolor i Sandvikens kommun. Skolan är belägen på Hamngatan 12 i Sandviken. Skolan har ett specialutformat tekniskt program som startades i samarbete av Sandvikens kommun och Sandvik år 2002. Skolan är uppkallad efter Göran Fredrik Göransson som grundade staden Sandviken år 1862 och Sandvik AB år 1868 och ägs till 90% av Sandvik AB och resterande av Sandvikens kommun

Skolans utbildning
Programmet som finns på skolan är 3-årigt där de studerande läser ett tekniskt program som är specialomformat och som omfattar ungefär 3400 poäng. Under utbildningen får man en stor och omfattande allmän utbildning och till det kurser inom 
verkstad
produktion
teknik

Efter utbildningen får man grundläggande behörighet till högskolan. Inom programmet kan man dessutom skaffa sig den särskilda behörigheten som krävs på ingenjörsprogrammen på diverse universitet och högskolor.

Utbildningen ger förutsättningar att direkt gå ut i arbetslivet efter de tre åren. Exempel på yrken är då produktionstekniker, produktionsledare, underhållstekniker samt operatör.

Skolan har tilldelats utmärkelsen "Årets teknikutbildning Gymnasieskola 2004" samt "Årets Teknikutbildning Lärararbetslag 2006" av Teknikföretagen, en organisation som representerar över 3 000 teknikföretag runt om i Sverige.

I årskurs två så arbetar eleverna i grupper om fyra elever för att driva ett UF-företag. Detta kulminerar i samband med den årliga UF-mässan där eleverna får möjlighet att visa upp sin produkt inför allmänheten.

Övrigt
På hösten år 2019 besökte Sveriges statsminister Stefan Löfven och Sveriges arbetsmarknadsminister Eva Nordmark skolan. Under 2021 och 2022 uppmärksammades skolan i svensk nyhetsrapportering sedan chilenska fiolspindlar påträffats i dess lokaler.

Källor
Sandvikens Gymnasieskola
Göranssonska skolan

Noter 

Gymnasieskolor i Gävleborgs län
Utbildning i Sandviken
Friskolor i Sverige
Bluffpoker

Bluffpoker är en pokervariant.

Fem spelkort delas ut till varje spelare varefter ett byte genomförs. Varje spelare får sedan i tur och ordning tala om vilken pokerhand de sitter på. Det är tillåtet att ljuga. Spelaren med lägst hand skall gissa om det är någon av de andra som ljuger. De har nu lagt upp två av sina kort så att alla kan se dem. Om han gissar rätt åker den bluffande spelaren ut. Om han inte bluffar åker gissaren ut.

Annan variant: Fem spelkort delas ut till en spelare varefter ett byte genomförs. Spelaren måste tala om vilken pokerhand denne sitter på. Det är tillåtet att ljuga. Handen skickas sedan vidare till nästa spelare som måste genomföra ett byte. Den hand denne uppger måste vara samma eller bättre än den som föregående spelare uppgav. Om den spelare som tar emot handen tror att föregående spelare bluffar, så vänder denne på korten så att alla kan se dem. Om han gissar rätt åker den bluffande spelaren ut. Om han inte bluffar åker gissaren ut.

Begreppet används bildligt för att beskriva någon som bluffar inom politik och ekonomi, exempelvis: När ska kommunmedborgarna genomskåda den bluffpoker som kommunalrådet spelar?

Kortspel
John Lydon

John Joseph Lydon, född 31 januari 1956 i Holloway i Islington i London, och tidigare känd under artistnamnet Johnny Rotten, är en brittisk punksångare och låtskrivare. Han är känd som medlem i Sex Pistols och Public Image Ltd (PiL).

Historia
Lydon föddes i Londonstadsdelen Holloway och växte upp där och i närbelägna Finsbury Park. Hans föräldrar Eileen och John kom båda från Irland. När Lydon var sju år gammal fick han hjärnhinneinflammation, vilket fick honom att hamna i koma ett flertal gånger under ett halvår. Detta orsakade att nästan hela hans minne förlorades. Han har i flera intervjuer hävdat att han föddes med endast en testikel. 

1975 började han som sångare i punkbandet Sex Pistols. Bandet splittrades under en turné i USA 1978, och John Lydon startade istället bandet Public Image Ltd. Sex Pistols gjorde comeback 1996 och var på turnéer i bland annat Sverige. Sex Pistols har även spelat på Peace & Love i Borlänge 2008.

Rotten är känd för att säga emot sig själv och har bl.a. sagt "I've decided to become a parody of myself because it's amusing". Lydon/Rotten har skrivit en självbiografi kallad Rotten: No Irish, No blacks, No dogs som berättar om hans liv fram till starten av PiL. Han håller nu på att skriva en ny biografi om sina år med PiL, och gör en film om sitt liv. Han har även samarbetat med den brittiska dansgruppen Leftfield bestående av Neil Barnes och Paul Daley. Lydon har medverkat i serien South Park och varit röstskådespelare i två avsnitt av TV-serien Rise of the Teenage Mutant Ninja Turtles.

Referenser

Externa länkar 

Officiell webbplats
John Lydon på allmusic.com
Diskografi på Discogs

Brittiska sångare
Brittiska punkmusiker
Medlemmar i Sex Pistols
Musiker från London
Födda 1956
Levande personer
Män
Periodiska systemet (stort)

Detta är en detaljerad version av periodiska systemet.

Referenser 
 

 Periodiska systemet (stort)
Kvagga

Kvagga (Equus quagga quagga) är en utdöd underart till stäppzebran. Namnet lär vara onomatopoetiskt (det härmar kvaggans läte).

Kännetecken 

Kvaggan hade en fysionomi som i stora drag liknade stäppzebrans, men kroppens färgteckning skilde sig markant från denna. Kvaggan hade vita eller ljust gulbruna ränder mot mörkbrun botten till största delen på huvudet och halsen. Ränder kunde också finnas på främre delen av bålen men de tonade successivt bort närmare bakkroppen som för övrigt var brun eller mörkt brun. Benen och bukpartiet var enfärgat vita.

Utbredning och utdöendet 

Kvaggan hade i Sydafrika och angränsande regioner ett större utbredningsområde och enligt gamla berättelser var den ganska talrik i regionen under 1600-talet. Vid denna tid började den intensiva jakten och årligen sköts tusentals individer. Nybyggare från Europa betraktade kvaggan som en konkurrent till sina tamboskap. Å andra sidan hade Sydafrika status som jaktparadis där välbärgade personer fick jaga för nöjets skull. Omkring 1850 var kvaggan utdöd söder om Oranjefloden. De sista individerna levde i Oranjefristaten men även dessa blev skjutna. Dessutom var året 1877 mycket torrt och efteråt listades arten som utdöd. Den sista individen i fångenskap, som var född i frihet, dog den 12 augusti 1883 i Amsterdams djurpark Artis, Nederländerna.

Trots allt finns oklarheter över den rätta tidpunkten. En tysk militär som 1901 var anställd i Tyska Sydvästafrika (idag Namibia) skrev att han iakttog flockar av kvagga i området. Men likaså berättade han om jakten på dessa djur. Människorna dödade kvaggorna för att de åt upp skörden.

Systematik och försök att återskapa kvaggan 

Zoologer klassificerade den först som en egen art men har senare konstaterat att den snarare är att betrakta som en underart av stäppzebran. Vid DNA-analys visade det sig att kvaggan relativt nyligen särskiljt sig från stäppzebran. Ändå betecknas den fortfarande av vissa zoologer som E. quagga och inte som E. quagga quagga (E. burchelli quagga enligt tidigare nomenklatur).

Då det visat sig att kvaggan genetiskt stod mycket nära den vanliga stäppzebran, försöker man nu genom selektiv avel på stäppzebror inom det så kallade Kvaggaprojektet få underarten att återuppstå. Kvaggaprojektets första population bestod av 19 infångade zebror som hade reducerat antal ränder på bakkroppen. Genom selektiv avel i fem generationer har man fått fram enstaka djur som uppvisar slående likheter med kvaggor. För att särskilja dessa från zebror och kvaggor kallar man dem "Rau Quagga", efter projektets upphovsman Reinhold Rau (1932-2006). När man fått fram ett 50-tal djur som uppfyller kraven på att kallas "Rau Quaggas" hoppas man kunna återetablera underarten inom delar av sitt tidigare utbredningsområde.

Man har också lyckats få fram vagt kvaggliknande djur genom korsningar mellan zebror och hästar. Även om sådana korsningar företer likheter med kvaggor, är de inte genetiskt identiska med vare sig stäppzebror eller den utdöda underarten. De är mycket få och inga lever vilt.

Referenser

Noter

Externa länkar 

Kvaggaprojektet

Hästdjur
Bertil Antonsson

Nation: 

Hans Bertil August Antonsson, född 19 juli 1921 i Strömslund, Trollhättan, död 27 november 2006 i Trollhättan, var en svensk brottare. Han tävlade för TAK (Trollhättans Atletklubb), där han även under flera år var ordförande. Åren runt 1950 var han en av världens bästa brottare i tungvikt, med bland annat två OS-silver och tre VM-guld.

Biografi
Antonsson började sin karriär redan som 14-åring då han började brottas precis som hans bröder, bland annat Bengt, redan gjorde. Antonsson blev svensk juniormästare 1942. 1946 och 49 blev Antonsson EM-segrare i fri stil (tungvikt) och 1951 VM-etta i fri stil. Redan 1948 hade han erhållit utmärkelsen Trollhättans bäste idrottsman. 

1950 och 1953 blev han världsmästare i grekisk-romersk stil. Vid VM i Neapel 1953 tog han guld i en match mot den kraftige ryssen Johannes Kotkas (som var obesegrad i matchsammanhang sedan 15 år tillbaka), och för detta fick han samma år mottaga Svenska Dagbladets guldmedalj.

Både 1948 och 1952 tog han silver i OS (fristil).

Bertil Antonsson vann totalt 24 SM-guld, varav 15 i fristil och 9 i grekisk-romersk stil.

Referenser

Svenska brottare
Födda 1921
Avlidna 2006
Svenska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1948
Olympiska silvermedaljörer 1952
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1948 från Sverige
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1952 från Sverige
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1956 från Sverige
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1960 från Sverige
Tävlande i brottning vid olympiska sommarspelen 1948
Tävlande i brottning vid olympiska sommarspelen 1952
Tävlande i brottning vid olympiska sommarspelen 1956
Tävlande i brottning vid olympiska sommarspelen 1960
Män
Idrottare från Trollhättan
Mottagare av Svenska Dagbladets guldmedalj
Svenska idrottare under 1900-talet
SM i folkbåt

SM i folkbåt är ett årligt återkommande svenskt mästerskap i folkbåt. Fram till och med 1964 seglades distriktsmästerskap (DM) i de delar av Sverige, där Folkbåten var rikt representerad. Från 1965 och framåt har SM i Folkbåt seglats 58 gånger.

Tävlingen har hållits flest gånger i Marstrand - åtta gånger. 

Hans Hamel (Karlshamns SS) har vunnit flest gånger- fem gånger. Thomas Jeppson (Simrishamns SS) och Donald Bratt (Vikingarnas SS) har vunnit fyra gånger vardera.

En nationsflagga före vinnarens båtnamn anger att man seglat ett Internationellt Svenskt Mästerskap. Från och med 2010 är alla SM i Folkbåt internationella och bäste svensk tituleras Svensk Mästare.

Vinnare

Se även
Guldpokalen i Folkbåt
Folkbåt
SM

Kappseglingar
Folkbåt
Olle Bengtsson

Olle Bengtsson, eg. Karl-Olof Bengtsson, "Skofteby-Bengtsson",  född  12 december 1923 i Skoftebyn, Trollhättan, död  18 april 2005 i Trollhättan, boxare i mellanvikt.

Bengtsson arbetade som lokplåtslagare under 50 år på Nohab i Trollhättan. På fritiden började han sin idrottsbana som fotbollsspelare i Gripens BK och IFK Trollhättan. Han lämnade dock tidigt fotbollen för boxningen i Skoftebyns AIS, i stadsdelen Skoftebyn där han bodde. Därav namnet "Skofteby-Bengtsson". 

Bengtsson boxade 120 amatörmatcher, varav han vann över 100. I USA slog han ut Jim Robinsson. Tungviktsmästaren Jack Dempsey försökte övertala honom att stanna i USA men lyckades inte med detta. Bengtsson mötte exvärldsmästaren Randy Turpin i London och förlorade på poäng efter tio ronder.

Meriter
Svensk juniormästare 1942. 
Seniormästare och landslagsman 1948.
Proffsboxare hösten 1948.
Gick 25 matcher som proffs, varav han vann 23.

Källor

Avlidna 2005
Födda 1923
Svenska boxare
Idrottare från Trollhättan
Män
Mika Salo

Mika Juhani Salo, född 30 november 1966 i Helsingfors, är en finländsk racerförare. Han bor i London.

Racingkarriär
Salo blev tvåa i Brittiska F3-mästerskapet 1990 och tävlade under senare hälften av 1990-talet och början av 2000-talet i formel 1. 
Han kom som bäst på tionde plats säsongen  då han körde för Ferrari. Han avslutade sin F1-karriär i Toyota .

F1-karriär

 

 

|}

Noter

Källor

Externa länkar
Mika Salo Circuit

Födda 1966
Finländska racerförare
Finländska Formel 1-förare
Arrows F1-förare
BAR-förare
BMW Sauber F1-förare
Ferrari F1-förare
Team Lotus F1-förare
Idrottare från Helsingfors
Toyota F1-förare
Tyrrell F1-förare
Champ Car-förare
American Le Mans Series-förare
Män
Levande personer
Karl Brandt

Karl Brandt, född 8 januari 1904 i Mühlhausen, död 2 juni 1948 i Landsberg am Lech, var en tysk läkare, SS-Gruppenführer och generallöjtnant i Waffen-SS. Han var Adolf Hitlers personlige eskortläkare och generalläkare i armén. Under andra världskriget var Brandt chef för Nazitysklands så kallade eutanasiprogram, Aktion T4.

Biografi 
Brandt, som avlade läkarexamen 1928, inträdde i Nationalsocialistiska tyska arbetarepartiet (NSDAP) 1932 och kort därefter i Schutzstaffel (SS) med tjänstegraden SS-Untersturmführer, den lägsta officersgraden. Under andra världskriget utfärdade Brandt order om olika medicinska experiment på koncentrationslägerfångar och utförde ofta dessa egenhändigt. Dessa experiment, som ägde rum på olika så kallade eutanasiinstitut och i bland annat Dachau, Buchenwald och Auschwitz, innebar att offren bland annat utsattes för höghöjdsexperiment, nedfrysning, ben-, muskel- och nervtransplantationer, sterilisering, olika tyfusexperiment samt experiment med sulfanilamid.

Avsked 
Efter 20 juli-attentatet 1944 kritiserade Brandt Theodor Morells metoder att vårda Hitler och blev i september samma år avskedad som eskortläkare. Brandt utsågs istället till rikskommissarie för medicin och hälsovård. I april 1945 lät Brandt evakuera sin hustru och alla kvinnor i sin stab för att de inte skulle hamna i allierad fångenskap. Hitler anklagade då Brandt för defaitism; Brandt ställdes inför krigsrätt och dömdes till döden. Han frisläpptes dock ur häktet kort efter Hitlers död.

Rättegång 
I slutet av maj 1945 greps Brandt av allierade soldater. Han ställdes inför rätta i Nürnberg vid en rättegång med det formella namnet United States of America vs. Karl Brandt et al., mera känd som läkarrättegången. Processen mot Brandt och 22 andra nazistiska läkare inleddes den 9 december 1946 och domslutet meddelades den 19 augusti 1947. Brandt jämte sex andra anklagade dömdes till döden och avrättades genom hängning i Landsbergfängelset i Landsberg am Lech i Bayern.

Karl Brandt var gift med simmerskan Anni Rehborn (1904–1987), med vilken han fick sonen Karl Adolf (född 1935).

Citat

Befordringshistorik 
 Untersturmführer: 29 juli 1934
 Obersturmführer: 1 januari 1935
 Sturmbannführer: 9 november 1937
 Obersturmbannführer: 1939
 Standartenführer: 1 augusti 1942
 Brigadeführer och generalmajor i Waffen-SS: 30 januari 1943
 Gruppenführer och generallöjtnant i Waffen-SS: 20 april 1944

Utmärkelser 
 SA:s idrottsutmärkelse
 NSDAP:s partitecken i guld
 SS Hederssvärd
 SS-Ehrenring (Totenkopfring)

Referenser

Noter

Webbkällor

Tryckta källor

Externa länkar 

Födda 1904
Avlidna 1948
Män
Tyska läkare
SS-officerare som blivit avrättade för brott mot mänskligheten
Personer som blivit avrättade genom hängning
Personer som blivit avrättade av USA under 1900-talet
Aktion T4
Personer från Mulhouse
SS-läkare
SS-Gruppenführer