Ralph Erskine

Ralph Erskine, född 24 februari 1914 i London, död 16 mars 2005 i Drottningholm i Ekerö, var en brittisk-svensk arkitekt. Han var en av förgrundsgestalterna inom svensk arkitektur under en stor del av 1900-talet. Hans arbete uppmärksammades även internationellt och hans arkitektur präglades av hänsyn till klimat och miljö. Ett av Ralph Erskines sista arbeten var Greenwich Millennium Village i London, som han arbetade med från 1997 fram till sin död 2005.

Utbildning och flytten till Sverige 

Efter studier på Regent Street Polytechnic i London kom Ralph Erskine 1939 till Sverige "med cykel, ryggsäck och sovsäck". I Stockholm imponerades han av Ragnar Östbergs stadshus och av Gunnar Asplunds, Sven Markelius och Sigurd Lewerentz arbeten.

Han ville studera den svenska funktionalismen inom arkitektur och formgivning. Speciellt uppmärksammade han Stockholmsutställningen 1930. Han fångades av välfärdssamhällets tankegångar och av det nära sambandet mellan formgivning, arkitektur och socialt ansvarstagande. Han gifte sig i Stockholms rådhus den 29 augusti 1939 med ungdomsvännen Ruth Francis, som hade följt efter från England. Två dagar senare utbröt andra världskriget och det var säkert också en bidragande orsak till att pacifisten Erskine kom att stanna i det neutrala Sverige,där han bildade familj. Första hemmet blev Lådan. Det lilla, bara 20 m² stora huset, som han byggde i Djupdalen nära Lissma och söder om Stockholm, är numera återuppbyggt på Lovön. Från 1946 hyrde familjen ett 1700-talshus i Drottningholm och 1963 uppfördes bostadshuset med kontor i Drottningholm, Villa Erskine.

Liv och verk 
Redan år 1939 startade Ralph Erskine det egna arkitektkontoret Ralph Erskine Architect and Planner. Åren 1944–1945 fortsatte han med sina arkitekturstudier på Kungliga Konsthögskolan i Stockholm. Från 1942 arbetade han ihop med dansken Aage Rosenvold och från 1947 blev Erskine och Rosenvold kompanjoner. Under 1960-talet var han med i den så kallade ETG-gruppen tillsammans med Anders Tengbom och Léonie Geisendorf. ETG-gruppen lämnade bland annat ett uppmärksammat förslag till omdaningen av Nedre Norrmalm, som dock aldrig genomfördes.

Sitt första "kontor" hade Ralph Erskine i första hemmet, den lilla, minimala "Lådan" i Länna, senare inredde han ett arkitektkontor på Themsenskutan "Verona" som han hade köpte 1955. Under drygt tjugo år seglade hela kontoret på somrarna till Rågö utanför Nyköping. När nya bostadshuset "Villa Erskine" med ateljé blev färdigt 1963 rymdes där även hela kontoret och segelbåten "Verona" användes mera sporadiskt.

Som inflyttad till Sverige och naturälskande människa såg Erskine klimatets och naturens inverkan på byggnadernas utformning. Han använde främst solljuset i skapandet av byggnader och stadsplaner. Solljus och solvärme utnyttjades effektivt vid placering och utriktning av byggnader i landskapet och "solfångare" skulle samla det svaga vinterljuset och reflektera det in i byggnaden. Ralph Erskine hade under hela sitt liv ett stort inflytande över den svenska och internationella arkitekturdebatten. Han verkade målmedvetet för arkitekturens politiska och sociala möjligheter i samhällsbygget.

Ralph Erskine var engagerad i omkring 200 projekt, varav ett drygt 50-tal inte kom till utförandet. Ett av hans stora projekt var Brittgården i Tibro. 1959 presenterades Erskines förslag och hela området stod klart 1968 med totalt 369 bostäder. Det rörde sig om en blandning av flerbostadshus, radhus och friliggande atriumhus. Brittgården uppmärksammades redan under byggandet för sin arkitektur och utformning.

Ralph Erskine fick många nationella och internationella utmärkelser. Han var bland annat ledamot av Kungliga Akademien för de fria konsterna, hedersdoktor vid Lunds tekniska högskola, hedersmedlem i Bund Deutscher Architekten och hedersmedlem i Konstnärsklubben. År 1987 fick han Royal Gold Medal for Arcitecture av Royal Institute of British Architects.

År 1981 uppdelades arkitektkontoret på Drottningholm och de flesta av medarbetarna flyttade och bildade det kollektivägda Arken-Erskinearkitekterna. År 2000 erbjöd han sin mångårige medarbetare Johannes Tovatt ett kompanjonskap, det gemensamma företaget fick namnet Erskine Tovatt Arkitekter AB. Ralph Erskine ville att hans namn skulle tas bort från firman efter hans död; därför heter kontoret numera Tovatt Architects & Planners.

Vart tredje år delar Nordic Found ut Ruth and Ralph Erskine Prize för sociala och ekologiska innovationer. Erskine tilldelades 1983/1984 Wolfpriset i arkitektur. Makarna Erskine är begravda på Lovö kyrkogård.

Priser och utmärkelser

1975 – Hedersdoktor vid Lunds tekniska högskola
1980 – Kasper Salin-priset för Allhuset, Stockholms universitet
1980 – Litteris et Artibus
1984 – Wolfpriset i arkitektur
1987 – Royal Institute of British Architectss "Royal Gold Medal for Arcitecture"
1998 – Professors namn
2002 – Prins Eugen-medaljen

Byggnader i urval 
I kronologisk ordning.

 Lådan, Lissma, Huddinge kommun, 1942
 Lida friluftsgård, Tullinge, 1942–1943
 Gyttorp, bostadsområde och centrum, 1945–1955
 Villa Molin, på Lidingö, 1947
 Villa Nilsson, i Saltsjö Duvnäs, 1947
 Gästrike Hammarby, 1947–1969
 Avasjö kapell, 1950
 Madrassfabrik för Hästens sängkläder, Nya Hamnvägen i Köping, 1947–1950, och tillbyggnad vid mitten av 1960-talet
 Kartongfabriken i Fors, 1951–1953
 AB Bergström & Co, fabriks- och kontorsbyggnader, Gnesta, 1950–1952
 "Enequist, Holme & Co" (med Sören Wimmerström), Stadshagen, Stockholm, 1951–1953
 Skogsbyn, Jädraås, 1950-talet
 Villa Tesdorpf, Skövde, 1953–1954
 Villa Engström ("Kupolhuset"), vid Nynäshamn, 1955–1956
 Shopping, köpcenter i Luleå, 1955
 Hotell Borgafjäll, fjällhotell och spa, Borgafjäll, 1955
 Möller & Co (med Yngve Fredriksén), Slakthusområdet, Stockholm, 1955
 Norråkers skola, Norråker, 1956
 Brittgården i Tibro, 1956–1959
 Villa Gadelius, Lidingö, 1961
 Villa Ström, Stocksund, 1961
 Fabriks- och kontorsbyggnad för Pågens bageri, Lantmannagatan, Malmö, 1960-talet
 Kvarteret Barberaren i Sandviken, 1962–1964 och 1968–1970
 Villa Erskine, Drottningholm, 1963
 Ormen Långe, Svappavaara, 1965
 Kvarteret Ortdrivaren "Snusdosan" i centrala Kiruna, 1966
 Esperanza i Landskrona, 1966–1969
 Byker Wall i Newcastle upon Tyne, 1968–1982
 Bostadshus i Resolute, Nunavut, Kanada, 1973
 Nya Bruket i Sandviken, 1973–1978
 Öbacka, Umeå, 1979 (stadsplaneunderlag)
 Myrstuguberget i Vårby, Huddinge kommun, 1977–1985
 Allhuset, Stockholms universitet, 1981
 Stockholms universitetsbibliotek, 1983
 Pinbackshallen, ishall i Märsta, Sigtuna kommun, 1985
 Ekerö centrum, 1983–1989
 Vasaterminalen/Cityterminalen i Stockholm, 1984
 Skanskaskrapan "Läppstiftet", Lilla Bommen i Göteborg, 1986–1989
 Kvarteret Träsnidaren, Östermalm, Umeå, 1988–1991
 The Ark, Hammersmith, London, 1989–1992
 Juristernas hus, Stockholms universitet, 1991
 Aula Magna för Stockholms universitet, 1993–1997
 Skaparbyn, Ön, Hedesunda vid Dalälven i Gävle kommun
 Greenwich Millennium Village, London, 1997–2005

Bildgalleri

Referenser

Noter

Webbkällor
 
 Sveriges Arkitekter.

Tryckta källor
 Ralph Erskine i Vem är det, sidan 313, 1993

Vidare läsning

Externa länkar 

 Tovatt Architects and Planners
 Erskine, dokumentärfilm (1999)
 Direktlänk till "Ritningar och foton på Erskines verk" (ur Arkitekturmuseets samlingar)

Födda 1914
Avlidna 2005
Svenska arkitekter under 1900-talet
 
Hedersdoktorer vid Lunds universitet
Svenska innehavare av professors namn
Modernistiska arkitekter
Mottagare av Prins Eugen-medaljen
Mottagare av Wolfpriset i konst
Mottagare av Litteris et Artibus
Personer från London
Män