kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Bengt Hesselman

Bengt Ivar Hesselman, född 21 december 1875 i Stockholm, död 6 april 1952, var en svensk språkforskare, bror till Georg Hesselman, Henrik Hesselman och Jonas Hesselman. Han var ledamot av Svenska Akademien 1935–1952.

Biografi
Hesselman disputerade vid Uppsala universitet 1902, och blev senare docent där. Han blev 1914 professor i nordiska språk vid Göteborgs högskola, och 1919 professor i samma ämne i Uppsala, som efterträdare till Adolf Noreen. Från 1926 var han ordförande i Ortnamnskommittén.

Han var ledamot av Svenska Akademien 1935–1952, på stol 5. Hesselman har publicerat arbeten om ljudhistoria, Svealands dialekter, uppkomsten av det svenska riksspråket, växtnamn och västnordiska fornspråk. Han har redigerat nyutgåvor av nysvenska texter.

Bland Hesselmans skrifter märks Stafvelseförlängning och vokalkvalitet i östsvenska dialekter (1902), Sveamålen och de svenska dialekternas indelning (1905), Uppländskan som skriftspråk (1908), De korta vokalerna i och y i svenskan (1910), det i svensk ljudhistoriska klassiska arbetet Studier i svensk formlära (1911-31). I avhandlingen Giöta kiämpawisa (1908) löste han genom användning av såväl dialektografiska som stilistiska kriterier en omtvistad författarfråga. Av stort värde för språkhistoren var också den språkliga inledningen till den upplaga av Swänska Argus som han och Martin Lamm ombesörjde 1910-19. Bland språkhistoriska arbeten utanför svenskans område märks Västnordiska studier (2 band, 1910-13). På senare år visade Hesselman livligt intresse för etymologiska undersökningar, särskilt av växtnamn, såsom avhandlingen Gråbo i Nysvenska studier (1922). Ett annat exempel på hans mångsidighet är ortnamnsstudien Långheden och Hälsingskogen (i Namn och bygd, 1930).

Bengt Hesselman invaldes som ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien 1931.

Han ligger begravd på Uppsala gamla kyrkogård.

Källor

Noter

Externa länkar 
 
 

Svenska professorer i nordiska språk
Personer verksamma vid Göteborgs universitet
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Ledamöter av Svenska Akademien
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Ledamöter av Kungliga Samfundet för utgivande av handskrifter rörande Skandinaviens historia
Hedersledamöter vid Uplands nation
Hedersledamöter vid Stockholms nation
Filologer under 1900-talet
Svenska forskare under 1900-talet
Forskare från Stockholm
Gravsatta på Uppsala gamla kyrkogård
Födda 1875
Avlidna 1952
Män
Ugglan
Henry Olsson

Karl Henry Olsson, född 18 april 1896 i Köla församling, Värmlands län, död 11 januari 1985 i Oscars församling i Stockholm, var en svensk litteraturvetare.

Biografi 
Olsson var professor i litteraturhistoria med poetik vid Stockholms universitet 1945–1961. Han var ledamot av Svenska Akademien 1952–1985, stol nummer 5. 

Olsson blev filosofie doktor och docent vid Stockholms högskola 1927, sekreterare i Föreningen Norden 1929 och anställdes 1930 vid Svenska Akademiens arkiv. Han invaldes 1941 som ledamot av Kungliga Samfundet för utgivande av handskrifter rörande Skandinaviens historia och blev 1947 ledamot av Kungliga Vitterhets Historie och Antikvitets Akademien.

I sin forskning, som förenar historisk metod med psykologisk analys, ägnade han sig främst åt svenskt 1800-tal. I hans produktion märks monografier över Almqvist (1937) och Snoilsky (1941). 

Henry Olsson är mest känd för sin forskning om Gustaf Fröding som han har skrivit flera böcker om. Boken "Fröding. Ett diktarporträtt", som främst behandlar den Fröding ur ett värmländskt perspektiv, utkom 1950. Den följdes upp 20 år senare av "Vinlövsranka och hagtornskrans". Henry Olsson hörde till grundarna av det 1969 bildade Gustaf Fröding-sällskapet och utsågs samma år, tillsammans med John Landquist och Francis Bull, till hedersledamot av sällskapet. 1975 tilldelades han Frödingmedaljen.

Henry Olsson är begravd på Skogskyrkogården i Stockholm.

Bibliografi
C.J.L. Almquist före Törnrosens bok, 1927
Snoilsyks politiska ungdomslyrik, 1929
Snoilskys tidigare sociala diktning, 1931
Carl Jonas Love Almquist till 1836, 1937
Den unge Snoilsky, 1941
Törnrosdiktaren och andra porträtt, 1956
Den rike och den fattige, 1966
Vinlövsranka och hagtornskrans, 1970

Källor

Vidare läsning

Externa länkar 

Ledamöter av Svenska Akademien
Svenska professorer i litteraturvetenskap
Personer verksamma vid Stockholms universitet
Ledamöter av Vitterhetsakademien
Ledamöter av Kungliga Samfundet för utgivande av handskrifter rörande Skandinaviens historia
Gustaf Fröding
Personer från Köla socken
Gravsatta på Skogskyrkogården i Stockholm
Födda 1896
Avlidna 1985
Män
Bram Stokers Dracula

Bram Stokers Dracula (originaltitel: Bram Stoker's Dracula), även känd som Dracula, är en amerikansk skräckfilm från 1992 i regi av Francis Ford Coppola. Den är baserad på skräckromanen Dracula av Bram Stoker från 1897. Filmen hade biopremiär i USA den 13 november 1992 Den vann tre Oscarstatyetter: Bästa kostym, Bästa smink och Bästa ljudredigering. Den nominerades även för Bästa scenografi men förlorade mot Howards End.

Handling 
En ung advokat, Jonathan Harker, reser 1897 från London till ett dystert slott i Transsylvanien för att göra upp om ett fastighetsköp i London med greve Dracula. Harker har med sig ett foto av sin fästmö Mina. Greven tycker att Mina påminner om hans kärleksfulla hustru Elisabeta. Hon begick självmord när hon nåddes av ett falskt budskap om att hennes älskade make dödats i striden mot den Osmanska hären på 1400-talet — för när inte han längre fanns med henne i livet, så ville hon i stället förena sig med honom i döden. Dracula tvingar Harker att skriva brev till fästmön att han tänker stanna några veckor. Medan Harker är fånge i slottet reser greven till London för att söka upp Mina.

Om filmen 
Filmen är i stora drag baserad på skräckromanen Dracula av Bram Stoker. Det som skiljer filmen från boken är att i filmen skildras både orsaken till att greven försvor sig åt Djävulen och hur han efter århundraden av kamp emot Gud till sist fann frid.

Rollista (i urval) 
Gary Oldman – Greve Dracula/Vlad Draculea
Winona Ryder – Willhelmina "Mina" Murray / Elisabeta
Anthony Hopkins – Professor Abraham Van Helsing / Präst / Berättare
Keanu Reeves – Jonathan Harker
Richard E. Grant – Dr. John "Jack" Seward
Cary Elwes – Lord Arthur Holmwood
Billy Campbell – Quincey P. Morris
Sadie Frost – Lucy Westenra
Tom Waits – R. M. Renfield
Monica Bellucci, Michaela Bercu och Florina Kendrick – Draculas brudar

Källor

Fotnoter

Externa länkar 

 

Amerikanska filmer 1992
Amerikanska skräckfilmer
Amerikanska vampyrfilmer
1400-talet på film
1897 på film
Amerikanska filmer baserade på böcker
Engelskspråkiga filmer
Filmer i regi av Francis Ford Coppola
London på film
Rumänien på film
Filmatiseringar av Dracula
Filmer som utspelar sig i Transsylvanien
Filmer från Columbia Pictures
Verktygsstål

Verktygsstål, grupp av stål avsett för tillverkning av verktyg för till exempel skärande bearbetning (exempelvis filar och svarvstål) eller formande bearbetning (ex. pressverktyg och valsar). 

Vanligen har verktygsstål höga kolhalter, runt 1 %. Ett antal tillsatser används för att påverka materialets egenskaper. Exempelvis tillsätts volfram och vanadin för att förbättra eggskärpan.

Verktygsstål indelas i kolstål och legerat stål. Till den senare sorten hör snabbstål som intar en särställning på grund av hög hårdhet och nötningsbeständighet vid höga temperaturer, vilket gör att det lämpar sig väl för skärande bearbetning. 

Vanliga krav på verktygsstål är hårdhet, slitstyrka, seghet och eggskärpa. Detta uppnås genom upphettning och snabbkylning, härdning samt efterföljande värmebehandling.

Efter användningsområdet indelas verktygsstålen ofta i varmarbetsstål, kallarbetsstål eller plastformstål.

Källor

 
Stål
Metallbearbetning
Kalkylatorn

Kalkylatorn är ett av de äldsta programmen för Microsoft Windows. Med programmet, som till grafisk form och användargränssnitt imiterar en klassisk miniräknare, kan användaren göra matematiska beräkningar. I senare versioner av Miniräknaren kan man växla mellan ett standardläge (som har knappar för de fyra räknesätten och ett halvdussin enklare funktioner) och ett avancerat läge med knappar för trigonometriska funktioner, logaritmiska funktioner och inverser.

Liknande program (både grafiska och textbaserade) finns i praktiskt taget alla datorsystem.

Miniräknare
Windows-komponenter
Varmbearbetning

Varmbearbetning eller varmformning innefattar olika typer av plastisk bearbetning av metaller vid temperaturer över rekristallisationstemperatur (ex. för stål mellan 600 och 900 °C och för bly vid rumstemperatur). Detta sker för stål vanligen genom valsning eller smidning, vid temperaturer som innebär att stålet är mjukt (800-1250°C, beroende bl.a. på ståltyp).

Syftet med varmbearbetning är både att, med låga krafter, ge det varma metallstycket en viss form samt att förbättra materialegenskaperna. Utgångsmaterialet för varmformning kan vara ett kokillgjutet ämne (ex. göt, eller stränggjutet ämne). Under den plastiska bearbetningen bryts gjutstrukturen ned, materialet rekristalliserar och kornstorleken minskar. Samtidigt utjämnas också s.k. segringar (ojämnheter i kemisk sammansättning) och porer välls samman. Efter varmbearbetningen är materialet starkare än efter gjutningen och avsevärt mer duktilt (motståndskraftigt mot sprickbildning/formbart). Efter varmbearbetning som exempelvis varmvalsning kan materialet bearbetas ytterligare i form av kallbearbetning, exempelvis kallvalsning, vilket förhöjer styrkan i materialet ytterligare samt ger finare tolerans på bearbetningen.

Se även 
Kallbearbetning
Smide
Valsat homogenpansar

Metallindustri
Ferrari Enzo Ferrari

Ferrari Enzo Ferrari är en sportbil från italienska Ferrari. Modellen är namngiven efter Ferraris grundare Enzo Ferrari, och är prestandamässigt en av företagets mest extrema gatubilar någonsin.

Enzo Ferrari tillverkades först i 349 exemplar. Alla 349 bilar såldes innan Ferrari ens påbörjat produktionen. Då efterfrågan fortfarande var stor så bestämde Ferrari att tillverka 50 till vilket gjorde det till 399 exemplar. Det 400:e exemplaret auktionerades och pengarna användes för att hjälpa dem som drabbades av Tsunami-katastrofen 2004.

Ferrari Enzos konstruktion är sådan att fordonet har mycket gemensamt med Formel 1-bilar, till exempel en kolfiberkaross, sekventiell 7-stegad växellåda (med 120 ms växlingstid) och speciella keramiska skivbromsar.

Tekniska data

Motor 
 Typ: V12, 12 cylinder, direkt bränsleinsprutning

Prestanda 
 Toppfart: cirka 355 km/h
 0–100 km/h: 3,1 sekunder
 Motor: 12 cylindrar, 5 998 cc 
 Motorstyrka: cirka 660 hk vid 7800 rpm 
 Aerodynamik: genererar 775 kilo marktryck vid 300 km/h resp 334 kilo marktryck vid 200 km/h 
 Däck: Specialtillverkade av Bridgestone 
 Bromsar: Brembo av F1-typ
 Växling: 8 stegs semi-automatisk växellåda med 120 ms växlingstid

Övrigt 
 Vikt: 1155 kg
 Bensintank: 56 liter
 Nypris: £600 000 - £1 200 000 / 8 400 000 - 16 800 000 SEK
 Begagnat cirkapris: £500 000 - £795 000 / 7 000 000 - 11 130 000 SEK

Se även 
 Maserati MC12 (Ferrari Enzo-derivat)

Externa länkar 

 Ferrariworld.com

Enzo
Bakhjulsdrivna fordon
Cylinderhatt

En cylinderhatt (även hög hatt eller stormhatt) är en typ av hård herrhatt med yta av siden, sammet eller filt och cylinderformad kulle. Ursprungligen fanns höga hattar i alla möjliga färger. I dag dominerar dock svart och i någon mån grått. En hopfällbar typ av cylinderhatt, oftast sidenbeklädd, kallas chapeau-claque (alternativt chapeau claque).

Cylinderhatten användes framförallt under 1800-talet och tidigt 1900-tal till alla möjliga typer av mer städad klädsel, men bärs numera framför allt till frack och jackett. Hattarna av den här typen kom i slutet på 1700-talet och användes under i princip hela 1800-talet.

Cylinderhatten har ofta kommit att symbolisera affärsmän, vilket syns bland annat hos figurer som Joakim von Anka och Monopol-spelets maskot Mr. Monopoly.

Tillverkning 
Vid tillverkning av en cylinderhatt så som den gjordes från andra hälften av 1800-talet använder man schellackflingor och olika grova bomullskvalitéer och tar ut fristående delar: platt, sida och brätte. Där "platten" (toppen på hatten) och sidan består av schellacksindränkt bomullsväv och brättet en kraftig bomullstwills där schellacksflingor under värme och tryck pressas in i tyget. Hattens delar fogas samman på en 5-delad hattstock och resultatet blir en hattstomme som man sedan klär med önskat material beroende på användningsområde. Exempelvis filtkaplin till en Derbyhatt, svart ripsväv som veckas till en doktorshatt eller fälb som ger en silkesblank, traditionell svart hög hatt.

Referenser

Noter

Övriga källor 
Historieavsnittet hämtat från tidningen Världens historia nr 1 2008, s. 11.

Hattar
Mean Girls

Mean Girls är en amerikansk komedifilm från 2004 i regi av Mark Waters.

Filmen släpptes den 30 april 2004 och utvecklade en kultstatus.

Handling
Huvudrollen Cady Heron (spelad av Lindsay Lohan) flyttar till USA efter att ha vuxit upp i Afrika med sina föräldrar som är zoologer. Hon börjar på high school och hennes första vänner blir Janis Ian och Damian, som skulle beskrivas som "outsiders".  
Hon träffar också innegänget The Plastics med Regina George (skolans bitch, men också populärast), Gretchen Wieners (som vet allt om alla) och Karen Smith (som ses som den dummaste tjejen i skolan), de är skolans snyggaste tjejer. Cady hänger på dem för att hon och hennes vänner Janis och Damian har bestämt sig för att driva med henne, men i början är det inget stort. Men när Cady förälskar sig i Reginas f.d. pojkvän börjar Regina att förstöra för henne och Regina tar tillbaka sin f.d. pojkvän och kysser honom framför Cady som får nog och tillsammans med Janis och Damian planerar sin hämnd. Men någonting börjar hända. Cady blir mer och mer ytlig när hon umgås med The Plastics, börjar själv bli "cold hard shiny plastic" som Janis kallar det och förvandlas mer och mer till en bitch. Hennes vänner börjar också tröttna på henne. Men när Regina märker att Cady har drivit med henne så blir hon rasande, publicerar sin så kallade "burn book" och försöker lägga skulden på Cady, Gretchen och Karen genom att skriva om sig själv i boken.

Om filmen
Enligt regissören är filmen en blandning av Häxor, läxor och dödliga lektioner och Clueless.

Rollista (i urval)
Lindsay Lohan – Cady Heron
Rachel McAdams – Regina George
Amanda Seyfried – Karen Smith
Lacey Chabert – Gretchen Wieners
Lizzy Caplan  – Janis Ian
Daniel Franzese – Damian
Tina Fey – Miss Norbury
Jonathan Bennett – Aaron Samuels
Tim Meadows – Mr. Duvall
Amy Poehler – June George
Ana Gasteyer – Betsy Herron

Referenser

Externa länkar
 Officiell webbplats
 

Amerikanska filmer 2004
Amerikanska komedifilmer
Filmer i regi av Mark Waters
Engelskspråkiga filmer
Filmer från Paramount Pictures
Sten Selander

Nils Sten Edvard Selander, född 1 juli 1891 i Stockholm, död 8 april 1957 i Stockholm, var en svensk poet, essäist, översättare och botaniker.

Biografi
Först så småningom blev han fil. dr. (1950) och docent (1951) i botanik vid Uppsala universitet. Han efterträdde Sven Hedin som ledamot av Svenska Akademien på stol 6 (1953). Han var också litteratur- och teaterkritiker i flera dagstidningar, bland annat Dagens Nyheter 1929-1935 och Svenska Dagbladet från 1935.
Sten Selander var under sin studietid i Stockholm medlem i Sveriges Nationella Ungdomsförbund, ordförande för Humanistiska föreningen 1922, och Svenska Naturskyddsföreningens ordförande 1936-1947.

Selander debuterade som lyriker 1916 med samlingen "Vers och visor". Hans genombrott kom 1926 med "Staden och andra dikter". Sten Selander skrev en traditionell lyrik och var, i stort sett, främmande för "den obegripliga" modernismen. Han tillhör den grupp lyriker som brukar kallas de borgerliga intimisterna. Hans motiv är ofta hämtade från vardagslivet. 1942 kom volymen "Dikter från tjugofem år 1916 - 1941", där han tar avstånd från åtskilliga av tidigare publicerade dikter.
Hans mest kända och älskade dikt heter "Spela kula" från samlingen "Staden och andra dikter".
Idag är Sten Selander mest känd för sina naturskildringar, främst det än idag ofta refererade standardverket om svensk natur "Det levande landskapet i Sverige" (1955, 1957, 1987 [faksimil]). Andra naturskildringar är "Svensk mark" (1934), "Mark och människor" (1937, 1938), Lappland (1948, 1949), Stränder (1951). I biografin "Den okände Selander" av Martin Kylhammar skildras naturvårdaren, journalisten och samhällskritikern Sten Selander.

På fjället Jeknaffo i Padjelanta hittade han år 1941 raggfingerört som en ny växtart för Sverige.

Som översättare har han bland annat tolkat Omar Khayyam till svenska. 

Sten Selander ligger begravd på Solna kyrkogård.

Bibliografi

 - Utkom i 6 upplagor.

 - Tillsammans med Gunnar Hirdman

Samlade upplagor och urval

Utgivit och redigerat
 - Utkom i 15 upplagor.

 - Utkom i 6 upplagor.

 - 24 volymer.

Översättningar
 Omar Khayyam: Rubaiyat (Bonnier, 1919)
 Friedrich von Schiller: Don Carlos: skådespel i tre akter (Bonnier, 1926)
 T. E. Lawrence: Uppror i öknen (Revolt in the desert) (Bonnier, 1927)
 Edmund Blunden: Krigets vardag (Undertones of war) (Bonnier, 1931)

Priser och utmärkelser 
 Doblougska priset 1952

Källor

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 
 
 

Födda 1891
Avlidna 1957
Ledamöter av Svenska Akademien
Svenska författare under 1900-talet
Svenska översättare under 1900-talet
Översättare från engelska
Översättare från tyska
Svenskspråkiga författare
Svenska botaniker under 1900-talet
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Ordförande för Humanistiska föreningen vid Stockholms universitet
Män
Gravsatta på Solna kyrkogård
Forskare från Stockholm
Författare från Stockholm
Axel Gabriel Silfverstolpe

Axel Gabriel Silfverstolpe, född 10 augusti 1762 i Stockholm, död 5 september 1816 i Stockholm, var en svensk  hovman, politiker, skald och amatörmusiker. Han var riddarhussekreterare från 1795 till sin död och ledamot av Svenska akademien.

Biografi 
Axel Gabriel Silfverstolpe var son till bankokommissarien Fredrik Silfverstolpe och Eleonora Catharina Leijonhufvud samt systerson till Axel Gabriel Leijonhufvud. Han var dessutom syskon med Fredrik Samuel Silfverstolpe och Gustaf Abraham Silfverstolpe. Efter studier vid Uppsala universitet blev han 1779 kanslist vid Riddarhuset, och värvades efter några år till Krigsexpeditionen som kopist där han var till 1789. Han återvände sedan till Riddarhuset som förste riddarhuskanslist, och blev 1792 hovjunkare och änkedrottning Sophia Magdalenas handsekreterare. 1811 blev han änkedrottningens kammarherre.

Silverstolpe blev ledamot nr. 139 av Kungliga Musikaliska Akademien den 18 december 1793. Han var akademiens preses 1813–1815. 1794 blev han ledamot av Svenska Akademien, stol 7. Han var också ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien från 1798.

Silfverstolpe var verksam som recensent och skribent i Stockholms Posten från 1793-1798. I sina recensioner behandlade han företrädesvis litteratur av högre kvalitet, och ville uttryckligen utrota litteratur som "piglitteratur, drömböcker, pornografi, humbugsartad vetenskap och svärmiska upppbyggelseböcker av swedenborgs typ". Från 1797 medverkade han i Läsning i blandade ämnen.

Han var först gift med Hedvig Charlotta Brakel, vars mor var en Boije af Gennäs. I det äktenskapet föddes Fredrik Otto Silfverstolpe och döttrarna Eleonora Ulrica, gift Leijonhufvud, och Charlotta Gabriella, gift med en fabrikör Svedelius. Han gifte om sig med grosshandlardottern Anna Christina Alm, med vilken han fick dottern Carolina Christina, gift med en grosshandlare.

Silverstolpes dotterson, läkaren och folkbildaren Anton Nyström skriver i sin självbiografi 1929 att morfadern Axel Gabriel Silvertolpe vid 1809 och 1810 års riksdagar "skrev ett utkast till våra grundlagar, som till största delen äro hans verk".

Referenser

Noter

Tryckta källor 

 Gabriel Anrep, Svenska adelns Ättar-taflor, volym 3

Vidare läsning 
 
Kerstin Anér: Läsning i blandade ämnen, avhandling, Göteborg, 1948
 

Ridderskapet och adelns riksdagsledamöter
Ledamöter av Svenska Akademien
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Mottagare av Svenska Akademiens stora pris
Svenska musiker under 1700-talet
Svenska musiker under 1800-talet
Musiker från Stockholm
Födda 1762
Avlidna 1816
Män
Politiker från Stockholm
Axel Gabriel
Riddarhussekreterare
Rod Blagojevich

Milorad Blagojevich, känd som Rod R. Blagojevich, född 10 december 1956 i Chicago, Illinois, USA, är en amerikansk politiker (demokrat). Han var guvernör i delstaten Illinois från januari 2003 till januari 2009. Blagojevich avsattes av en enig delstatssenat efter att bland annat ha försökt sälja Barack Obamas vakanta plats i senaten till högstbjudande.

Blagojevich avlade 1979 sin grundexamen vid Northwestern University och 1983 juristexamen vid Pepperdine University. Han var ledamot av Illinois House of Representatives, underhuset i delstatens lagstiftande församling, 1993–1996 och ledamot av USA:s representanthus 1997–2003.

I 2002 års guvernörsval i Illinois fick Blagojevich 52 % av rösterna. Delstatens justitieminister (Illinois Attorney General), republikanen Jim Ryan, fick 45 %, libertarianen Cal Skinner 2 % och oberoende kandidaten Marisellis Brown 1 %.

Blagojevich omvaldes 2006 med närmare 50 % av rösterna. Republikanen Judy Baar Topinka fick 40 % och 10 % av rösterna gick till Green Party kandidaten Rich Whitney.

Hans familj har serbisk härkomst. Han är gift med Patricia Blagojevich. Paret har två döttrar: Amy och Anne.

Den 9 december 2008 arresterades Blagojevich av FBI-agenter i sitt hem i Chicago, misstänkt för korruption. 7 december  2011 blev Blagojevic dömd till 14 års fängelse. Han började avtjäna sitt straff 15 mars 2012. Den 18 februari 2020 släpptes Blagojevich på Donald Trumps order.

Noter

Externa länkar 

 biografi på National Governors Associations webbplats
 Biographical Directory of the United States Congress

Födda 1956
Guvernörer i Illinois
Ledamöter av USA:s representanthus från Illinois
Män
Levande personer
Alumner från Northwestern University
Alumner från Pepperdine University
Nils Fredrik Sander

Nils Fredrik Sander, född 26 september 1828 i Vintrosa, Närke, död 30 maj 1900 var en svensk skald, översättare, konstkännare, ämbetsman.

Biografi
Sander var son till gästgivaren Lars Nilsson och hans hustru Cathrina Larsdotter i Sanna. Han skrev lyrik och har tolkat nygrekisk poesi och den poetiska Eddan (1893).

Han var ledamot av Svenska Akademien 1889–1900, på stol nr 7 och valdes 1891 in som hedersledamot i Södermanlands-Nerikes nation. 

År 1895 lät han beställa den gipskopia av det grekiska Pireuslejonet som finns utställd på Historiska museet i Stockholm.

Priser och utmärkelser
1853 – Svenska Akademiens stora pris i skaldekonst
1891 – Hedersledamot av Södermanlands-Nerikes nation i Uppsala
1894 – Letterstedtska priset för översättningar ur Eddan

Bibliografi

Skönlitteratur

 - Tillsammans med C.G. Strandberg, C.R. Nyblom och Robert von Kraemer.

Varia

Samlade upplagor och urval

Källor

Vidare läsning
 Dödsruna ur Hvar 8 dag år 1900

Externa länkar

Ledamöter av Svenska Akademien
Hedersledamöter vid Södermanlands-Nerikes nation
Födda 1828
Avlidna 1900
Män
Personer från Vintrosa socken
Mottagare av Letterstedtska priset
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Ledamöter av Konstakademien