kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Sixtus IV

Sixtus IV, född Francesco della Rovere 21 juli 1414 i Celle Ligure nära Savona, död 12 augusti 1484 i Rom, var påve från 9 augusti 1471 till sin död den 12 augusti 1484.

Biografi 
Francesco della Rovere föddes av fattiga föräldrar. På grund av ett löfte till sin mor inträdde han i franciskanorden, och började sedan studera filosofi och teologi vid universitetet i Pavia. Han undervisade därefter i Padua, Bologna, Pavia, Siena, och Florens. Efter att ha varit sin ordens prokurator i Rom och sedan dess ordensgeneral i Ligurien, utsågs han 1467 av Paulus II till kardinalpräst med San Pietro in Vincoli som titelkyrka. Dessa år ägnade han i stor utsträckning åt teologiskt författande.

År 1471 efterträdde han Paulus II som påve, och gjorde sig till ledare för ett kraftigt motstånd mot osmanska riket. I övrigt använde han sin makt till att utvidga sin familjs besittningar och var den förste påve som i politiken lät sig ledas av ohöljd nepotism. Med Florens låg han i ett tvåårigt krig som ökade förvirringen i Italien. Han var Roms förste verklige påvekung (Gregorovius). 

Han var varm vän av konst och vetenskap och lät uppföra bland annat Sixtinska kapellet och Ponte Sisto och andra praktbyggnader samt återupprätta Vatikanbiblioteket. Han författade flera verk i teologi, till exempel De potentia Dei (Guds makt) och De sanguine Christi (Kristi blod). I ett verk om den obefläckade avlelsen argumenterade han för att Thomas av Aquino och Duns Scotus använde olika ord för väsentligen samma ståndpunkt.

I en bulla den 27 februari 1477 gav Sixtus IV tillåtelse att upprätta ett universitet i Uppsala, efter en ansökan från Sverige. Uppsala fick därmed Nordens första universitet.

Bilder

Källor 
Catholic Encyclopedia (1913)

Externa länkar 

Påvar
Franciskaner
Italienska teologer
Födda 1414
Avlidna 1484
Män
Personer i Kyrkostaten under 1400-talet
1414

1414 (MCDXIV) var ett normalår som började en måndag i den Julianska kalendern.

Händelser

April 
5 april – Alvastra kloster eldhärjas.

Okänt datum 
På ett kyrkomöte i Konstanz bekräftas heliga Birgittas kanonisering.
Biskopsstolen i Västerås är vakant, varvid Erik av Pommern insätter sin egen skattemästare på posten.
Frälset i småländska Värend utfärdar den så kallade Växjöstadgan, som gör det svårare för bönderna att lämna sina gårdar. Liknande åtgärder vidtas av stormännen i Skara vid samma tid.
Thomas Simonsson blir biskop i Strängnäs.

Födda 
21 juli – Sixtus IV, född Francesco della Rovere, påve 1471–1484.

Avlidna 
Trung Quang De, kejsare av Vietnam.
Ture Bengtsson (Bielke) d.y., svenskt riksråd.
Vladislav av Neapel, kung av Neapel.

Referenser

Fotnoter

Externa länkar
Paulus III

Alessandro Farnese omdirigerar hit, för artikeln om hertigen av Parma och Piacenza, se Alessandro Farnese, hertig av Parma och Piacenza. För artikeln om kardinalen, se Alessandro Farnese (kardinal).

Paulus III, född Alessandro Farnese 29 februari 1468 i Canino, död 10 november 1549 i Rom, var påve från den 13 oktober 1534 till sin död den 10 november 1549. Han lät bygga Palazzo Farnese.

Biografi 
Påve Alexander VI utsåg 1493 Farnese till kardinaldiakon med Santi Cosma e Damiano som titelkyrka. 1534 valdes den 66-årige kardinalen till påve. Som sådan iakttog han en försiktig, avvaktande hållning och skaffade sig inga närmare förtrogna. Under ett årtionde fullföljde han med framgång det diplomatiska konststycket att balansera mellan Frans I och Karl V. Hans måttlösa nepotism kom honom att gång på gång lägga hinder i vägen för Karl V:s fulla seger över protestantismen i Tyskland.

Paulus III påbörjade den stora reformen genom att till kardinaler utnämna en del katolska reformvänner. Genom framförallt kardinal Gasparo Contarini lät han så utarbeta en "tankeskrift om den kyrkliga reformen" (Consilium de emendanda ecclesia). Reformen kom dock inte på det åsyftade sättet; istället trädde motreformationen fram. 

Efter en omfattande ikonoklasm i England, som kulminerade med att Sankt Thomas a Beckets helgonskrin i katedralen i Canterbury vandaliserades, beslutade påven också att bannlysa kung Henrik VIII av England en andra gång. (Henrik hade tidigare bannlysts av Clemens VII i samband med att kungen försökt upplösa sitt äktenskap med Katarina av Aragonien.)

1540 stadfäste Paulus jesuitorden. 1542 utgav han bullan Licet ab initio, som återupprättade den påvliga inkvisitionen och betecknade den romerska kyrkans vändning till en medveten kamp mot all protestantism. Samma år började han det stora utrotningskriget mot protestanterna i Italien. Sedan de fredliga utjämningsförsökens tid tagit slut med religionssamtalet i Regensburg 1541, tog Paulus den av honom förut fruktade, av Karl V fordrade, koncilietanken i egna händer och sammankallade 1545 det under påvlig ledning stående motreformatoriska konciliet till Trident (tridentinska mötet).

Paulus III vilar i Peterskyrkan. Hans gravmonument utfördes av Guglielmo della Porta.

Dramatiserade skildringar av Paulus III 
I TV-serien The Tudors spelas Paulus III av den irländske skådespelaren Peter O'Toole.

Se även 
 Cappella Paolina

Referenser

Externa länkar 

Påvar
Alumner från universitetet i Pisa
Huset Farnese
Födda 1468
Avlidna 1549
Män
Personer från Lazio
Personer i Kyrkostaten under 1500-talet
Kardinalbiskopar av Ostia
Kardinalbiskopar av Porto-Santa Rufina
Gravsatta i Peterskyrkan
Reformationen i England
1468

1468 (MCDLXVIII) var ett skottår som började en fredag i den julianska kalendern.

Händelser

Mars 
 Mars – På ett möte i Örebro tillerkänns Ivar Axelsson (Tott) exceptionella maktbefogenheter i Sverige. Under detta möte väljs också Tord Pedersson (Bonde) till svensk ärkebiskop, men han blir aldrig vigd, eftersom valet inte accepteras av påven.

April 
 13 april – Stillestånd sluts mellan Sverige och Danmark i och med Stockholmstraktaten.

Juli 
 Juli – Tord Pedersson (Bonde) blir ärkebiskop. Han vigs dock inte och påven godkänner inte valet.
 29 juli – Ett möte med Danmark i Halmstad misslyckas totalt och krig med Danmark utbryter på nytt.

September 
 27 september – Karl Knutsson (Bonde) inleder försök att återfå antingen Putzig eller den penningsumma han lånade ut för det. Konflikten kommer att fortgå i flera århundraden. Pengarna återfås först 1704, när Karl XII kräver igen dem.

December 
 11 december – Karl Knutsson leder en här till Västergötland. Ivar Gren på Axevall går över till Kristian I.

Okänt datum 
 Altarskåpet i Stockholms storkyrka levereras. Det är tillverkat i Lübeck i Herman Rodes verkstad.

Födda 
 29 februari – Paulus III, född Alessandro Farnese, påve 1534–1549.
 Katarina av Navarra, spansk monark.

Avlidna 
 17 januari – Skanderbeg, albansk krigsledare och nationalhjälte.
 3 februari – Johannes Gutenberg, tysk uppfinnare, boktryckarkonstens fader.
 28 oktober  – Bianca Maria Visconti, hertiginna av Milano
 Pomellina Fregoso, monegaskisk regent.

Referenser

Fotnoter

Externa länkar
Planetarium

Ett planetarium är en modell av solsystemet och rymden.

De största planetarierna är byggnader utformade som kupoler, där stjärnhimlen sedd från Jorden visas på insidan, och hur solen, månen och planeterna rör sig. Detta visas med en projektor som är placerad mitt i kupolen. Mindre planetarier är i princip utförda på samma sätt.

Planetarium kan också vara ett datorprogram som visar rymden. Användaren anger parametrar som position på jordytan, tidpunkt, vad denne vill se (till exempel stjärnbilder, solen, planeter), förändringshastighet, etc.

Etymologi
Latinets -arium betyder plats för.

Planetarier i Sverige
Borlänge Planetarium, 2047 Science Center
Borås Planetarium, Navet
Falun, Broman Planetarium (mobilt planetarium)
Gäddede, Frostvikens observatorium
Gävle, Högskolan (mobilt planetarium)
Göteborg, Observatoriet i Slottsskogen (litet: 3 meter i diameter, 17 åskådarplatser)
Härnösandplanetariet, Technichus (mobilt planetarium)
Härnösand, Mittuniversitetet (mobilt planetarium)
Jönköping, Upptech
Karlshamn, Kreativum Science Center 
Karlstad, Universitetet (mobilt planetarium)
Kristianstad, Högskolan (mobilt planetarium)
Luleåplanetariet, Teknikens Hus
Lundplanetariet, Vattenhallen Science Center, LTH
Norrköping, Visualiseringscenter C
Munkforsplanetariet, Ransäters hembygdsgård
Ronnebyplanetariet
Skellefteåplanetariet, Teknobalder (mobilt planetarium)
Spånga Naturvetenskapscentrum (mobilt planetarium)
Stockholm, Cosmonova, Naturhistoriska Riksmuseet
Stenstorp, Dalénium - Science Center
Sundsvall, Sundsvalls gymnasium (mobilt planetarium)
Södertälje Planetarium, Tom Tits Experiment
Sölvesborg, Yndegården (mobilt planetarium)
Tranås, Starlab AB (mobilt planetarium)
Trollhättan, Innovatum (mobilt planetarium)
Uddevalla, Gymnasiet (mobilt planetarium)
 Umeå, Umevatoriet
Visby, Gotlands Fornsal (mobilt planetarium)
Växjö Planetarium, Xperimenthuset (mobilt planetarium)

Planetarier i Finland

Helsingfors, Ursa (mobilt planetarium)
Tammerfors, Tammerfors Särkänniemi Ab
Vanda, Verne-teatern, Heureka - Finlands vetenskapscenter

Se även 
 Sweden Solar System

Noter

Planetarium-programvara
Uniview (Windows)
3DPlanetarium (Linux)
Cartes du ciel (Linux, Windows, Mac OS)
Celestia (Linux, Windows, Mac OS)
KStars (Linux)
OpenUniverse (Linux, Windows)
Stellarium (Linux, Windows, Mac OS)
Night Vision (IBM OS/2)

Externa länkar

WPD (Worldwide Planetariums Database) Planetarier över hela världen lista
PlanetariumsClub
IPS International Planetarium Society
Nordic Planetarium Association
Lista över programvaror
applet
Stellarium

Stellarium är en fri planetarieprogramvara, licensierad under GNU GPL, för GNU/Linux, Microsoft Windows och Mac OS. Programmet använder sig av OpenGL för att rendera vad som enligt upphovsmannen är en realistisk tre-dimensionell stjärnhimmel i realtid.

Stellarium utvecklas av den franske programmeraren Fabien Chéreau, som startade projektet sommaren 2001.

Bland programmets funktioner märks:
 Över 600 000 stjärnor från Hipparcos-katalogen.
 Alla solsystemets planeter och deras största månar.
 Olika landskap i panorama, dimma, atmosfär, samt enligt upphovsmannen realistiska solnedgångar, soluppgångar och förmörkelser.
 Standardperspektiv och vidvinklat projektionsläge.

Se även 
 Celestia

Referenser

Externa länkar
 stellarium.org 
 stellarium.org 
 Stellarium Wiki 
 Stellariums wiki 

Fri programvara och öppen källkod
Sourceforge-projekt
Bonifatius IX

Bonifatius IX, född Pietro Tomacelli 1350 i Neapel, Italien, död 1 oktober 1404 i Rom, var påve från 2 november 1389 till sin död. Han kanoniserade den heliga Birgitta 1391.

Biografi 
Pietro Tomacelli tillhörde en uradlig släkt från Neapel, men familjen var fattig. Han utsågs till kardinaldiakon av San Giorgio in Velabro 1381 och till kardinalpräst av Sant'Anastasia 1385. När han valdes till påve den 2 november 1389 saknade han teologisk skolning och erfarenhet från kurian, men var beundrad för sin fasta karaktär och milda framtoning.

Bonifatius IX satte som sin huvuduppgift att återställa påvedömets makt i Rom och Kyrkostaten. Två gånger fördriven från Rom, lyckades han till slut till förmån för kurians maktställning avskaffa stadens gamla republikanska friheter. Han lyckades även återställa påvedömets gamla anseende i länderna som lydde under honom (tysk-romerska riket, England, Ungern, Polen, och större delen av Italien), och genom hans anslutning till Ladislaus av Durazzo bands Neapel vid den romerske påvens lydnad. 

Bonifatius IX hoppades med den världsliga maktens bistånd kunna göra slut på schismen och satte först sina förhoppningar till den tysk-romerske kungen Wencel IV, men sökte sedan genom beskickningar vinna kungarna av Frankrike och Kastilien. När motpåven Clemens VII avled 1394, verkade det finnas en utsikt att bilägga schismen, med den utsikten försvann genom valet av en ny motpåve, Benedictus XIII; därigenom uppgav Bonifatius IX sannolikt varje allvarlig förhoppning att få se stridens slut.

Hans italienska politik krävde ofantliga penningsummor. Dietrich av Niem uppger att han schackrande med ämbeten samt företog indulgenser och dispensationer och sysslade utpressningar i övrigt. De flesta katoliker håller dessa uppgifter för vinklade och orättvisa. Catholic encyclopedia vidhåller i stället att Bonifatius inte sökte något för egen vinning, och att han dog fattig. Den nepotism han har kritiserats för, har ursäktats med de halft anarkistiska förhållandena han verkade under, och med att regeringar på den tiden var beroende av sådant personligt stöd, vilket också kostade belöningar till de lojala.

Referenser 
 Artikeln bygger delvis på översatt material från Catholic Encyclopedia (1913)

Externa länkar 

Påvar
Personer i Kyrkostaten under 1300-talet
Personer i Kyrkostaten under 1400-talet
Födda 1350
Avlidna 1404
Män
Ugglan
Personer från Neapel
1350

1350 (MCCCL) var ett normalår som började en fredag i den Julianska kalendern.

Händelser

Okänt datum 
 Digerdöden kommer till Sverige från Norge.
 Magnus Erikssons landslag stadfästs. Det är en lag, som ska gälla i hela riket och ersätter landskapslagarna. Den innehåller bland annat en konungabalk med bestämmelser för kungaval.
 Den allmänna stadslagen för Sveriges städer stadfästs. Landsbygden och städerna lyder alltså under olika lagar, något som kommer att kvarstå i Sverige fram till 1970-talet.
 Rådsaristokratin får övertaget i dragkampen om kungamakten i det att principen om valkungadöme fastslås och att garantier mot godtycke i maktutövningen införs.
 Rådmän i Visby skriver till Rostock och meddelar, att man låtit arrestera nio man, varav två präster, som ska ha gjort sig skyldiga till massförgiftning (pesten). Även judar skall, enligt rådmännen, vara skyldiga till sjukdomens utbrott, trots att det inte finns några judar i riket.
 Bottniska handelstvånget införs och innebär, att städerna vid Bottenviken, med undantag för Åbo, förbjuds att idka utlandshandel.

Födda 
 23 januari – Vincentius Ferrer, spanskt helgon.
 27 juni – Manuel II Palaiologos, bysantinsk kejsare.
 10 december – Dmitrij Donskoj, storfurste av Moskva.
 Bonifatius IX, född Pietro Tomacelli, påve 1389–1404 (född detta år, 1355 eller 1356).
 Pierre d'Ailly, fransk teolog och filosof.
 Anabella Drummond, drottning av Skottland 1390–1401 (gift med Robert III) (född omkring detta år)
 Katherine Swynford, engelsk hovfunktionär.
 Leonor Telles, portugisisk drottning och regent.

Avlidna 
 22 augusti – Filip VI, kung av Frankrike sedan 1328
 Magister Mathias, svensk teolog, Heliga Birgittas biktfader

Externa länkar
1404

1404 (MCDIV) var ett skottår som började en tisdag i den julianska kalendern.

Händelser

Maj 
 16 maj – Stillestånd sluts mellan drottning Margaretas trupper och Tyska ordens gotlandshär i Slite.
 21 maj – Drottning Margaretas trupper sätter, i samband med striden mot Tyska orden, eld på Slite.

Juli 
 1 juli – Stillestånd sluts mellan de båda härarna i Visby. Detta avslutar kriget, men Gotland är fortfarande i Tyska ordens händer.

Oktober 
 17 oktober – Sedan Bonifatius IX har avlidit den 1 oktober väljs Cosimo Gentile de' Migliorati till påve och tar namnet Innocentius VII.

Okänt datum 
 Hertigen av Schleswig dör och hans änka ställer sig under Margaretas beskydd, varvid denna övertar större delen av hertigdömet Schleswig.
 Hövitsman Tord Röriksson (Bonde) inleder ett väpnat angrepp på Republiken Novgorod omedelbart efter att ett stillestånd har löpt ut.
 Familjen Grip säljer Gripsholm till Margareta.

Födda 
 14 februari – Konstantin XI Palaiologos, den siste kejsaren av det bysantinska riket.
 18 februari – Leon Battista Alberti, italiensk arkitekt, skulptör, guldsmed och konstteoretiker.
 Johanna Beaufort, drottning av Skottland 1424–1437 (gift med Jakob I) (född omkring detta år)

Avlidna 
 27 april – Filip II, hertig av Burgund.
 1 oktober – Bonifatius IX, född Pietro Tomacelli, påve sedan 1389.
 Eleonora av Arborea, regerande domare av Arborea på Sardinien, som gett namnet åt Eleonorafalken.

Referenser

Fotnoter

Externa länkar
The Matrix Reloaded

The Matrix Reloaded är en amerikansk action-science fiction-film som hade biopremiär i USA den 2003, i regi av Lilly Wachowski och Lana Wachowski, med Keanu Reeves, Laurence Fishburne och Carrie-Anne Moss i rollerna. Filmen är uppföljare till The Matrix (1999), som sedan följs av The Matrix Revolutions (2003).

Handling 
Neo (Keanu Reeves) och rebelledarna har 72 timmar på sig att hindra 250 000 maskiner att hitta och förstöra Zion. Samtidigt måste Neo hitta ett sätt att rädda Trinity (Carrie-Anne Moss) från ett mörkt öde som han ser i sina drömmar.

Rollista 
 Keanu Reeves - Neo
 Laurence Fishburne - Morpheus
 Carrie-Anne Moss - Trinity
 Hugo Weaving - Agent Smith
 Jada Pinkett Smith - Niobe
 Gloria Foster - Oracle
 Helmut Bakaitis - The Architect
 Lambert Wilson - Merovingian
 Monica Bellucci - Persephone
 Essie Davis - Maggie/sjukvårdaren

Om filmen 
Filmen hade Sverigepremiär onsdagen den 21 maj 2003.

Sean Connery var som i den första filmen, tänkt att ha roll i denna film med. Men Connery skulle istället spelat karaktären The Architect snarare än Morpheus. Men Connery tackade nej för att istället spela i The League, som släpptes samma år.

Källor

Fotnoter

Externa länkar 
 

Matrix
Amerikanska filmer 2003
Engelskspråkiga filmer
Franskspråkiga filmer
Filmer i regi av syskonen Wachowski
Amerikanska uppföljarfilmer
Filmer från Warner Bros.
Filmmusik av Don Davis
Polsk

Polsk kan syfta på

 Något som tillhör Polen
 Något som tillhör språket polska
 Något som tillhör folket polacker
The Matrix Revolutions

The Matrix Revolutions är en amerikansk science fiction-actionfilm som hade biopremiär i USA den 5 november 2003 i regi av Lilly Wachowski och Lana Wachowski, med Keanu Reeves, Laurence Fishburne, Carrie-Anne Moss och Hugo Weaving i rollerna. Filmen är uppföljare till The Matrix (1999) och The Matrix Reloaded (2003) samt den tredje och sista filmen i Matrixserien.

Handling 
Neo (Keanu Reeves) har förlorat sin kraft så han stannar i maskinvärlden för att rädda Zion. Agent Smith planerar att förinta både människor och maskiner. Neo sluter ett avtal med maskinerna; om han kan stoppa Smith skall människorna och maskinerna lägga ner sina vapen och leva i harmoni med varandra.

Om filmen 
Filmens ledmotiv "Neodämmerung" är en vink till Richard Wagner och betyder "Neos skymning" - en referens till Ragnarök.
Filmen hade Sverigepremiär onsdagen den 5 november 2003.

Rollista 
 Keanu Reeves -  Neo
 Laurence Fishburne -  Morpheus
 Carrie-Anne Moss -  Trinity
 Hugo Weaving -  Agent Smith
 Jada Pinkett Smith -  Niobe
 Mary Alice -  Oraklet
 Nona M. Gaye -  Zee
 Tanveer Atwal -  Sati
 Ian Bliss -  Bane
 Harold Perrineau Jr. -  Link 
 Nathaniel Lees -  Mifune
 Harry J. Lennix -  Lock
 Sing Ngai -  Seraph
 Lambert Wilson -  Merovingen 
 Helmut Bakaitis -  Arkitekten 
 Francine Bell -  Councillor Grace
 Monica Bellucci -  Persephone
 Bruce Spence - Konduktören
 Essie Davis - Maggie/sjukvårdaren

Källor

Fotnoter

Externa länkar 
 

Matrix
Amerikanska filmer 2003
Amerikanska kampsportsfilmer
Amerikanska science fiction-actionfilmer
Engelskspråkiga filmer
Filmer i regi av syskonen Wachowski
Amerikanska uppföljarfilmer
Filmer från Warner Bros.
Filmmusik av Don Davis
Lech Wałęsa

[], född 29 september 1943 i Popowo, provinsen Kujawy-Pomorze, är en polsk politiker och fackföreningsledare. Han var grundare av den fria fackföreningsrörelsen Solidaritet och satt i den rollen fram till 1990 i ledningen för den demokratiska oppositionen i Polen. Han var Polens president 1990–1995 och mottog 1983 Nobels fredspris.

Biografi

Wałęsa var skeppsvarvsarbetare och utbildad till elektriker. År 1967 anställdes han vid Leninvarvet i Gdańsk. Som vittne till den polska arbetarrevolten 1970 var han under hela 1970-talet fackligt verksam och kämpade för en fackföreningsrörelse, obunden till det styrande kommunistpartiet.

År 1980 blev han en av grundarna och ledare för den inom östblocket första fristående fackföreningsorganisationen Solidaritet (polska: Solidarność). Detta skedde efter att han avskedats från varvet för sin fackliga aktivitet och sedan valts till ledare för en strejkkommitté som växte sig stor även utanför Gdańsk. Strejkkommittén ombildades därefter till Solidaritet, som gick i täten för den folkliga oppositionen och som under ett års tid var framgångsrikt i sina förhandlingar med den polska regeringen.

Samarbetet mellan Solidaritet och regeringen avbröts tvärt vid den så kallade "Luciakuppen" i december 1981. Då utfärdades undantagstillstånd, medan Solidaritet förbjöds och de flesta av rörelsens ledare greps. Wałęsa satt i husarrest i ett knappt år. År 1983 fick Wałęsa motta Nobels fredspris, men han lät sin fru åka och hämta priset av rädsla för att inte få inresetillstånd till Polen igen.

Wałęsa ledde Solidaritet fram till 1990. Då hade rörelsen året före varit delaktig i att införa demokrati i Polen, efter flera decennier av diktatur under Polska förenade arbetarpartiet.

Lech Wałęsa valdes till Polens president  1990, han tillträdde ämbetet den 22 december. I presidentvalet 1995 förlorade han mot Aleksander Kwaśniewski. Då Wałęsa lämnade presidentposten tillkännagav han att han skulle återgå till sitt arbete på varvet i Gdańsk men tog istället ut innestående semester och reste utomlands.

Wałęsa kandiderade i presidentvalet år 2000 för det nybildade kristdemokratiska partiet men erhöll i valet bara 1 % av rösterna.

År 2015 hittade det polska historiska institutet dokument hos den tidigare kommunistiska inrikesministern General Kiszczak som visade på att Walesa varit en informatör åt den kommunistiska säkerhetspolisen, före sin tid som ledare för Solidarność.  Detta har väckt enorm vrede i Polen och många har krävt att Walesa lämnar tillbaks sitt Nobelpris.

Lech Wałęsa förlänades Serafimerorden den 16 september 1993.

Referenser

Externa länkar

 

Personer i Polen under 1900-talet
Mottagare av Nobels fredspris
Polska nobelpristagare
Polska politiker
Polens presidenter
Dissidenter
Riddare och kommendör av Kungl. Maj:ts Orden
Födda 1943
Män
Levande personer
Personer inom polsk fackföreningsrörelse
Mottagare av Serafimerorden
Polska antikommunister
Storkorset av Hederslegionen
Mottagare av Frihetsmedaljen
Mottagare av Södra korsets orden
Storkorset av särskilda klassen av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Mottagare av Rumänska kronorden
Storkorset av Rumänska kronorden
Eduard Sjevardnadze

Eduard Ambrosis dze Sjevardnadze (; ), född 25 januari 1928 i Mamati i Transkaukasiska SFSR, Sovjetunionen (i nuvarande Georgien), död 7 juli 2014 i Tbilisi, var en georgisk politiker. Han var Sovjetunionens siste utrikesminister och senare Georgiens andre president.

Sjevardnadze var generalsekreterare för kommunistpartiet i Georgiska SSR 1972-1985 och därmed sovjetrepublikens ledare. I samband med att Michail Gorbatjov blivit Sovjetunionens ledare 1985 utnämndes Sjevardnadze till utrikesminister. Som utrikesminister förespråkade han ökad avspänning mot väst och den så kallade Sinatradoktrinen, vilken fastslog att Sovjetunionens östeuropeiska satelliter själva skulle få välja politiskt system. Hans radikalism ledde till spänningar med Gorbatjov som önskade bevara Sovjetunionen och i december 1990 avgick han i protest mot den svaga reformviljan hos landets ledning. Han återkom som utrikesminister i november 1991 och stannade kvar på posten till Sovjetunionens upplösning drygt en månad senare.

Sjevardnadze var från 1992 det nyligen självständiga Georgiens ledare med titeln ordförande i statsrådet och talman i parlamentet. Efter presidentvalet 1995, då han erhöll 70 procent av rösterna, kunde han sväras in som Georgiens andra president. Hans presidenttid präglades av inre oroligheter, dels i utbrytarrepublikerna Abchasien och Sydossetien, och dels från den förre presidenten Zviad Gamsachurdias anhängare. Han avgick 2003 efter stora demonstrationer, den så kallade Rosenrevolutionen. Han efterträddes då som Georgiens president av reformpartiet Enade nationella rörelsens ledare Micheil Saakasjvili.

Källor

Noter

Externa länkar

Georgiens presidenter
Georgiens premiärministrar
Personer i Georgien under 1900-talet
Personer i Georgien under 2000-talet
Födda 1928
Avlidna 2014
Män
Storkorset av särskilda klassen av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden