Nagelfar

För andra betydelser av ordet Nagelfar/Naglfar, se Nagelfar (olika betydelser).

Nagelfar (fornnordiska: Naglfar) är i nordisk mytologi det största av alla skepp; det tillhör Muspell och omtalas i båda Eddorna. När Ragnarök nalkas kommer Nagelfar att, med Loke som skeppshövding, föra Muspells skaror till slagfältet Vigrid på ön Oskopne där slutstriden står. Enligt Snorre Sturlasson är Nagelfar timrat av döda mäns naglar. Därför ska man akta sig så att ingen dör med oklippta naglar, ty det ger virke till skeppet och påskyndar världens undergång.

Källtexterna

Völuspá 
I Völuspá 50 berättas hur världsundergången tar sin början:
{|
|
Med lindskölden höjd
far Hrym från öster,
världsormen vrider sig,
väldig i vrede,
ormen slår vågorna,
örnen skriar,
den gråe sliter lik –
loss kommer Nagelfar.
|
Hrymr ekr austan,hefisk lind fyrir,
snýsk Jǫrmungandrí jǫtunmóði;
ormr knýr unnir,en ari hlakkar,
slítr nái niðfǫlr,Naglfar losnar.|
|}

Strofen beskriver ett antal samtidigt inträffande händelser; viktigast är att Midgårdsormen åstadkommer sådan sjögång att Nagelfars förtöjning brister. Detta är det enda ställe i den poetiska Eddan där namnet Nagelfar nämns. Det är dock troligt att även den följande strofen (strof 51) handlar om samma skepp.Halvorsen (1967), spalt 202f.

 Gylfaginning 
Nagelfar nämns på flera ställen i Snorres Edda. I Gylfaginning 43 görs en jämförelse mellan skeppen Skidbladner och Nagelfar. Snorre skriver:

I Gylfaginning 51 berättas hur Nagelfar kommer loss vid Ragnarök:

Längre ner i samma kapitel sägs också: "Hrym heter jätten som styr Nagelfar." Men det stämmer inte med Völuspá 51 – som Snorre för övrigt själv citerar i samma kapitel – där det uppges vara Loke som står vid styråran (Loki stýrir). Om Hrym sägs i strofen dessförinnan: "Hrymr ekr austan", det vill säga "Hrym kör från öster". Verbet ekr antyder snarare att han kommer i vagn än färdas på skepp.

 Tulorna 
Namnet Nagelfar finns också medtaget i en av de tulor som i flera handskrifter avslutar Skáldskaparmál.

 Namnet Nagelfar Naglfar kan översättas "nagelskepp", men tolkningen av "nagel" är omdiskuterad. Snorre ger följande förklaring till namnet:
{{Citat|Det [skeppet] är gjort av naglarna från döda människor, och det är varning värt. Den man som dör med oklippta naglar ger mer virke åt skeppet Nagelfar, och gudar och människor önskar knappast att det blir byggt.}}
Varifrån Snorre hämtat denna uppgift är okänt. Det har dock varit en utbredd folktro att människohår och -naglar kunnat användas inom magin. Sådan trolldom förbjöds av påve Zacharias år 743, och liknande förbud finns också i gamla norska lagar. Det finns också medeltida belägg för föreställningen att Djävulen kunde göra båtar av döda människors naglar för att i dem bortföra själar. Det är alltså möjligt att Snorre kan ha konstruerat sin tolkning av namnet Naglfar efter samtida kristna sägner om Djävulens nagelbåtar.

Flera forskare, bland dem Adolf Noreen, gissade att nagl var en språklig variant av nár (lik, kadaver). Naglfar skulle då vara ett náskip (likskepp), kanske med en besättning av draugar. Förklaringen har dock övergivits av etymologiska skäl.

En rimligare gissning framfördes av Åke Ohlmarks 1948. Han utgick från att det norröna ordet nagl inte bara betyder finger- eller tånagel utan även dymling och spik. Ordet naglfar kan då ha varit en metonym för Skandinaviens vid denna tid största uppfinning, det klinkbyggda skeppet:

»Troligen betecknar ordet blott folkvandringstidens med metallnaglar hopnitade skeppstyp, till skillnad från de äldre båtarna med borden sammansydda medelst djursenor. Just 'nagelskeppen' voro de första som användes såsom gravskepp i Vendel, Valsgärde, Myklebostad, o.s.v.«

Om det är det klinkbyggda gravskeppet som varit förlaga till mytologins Nagelfar, så kan det också förklara varför skeppet, enligt Snorre, tillhörde Muspell – ett namn som Snorre använder synonymt med Muspelheim (eldens rike). De flesta skeppsbegravningar var ju kremeringar, där de döda brändes i sina skepp, och enligt Völuspá 51 är det Muspells folk (de brända?) som färdas på Nagelfar.

Idén att naglfar varit en beteckning för det klinkbyggda (naglade) skeppet har ytterligare bearbetats och underbyggts av filologen Hallvard Lie, och är troligen den förklaring som vunnit störst genomslag.

Kommentarer

Referenser

Noter

Källor 
 Den poetiska Eddan i översättning av Björn Collinder, Forum 1957.
 Snorres Edda i översättning av Karl G. Johansson och Mats Malm, Klassikerförlaget 1999. 
 Halvorsen, Eyvind Fjeld (1967), "Naglfar" i Kulturhistoriskt lexikon för nordisk medeltid, Allhems förlag, band 12.
 Lie, Hallvard (1954), "Naglfar og Naglfari" i Maal og minne, sid 152–161.
 Lindow, John (2001), Norse Mythology: A Guide to the Gods, Heroes, Rituals, and Beliefs, Oxford University Press. 
 Nordal, Sigurður (1923), Völuspá gefin út með skýringum, Árbók Háskóla Íslands 1922–23. (Innehållsförteckning)
 Ohlmarks, Åke (1948), Eddans gudasånger, Schildts förlag.
 Weiser-Aall, Lily (1967), "Negl" i Kulturhistoriskt lexikon för nordisk medeltid, Allhems förlag, band 12.

Föremål i nordisk mytologi
Fiktiva fartyg