kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
James Foulis

James "Jim" Foulis (1870-1928) var en skotskfödd professionell golfspelare.

Foulis föddes i golfens hemstad St Andrews i Skottland. Hans far var förman på Tom Morris Sr:s golfaffär och klubbindustri och Foulis arbetade ibland i butiken. 1895 reste han till USA och fick jobb som klubbprofessional på Chicago Golf Club som hade den första 18-hålsbanan i USA. Han var den första professionella spelaren i västra USA.

Han var en av elva spelare som deltog i den första upplagan av US Open 1895 där han kom trea. 1896 representerade han Chicago Golf Club då han vann tävlingen på Shinnecock Hills Golf Club på Long Island och segersumman var 200 dollar. Han var hjälpt av det faktum att den dubble The Open Championship-vinnaren Willie Park Jr som var favorittippad inte han fram till tävlingen i tid efter sin resa till USA på grund av att båten var försenad. 1897 spelades tävlingen på Foulis hemmabana och han kom då trea.

Den viktigaste delen i Foulis spel var hans drive. Det sägs att hans utslag ofta var längre än 270 meter trots att klubborna inte var så utvecklade på den tiden. Han fortsatte att tävla i US Open fram till 1906 men han vann aldrig den tävlingen mer igen.

James Foulis och hans bror Dave drev en golfbutik på Chicago Golf Club och de hade stor del i utvecklingen av golfutrustningar. De utvecklade förebilden för Coburn Haskells gummilindade golfboll. Som svar på efterfrågan på den nya bollen utvecklade de en mashie-niblick, den moderna järnsjuan, som tekniskt låg mellan mashie (järnfemma) och niblick (järnnia) och de tog patent på designen. Jim Foulis arbetade även som banarkitekt och han designade de första golfbanorna i många städer i mellanvästern.

Foulis hade fyra bröder som alla flyttade till USA. Robert och Dave var också golfproffs, Simpson var en duktig amatörgolfare och John var en bollexpert som arbetade som ekonom på Chicago Golf Club från 1901 fram till sin oväntade död 1907. Alla bröder begravdes på Wheatons kyrkogård intill to Chicago Golf Club.

Amerikanska golfspelare
Födda 1870
Avlidna 1928
Män
Joe Lloyd

Joseph "Joe" Lloyd, född 1864 i Hoylake, England, var en professionell engelsk golfspelare.

Det första dokumentet om Lloyd skriver om hans seger 1881 då han 17 år gammal vann en matchspelstävling på Hoylake. I resultatlistorna kallas han "Joe Lloyd, The General". Det är oklart varför han kallade sig "Generalen" men det var ett smeknamn som han bar med sig hela livet.

Han arbetade på Essex County Club i Manchester i Massachusetts på sommaren och i Pau i Frankrike på vintrarna där han arbetade som klubbprofessional. Han öppnade den första golfaffären i Frankrike där han sålde golfutrustning och reparerade golfklubbor. På semestrarna tävlade han själv och han ställde upp i The Open Championship 1893, 1894 och 1897 och i alla tre tävlingar hade han topplaceringar.

Lloyd vann den tredje upplagan av US Open 1897 på Chicago Golf Club. Han vann tävlingen som spelades över två rundor på 162 slag, ett slag före tvåan Willie Anderson. Lloyd var en långtslående spelare och han gjorde eagle på det sista hålet vilket innebar att det är den enda US Open-seger som har avgjorts av en eagle på avslutningshålet.

Han drog sig tillbaka från proffsgolfen 1925.
 

Födda 1864
Engelska golfspelare
Män
Dödsår saknas
Willie Smith

Willie Smith, född 8 oktober 1876 i Dundee i Skottland, död 26 december 1916 i Mexico City i Mexiko, var en skotsk golfspelare.

Han lärde sig spela golf i Carnoustie i Skottland, där han växte upp med sina bröder Alex och Macdonald Smith som också var golfspelare. När Willie Smith arbetade som klubbprofessional på Midlothian Country Club utanför Chicago vann han 1899 den femte upplagan av US Open som spelades på Baltimore Country Club, Roland Park Course. Hans segermarginal var elva slag, ett rekord som stod sig tills Tiger Woods vann US Open 2000 med femton slag. Smith vann 150 dollar. Han ställde upp i US Open nio gånger och slutade bland de tio bästa åtta gånger men han vann inte tävlingen fler gånger.

1899 vann Smith även den första Western Open efter särspel mot Laurie Auchterlonie.

Skotska golfspelare
Män
Födda 1876
Avlidna 1916
Montmorencyfallen

Montmorencyfallen (franska: Chute Montmorency) ligger 10 kilometer nordost om centrum i staden Québec i provinsen Québec i Kanada. Vattenfallen är med sin fallhöjd på 83 meter de högsta i provinsen och 30 meter högre än Niagarafallen. De ligger i slutet av Montmorencyfloden där floden faller nedför klipporna ned i Saint Lawrencefloden, mittemot Île d'Orléans. Vattenfallen fick sitt namn 1613 av Samuel de Champlain som döpte dem efter hertigen av Montmorency, som tjänstgjorde som vicekung i Nya Frankrike 1620-25.

Fallen ligger i en park och långa trappor gör att besökare kan betrakta fallen ur olika vinklar. En hängbro gör att besökarna kan ta sig till parkens både delar samtidigt som det ger en spektakulär vy. Med en linbana kan besökarna snabbt ta sig mellan fallens övre och nedre delar. På somrarna hålls en internationell fyrverkerifestival intill fallen.

I parkens östra del finns återstoden av det fort som den brittiske generalen James Wolfe lät uppföra 1759. Hans landstigningsförsök nedför fallen slogs tillbaka av den franske generalen Louis-Joseph de Montcalm, vilket kostade engelsmännen 440 man. Senare, i slaget på Abrahams slätter, lyckades Wolfe överrumpla de Montcalm genom att klättra uppför klipporna och ta sig upp på Abrahams slätter.

Några kilometer norr om fallen byggs i januari varje år en av världens största isskulpturer i form av ett ishotell med 85 bäddar. I april brukar konstverket ha smält bort.

Vattenfall i Québec
Saint Lawrenceflodens avrinningsområde
Fred McLeod

Frederick Robertson "Fred" McLeod, född 25 april 1882 i Kirk Ports i Skottland, död 8 maj 1976 i Maryland, USA var en golfspelare som hade en framgångsrik golfkarriär i USA.

McLeods mor var från England och hans far från Isle of Skye i Skottland. Hans far drev ett stånd som sålde nykterhetsböcker och arbetade även som caddie. McLeod började sitt arbetsliv som brevbärare när han var 14 år och när han var 17 blev han medlem i golfklubben Bass Rock Golf Club i North Berwick som var en klubb för hantverkare. Klubben hade ingen egen golfbana så medlemmarna spelade på kommunala banor. McLeod hade några framgångar i lokala tävlingar och 1903 lämnade han Skottland för USA för att pröva lyckan som golfproffs, ett beslut som flera skotska golfspelare fattade vid den tiden eftersom antalet golfklubbar i USA ökade snabbt men inte hade så många erfarna professionella spelare. Han fick snabbt jobb på Rockford Country Club i Illinois och arbetade senare på flera andra klubbar.

Trots att han inte hade varit den ledande spelaren i Skottland gjorde sig McLeod snabbt ett namn som en av de bästa spelarna i USA. Han ställde upp i sitt första US Open bara inom några veckor efter att han hade anlänt till USA och senare samma år blev han femma i Western Open. Han vann Riverside Open 1905 och Western PGA Championship Både 1905 och 1907. Hans största seger under karriären var i US Open 1908 på Midlothian Country Club i South Hamilton i Massachusetts. Han låg lika med Willie Smith efter fyra rundor men vann särspelet med 77 slag mot Smiths 83. McLeod var 163 centimeter lång och han vägde 49 kilo vilket gjorde honom till den minste man som någonsin har vunnit US Open. Han ställde upp i US Open 22 gånger och slutade bland de tio bästa åtta gånger.

McLeod vann flera proffstävlingar och 1919 blev han tvåa efter Jim Barnes i PGA Championship. Han deltog i 1921 års utmanarmatch mellan USA och Storbritannien på Gleneagles i Skottland och i uppföljningsmatchen 1926 vilket var föregångaren till den första Ryder Cup-matchen 1927. Han spelade även i de första fyra upplagorna av The Masters Tournament mellan 1934 och 1937 och var hedersstarter på Augusta National Golf Club i tävlingen mellan 1963 och 1976. Han var medlem i den grupp av seniorspelare som grundade seniordivisionen inom PGA of America 1937 och 1938 vann han den andra upplagan av Senior PGA Championship. 

Fred McLeod avled den 8 maj 1976 då han var 94 år. Han begravdes på den golfklubb där han var klubbprofessional sista gången, Columbia Country Club i Chevy Chase i Maryland.

Meriter

Majorsegrar
1908 US Open

Övriga proffssegrar
1909 North and South Open på Pinehurst
1912 Shawnee Open
1920 North and South Championship
1924 St Petersburg Open
1927 Maryland Open
1938 Senior PGA Championship

Amerikanska golfspelare
Män
Födda 1882
Avlidna 1976
Beauport

Beauport är en stadsdel i staden Québec i provinsen Québec i Kanada. Stadsdelen, som ligger intill Saint Lawrencefloden, hade 2001 72 813 invånare. 

Orter i Québec
Basilique Sainte-Anne-de-Beaupré

Sainte-Anne-de-Beaupré är en basilika norr om Île d'Orléans i staden Sainte-Anne-de-Beaupré i provinsen Québec i Kanada.

Intill kyrkobyggnaden, som årligen besöks av mer än en miljon pilgrimer, ligger ett kloster.

Externa länkar 
[|http://www.ssadb.qc.ca/ Webbplats för Basilique Sainte-Anne-de-Beaupré]

Byggnader och anläggningar i Québec
Kyrkobyggnader i Kanada
Florentinska musikreformen

Florentinska musikreformen kallas den omkring 1600 av Jacopo Peri, Giulio Caccini och Emilio de' Cavalieri med flera tonsättare (som tillhörde den estetiserande kretsen i adelsmännen Giovanni de' Bardis och Jacopo Corsis hem i Florens) införda nya musikstilen.

Denna utvecklade, i motsättning till Palestrinaskedets konstrikt instrumentala gestaltning av den flerstämmiga sången, den recitativiska solosången med natursann deklamation och instrumentalackompanjemang. Man var inspirerade av den tidens uppfattningar om antikens musik och musikdrama. Bland annat började man använda monodiska inslag och recitativ. Däri låg fröet till nyare tidens opera, oratorium, kantat och homofona instrumentalmusik.

Florentincameratan
Florentincameratan (italienska: Camerata Fiorentina) kallas den grupp människor i Florens som under 1570-talet samlades för att återuppliva antikens musik och i synnerhet dess musikdramer.  Många av operorna kretsar kring personer ur antikens myter och hjältesagor. Under barocken blev den nya konstformen mycket populär. 

I Camerata Fiorentina ingick bland andra Ottavio Rinuccini som skrev många av librettona till de äldsta operor som finns bevarade idag, bland andra Eurydike som tonsattes av Jacopo Peri, och Vincenzo Galilei (far till Galileo Galilei), som var tongivande för att musiken skulle komponeras utifrån affektinnehållet i texten hellre än uträknade satsregler, tvärt emot den rådande uppfattningen bland musikteoretiker på 1500-talet.

Källor 

 

Renässansmusik
Musik i Florens
Opera i Italien
Willie Fernie

Willie Fernie, död 1924, var en skotsk golfspelare från St Andrews som var framgångsrik i slutet av 1800-talet.

Fernie vann majortävlingen The Open Championship 1883 på Musselburgh då han gick de 36 hålen på 159 slag. Han kom tvåa i tävlingen 1882, 1884, 1890 och 1891.

Fernie arbetade som banarkitekt och ritade ett flertal banor runt om i Skottland, bland annat Royal Troon, Arbory Brae Golf Course, Glasgow Gailes samt Shiskine Golf Club som han designade tillsammans med Tom Morris Sr och Willie Park Sr. Han var klubbprofessional på Royal Troon från 1887 fram till sin död 1924.

Skotska golfspelare
Män
Födda 1857
Avlidna 1924
Florentinaren

Florentinaren (eller Toskanaren), en ryktbar diamant på 139 1/2 carat. 

Enligt sägnen skall den ha tillhört Karl den djärve och förlorats av honom i samband med slaget vid Grandson 1476. Senare har den inköpts från privata händer till Milanos skattkammare, och påven Julius II. Den tillhörde under senare tid den kejserliga österrikiska skattkammaren.

Källor
 

Enskilda diamanter
Ugglan
Jack Simpson

Jack Simpson, född 15 juli 1858, död 30 november 1895 var en skotsk golfspelare som var framgångsrik i slutet av 1800-talet.

Simpson vann The Open Championship 1884 på Prestwick Golf Club på 160 slag. På den tiden spelades tävlingen över 36 hål.

Skotska golfspelare
Män
Födda 1858
Avlidna 1895
Florenssynoden

Florenssynoden, en 1787 av storhertig Leopold I av Toscana sammankallad synod av landets samtliga biskopar.

Inför denna framlade han ett kyrkligt reformprogram, som året förut vunnit anslutning av ett stiftsmöte i Pistoja och som bland annat innefattade antagandet av de gallikanska artiklarna samt ett uttalande mot kyrkans rätt att fastställa nya dogmer. De påtänkta förändringarna rönte emellertid av mötets majoritet ett så starkt motstånd, att Leopold upplöste detsamma.

Källor 

Katolska kyrkans historia
Beaupré

Beaupré är en stad i provinsen Québec i Kanada som ligger intill provinshuvudstaden Québec. Beaupré har omkring 3 000 invånare.

Beaupré grundades 1928 och hade tjugo år senare 1 500 invånare. Stadsprivilegium vann staden 1962. I slutet av 1970-talet hade befolkningen vuxit till omkring 3 000 människor.

Idag kommer många av stadens arbetstillfällen från närbelägna skidorten Mont-Sainte-Anne.

Basilikan Sainte-Anne-de-Beaupré i närheten är en viktig romersk-katolsk pilgrimskyrka.

Beaupré omges av mycket vacker natur som årligen lockar många turister.

Externa länkar
Ville de Beaupré – officiell webbplats (franska)

Orter i Québec
Kommuner i Québec
Perser

Perser (även persier eller farser) är en västiransk folkgrupp som utgör majoritetsbefolkningen i Iran (61 % av landets befolkning). De är ett av de ursprungliga indoeuropeiska nomadfolk som i jakt på nya betesmarker invaderade den iranska platån omkring år 3000 f.Kr. och successivt assimilerade den inhemska befolkningen av jägare och samlare. De persiska stammar som hade bosatt sig i närheten av sjön Urmia flyttade söderut och erövrade Persis (Parsa), den moderna provinsen Fars, varifrån de fått sin namn. Dessa löst federerade persiska stammar blev en sammanhållen politisk enhet under akemeniderna. År 553 f.Kr. störtade Kyros II av Persis kung Astyages av Medien, och konsoliderade därmed perserna och mederna i det mäktiga Persiska riket.

Under 1 200 års tid byggde perserna en strikt kultur som kännetecknades av flera sociala klasser: jordbrukare, krigare, präster och lärda. Vid 600-talet hade en samhällsstruktur uppstått där en liten privilegierad samhällsklass dominerade den stora massan människor. Detta tros vara en viktig faktor till den framgångsrika islamiska erövringen av sasaniderna 644. Under de tretton århundraden som följde den islamiska erövringen, har det skett en stadig persifiering. Perserna lyckades behålla sitt nationella, kulturella och språkliga oberoende från inkräktare. År 1925 fick den nationalistiska rörelsen fart, som resulterade i namnbytet 1935 från Persien till Iran och användningen av farsi som nationellt språk.

Folkgrupper som hazarer, tadzjiker och pashtuner tillhör inte perserna trots att de talar dialekter av persiska och delar vissa traditioner som nouroz, chaharshanbe soori och Shab-e Yalda. De flesta experter anser att tadzijiker är en skiftande grupp människor av iranskt påbrå med ursprung i Centralasien, gruppen utgörs bland annat av de äldre folkslagen sogdaner, baktrier, tokharer och parther.

Referenser

Noter

Se även 
 Iranier
 Iranier i Sverige

Iranska folk
Mellanöstern
John Ball

John Ball är namnet på flera kända personer:

 John Ball, golfspelare.
 John Ball, botaniker.
 John Ball, medeltida uprorsledare.
 John Ball, författare.
Kastvapen

Kastvapen är vapenprojektiler (kastprojektiler) som med handkraft kastas eller slungas iväg, samt handsvingade kastverktyg och mekaniska kastmaskiner som kastar eller slungar iväg projektiler.

Kastprojektiler består i sin enklaste form av stenar i olika storlekar.

Typexempel

Kastprojektiler 
Sten
Kastspjut
Kastkniv
Kastyxa
Kaststjärna (shuriken)
Brännflaska (molotovcocktail)
Handgranat

Kastverktyg 
Slunga (handslunga)
Kastträ (spjutslunga)

Kastmaskiner 
Katapult
Blida (motviktsslunga, trébuchet)

Se även 
Mekaniskt projektilvapen

Referenser

Noter
Thermopyle

Thermopyle (klassisk grekiska: Θερμοπύλαι, nygrekiska: Θερμοπύλες) är en passage på gränsen mellan Thessalien och Lokris (Fokis) i Grekland, omkring 15 mil nordväst om Aten.

Slaget vid Thermopyle

Thermopyle är känt sedan antiken för det slag som utspelades där under tre dagar, i slutet av augusti eller början på september, år 480 f.Kr. Det stod mellan en numerärt underlägsen grekisk styrka, från den grekiska alliansens samlade armé, under ledning av spartanerna kung Leonidas, samt huvuddelen av det Persiska rikets landbaserade invasionsarmé, under ledning av storkonungen Xerxes I. Den trånga passagen mellan stranden och bergen var en naturlig punkt i terrängen som gav grekerna möjlighet att dra in den persiska armen i en lyckad fördröjningsstrid. 

Slaget var en del av det andra perserkriget, och utspelade sig tio år efter det första persiska invasionsförsöket, som avvärjdes genom grekiska seger i slaget vid Marathon. Samtidigt pågick slaget vid Artemision till havs.  

Perserna vann slaget vid Thermopyle, men till priset av stora förluster i manskap och att fälttåget fördröjdes på ett avgörande vis. Slaget gav den grekiska alliansen den tid som behövdes för att förbereda det fortsatta krigföringen och slutligen krossa den persiska invasionen av Grekland, och förlängning Europa, främst genom slaget vid Salamis.

Se även 
Slaget vid Thermopyle (480 f.Kr.)
Slaget vid Thermopyle (191 f.Kr.)
 Oite

Referenser

Externa länkar

Bergspass i Grekland
John Tavener

Sir John Kenneth Tavener, född 28 januari 1944 i Wembley, London, död 12 november 2013 i Child Okeford, Dorset, var en brittisk tonsättare. The Lamb, Hymn to the Mother of God och Song for Athene är exempel på hans många omtyckta verk.

Han studerade komposition för Sir Lennox Berkeley. Tavener fick många influenser från den rysk-ortodoxa kyrkan, som han blev medlem av 1977.

Han sade sig vara ättling till 1500-talstonsättaren John Taverner, som han inte skall blandas samman med.

Taverner var den ende klassiska tonsättare som lanserades av The Beatles' skivbolag Apple Records. John Lennon och Ringo Starr medverkade med sina röster på inspelningen av The Whale 1968. Initiativet kom då Taveners yngre bror Roger Tavener, som var byggmästare, renoverade Ringo Starrs villa.

Verkförteckning
 The Whale, kantat  (1968)
 Celtic Requiem  (1969)
 The Akathist of Thanksgiving  (1988)
 The Protecting Veil  (1989)
 Song for Athene  (1993)
 Agraphon  (1995)
 Eternity's Sunrise  (dikt av William Blake)  (1997)
 Total Eclipse  (1999)
 The Veil of the Temple  (2003)
 Lament for Jerusalem  (2006)

Brittiska kompositörer
Födda 1944
Avlidna 2013
Män
Musiker från London
Personer i Storbritannien under 1900-talet
Personer i Storbritannien under 2000-talet
Tuvull

Tuvull (Eriophorum vaginatum) är ett halvgräs.

 
Tuvull är en 30–70 centimeter hög stråväxt. Strået är 3–4 millimeter tjockt. På strået finns 5–7 centimeter långa uppblåsta bladslidor, den undre med smalt blad och den övre utan bladskiva. Stråtoppen bär ett ensamt ax med 2–3 centimeter långa vita ullhår. Axets bredd är cirka 5–6 millimeter. Frukten är en nöt på vilken ullhåren är fästa, och som med vindens hjälp kan flyga vida och ge upphov till nya tuvor.

Förväxlingsart är myrull, Eriophorum brachyantenum, med vilken tuvull även bildar hybrider.

Utbredning
Tuvull i Sverige vanlig i så gott som hela landet utom Skånes kustområden i väster och söder. I Smålands kustområde, på Öland och Gotland är tuvull sällsynt.

I övrigt finns tuvull på större delen av de brittiska öarna, i centrala och östra delar av Europa samt i tempererade områden i västra Asien.

Habitat
Fuktig, näringsfattig myrmark och hedar; även ovanför trädgränsen.
Är en viktig näringskälla för tjäderhönor, strax före äggläggningen, då dessa tuvullsax har högt näringsvärde, som tjäderhönorna begärligt betar av vid den så kallade hönveckan, på tjäderlekplatsen.

Namnet
Släktets namn Eriphorum betyder ullbäraren. Artnamnet vaginatum betyder slidbärande, av latin vagina = slida, skida.

Synonymer
Hadd i Södermanland 
Hardun 
Harull i Svealand 
Madun 
Myrdun 
Svarthuvud i Västergötland 
Svarthövda (före blomningen) i Dalarna 
Svartägdä i Dalarna 
Tobetel (efter blomningen) i Småland 
Toböder i Halland 
Toböter i Halland 
Tuvdun 
Tuvängsull 
Ängdun (efter blomningen) i Småland 
Ängsull  (Detta namn används ibland även om Eriophorum angustifolium.)

Källor

Externa länkar
Den virtuella floran. Här finns utbredningskartor.

Halvgräs
Tu Växtindex
Agamer

Agamer (Agamidae) är en familj i underordningen ödlor i klassen kräldjur.

Utseende 
Familjens medlemmar blir utan svans 5 till 35 cm långa. Färgsättningen är ofta beroende på utbredningen med gröna arter i skogar och bruna, gråa eller svarta arter i torra landskap och klippiga områden. Hos flera arter har honor och hannar inte samma färgsättning. Dessutom kan flera arter snabb byta sin kroppsfärg.

Det mest utmärkande kännetecknet för de ödlor som tillhör denna familj är tänderna. Oftast kan man skilja på fram-, hörn- och kindtänder. De sistnämnda är mer eller mindre sammantryckta från sida till sida och ofta tvespetsade. Tungan är tjock och till större delen fastvuxen. Huvudet är nedtryckt och saknar hudförbeningar, vilka är vanliga hos andra ödlor.

Extremiteterna är alltid väl utvecklade inom denna grupp. Arterna kan inte tappa svansen.

De stora körtlar som finns på lårets insida hos flera andra ödlor saknas vanligen hos agamer. Kroppsformen står i förhållande till levnadssättet. De arter som lever på marken har en nedtryckt kropp och de som lever i träd en upptryckt kropp. Annars är gestalten mycket olika på grund av de olika levnadssätten.

Utbredning och ekologi 
Arter av denna familj finns i södra Europa, i hela Afrika (men inte på Madagaskar), i Asien och Australien.

Liksom flera andra ödlor är de flesta agamer insektsätare. Några arter livnär sig av gräs och frukter och andra har en blandad diet.

Släkten 

Till familjen räknas cirka 480 arter fördelade på följande släkten:

 Acanthocercus
 Acanthosaura
 Egentliga agamer (Agama)
 Amphibolurus
 Aphaniotis
 Bronchocela
 Bufoniceps
 Calotes
 Ceratophora
 Chelosania
 Kragagamer (Chlamydosaurus)
 Complicitus
 Cophotis
 Coryphophylax
 Cryptagama
 Ctenophorus
 Dendragama
 Diporiphora
 Flygdrakar eller draködlor (Draco)
 Gonocephalus
 Gowidon
 Harpesaurus
 Hydrosaurus
 Hypsicalotes
 Hypsilurus
 Intellagama
 Japalura
 Laudakia
 Leiolepis
 Lophocalotes
 Lophognathus
 Lophosaurus
 Lyriocephalus
 Malayodracon
 Mantheyus
 Taggagamer (Moloch)
 Oriocalotes
 Otocryptis
 Paralaudakia
 Phoxophrys
 Paddagamer (Phrynocephalus)
 Gröna vattenagamer (Physignathus)
 Pogona, till exempel: Skäggagam, Dvärgskäggagam
 Psammophilus
 Pseudocalotes
 Pseudocophotis
 Pseudotrapelus
 Ptyctolaemus
 Rankinia
 Saara
 Salea
 Sarada
 Sitana
 Taggsvansagamer (Stellagama)
 Thaumatorhynchus
 Trapelus
 Tympanocryptis
 Dabbagamer (Uromastyx)
 Xenagama

Källor

Noter 

Ödlor