kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Yoda

Yoda är en rollfigur i Stjärnornas krig-filmerna.

Yoda blev 900 år gammal. Han var jediriddare och ledare för jediordens högsta råd. Han ledde kampen mot sith ända tills kansler Palpatine genom order 66 dödade alla jediriddare (utom Obi-Wan Kenobi, Yoda och ett fåtal andra). Yoda valde då att självmant gå i exil på planeten Dagobah, eftersom platsens mörka energi omöjliggjorde för Darth Vader och Palpatine att känna av Yodas närvaro. 

Yoda utbildade flera kända riddare, däribland avfällingen och senare sith-lorden greve Dooku, den unge Obi-Wan Kenobi (innan denne upptogs som lärling till Qui-Gon Jinn). Yodas sista elev var Luke Skywalker.

Yoda var en grönpälsad, mycket småväxt figur (66cm) av okänd art med stora ögon och långa utstående öron . Han ansågs vara en av de visaste och mäktigaste av alla jediriddare. Hans repliker har en karaktäristisk omvänd ordföljd, så kallad anastrof, där objektet sätts först, till exempel ur Det mörka hotet: "Qui-Gon's defiance, I sense in you. Need that, you do not. Agree with you, the council does. Your apprentice, Skywalker will be".

Skådespelare och Behind the Scenes
Vid tiden för Yodas första framträdanden i Stjärnornas krig-filmerna, på 1980-talet, framställdes karaktären först som en apa men eftersom apan knappt kunde hålla i käppen och inte rörde sig som regissören Irvin Kershner ville så fick de ändra apan till  en docka, tillverkad av Stuart Freeborn och styrd av Frank Oz (som också gjorde Yodas röst). Dockan begränsade dock Yodas rörelsemönster, och det dröjde ända till Star Wars: Episod II - Klonerna anfaller (2002) innan biopubliken fick se Yoda röra sig mer fritt. Från och med denna film framställdes Yoda som en datoranimerad figur. I de två sista Stjärnornas krig-filmerna deltar Yoda därför mer aktivt i stridsscener. Han strider bland annat mot Greve Dooku i Episod II och Darth Sidious (Kejsar Palpatine) i Star Wars: Episod III - Mörkrets hämnd. I dessa dueller använder Yoda en grön ljussabel.
I Originaltrilogin styrs Yoda av Frank Oz, Mike Quinn, Kathryn Mullen, David Barclay, Wendy Froud och Wendy Midener som docka och Deep Roy spelar Yoda i kostym.
I The Phantom Menace styrs Yoda av Frank Oz, Don Austen, David Greenaway och Kathy Smee och spelas av Warwick Davis i kostym i scener där Yoda går.
I resten av Prequel Triology är Yoda GCI-animerad och hans röst spelas av Frank Oz. I Star Wars: The Force Awakens hör man Yodas röst i Reys Kraftvision. I Star Wars: The Last Jedi träffar Luke Skywalker (Mark Hamill) Yoda som ett "kraft-spöke" och pratar till honom. Rösten gjordes då av Frank Oz och Yoda var CGI-animerad.

Referenser

Externa länkar 
 Star Wars Databank: Yoda
 Wookieepedia: Yoda
 Unsung Yoda Wisdom & Poetry

Rollfigurer i Star Wars
Jediriddare
Fiktiva generaler
Fiktiva figurer introducerade 1980

de:Figuren aus Star Wars#Yoda
Kalkspat

Kalkspat även kallat kalcit är ett vanligt förekommande, bergartsbildande mineral, bestående av den kemiska föreningen kalciumkarbonat (CaCO3). Kalkspat är bara ett av de mineral som kan bestå av endast kalciumkarbonat, vilket gör det till en polymorf av föreningen. Kalkspat är oftast färglös till vit, men man kan hitta röd, rosa, gul, honungsgul, brun eller till och med svart kalkspat som får sin färg genom orenheter i stenen. Mineralet bildas huvudsakligen under sedimentära förhållanden.

Egenskaper 
Kalkspaten är kanske mest känd för sin dubbelbrytande effekt på ljuset. Denna effekt syns särskilt väl hos en typ av klar kalkspat kallad islandsspat. En annan egenskap är att kalkspat brusar upp i utspädd saltsyra.

Förekomst och användning 
Mineralet är mycket vanligt. Kalkspat är den viktigaste komponenten i kalksten och marmor. Många andra bergarter innehåller kalkspat. Kalkspat är det mineral som vanligast bygger upp stalagmiter och stalaktiter i grottor. Det bildar också ofta travertinavsättningar kring heta källor. 

Under beteckningen kalciumkarbonat är den råvara för framställning av cement och  kalciumoxid (osläckt kalk). När kalciumkarbonat värms vid atmosfärstryck börjar det sönderdelas vid 825 °C till koldioxid och kalciumoxid. Ökas trycket till 39,5 bar uppträder en smälta vid 1230 °C mellan kalciumkarbonat och reaktionsprodukterna. Vid 47 kilobar smälter kalciumkarbonat vid cirka 1440 °C.

Ämnet används även i livsmedel och har då E-nummer .

Se även 
Kalksten
Krita (mineral)
 Kalkvatten
 Cement
 Betong
 Gips
 Kalciumvätekarbonat

Källor

Livsmedelsfärgämnen
Kalciumföreningar
Kalciummineral
Karbonater
Bayonet Neill-Concelman

BNC (Bayonet Neill-Concelman) är en slags kontakt som används på koaxialkablar. Kontakten har den fördelen att den säkras genom ett bajonettlås. Bajonettlåset fungerar så att en ring på hankontakten griper tag om två motstående piggar på honkontakten när ringen vrids ett kvarts varv. 

Detta kontaktdon tillverkas dels i 50 ohm-utförande (passar i grundutförande till koaxialkabel typ RG58) och för 75 ohm (passar i grundutförande till koaxialkabel typ RG59).

En 50 ohm-hane passar mekaniskt ihop med en 75 hona, och vice versa, men de elektriska egenskaperna blir dåliga vid högre frekvenser. Vid måttligt hög frekvens dock i många fall acceptabelt.

Man kan lätt med ögat avgöra om utförandet är 50 ohm eller 75 ohm. Se vidstående bild, som visar 75 ohm-utförandet. Det framgår tydligt att mittstiftet breddas, när det inträder i det vita isolationsområdet (vanligtvis teflon). I 50 ohm-utförandet har mittstiftet samma diameter hela vägen (ingen skuldra).

Kontaktdonen tillverkas i olika utföranden för anslutning till koaxialkabeln med lödning eller kontaktpressning. Vid lödning krävs stor skicklighet för att inte del elektriska egenskaperna ska försämras. Särskilt honkontakten är besvärlig p.g.a. att mittstifte är tillverkat av fjädrande berylliumbrons där hartsflusset i vanligt lödtenn är otillräckligt. Det finns andra flussmedel, som fungerar bättre, men de är svårfunna i handeln och behäftade med miljöproblem vid hanteringen. Pressningsmetoden däremot är snabb och ger inga miljöproblem, men kräver ett mycket speciellt och dyrt pressverktyg. Detta slits och måste kontrolleras efter längre tids användning för säkerställande att presstrycket blir tillräckligt. När förslitningen blivit oacceptabelt stor, måste pressbackarna bytas och tillräckligt tryck efter reparationen verifieras. Vid otillräckligt tryck kan kabeln vid användningen lossna från kontaktdonet, och de elektriska egenskaperna ligger inte på topp.

Vanliga användningsområden är för laboratorieinstrument, nätverkskommunikation, videosignaler, antennsignaler samt för amatörradio.

Externa länkar

Kontaktdon

he:מחבר RF#BNC
ja:コネクタ#同軸コネクタ
ru:Коаксиальный радиочастотный разъём#BNC-коннектор
Wolter Gahn

Wolter Barclay Gahn, född 13 maj 1890 i Uppsala, död 15 augusti 1985 i Stockholm, var en svensk arkitekt.

Liv och verk

Gahn avlade studentexamen i Västerås 1909 och examen vid Tekniska Högskolans arkitekturskola 1917 samt genomgick Konstakademiens byggnadsskola 1919. Efter studieresor till Tyskland, Frankrike, Italien och Spanien 1919–1920, blev han assistent på professor Lallerstedts arkitektkontor 1921-1925, assistent i arkitektur vid Tekniska Högskolan 1921–1926 samt arkitekt vid Stockholms stadsplanekontor 1925–1929. Gahn blev arkitekt vid Kungliga Byggnadsstyrelsen 1922. Till hans något udda arbeten räknas huvudbyggnaden till Molnsättra gård i Järfälla kommun. Huset uppfördes 1929 efter Gahns ritningar och visar ett vitputsat trähus med säteritak i svenskt traditionellt herrgårdsstil. 

Han var huvudredaktör för tidskriften "Byggmästaren" 1925–1928, konsulent vid Stockholmsutställningen 1930 och tillförordnad professor i arkitektur vid Konstakademiens byggnadsskola 1935–1938.

Efter att 1922 tillsammans med Gustaf Clason ha vunnit tävlingen om Kanslihuset i Stockholm (färdigt 1936) anammade Gahn med affärshuset Drottninggatan 14 i Stockholm (1928) funktionalismens former. Han deltog i Stockholmsutställningen 1930 och 1931 skrev han tillsammans med arkitekterna Gunnar Asplund, Uno Åhrén, Sven Markelius och Eskil Sundahl samt konsthistorikern Gregor Paulsson boken acceptera. Boken var funktionalismens upprop i Sverige där man krävde större, ljusare och bättre bostäder åt folket. Mest känt av hans följande verk är teater- och konserthuset i Karlskrona (1939). Gahn ritade också ett antal flerbostadshus för allmännyttan efter funktionalismens principer i Ronneby (1948-1950) som är representativa för den intensiva uppbyggnadsfas som Sverige stod inför efter andra världskrigets slut.

Familj
Wolter Gahn var son till översten Erik Gahn och Anna Natalia Hernmarck, och sonson till uppfinnaren Henrik Gahn (1820-1874). Släkten Gahns ursprung är omtvistat; den äldsta säkerställda anfadern var Hans Gahn (d. 1670), borgare i Falun. Wolter Gahn gifte sig första gången 1920 med Greta Helena Ruuth (1890-1923) och andra gången 1925 med Elna Maria Ruuth (1893-1970).

Bilder

Källor
1890 års män i ord och bild: en bokfilm 1890-1940 och biografiskt lexikon, fil mag John Karlzén, amanuens Nils Olsson, Gustaf Gottschalk, K G Lindeström, Svenska Kulturförlaget 1940 s. 331
Sveriges dödbok 1947-2003, (CD-ROM version 3.0) Sveriges Släktforskarförbund, Riksarkivet 2003

Noter

Externa länkar

 

Födda 1890
Avlidna 1985
Svenska arkitekter under 1900-talet
Svensk ointroducerad adel
Män
Arkitekter från Uppsala
Gravsatta på Skogskyrkogården i Stockholm
Ledamöter av Konstakademien
Wolter
Märtha Gahn

Märtha Fredrique Gahn, född 30 september 1891 i Fellingsbro, Örebro län, död 17 oktober 1973 i Stockholm, var en svensk målare och textilkonstnär.

Gahn var dotter till kaptenen och godsägaren Henric Gahn och Alice Ellen Silfverstolpe. Hon genomgick Högre konstindustriella skolan i Stockholm 1910–1915 och bedrev därefter studier i utlandet. Åren 1915–1917 var hon medarbetare i Atelier Handtryck. Därefter var Gahn konstnärlig ledare för Svensk Hemslöjd under åren 1917–1933, ledde utbildningen vid Handarbetets Vänner 1933–1935 och förestod slutligen Libraria, textilateljé för kyrklig konst, 1935–1954.

Gahns främsta arbete låg inom hemslöjdsrörelsen, där hon på grundval av äldre allmogetraditioner tog fram mönster och utvecklade tekniker för att bygga upp en modern, lönsam textilproduktion. Hon var även verksam som akvarellist och utförde broderade tavlor.

Gahn är representerad vid Nationalmuseum, Nordiska museet, Röhsska museet, Designarkivet och Gripsholm. För Edsbergs kyrka i Närke skapade Gahn 1944 antependium, mässhake och predikstolkläde, samt 1950 en kormatta. 

Hon tilldelades Litteris et artibus 1941.

Källor
Svenskt konstnärslexikon del II sid 263–264, Allhems Förlag, Malmö
Svenska konstnärer, Biografisk handbok, Väbo förlag, 1987, sid 163, 
Sveriges dödbok 1947–2006, (Cd-Rom), Sveriges Släktforskarförbund

Noter

Vidare läsning 
 

Svenska textilkonstnärer under 1900-talet
Personer inom svensk hemslöjdsrörelse
Svenska målare under 1900-talet
Representerade vid Röhsska museet
Representerade vid Nationalmuseum
Mottagare av Litteris et Artibus
Personer från Fellingsbro socken
Födda 1891
Avlidna 1973
Kvinnor
Märtha
Zhao Ziyang

Zhao Ziyang, född 17 oktober 1919 i Hua härad, Henan, död 17 januari 2005 i Peking, var en kinesisk kommunistisk politiker som hade stort inflytande över de ekonomiska och politiska reformerna i landet under 1980-talet. Han var Kinas premiärminister 1980-1987 och Generalsekreterare för Kinas kommunistiska parti åren 1987 till 1989. 

Zhao kom från en välmående bondefamilj i Henan-provinsen och hette ursprungligen Zhào Xiūyè (赵修业), men ändrade sitt namn till Ziyang när han gick i mellanskolan i Wuhan. 1932 gick han med i Kinas kommunistiska ungdomsförbund och han deltog i underjordiskt arbete under det sino-japanska kriget och under det kinesiska inbördeskriget, då hans far dödades av kommunisterna.

Efter kommunisternas maktövertagande fick Zhao en ledande ställning i Guangdong-provinsen, där han genomförde flera reformer i jordbruket. Efter det stora språngets misslyckande började Zhao att upplösa folkkommunerna i provinsen. 1965 blev han partisekreterare i Guangdongprovinsen trots att han inte satt i partiets centralkommitté. Under kulturrevolutionen, som började 1966, utsattes Zhao för förföljelser och tvingades arbeta i en fabrik i fyra år. 1971 förvisades han till Inre Mongoliet, men återvände till Guangdong följande år. 1973 rehabiliterades han av Zhou Enlai och utsågs till ledamot av centralkommittén.

Zhao Ziyang starka profil som reformvän gjorde att han av Deng Xiaoping handplockades för att leda landet. 1980 blev han utsedd till premiärminister och två år senare blev han ledamot av politbyråns ständiga utskott. Efter studentoroligheterna i Peking 1987 ersatte han den avsatte Hu Yaobang på posten som generalsekreterare för partiet.

Under demonstrationerna 1989 på Himmelska fridens torg i Peking uttryckte han sin sympati för till studenterna och den 19 maj gick han ut bland folkmassorna med en megafon och försökte övertala studenterna att avbryta sin hungerstrejk. Trots att Zhao var partiets generalsekreterare kunde Folkets befrielsearmé undertrycka rörelsen den 4 juni eftersom armén lydde under Centrala militärkommissionen, där Deng Xiaoping var ordförande. 

Zhao Ziyang avsattes från alla sin poster och försattes i husarrest fram till sin död 2005. I maj 2009 publicerades Zhaos memoarer från reformåren och husarresten.

Källor

Kinesiska kommunister
Födda 1919
Avlidna 2005
Män
Personer från Anyang
WP:Projekt Kina
Kinas premiärministrar
Hank Garland

Walter "Hank" Garland, född 11 november 1930 i Cowpens, South Carolina, död 27 december 2004 i Orange Park, Florida, var en amerikansk gitarrist.

Garland blev i slutet av 1950- och början av 1960-talen känd som studiomusiker åt ett flertal stora musiker, bland annat på Elvis Presleys album mellan 1958 och 1961. Som soloartist gav han 1961 ut jazzalbumet Jazz Winds From a New Direction som följdes av Velvet Guitar och The Unforgettable Guitar of Hank Garland. I september 1961 blev han dock allvarligt skadad i en bilolycka. Även om han så småningom kom tillbaka till spelandet återfick han aldrig fullt samma förmåga som tidigare.

Amerikanska gitarrister
Födda 1930
Avlidna 2004
Män
Musiker från South Carolina
Greta Gahn

Fanny Greta Maria Gahn, född 4 december 1894 i Uppsala, död 19 oktober 1996, var en svensk textilkonstnär.

Hon var dotter till översten Erik Gahn och Ebba Anna Natalia Hernmarck och syster till arkitekten Wolter Gahn.

Gahn studerade vid Högre konstindustriella skolan i Stockholm och vid Scuola di tessitura i Milano samt under studieresor till bland annat Tjeckoslovakien och Tyskland. Hon var biträdande lärare vid Högre konstindustriella skolan i Stockholm 1926–1930.
Gahn var chef och konstnärlig ledare för Handarbetets Vänner under åren 1931–1951. Där inledde hon ett samarbete med konstnären Alf Munthe. Gahns konstnärliga omdöme och tekniska kunnande fick stor betydelse för Munthes textila verk. Deras samarbete intensifierades när de tillsammans grundade och drev textilverkstaden Lekatt-Gården i Leksand. Gahn finns representerad vid bland annat Nationalmuseum i Stockholm och Röhsska museet.

Källor
Sveriges dödbok 1947-2006, (Cd-rom), Sveriges Släktforskarförbund

Noter

Tryckta källor 
Svenskt konstnärslexikon del II sid 263, Allhems förlag, Malmö.

Externa länkar 
 

Kvinnor
Födda 1894
Avlidna 1996
Svenska konsthantverkare under 1900-talet
Svenska hundraåringar
Gravsatta på Uppsala gamla kyrkogård
Representerade vid Nationalmuseum
Svenska textilkonstnärer under 1900-talet
Representerade vid Röhsska museet
Greta
Wolfgang Ostwald

Carl Wilhelm Wolfgang Ostwald, född den 15 maj 1883, död den 22 november 1943, var en tysk kemist, son till nobelpristagaren Wilhelm Ostwald. 

Han var från 1915 extraordinarie professor i kolloidkemi vid universitetet i Leipzig och erhöll 1922 den första ordinarie professuren i ämnet där. Ostwald utgav bland annat Grundriss der Kolloidchemie (1909, 7:e upplagan 1922), Kleines Praktikum der Kolloidchemie (1920, 7:e upplagan 1930) och Die Welt der vernachlässigten Dimensionen (1915, 10:e upplagan 1927). Ostwald utgav Zeitschrift für Chemie und Industrie der Kollodie och Handbuch der Kolloidwissenschaft.
Han var också medlem i Nazistpartiet från 1933 fram till sin död.

Noter 

Tyska professorer i kemi
Personer verksamma vid Leipzigs universitet
Balttyskar
Födda 1883
Avlidna 1943
Män
Fabrizio Meoni

Fabrizio Meoni, född 31 december 1957, död 11 januari 2005, var en italiensk motorcyklist som omkom i Dakarrallyt.

Externa länkar 
 Officiell webbsida 

Italienska motorcyklister
Män
Födda 1957
Avlidna 2005
Förolyckade Dakarrallyförare
Enduroförare
Ruth Warrick

Ruth Elizabeth Warrick, född 29 juni 1916 i Saint Joseph, Missouri, död 15 januari 2005 på Manhattan i New York, var en amerikansk skådespelare.

Ruth Warrick har en stjärna på Hollywood Walk of Fame vid 6689 Hollywood Boulevard.

Filmografi 

 (Citizen Kane)

 (ett avsnitt)

 (60 avsnitt)

Externa länkar 

 
 

Amerikanska skådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Födda 1916
Avlidna 2005
Personer från Saint Joseph, Missouri
Kvinnor
Andreas Samuel Krebs

Andreas Samuel Krebs, född 10 mars 1766 i Galmsbull vid Tønder i Danmark, död 28 mars 1818 i Christiania, var en dansk-norsk militär. 

Han blev 1788 officer vid den nyupprättade norska jägarkåren, där han avancerade till major. Som sådan utmärkte han sig i sammandrabbningarna vid Höland 19 april 1808, Rödenes 5 maj och Berby 12 september samma år. 

År 1810 blev han chef för den nyuppsatta akershusiska skarpskyttebataljonen, utnämndes 1811 till överstelöjtnant samt anförde 1814 norrmännen till seger i sammandrabbningarna vid Lier och Matrand. 

År 1815 blev Krebs överste, 1816 adjutant hos Karl XIII samt 1818 chef för första akershusiska brigaden. År 1878 reste norska officerare en minnesvård till hans minne.

Källor 
 

Norska militärer
Personer från Tønders kommun
Födda 1766
Avlidna 1818
Män
José Manuel Pérez

José Manuel Pérez, född 5 november 1963, död 10 januari 2005, spansk motorcyklist. Omkom i samband med Paris-Dakar-rallyt.

Spanska motorcyklister
Födda 1963
Avlidna 2005
Män
Liers kommun

Liers kommun (norska: Lier kommune) ligger i Viken fylke, i sydöstra Norge mellan Oslo och Drammen. 

Liers kommun gränsar i norr till Modums kommun och Hole kommun, i öster till Askers kommun och Bærums kommun. I söder och väster gränsar den till Drammens kommun och i väster till Nedre och Øvre Eikers kommuner. 

I Lier finns viss industri, speciellt maskinindustri och kemisk industri. I kommunen finns också en hel del jordbruk, med bland annat jordgubbsodlingar. Europaväg 18 genomkorsar kommunen, och Lier har järnvägsförbindelse med Oslo via Norges näst längsta järnvägstunnel (Lieråsentunneln, 10,7 km), öppnad 1973.

Administrativ historik 
Kommunen har genomgått flera gränsjusteringar.
 1870 överfördes ett område med 2 135 invånare till Drammen.
 1951 överfördes ett område med 2 719 invånare till Drammen.
 1955 överfördes ett område med 9 invånare till Hole.
 1961 överfördes ett område med 49 invånare till Drammen.

Tätorter
 Drammen (delvis)
 Fagerliåsen/Poverudbyen
 Kjenner
 Lierbyen
 Oddevall/Sjåstad
 Sylling
 Tranby

Kända personer från Lier
 Thorleif Haug (1894–1934), skidåkare
 Johan Richter (1901–1997), företagsledare och uppfinnare inom området massatillverkning
 Gert Nygaardshaug (född 1946), författare
 Sten Stensen (född 1947), skridskoåkare
 Martin Kolberg (född 1949), partisekreterare i Arbeiderpartiet
 Thorbjørn Jagland (född 1950), politiker och före detta statsminister
 Bjørn Eidsvåg (född 1954), artist och präst
 Karin Fossum (född 1954), författare
 Jan Erik Larssen (född 1970), programledare

Vänorter

  Kumo, Finland
 Mariagerfjord, Danmark
 Falköping, Sverige

Referenser

Kommuner i Viken fylke
Slaget vid Matrand

Slaget vid Matrand utkämpades den 5 augusti 1814, och var en sammandrabbning vid Matrand mellan en norsk kår under överstelöjtnant Andreas Samuel Krebs och en svensk under generalmajor Karl Pontus Gahn av Colquhoun, som efter sitt misslyckade anfall på Lier under reträtt till Sverige stannat vid Matrand. Krebs hade emellertid sänt omkring 1 100 man till Skotterud, 5 km längre söderut, för att kringgå svenskarnas högra flygel och spärra återtåget för Gahn. Denne lyckades dock med stora förluster att slå sig igenom de norska ställningarna och återkom till Sverige. Sammandrabbningen vid Matrand var den blodigaste under hela kriget; Gahn förlorade 17 officerare, 7 underofficerare och 312 man i stupade, sårade och fångar; norrmännen respektive 50 döda och 126 sårade.

Källor

Externa länkar
Norsk-svenska kriget 1814

Matrand
Matrand
Matrand
Matrand
1814 i Norge
Krigsåret 1814
Eidskogs kommun
Konvex

Konvex (från latin convexus "välvd", "buktig", perfekt particip av convehere "sammanföra": från com "tillsammans" och vehere "föra", "forsla"), "utåtbuktande",  motsatsen till konkav, är ett begrepp som förekommer inom många områden:
 En konvex lins är tjockare i centrum än i periferin, och kan användas som förstoringsglas.
 En konvex spegel  buktar ut mot betraktaren och vidgar synfältet.
 Ett konvext område är i geometrin ett område där alla par av punkter kan sammanbindas med en rät linje sådan att linjen tillhör området.
 En konvex funktion är ett begrepp inom den matematiska analysen.
 En konvex mängd är inom den euklidiska geometrin en mängd sådan att två godtyckligt valda punkter i mängden alltid kan förbindas med en rät linje som också ligger inom mängden.
 En konvex polygon är en polygon vars inre är en konvex mängd.
 En konvex polyeder är en polyeder vars inre är en konvex mängd.

Referenser
Moss kommun

Moss kommun () är en kommun i Viken fylke i sydöstra Norge, mellan Oslofjorden och Värmland. Centralort i kommunen är staden Moss.

I samband med kommunreformen i Norge inkorporerades tidigare Rygge kommun i Moss kommun vars yta växte från 63 till 138 km².

Näringsliv 
Största arbetsgivare är företaget Kværner, som har sitt säte vid Oslofjordens mynning. 

Pappersbruket Peterson är ett företag som har sina rötter i Moss och är en viktig arbetsgivare.

Moss glassverk (Moss glasverk) som är nedlagt sedan år 2000 var tidigare en betydande arbetsgivare.

Helly-Hansen grundades i Moss år 1878.

Vänorter 
 Karlstads kommun, 
 Horsens kommun, 
 Nokia,

Referenser 

 
Kommuner i Viken fylke
Tidigare stadskommuner i Norge
Kurorter
Botzaris

Botzaris är en suliotisk släkt, känd bland annat från de grekiska frihetskrigen mot Osmanska riket.

Georgios Botzaris
Markos Botzaris
Dimitri Botzaris

Källor

Epiroter
Ugglan
Lars Nordrum

Lars Einar Nordrum, född 28 oktober 1921 i Oslo, död 25 januari 1973 i Oslo, var en norsk skådespelare. Han var från 1952 gift med den norskfödda svenska skådespelerskan Lillebil Kjellén (äktenskapet upplöst).

Nordrum debuterade 1934 på Centralteatret och var från 1938 knuten till Nationaltheatret, bortsett från två säsonger på Folketeatret 1952–1954. Han hade också roller i film och radio. Nordrum var en begåvad karaktärsskådespelare som skapade starkt personliga, egenartade rollfigurer. Han gjorde stora komediroller hos Shakespeare och Holberg, kunde göra intryck som elegant scenlejon i Glada änkan, och gjorde en oförglömlig insats i musikalen Fantasticks på Chat Noir. Som konstnär nådde han emellertid längst i tragiska roller som titelrollen i Strindbergs Erik XIV, Osvald i Ibsens Gengångare och Harald jarl i Bjørnsons Sigurd Slembe. Bland hans roller märks även Prinsen i Holger Drachmanns Det var en gång, Mannen i Kjeld Abells Dager på en sky, Georges i Jean Anouilhs Möte med lyckan, Frederic och Maurice i Anouilhs Dans under stjärnorna, Happy i En handelsresandes död och Assessor Brack i Hedda Gabler.

Han filmdebuterade i en småroll i Tante Pose 1940, och gjorde bemärkta roller i bland annat Vad vore livet utan dig (1951), Vildanden (1963) och Liv (1967). Han gjorde också intryck som pianisten i Sverre Udnæs Aske på Fjernsynsteatret 1973.

Filmografi 
Enligt Internet Movie Database:

Källor

Noter

Externa länkar 
 
 

Norska skådespelare under 1900-talet
Män
Födda 1921
Avlidna 1973
Skådespelare från Oslo